Regeringens proposition

2000/01:96

Sjukersättning och aktivitetsersättning

i stället för förtidspension

Prop.

2000/01:96

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2001

Lena Hjelm-Wallén

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om nya regler för beräkning av ersättning

till personer som drabbats av långvarig eller varaktig medicinskt grundad

nedsättning av arbetsförmågan. Förslagen, som avses träda i kraft den 1 januari

2003, är till stor del en konsekvens av att ett nytt ålderspensionssystem har

införts. Pensionsförmånerna folkpension och allmän tilläggspension (ATP) kommer

därmed att upphöra. Det som i dag är förtidspension och sjukbidrag skall inte

längre vara en del av den allmänna pensioneringen utan kommer i stället att

tillhöra sjukförsäkringssystemet. Av detta följer också att begreppet

förtidspension utmönstras och att ersättningen vid långvarig eller varaktig

medicinskt grundad arbetsoförmåga benämns sjukersättning. Ersättningen till den

vars arbetsförmåga är nedsatt minst ett år men inte varaktigt benämns

tidsbegränsad sjukersättning. Beroende på arbetsförmågans nedsättning lämnas

hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels sjukersättning.

Försäkrade som är yngre än 30 år föreslås få aktivitetsersättning som skall

kunna utges tidigast från den 1 juli det år den försäkrade fyller 19 år och

kunna beviljas för längst tre år i taget. Hel, tre fjärdedels, halv eller en

fjärdedels aktivitetsersättning lämnas beroende på arbetsförmågans nedsättning.

Vidare föreslås att försäkrade med funktionshinder i åldrarna 19-29 år skall ha

rätt till hel aktivitetsersättning utan någon prövning av arbetsförmågan så

länge studier bedrivs på grundskole- eller gymnasienivå. Den övre åldersgränsen

för rätt till vårdbidrag och den nedre gränsen för rätt till handikappersättning

 höjs till halvårsskiftet det år den försäkrade fyller 19 år.

Sjukersättningssystemet omfattar både ett standardskydd enligt

inkomstbortfallsprincipen i form av inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning och ett grundskydd i form av garantiersättning för dem som

inte har haft några förvärvsinkomster eller haft låga sådana innan

arbetsförmågan blev nedsatt av medicinska skäl.

Den inkomstrelaterade ersättningen skall beräknas på basis av en

antagandeinkomst. Denna föreslås bli grundad på genomsnittet av de tre högsta

bruttoårsinkomsterna som intjänats under en given period, s.k. ramtid, som är

mellan fem och åtta år beroende på den försäkrades ålder. För de försäkrade som

skall uppbära aktivitetsersättning, gäller att antagandeinkomsten - om detta är

fördelaktigare - får grundas på genomsnittet av de två högsta

bruttoårsinkomsterna under en ramtid på tre år. Den inkomstrelaterade

ersättningen skall utgöra 64 procent av antagandeinkomsten.

Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning föreslås

vara åldersrelaterad fram till 30 års ålder. Garantinivån skall vara densamma

för gifta och ogifta och uppgå till 2,10 prisbasbelopp per år för en person som

inte fyllt 21 år. Därefter höjs nivån med 0,05 prisbasbelopp för varje

tvåårsintervall upp till 30 års ålder. För personer i åldrarna 30-64 år skall

garantinivån vara 2,40 prisbasbelopp.

Personer som när sjukersättningssystemet träder i kraft den 1 januari 2003

uppbär förtidspension föreslås få denna omvandlad till inkomstrelaterad

sjukersättning respektive garantiersättning genom en engångsinsats. Efter

omvandlingen skall den försäkrade i princip få oförändrad nettoersättning. Detta

 sker genom att ett justeringsbelopp beräknas och sedan används för att öka

eller minska den bruttoersättning som har beräknats enligt de nya reglerna.

Beräkningen av justeringsbeloppet utgår från förhållandena under den sista

månaden med ersättning enligt nuvarande regler. Det innebär att då gällande

kommunalskattesats och civilstånd läggs till grund för beräkningen som därefter

fryses, dvs. senare ändringar i dessa avseenden tillåts inte påverka

ersättningens storlek.

Den utbetalda inkomstrelaterade ersättningen skall utgöra pensionsgrundande

inkomst för ålderspension. Ålderspensionsrätt skall dock tillgodoräknas på hela

antagandeinkomsten, efter avdrag för ett belopp som motsvarar allmän

pensionsavgift. Mellanskillnaden tillgodoräknas som pensionsgrundande belopp.

Vid partiell försäkringsförmån beräknas ålderspensionsrätten på motsvarande

andel av antagandeinkomsten.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Lagtext 8

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring 8

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1755) om särskilda insatser

för personer med tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag 40

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning

och vårdbidrag 41

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension 44

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift 52

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:676) om

statlig ålderspensionsavgift 53

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

54

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:465) om

ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring 55

2.9 Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799) 57

2.10 Förslag till lag om upphävande av lagen (1969:205)

om pensionstillskott 61

3 Ärendet och dess beredning 62

4 Nuvarande bestämmelser 63

4.1 Allmänt 63

4.2 Folkpension och pensionstillskott 64

4.3 Tilläggspension - ATP 65

4.4 Vårdbidrag och handikappersättning 66

4.5 Särskilt grundavdrag för folkpensionärer - SGA 67

4.6 Försäkringstillhörighet 67

5 Allmänna utgångspunkter 68

5.1 Riksdagsbeslut m.m. 68

5.2 Stimulans till arbete och ett aktivt liv. 70

5.3 Samhällsutvecklingen m.m. 70

5.4 Namnfrågan m.m. 72

5.5 Bostadsstödet 72

6 Grundläggande bestämmelser 73

6.1 Bibehållen tidsbegränsad ersättning 73

6.2 Den skyddade personkretsen 75

6.2.1 Inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitets-

ersättning 75

6.2.2 Garantiersättning 78

6.3 Tidsbegränsad aktivitetsersättning i åldrarna

19 - 29 år 80

6.4 Aktivitetsersättning vid viss utbildning på grund-

skole- eller gymnasienivå 82

7 Aktiviteter 85

8 Inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning 89

8.1 Inledning 89

8.2 Antagandeinkomsten 91

8.3 Ramtidens längd 96

8.4 Ersättningsnivån 100

8.5 Avräkning av utländska förmåner mot

inkomstrelaterad ersättning 102

9 Garantiersättning 102

9.1 Allmänna utgångspunkter för valet av grundskydds-

 modell 102

9.2 Försäkringstid 106

9.2.1 Kvalifikationskrav 106

9.2.2 Beräkning av försäkringstid 108

9.3 Garantinivån 111

9.3.1 En åldersberoende garantinivå 111

9.3.2 En enhetlig garantinivå 112

9.3.3 Garantinivåns storlek 114

9.3.4 Beräkning av garantiersättning 116

10 Vilande sjukersättning eller aktivitetsersättning vid

förvärvsarbete 119

11 Höjda åldersgränser för vårdbidrag och handikappersättning 122

12 Omvandling av förtidspension till förmån enligt sjukersättningssystemet

124

12.1 Inledning 124

12.2 Särskilda regler för försäkrade i åldern 16-29 år 125

12.3 Omvandling av förtidspensioner och sjukbidrag

som en engångsinsats 126

12.4 Beräkning av antagandeinkomst och inkomstrelaterad sjukersättning

127

12.5 Beräkning av garantiersättning 128

12.6 Beräkning av justeringsbelopp 129

12.7 Särskilda omvandlingsregler för dem som inte är oinskränkt skattskyldiga

 i Sverige 137

12.8 Omvandling av avkortade och reducerade

förtidspensioner 138

12.9 Samordning med arbetsskadelivränta 140

12.10 Förändringar efter omvandlingen 141

13 Ålderspensionsrätt 143

13.1 Inledning 143

13.2 Ålderspensionsrätt grundad på inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning 144

13.3 Ålderspensionsrätt grundad på garantiersättning 147

13.4 Ålderspensionsrätt efter omvandling av

förtidspension till inkomstrelaterad sjukersättning 148

13.5 Ålderspensionsrätt då ersättning inte betalas ut 148

13.6 Tidpunkt för uttag av ålderspension 149

13.7 Finansiering av ålderspensionsrätt grundad på

 sjukersättning eller aktivitetsersättning 150

14 Samordning av sjukersättning eller aktivitetsersättning

med andra förmåner 151

14.1 Inledning 151

14.2 Samordning med arbetsskadelivräntor 151

14.3 Samordning med yrkesskadelivräntor 153

15 Indexering 155

16 Förslagens konsekvenser 155

16.1 Ekonomiska konsekvenser 155

16.1.1 Inledning 155

16.1.2 Konsekvenser för den offentliga sektorns finanser 157

16.1.3 Ekonomiska konsekvenser för den enskilde 162

16.2 Konsekvenser för jämställdheten 165

16.3 Konsekvenser för kommuner och landsting 165

16.4 Administrativa konsekvenser 166

17 Internationella förhållanden 167

17.1 Allmänt 167

17.2 Inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitets-

ersättning 170

17.3 Garantiersättning 173

18 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 175

18.1 Ikraftträdande 175

18.2 Övergångsbestämmelser 176

19 Författningskommentar 177

19.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring 178

19.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1755) om särskilda insatser

för personer med tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag 195

19.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning

och vårdbidrag 196

19.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension 197

19.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift 200

19.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:676) om

statlig ålderspensionsavgift 200

19.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring 201

19.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:465) om ändring i lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring 201

19.9 Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

202

19.10 Förslaget till lag om upphävande av lagen

(1969:205) om pensionstillskott 204

Bilaga 1 Sammanfattning av Ds 2000:39 205

Bilaga 2 Remissinstanser Ds 2000:39 210

Bilaga 3 Sammanfattning av Ds 2000:40 211

Bilaga 4 Remissinstanser Ds 2000:40 214

Bilaga 5 Härledning av förhöjd bruttoersättning med anledning

av slopandet av det särskilda grundavdraget 215

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 217

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 271

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001 276

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. lag om ändring i lagen (1998:1755) om särskilda insatser för personer med tre

 fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag,

3. lag om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag,

4. lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension,

5. lag om ändring i lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift,

6. lag om ändring i lagen (1998:676) om statlig ålderspensionsavgift,

7. lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

8. lag om ändring i lagen (2000:465) om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring,

9. lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799), och

10. lag om upphävande av lagen (1969:205) om pensionstillskott.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring1

dels att 5 kap., 7 kap. 3 a §, 10 kap., 11 kap., 13 kap. och 16 kap. 12 § skall

upphöra att gälla,

dels att rubrikerna närmast före 5 kap., 11 kap. och 16 kap. skall utgå,

dels att rubrikerna till 7 och 16 kap., rubriken närmast före 17 kap. samt 1 kap

 1 §, 3 kap. 3, 5, 5 c, 7 och 13 §§, 4 kap. 9 §, 7 kap. 1, 2, 3 b och 4 §§, 16

kap. 1, 2, 4-7, 7 b-9 och 14-18 §§, 17 kap. 1 och 2 §§, 18 kap. 17 §, 20 kap. 3

§ och 21 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 7 kap. 5-7 §§ med nya

rubriker närmast före 5 och 7 §§, samt två nya kapitel, 8 och 9 kap., av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §2

Den allmänna försäkringen består av sjukförsäkring, folkpensionering och

försäkring för tilläggspension.

Till sjukförsäkringen hör frågor om rehabilitering.

Till den allmänna försäkringen är anslutna frivillig sjukpenningförsäkring och

frivillig pensionsförsäkring.

Den allmänna försäkringen består av sjukförsäkring.

Till sjukförsäkringen hör frågor om rehabilitering.

Till den allmänna försäkringen är anslutna frivillig sjukpenningförsäkring och

frivillig pensionsförsäkring.

3 kap.

3 §3

En försäkrad, som uppbär hel förtidspension eller hel särskild

efterlevandepension enligt denna lag eller uppburit sådan pension under månaden

närmast före den då han börjat uppbära hel ålderspension, har inte rätt till

sjukpenning. För tid efter ingången av den månad då den försäkrade fyllt 70 år

eller dessförinnan börjat uppbära hel ålderspension enligt denna lag får

sjukpenning utgå för högst 180 dagar.

En försäkrad, som uppbär hel sjukersättning eller hel aktivitetsersättning

enligt denna lag eller hel särskild efterlevandepension enligt lagen (2000:462)

om införande av lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd

till barn eller uppburit sådan ersättning eller pension under månaden närmast

före den då han eller hon har börjat uppbära hel ålderspension, har inte rätt

till sjukpenning. För tid efter ingången av den månad då den försäkrade har

fyllt 70 år eller dessförinnan har börjat uppbära hel ålderspension enligt denna

 lag får sjukpenning utges för högst 180 dagar.

5 §4

Den allmänna försäkringskassan skall besluta om en försäkrads tillhörighet till

sjukpenningförsäkringen och fastställa sjukpenninggrundande inkomst. För en

försäkrad som inte är bosatt i Sverige gäller detta så snart anmälan om hans

inkomstförhållanden gjorts hos kassan. Av beslutet skall framgå i vad mån den

sjukpenninggrundande inkomsten är att hänföra till anställning eller till annat

förvärvsarbete. Sjukpenningförsäkringen skall omprövas

a) när kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden eller

andra omständigheter har undergått ändring av betydelse för rätten till

sjukpenning eller för sjukpenningens storlek,

b) när förtidspension eller särskild efterlevandepension enligt denna lag

beviljas den försäkrade eller redan utgående sådan pension ändras med hänsyn

till ändring i den försäkrades arbetsförmåga eller, vid särskild

efterlevandepension, förmåga eller möjlighet att bereda sig inkomst genom

arbete,

b) när sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt denna lag eller särskild

 efterlevandepension enligt lagen (2000:462) om införande av lagen (2000:461) om

 efterlevandepension och efterlevandestöd till barn beviljas den försäkrade

eller sådan ersättning eller pension som redan utges ändras med hänsyn till

ändring i den försäkrades arbetsförmåga eller, vid särskild efterlevandepension,

 förmåga eller möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete,

c) när delpension enligt särskild lag beviljas den försäkrade eller redan

utgående sådan pension ändras med hänsyn till ändring i den försäkrades arbets-

eller inkomstförhållanden,

d) när tjänstepension beviljas den försäkrade, samt

e) när ett beslut om vilandeförklaring av förtidspension enligt 16 kap. 16 eller

 17 § upphör.

e) när ett beslut om vilandeförklaring av sjukersättning eller

aktivitetsersättning enligt 16 kap. 16 eller 17 § upphör.

Ändring som avses i första stycket skall gälla från och med den dag då

anledningen till ändringen uppkommit. Den sjukpenninggrundande inkomst som

ändrats enligt första stycket a får dock läggas till grund för ersättning

tidigast från och med första dagen i den ersättningsperiod som inträffar i

anslutning till att försäkringskassan fått kännedom om inkomständringen.

Under tid som anges under 1-6 får, om inte första stycket b, c eller d är

tillämpligt, den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten sänkas lägst till

vad den skulle ha varit närmast dessförinnan om försäkringskassan då känt till

samtliga förhållanden. Detta gäller tid då den försäkrade

1. bedriver studier enligt de grunder som fastställs av regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer,

3. deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program och får aktivitetsstöd eller

står till arbetsmarknadens förfogande enligt de grunder som fastställs av

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer,

4. är gravid och avbryter eller inskränker sitt förvärvsarbete tidigast sex

månader före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten härför,

5. är helt eller delvis ledig från förvärvsarbete för vård av barn, om den

försäkrade är förälder till barnet eller likställs med förälder enligt 1 §

föräldraledighetslagen (1995:584) och barnet inte har fyllt ett år. Motsvarande

gäller vid adoption av barn som ej fyllt tio år eller vid mottagande av sådant

barn i avsikt att adoptera det, om mindre än ett år har förflutit sedan den

försäkrade fick barnet i sin vård,

6. fullgör tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt.

För en försäkrad som avses i tredje stycket 1 eller deltar i ett

arbetsmarknadspolitiskt program och får aktivitetsstöd skall försäkringskassan,

vid sjukdom under den aktuella tiden, beräkna sjukpenningen på en

sjukpenninggrundande inkomst som har fastställts på grundval av enbart den

inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antas få under denna tid. Om

därvid den sjukpenninggrundande inkomsten helt eller delvis är hänföra till

anställning, skall årsarbetstiden beräknas på grundval av enbart det antal

arbetstimmar som den försäkrade kan antas ha i ifrågavarande förvärvsarbete

under den aktuella tiden.

För en försäkrad som får sådan behandling eller rehabilitering som avses i 7 b §

 eller 22 kap. 7 § och som under denna tid får livränta enligt lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande ersättning enligt en annan

författning skall försäkringskassan, vid sjukdom under den tid då livränta

betalas ut, beräkna sjukpenningen på en sjukpenninggrundande inkomst som har

fastställts på grundval av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade

kan antas få under denna tid.

För en försäkrad som avses i 10 c § första stycket 1 eller 2 skall dock under

studieuppehåll mellan vår- och hösttermin, då den försäkrade inte uppbär

studiesocial förmån för studier som avses i tredje stycket 1, sjukpenningen

beräknas på den sjukpenninggrundande inkomst som följer av första-tredje

styckena, om sjukpenningen blir högre än sjukpenning beräknad på den

sjukpenninggrundande inkomsten enligt fjärde stycket.

Fjärde stycket tillämpas även för försäkrad som avses i tredje stycket 6 när den

 försäkrade genomgår grundutbildning som är längre än 60 dagar.

Omprövning av sjukpenningförsäkringen enligt första stycket a skall ej omfatta

ändring av den försäkrades inkomstförhållanden på grund av sådant förvärvsarbete

 som avses i 16 kap. 15 §.

5 c §5

Vid utgången av en period då en försäkrad helt eller delvis har haft

förtidspension enligt denna lag skall den sjukpenninggrundande inkomsten

motsvara den sjukpenninggrundandeinkomst som den försäkrade skulle ha varit

berättigad till omedelbart före en eller flera sådana perioder eller vad som

löneutvecklingen inom yrkesområdet därefter föranleder.

Vid utgången av en period då en försäkrad helt eller delvis har uppburit

sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt denna lag skall den

sjukpenninggrundande inkomsten motsvara den sjukpenninggrundandeinkomst som den

försäkrade skulle ha varit berättigad till omedelbart före en eller flera sådana

 perioder eller vad som löneutvecklingen inom yrkesområdet därefter föranleder.

Bestämmelserna i första stycket gäller endast för tid före 65 års ålder och till

 den del den försäkrade är arbetslös och beredd att anta erbjudet arbete i en

omfattning som svarar mot närmast föregående förvärvsarbete.

7 §6

Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga med

minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger skall bortses från

arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden. Med

sjukdom jämställs ett tillstånd av nedsatt arbetsförmåga, som orsakats av

sjukdom för vilken sjukpenning utgetts och som fortfarande kvarstår efter det

att sjukdomen upphört.

Saknar den försäkrade arbetsförmåga utges hel sjukpenning. Om arbetsförmågan

inte saknas helt men är nedsatt med minst tre fjärdedelar utges tre fjärdedels

sjukpenning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges

 halv sjukpenning. I annat fall utges en fjärdedels sjukpenning.

Vid bedömningen av om arbetsförmågan är fullständigt nedsatt skall, om den

försäkrade kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete, särskilt beaktas om

den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller

annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder den anställde. Om

den försäkrade på grund av sjukdomen behöver avstå från förvärvsarbete under

minst en fjärdedel av sin normala arbetstid en viss dag, skall hans

arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsvarande mån den dagen.

Om den försäkrade inte kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete eller

till annat arbete hos arbetsgivaren, skall vid bedömningen av arbetsförmågans

nedsättning särskilt beaktas om den försäkrade kan försörja sig genom sådant

arbete efter åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap.

Om det efter prövning enligt fjärde stycket bedöms att den försäkrade inte kan

återgå till arbete hos arbetsgivaren eller försörja sig själv genom annat

förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, skall vid

bedömningen av arbetsförmågans nedsättning särskilt beaktas om den försäkrade

efter åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap. kan försörja sig själv genom sådant

 förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, eller genom

annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade.

Om det finns särskilda skäl för det får vid bedömningen av arbetsförmågans

nedsättning beaktas den försäkrades ålder samt den försäkrades

bosättningsförhållanden, utbildning, tidigare verksamhet och andra liknande

omständigheter. Bedömningen av arbetsförmågans nedsättning enligt fjärde och

femte styckena skall göras i förhållande till högst ett heltidsarbete.

Vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning för tid under vilken han

annars skulle ha uppburit föräldrapenning, skall arbetsförmågan anses nedsatt

endast i den utsträckning som den försäkrades förmåga att vårda barnet är

nedsatt på grund av sjukdomen.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevandepension

enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning

bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av

förmågan eller möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete som ligger till

grund för utgående pension.

Om den försäkrade uppbär sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt denna

lag eller särskild efterlevandepension enligt lagen (2000:462) om införande av

lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, skall

vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning bedömningen av hans eller

hennes arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller

möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete som ligger till grund för den

sjukersättning, aktivitetsersättning eller pension som utges.

13 §7

Frågor om förmåner enligt detta kapitel prövas av den allmänna försäkringskassa

som enligt 5 kap. socialförsäkringslagen (1999:799) skall avgöra ett ärende

avseende den försäkrade. Denna försäkringskassa får dock uppdra åt en annan

försäkringskassa att pröva sådana frågor med undantag av frågor som avses i 5 §.

Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ i fråga om förtidspension tillämpas även där den

försäkrade skulle ha erhållit sådan pension, om han hade haft rätt till

folkpension enligt bestämmelserna i 5 kap.

Bestämmelserna i 3, 5 och 7 §§ i fråga om sjukersättning och

aktivitetsersättning tillämpas även där den försäkrade skulle ha fått sådan

ersättning i form av garantiersättning om han eller hon hade haft rätt till

sådan ersättning enligt bestämmelserna om försäkringstid i 9 kap.

Har en försäkrad, utan att bestämmelserna i 3 kap. 3 § är tillämpliga, efter

ingången av den månad då han uppnådde sextiofem års ålder, erhållit sjukpenning

under etthundraåttio dagar, får den allmänna försäkringskassan besluta att

sjukpenning inte längre skall utgå.

4 kap.

9 §8

Villkoret om försäkring för viss sjukpenning enligt 6 § andra stycket anses

uppfyllt om föräldern inte har varit försäkrad för viss sjukpenning, men skulle

ha varit det om kassan känt till samtliga förhållanden.

När det skall bestämmas om villkoret om försäkring för viss sjukpenning enligt 6

 § andra stycket är uppfyllt för en försäkrad som avses i 3 kap. 5 b § skall

bortses från tiden för utlandsvistelsen. När det bestäms om villkoret är

uppfyllt för en förälder som uppburit förtidspension skall sjukpenninggrundande

inkomst beräknad enligt 3 kap. 5 c § anses ha gällt hela den tid som föräldern

uppburit förtidspension.

När det skall bestämmas om villkoret om försäkring för viss sjukpenning enligt 6

 § andra stycket är uppfyllt för en försäkrad som avses i 3 kap. 5 b § skall

bortses från tiden för utlandsvistelsen. När det bestäms om villkoret är

uppfyllt för en förälder som uppburit sjukersättning eller aktivitetsersättning

skall sjukpenninggrundande inkomst beräknad enligt 3 kap. 5 c § anses ha gällt

hela den tid som föräldern uppburit sådan ersättning.

7 kap. Om förtidspension

7 kap. Allmänna bestämmelser om sjukersättning och aktivitetsersättning

1 §9

Rätt till folkpension i form av förtidspension har försäkrad, som fyllt sexton

år, för tid före den månad, då han fyller sextiofem år, om hans arbetsförmåga på

 grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel och nedsättningen kan

anses varaktig.

Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig men kan den antas bli

bestående avsevärd tid, har den försäkrade rätt till folkpension i form av

sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till viss tid; och skall i övrigt

 vad som är föreskrivet om förtidspension enligt första stycket gälla

beträffande sjukbidrag.

En försäkrad vars arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av

sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan har enligt bestämmelserna i detta kapitel rätt till

sjukersättning eller aktivitetsersättning, om nedsättningen kan antas bestå

under minst ett år.

En försäkrad som på grund av funktionshinder ännu inte har avslutat sin skolgång

 på grundskolenivå och gymnasial nivå har enligt vad som närmare anges i 7 §

rätt till aktivitetsersättning under den tid skolgången varar oavsett om

arbetsförmågan är nedsatt eller inte.

Sjukersättning kan tidigast utges från och med den månad då den försäkrade

fyller 30 år och längst till och med månaden före den månad då han eller hon

fyller 65 år.

Kan arbetsförmågan anses varaktigt nedsatt skall sjukersättning utges tills

vidare. Kan arbetsförmågan antas nedsatt under en begränsad tid skall

sjukersättning utges för viss tid (tidsbegränsad sjukersättning). Vad som i

övrigt i denna lag eller annan författning sägs om sjukersättning gäller även

tidsbegränsad sjukersättning om inte annat anges.

Aktivitetsersättning kan tidigast utges från och med juli månad det år då den

försäkrade fyller 19 år och längst till och med månaden före den månad då han

eller hon fyller 30 år.

Aktivitetsersättning utges alltid för viss tid, som inte får vara längre än tre

år.

2 §10

Försäkrad, vars arbetsförmåga är helt eller i det närmaste helt nedsatt,

erhåller hel förtidspension.

Försäkrad, vars arbetsförmåga inte är nedsatt i sådan grad men med minst tre

fjärdedelar, erhåller tre fjärdedels förtidspension.

Är den försäkrades arbetsförmåga nedsatt i mindre grad men med minst hälften,

utges halv förtidspension.

I övriga fall utges en fjärdedels förtidspension.

Försäkrad, vars arbetsförmåga är helt eller i det närmaste helt nedsatt, får hel

 sjukersättning eller aktivitetsersättning.

Försäkrad, vars arbetsförmåga inte är nedsatt i sådan grad men med minst tre

fjärdedelar, får tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning.

Är den försäkrades arbetsförmåga nedsatt i mindre grad men med minst hälften,

utges halv sjukersättning eller aktivitetsersättning.

I övriga fall utges en fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning.

3 b §11

Försäkringskassan skall, när det kan anses nödvändigt för bedömningen av om rätt

 till förtidspension föreligger, begära att den försäkrade genomgår undersökning

 av viss läkare eller genomgår annan utredning såsom arbetsprövning eller

arbetsträning, för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd,

arbetsförmågan och behovet av och möjligheterna till rehabilitering.

När det kan anses nödvändigt för bedömning av rätt till förtidspension, skall

försäkringskassan även

1. infordra utlåtande av viss läkare eller annan sakkunnig,

2. göra förfrågan hos den försäkrade, den försäkrades arbetsgivare, läkare eller

 någon annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter,

3. besöka den försäkrade, samt

4. undersöka om den försäkrade efter sådan åtgärd som avses i 3 kap. 7 b § eller

 22 kap. helt eller delvis kan försörja sig själv genom arbete.

Försäkringskassan skall i samband med beslut om förtidspension också bedöma om

förnyad utredning av arbetsförmågan skall göras efter viss tid.

Försäkringskassan kan även under tid som pension utges vidta åtgärder enligt

första och andra styckena. Innan beslut fattas om medicinsk utredning enligt

första eller andra stycket skall försäkringsläkarens bedömning inhämtas.

För kostnader som den enskilde har med anledning av sådan utredning som avses i

första och andra styckena lämnas ersättning i enlighet med vad regeringen eller,

 efter regeringen bemyndigande, Riksförsäkringsverket föreskriver.

Försäkringskassan skall, när det kan anses nödvändigt för bedömningen av om rätt

 till sjukersättning eller aktivitetsersättning föreligger, begära att den

försäkrade genomgår undersökning av viss läkare eller genomgår annan utredning

såsom arbetsprövning eller arbetsträning, för bedömning av den försäkrades

medicinska tillstånd, arbetsförmågan och behovet av och möjligheterna till

rehabilitering.

När det kan anses nödvändigt för bedömning av rätt till sjukersättning eller

aktivitetsersättning, skall försäkringskassan även

1. begära in utlåtande av viss läkare eller annan sakkunnig,

2. göra förfrågan hos den försäkrade, den försäkrades arbetsgivare, läkare eller

 någon annan som kan antas kunna lämna nödvändiga uppgifter,

3. besöka den försäkrade, samt

4. undersöka om den försäkrade efter sådan åtgärd som avses i 3 kap. 7 b § eller

 22 kap. helt eller delvis kan försörja sig själv genom arbete.

Försäkringskassan skall i samband med beslut om sjukersättning eller

aktivitetsersättning också bedöma om förnyad utredning av arbetsförmågan skall

göras efter viss tid.

Försäkringskassan kan även under tid som sjukersättning eller

aktivitetsersättning utges vidta åtgärder enligt första och andra styckena.

Innan beslut fattas om medicinsk utredning enligt första eller andra stycket

skall försäkringsläkarens bedömning inhämtas.

För kostnader som den enskilde har med anledning av sådan utredning som avses i

första och andra styckena lämnas ersättning i enlighet med vad regeringen eller,

 efter regeringen bemyndigande, Riksförsäkringsverket föreskriver.

4 §12

Hel förtidspension utgör, om inte annat följer av vad i andra stycket sägs, för

år räknat 90 procent av basbeloppet eller, för gift försäkrad, 72,5 procent av

basbeloppet.

Om förtidspension utges för tid efter det att ålderspension med stöd av 12 kap.

3 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension upphört att utges, skall

förtidspensionen minskas med motsvarande tillämpning av 6 kap. 3 och 4 §§ denna

lag i paragrafernas lydelse före den 1 januari 2001.

Sjukersättning och aktivitetsersättning utges i form av

1. inkomstrelaterad ersättning enligt 8 kap. samt

2. garantiersättning enligt 9 kap.

Särskilda bestämmelser om aktivitetsersättning

5 §

Försäkringskassan skall, i samband med ett beslut om att bevilja en försäkrad

aktivitetsersättning, undersöka om han eller hon under den tid ersättningen

skall utges kan delta i aktiviteter som kan antas ha en gynnsam inverkan på hans

 eller hennes sjukdomstillstånd eller fysiska eller psykiska prestationsförmåga.

Om den försäkrade bedöms kunna delta i aktiviteter skall försäkringskassan i

samråd med honom eller henne utarbeta en plan för sådana aktiviteter.

Försäkringskassan skall därvid i möjligaste mån tillgodose den försäkrades

önskemål.

Försäkringskassan skall verka för att de planerade aktiviteterna kommer till

stånd. Försäkringskassan skall också samordna de insatser som behövs och se till

 att åtgärder vidtas för att underlätta för den försäkrade att delta i

aktiviteterna.

Som aktiviteter enligt denna paragraf avses inte sådana åtgärder som anges i 3 b

 §.

6 §

Särskild ersättning kan utges för kostnader som uppstår för den försäkrade med

anledning av de aktiviteter som han eller hon deltar i. Ytterligare föreskrifter

 om sådan ersättning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Aktivitetsersättning vid utbildning på grundskolenivå och gymnasial nivå

7 §

En försäkrad som på grund av funktionshinder ännu inte har avslutat utbildning

på grundskolenivå och gymnasial nivå vid ingången av juli månad det år då han

eller hon fyller 19 år har rätt till hel aktivitetsersättning under den tid

skolgången varar.

Vid prövning av rätten till aktivitetsersättning enligt första stycket bortses

från vad som i detta kapitel sägs om arbetsförmågans nedsättning.

8 kap13. Om inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad

aktivitetsersättning

Om rätten till ersättning

1 §

Rätt till inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning har en

försäkrad som avses i 7 kap. om det för honom eller henne har fastställts

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension för minst ett år under en viss tidsperiod (ramtid) närmast före

det år då försäkringsfallet inträffat.

Om ramtid

2 §

Ramtiden är, om inte annat följer av 8 §,

5 år för den som uppnår 53 års eller högre ålder det år då försäkringsfallet

inträffar,

6 år för den som uppnår 50 men inte 53 års ålder det år då försäkringsfallet

inträffar,

7 år för den som uppnår 47 men inte 50 års ålder det år då försäkringsfallet

inträffar, samt

8 år för den som uppnår 46 års eller lägre ålder det år då försäkringsfallet

inträffar.

Om antagandeinkomst

3 §

Inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning beräknas på grundval av

 en antagandeinkomst som beräknas enligt 4-8 §§.

Antagandeinkomsten anknyts till prisbasbeloppet för det år då ersättningen skall

 börja utges och omräknas vid förändringar av detta.

4 §

Antagandeinkomsten beräknas med ledning av den försäkrades bruttoårsinkomster

inom ramtiden.

Med bruttoårsinkomst avses, med den begränsning som anges i 5 §,

1. pensionsgrundande inkomst enligt 2 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension med tillägg för debiterade allmänna pensionsavgifter för

respektive år, samt

2. pensionsgrundande belopp som tillgodoräknats med anledning av sjukersättning

eller aktivitetsersättning.

5 §

Vid beräkning av bruttoårsinkomst bortses från pensionsgrundande inkomster och

pensionsgrundande belopp som sammantagna överstiger 7,5 gånger det för

inkomståret gällande prisbasbeloppet.

6 §

Bruttoårsinkomsten räknas om med hänsyn till förändringar i prisbasbeloppet

genom att bruttoårsinkomsten multipliceras med kvoten av prisbasbeloppet för det

 år sjukersättningen eller aktivitetsersättningen skall börja utges och

prisbasbeloppet för det år bruttoårsinkomsten hänför sig till.

7 §

Antagandeinkomsten utgör genomsnittet av de tre högsta enligt 6 § omräknade

bruttoårsinkomsterna inom ramtiden.

Om endast en eller två bruttoårsinkomster kan tillgodoräknas inom ramtiden

upptas vid beräkning av antagandeinkomst enligt första stycket två respektive en

 bruttoårsinkomst med noll kronor.

8 §

Vid beräkning av inkomstrelaterad aktivitetsersättning får, om det medför en

högre antagandeinkomst, vid tillämpning av 7 § i stället användas de två högsta

enligt 6 § omräknade bruttoårsinkomsterna inom en ramtid av tre år.

Om, vid tillämpning av första stycket, endast en bruttoårsinkomst kan

tillgodoräknas inom ramtiden upptas vid beräkning av antagandeinkomsten en

bruttoårsinkomst med noll kronor.

Om, vid beräkning av antagandeinkomst enligt denna paragraf, den försäkrade kan

tillgodoräknas en bruttoårsinkomst året före det år då försäkringsfallet

inträffar men denna är lägre än den sjukpenninggrundande inkomst enligt 3 kap.

som den försäkrade har vid tidpunkten för försäkringsfallet eller den inkomst

som då skulle ha utgjort hans eller hennes sjukpenninggrundande inkomst om

försäkringskassan hade känt till samtliga förhållanden, får den

sjukpenninggrundande inkomsten i stället utgöra bruttoårsinkomst.

Om ersättning

9 §

Hel inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning utges för år räknat

 med 64 procent av den försäkrades antagandeinkomst.

Partiell inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning utges för år

räknat med så stor andel av hel sådan ersättning som motsvarar den andel av

sjukersättning eller aktivitetsersättning som den försäkrade har rätt till

enligt 7 kap. 2 § andra - fjärde styckena.

10 §

Från inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning skall avräknas

sådana förmåner som utges till den försäkrade enligt utländsk lagstiftning och

som motsvarar sjukersättning eller aktivitetsersättning eller som utgör pension

vid invaliditet.

9 kap14. Om sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning

Om rätten till ersättning

1 §

Rätt till sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning

har en försäkrad som avses i 7 kap. och som saknar inkomstrelaterad

sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt 8 kap. eller vars

inkomstrelaterade ersättning enligt samma kapitel understiger en viss nivå

(garantinivå). Garantiersättningen är beroende av försäkringstid.

Om försäkringstid

2 §

Försäkringstid för rätt till garantiersättning tillgodoräknas en försäkrad

1. enligt 3-5 §§ under tiden från och med det år då han eller hon fyllde 16 år

till och med året före försäkringsfallet (faktisk försäkringstid),

2. enligt 6 § för tiden därefter till och med det år då han eller hon fyller 64

år (framtida försäkringstid), och

3. enligt 7 § om försäkringsfallet har inträffat före 18 års ålder.

Faktisk försäkringstid och framtida försäkringstid sätts ned var för sig till

närmaste antal hela månader. Den sammanlagda försäkringstiden utgör summan av

faktisk försäkringstid och framtida försäkringstid. Denna skall sättas ned till

närmaste antal hela år.

3 §

Som faktisk försäkringstid räknas

1. tid under vilken en person anses ha varit bosatt i Sverige enligt 2 kap.

socialförsäkringslagen (1999:799),

2. tid under vilken en person före tidpunkten för bosättning enligt 1 oavbrutet

har vistats i Sverige efter att ha ansökt om uppehållstillstånd.

4 §

Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige med tillämpning av

3 kap. 2 eller 3 § utlänningslagen (1989:529) skall som faktisk försäkringstid

även tillgodoräknas tid då han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare

hemland från och med det år då han eller hon fyllde 16 år till tidpunkten då han

 eller hon först ankom till Sverige. Därvid skall en så stor andel av tiden i

hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken

 den försäkrade har varit bosatt i Sverige från den första ankomsten till landet

 till och med året före försäkringsfallet och hela tidsrymden från det att den

försäkrade första gången kom till landet till och med året före

försäkringsfallet. Vid beräkning enligt detta stycke bortses från tid för vilken

 den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan ersättning från

det andra landet och som inte enligt 11 § andra stycket skall ligga till grund

för beräkning av garantiersättning.

Med tid för bosättning i hemlandet likställs tid under vilken den försäkrade

före den första ankomsten till Sverige befunnit sig i annat land där han eller

hon beretts en tillfällig fristad.

5 §

Vid beräkning av faktisk försäkringstid för en person som enligt 2 kap. 4 §

socialförsäkringslagen (1999:799) anses bosatt i Sverige även under vistelse

utomlands skall bortses från tid för vilken den utsände, vid bosättning i

Sverige, har rätt till sådan ersättning från det andra landet som inte enligt 11

 § andra stycket skall ligga till grund för beräkning av garantiersättning.

6 §

Om den faktiska försäkringstiden enligt 3-5 §§ utgör minst fyra femtedelar av

tiden från och med det år då den försäkrade fyllde 16 år till och med året före

försäkringsfallet räknas hela tiden därefter till och med det år den försäkrade

fyller 64 år som framtida försäkringstid.

Om den faktiska försäkringstiden utgör mindre än fyra femtedelar av tiden från

och med det år då den försäkrade fyller 16 år till och med året före

försäkringsfallet skall som framtida försäkringstid räknas en så stor andel av

tiden från och med året för försäkringsfallet till och med det år då den

försäkrade fyller 64 år som motsvarar förhållandet mellan den faktiska

försäkringstiden och fyra femtedelar av tiden från och med det år den försäkrade

 fyllde 16 år till och med året före försäkringsfallet.

7 §

Om försäkringsfallet har inträffat före ingången av det år då den försäkrade

fyllde 18 år, får försäkringstid i stället för vad som följer av 6 §

tillgodoräknas enligt andra och tredje styckena.

För en försäkrad som är svensk medborgare skall som försäkringstid

tillgodoräknas tiden från och med det år då han eller hon fyllde 16 år till och

med det år då han eller hon uppnår 64 års ålder. Hänsyn skall dock inte tas till

 tid då den försäkrade efter fyllda 16 år inte har uppfyllt förutsättningarna

för tillgodoräknande av försäkringstid enligt 3-5 §§.

För en försäkrad som är utländsk medborgare skall vad som sägs i andra stycket

gälla under förutsättning att han eller hon är bosatt i Sverige sedan minst fem

år.

Om garantinivå

8 §

Garantinivån för hel sjukersättning motsvarar för år räknat 2,40 gånger

prisbasbeloppet.

9 §

Garantinivån för hel aktivitetsersättning motsvarar för år räknat

2,10 gånger prisbasbeloppet till och med månaden före den månad då den

försäkrade fyller 21 år,

2,15 gånger prisbasbeloppet från och med den månad då den försäkrade fyller 21

år till och med månaden före den månad då han eller hon fyller 23 år,

2,20 gånger prisbasbeloppet från och med den månad då den försäkrade fyller 23

år till och med månaden före den månad då han eller hon fyller 25 år,

2,25 gånger prisbasbeloppet från och med den månad då den försäkrade fyller 25

år till och med månaden före den månad då han eller hon fyller 27 år,

2,30 gånger prisbasbeloppet från och med den månad då den försäkrade fyller 27

år till och med månaden före den månad då han eller hon fyller 29 år, samt

2,35 gånger prisbasbeloppet från och med den månad då den försäkrade fyller 29

år till och med månaden före den månad då han eller hon fyller 30 år.

Om beräkning

10 §

Garantiersättning utges endast till den som kan tillgodoräknas en försäkringstid

 om minst tre år.

11 §

Till grund för beräkning av garantiersättning skall ligga den inkomstrelaterade

sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt 8 kap. som den försäkrade har

rätt till för det år som garantiersättningen avser, före reducering med livränta

 enligt 17 kap. 2 §.

Med inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning avses i detta

kapitel även sådana utländska förmåner som enligt 8 kap. 10 § skall avräknas

från inkomstrelaterad ersättning, dock inte om de är att likställa med

garantiersättning enligt detta kapitel.

12 §

För den som saknar inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning

utgör årlig hel garantiersättning ett belopp motsvarande garantinivån.

För den vars inkomstrelaterade sjukersättning eller aktivitetsersättning för år

räknat understiger garantinivån utgör årlig garantiersättning ett belopp

motsvarande skillnaden mellan garantinivån och den årliga inkomstrelaterade

ersättningen enligt 11 §.

Beräkning enligt andra stycket görs efter det att garantinivån avkortats enligt

13 §.

13 §

För den som inte kan tillgodoräknas 40 års försäkringstid skall garantinivån

enligt 8 eller 9 § avkortas till så stor andel av denna som svarar mot

förhållandet mellan det antal år för vilka försäkringstid kan tillgodoräknas och

 talet 40.

14 §

Garantiersättning till den som har rätt till partiell sjukersättning eller

aktivitetsersättning enligt 7 kap. 2 § utgör en så stor andel av hel

garantiersättning beräknad enligt 10-13 §§ som svarar mot den grad av

sjukersättning eller aktivitetsersättning den försäkrade har rätt till.

16 kap. Om utgivande av pension m.m.

16 kap. Om utbetalning av sjukersättning och aktivitetsersättning, m.m.

1 §15

Den som önskar pension skall göra ansökan hos allmän försäkringskassa i enlighet

 med vad regeringen förordnar.

Uppbär en försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård eller

rehabiliteringspenning enligt denna lag, får försäkringskassan tillerkänna honom

 förtidspension utan hinder av att han inte gjort ansökan därom. Detsamma skall

gälla då en försäkrad uppbär sjukpenning, ersättning för sjukhusvård eller

livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande

ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens

förordnande.

Uppbär en försäkrad sjukbidrag, får den tid för vilken förmånen skall utges

förlängas utan att ansökan har gjorts. Motsvarande gäller i fråga om särskild

efterlevandepension som tillerkänts en efterlevande för begränsad tid.

För kostnader för läkarundersökning och läkarutlåtande vid ansökan om

förtidspension eller särskild efterlevandepension skall ersättning lämnas i

enlighet med vad regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Riksförsäkringsverket föreskriver.

Den som önskar sjukersättning eller aktivitetsersättning skall göra ansökan hos

allmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen förordnar.

Uppbär en försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård eller

rehabiliteringspenning enligt denna lag, får försäkringskassan tillerkänna honom

 eller henne sjukersättning eller aktivitetsersättning utan hinder av att han

eller hon inte gjort ansökan därom. Detsamma skall gälla då en försäkrad uppbär

sjukpenning, ersättning för sjukhusvård eller livränta enligt lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande ersättning som utges enligt annan

författning eller på grund av regeringens förordnande.

Uppbär en försäkrad tidsbegränsad sjukersättning eller aktivitetsersättning, får

 den tid för vilken förmånen skall utges förlängas utan att ansökan har gjorts.

För kostnader för läkarundersökning och läkarutlåtande vid ansökan om

sjukersättning eller aktivitetsersättning skall ersättning lämnas i enlighet med

 vad regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Riksförsäkringsverket

föreskriver.

2 §16

Som villkor för rätt till förtidspension får anges att den försäkrade skall

under högst 30 dagar vara intagen på visst sjukhus, vistas på vårdinrättning för

 försäkringsmedicinsk utredning eller underkasta sig undersökning av viss

läkare. Motsvarande gäller i fråga om särskild efterlevandepension. För

kostnader som uppstår med anledning av ett sådant villkor skall ersättning

lämnas i enlighet med vad regeringen förordnar.

I fråga om rätt till förtidspension gäller även vissa bestämmelser om utredning

i 7 kap. 3 b §.

Som villkor för rätt till sjukersättning och aktivitetsersättning får anges att

den försäkrade skall under högst 30 dagar vara intagen på visst sjukhus, vistas

på vårdinrättning för försäkringsmedicinsk utredning eller genomgå undersökning

av viss läkare. För kostnader som uppstår med anledning av ett sådant villkor

skall ersättning lämnas i enlighet med vad regeringen förordnar.

I fråga om rätt till sjukersättning och aktivitetsersättning gäller även vissa

bestämmelser om utredning i 7 kap. 3 b §.

4 §17

Pension skall betalas ut månadsvis. Om årspensionen uppgår till högst 2 400

kronor skall dock, om det inte finns särskilda skäl, utbetalning ske i

efterskott en eller två gånger per år. Efter överenskommelse med den

pensionsberättigade får utbetalning även i annat fall ske en eller två gånger

per år.

Vid beräkning av pensionsbelopp för månad skall den årspension, som beräkningen

grundar sig på, avrundas till närmaste hela krontal som är jämnt delbart med

tolv. Är årspensionsbeloppet lägre än tolv kronor, bortfaller pensionen för den

månad som beräkningen avser. Vid tillämpning av vad nu sagts skall samtliga den

pensionsberättigade tillkommande pensionsförmåner anses som en pension.

Avrundning skall i första hand göras på folkpension enligt 7 eller 8 kap.

Sjukersättning och aktivitetsersättning skall betalas ut månadsvis. Om det

årliga beloppet av sådana förmåner uppgår till högst 2 400 kronor skall dock, om

 det inte finns särskilda skäl, utbetalning ske i efterskott en eller två gånger

 per år. Efter överenskommelse med den försäkrade får utbetalning även i annat

fall ske en eller två gånger per år.

Vid beräkning av månadsbelopp för sjukersättning och aktivitetsersättning skall

det årliga belopp, som beräkningen grundar sig på, avrundas till närmaste hela

krontal som är jämnt delbart med tolv. Är det årliga beloppet av sjukersättning

och aktivitetsersättning lägre än tolv kronor, bortfaller ersättningen för den

månad som beräkningen avser. Avrundning skall i första hand göras på

garantiersättning enligt 9 kap.

5 §18

Förtidspension utges från och med den månad då rätt till pensionen inträtt. I

fall som avses i 1 § andra stycket utges dock förtidspension från och med

månaden näst efter den då beslutet om pension meddelats.

Efterlevandepension utges från och med den månad då den försäkrade avlidit

eller, om han eller hon vid sin död uppbar förtidspension eller ålderspension

enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, från och med månaden

näst efter den då dödsfallet inträffat.

Inträder rätt till efterlevandepension vid annan tidpunkt än som avses i andra

stycket, skall pensionen betalas ut för tid från och med den månad då rätten

inträtt.

Pension får inte betalas ut för längre tid tillbaka än tre månader eller i fråga

 om barnpension, två år före ansökningsmånaden.

Det belopp som först förfaller till betalning efter beslut om barnpension enligt

 14 kap. 2 § skall minskas med vad som utbetalats i omställningspension enligt

14 kap. 4 § eller särskild efterlevandepension enligt 14 kap. 5 § för den tid

som barnpensionsbeloppet avser utöver vad som skulle ha utgetts om beslutet om

barnpension förelegat vid utbetalningen av omställningspensionen eller den

särskilda efterlevandepensionen.

Sjukersättning och aktivitetsersättning utges från och med den månad då rätt

till förmånen inträtt. I fall som avses i 1 § andra stycket utges dock

sjukersättning och aktivitetsersättning från och med månaden efter den då

beslutet om förmånen meddelats.

Sjukersättning och aktivitetsersättning får inte betalas ut för längre tid

tillbaka än tre månader före ansökningsmånaden.

6 §19

Ändring av pension skall gälla från och med månaden näst efter den varunder

anledning till ändringen uppkommit.

Vad som föreskrivs i 1 § första, andra och fjärde styckena samt 2 § gäller även

i fråga om ökning av pension. I fall då ökningen kräver ansökan av den

pensionsberättigade tillämpas 5 § femte stycket.

Vad som sägs i denna paragraf skall inte tillämpas i fråga om ändring av pension

 i anledning av förändring av basbeloppet.

Ändring av sjukersättning och aktivitetsersättning skall gälla från och med

månaden efter den under vilken anledning till ändringen uppkommit.

Vad som föreskrivs i 1 § första, andra och fjärde styckena samt 2 § gäller även

i fråga om ökning av sjukersättning och aktivitetsersättning. I fall då ökningen

 kräver ansökan av den som är berättigad till sådan ersättning tillämpas 5 §

andra stycket.

Vad som sägs i denna paragraf skall inte tillämpas i fråga om ändring av

sjukersättning och aktivitetsersättning i anledning av förändring av

prisbasbeloppet.

7 §20

Om arbetsförmågan väsentligt förbättras för en försäkrad som uppbär

förtidspension, skall pensionen dras in eller minskas med hänsyn till

förbättringen. En försäkrad som regelbundet och under en längre tid har uppvisat

 en arbetsförmåga som han eller hon antogs sakna när beslutet om förtidspension

fattades skall därvid, om inte annat framkommer, antas ha en väsentligt

förbättrad arbetsförmåga.

Sådan pension som omfattas av ett beslut enligt 15 § eller som har

vilandeförklarats enligt 16 § får inte dras in eller minskas på grund av att den

 försäkrade under den tid och i den omfattning som anges i beslutet genom

förvärvsarbete har uppvisat en väsentligt förbättrad arbetsförmåga.

Om arbetsförmågan väsentligt förbättras för en försäkrad som uppbär

sjukersättning eller aktivitetsersättning, skall förmånen dras in eller minskas

med hänsyn till förbättringen. En försäkrad som regelbundet och under en längre

tid har uppvisat en arbetsförmåga som han eller hon antogs sakna när beslutet om

 sjukersättning eller aktivitetsersättning fattades skall därvid, om inte annat

framkommer, antas ha en väsentligt förbättrad arbetsförmåga.

Sådan sjukersättning eller aktivitetsersättning som omfattas av ett beslut

enligt 15 § eller som har vilandeförklarats enligt 16 § får inte dras in eller

minskas på grund av att den försäkrade under den tid och i den omfattning som

anges i beslutet genom förvärvsarbete har uppvisat en väsentligt förbättrad

arbetsförmåga.

Aktivitetsersättning får inte dras in eller minskas på grund av att den

försäkrade deltar i sådan aktivitet som avses i 7 kap. 5 §.

7 b §21

En försäkrad som förvärvsarbetar med utnyttjande av en arbetsförmåga som han

eller hon antogs sakna när beslutet om förtidspension fattades har inte rätt att

 uppbära förtidspension för samma tid och i den omfattning som förvärvsarbetet

utförs. Detta gäller dock inte sådan förtidspension som omfattas av ett beslut

enligt 15 §.

En försäkrad som förvärvsarbetar med utnyttjande av en arbetsförmåga som han

eller hon antogs sakna när beslutet om sjukersättning eller aktivitetsersättning

 fattades har inte rätt att uppbära sådan ersättning för samma tid och i den

omfattning som förvärvsarbetet utförs. Detta gäller dock inte sådan

sjukersättning eller aktivitetsersättning som omfattas av ett beslut enligt 15

§.

8 §22

Den som uppbär förtidspension enligt 7 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § är skyldig att

 utan oskäligt dröjsmål anmäla till allmän försäkringskassa om han eller hon

börjar förvärvsarbeta, börjar förvärvsarbeta i större omfattning än tidigare,

fortsätter att förvärvsarbeta efter tid som avses i 15-17 §§ eller om hans eller

 hennes arbetsförmåga väsentligt förbättras utan att han eller hon börjar

förvärvsarbeta, börjar förvärvsarbeta i större utsträckning än tidigare eller

fortsätter att förvärvsarbeta efter tid som avses i 15-17 §§. Motsvarande skall

gälla den som uppbär efterlevandepension, om förhållandena ändras så att rätten

till pensionen påverkas. Är den försäkrade omyndig, åvilar

anmälningsskyldigheten förmyndaren. Om den försäkrade har en god man eller

förvaltare enligt föräldrabalken, har denne motsvarande skyldighet att göra

anmälan, om det kan anses ingå i uppdraget.

Underlåts anmälan som avses i första stycket utan giltigt skäl, får pensionen

dras in för viss tid eller tills vidare.

Den som uppbär sjukersättning eller aktivitetsersättning är skyldig att utan

oskäligt dröjsmål anmäla till allmän försäkringskassa om han eller hon börjar

förvärvsarbeta, börjar förvärvsarbeta i större omfattning än tidigare eller

fortsätter att förvärvsarbeta efter tid som avses i 15-17 §§, eller om hans

eller hennes arbetsförmåga väsentligt förbättras utan att han eller hon börjar

förvärvsarbeta, börjar förvärvsarbeta i större utsträckning än tidigare eller

fortsätter att förvärvsarbeta efter tid som avses i 15-17 §§. Om den försäkrade

har en god man eller förvaltare enligt föräldrabalken, har denne motsvarande

skyldighet att göra anmälan, om det kan anses ingå i uppdraget.

Underlåts anmälan som avses i första stycket utan giltigt skäl, får

sjukersättningen eller aktivitetsersättningen dras in för viss tid eller tills

vidare.

9 §23

Pension utges, om inte något annat är särskilt föreskrivet, till och med den

månad då den pensionsberättigade avlidit eller rätten till förmånen annars

upphört.

Omställningspension och särskild efterlevandepension utges längst till och med

månaden före den då den efterlevande fyller 65 år.

Sjukersättning och aktivitetsersättning utges, om inte något annat är särskilt

föreskrivet, till och med den månad då den försäkrade avlidit eller rätten till

förmånen annars upphört.

14 §24

Försäkringskassan får efter ansökan av den försäkrade besluta att dennes

förtidspension i den omfattning som anges i 15 och 16 §§ skall betalas ut eller

förklaras vilande under tid som den försäkrade förvärvsarbetar med utnyttjande

av en arbetsförmåga som han eller hon antogs sakna när beslutet om

förtidspension fattades. Ett sådant beslut får endast fattas om den försäkrade

under minst tolv månader omedelbart dessförinnan har uppburit förtidspension.

Förtidspension som har förklarats vilande skall inte betalas ut för den tid som

vilandeförklaringen avser.

Vilandeförklaring får avse hel förtidspension eller en sådan kvotdel av pension

som anges i 7 kap. 2 §. Vid bedömning av hur stor del av pensionen som skall

vilandeförklaras skall beaktas omfattningen av det förvärvsarbete som den

försäkrade avser att utföra.

Försäkringskassan får efter ansökan av den försäkrade besluta att dennes

sjukersättning eller aktivitetsersättning i den omfattning som anges i 15 och 16

 §§ skall betalas ut eller förklaras vilande under tid som den försäkrade

förvärvsarbetar med utnyttjande av en arbetsförmåga som han eller hon antogs

sakna när beslutet om förmånen fattades. Ett sådant beslut får endast fattas om

den försäkrade under minst tolv månader omedelbart dessförinnan har uppburit

sjukersättning eller aktivitetsersättning.

Sjukersättning och aktivitetsersättning som har förklarats vilande skall inte

betalas ut för den tid som vilandeförklaringen avser.

Vilandeförklaring får avse hel sjukersättning eller aktivitetsersättning eller

en sådan kvotdel därav som anges i 7 kap. 2 §. Vid bedömning av hur stor del av

förmånen som skall vilandeförklaras skall beaktas omfattningen av det

förvärvsarbete som den försäkrade avser att utföra.

15 §25

Försäkringskassan får besluta att den försäkrade under en period om tolv månader

 får förvärvsarbeta högst tre månader utan att utbetalningen av förtidspensionen

 minskas med hänsyn till förvärvsarbetet.

Försäkringskassan får besluta att den försäkrade under en period om tolv månader

 får förvärvsarbeta högst tre månader utan att utbetalningen av sjukersättningen

 eller aktivitetsersättningen minskas med hänsyn till förvärvsarbetet.

16 §26

Försäkringskassan får förklara förtidspensionen vilande för tid efter den period

 som har bestämts i beslut enligt 15 §. Om något beslut enligt 15 § inte har

fattats får försäkringskassan i stället besluta att förtidspensionen skall

förklaras vilande från och med den månad som anges i ansökan.

Förtidspensionen får vilandeförklaras enligt första stycket under högst tolv

månader, dock längst till utgången av tolfte månaden från och med den första

månad som beslutet enligt 15 § omfattar. Om något beslut enligt 15 § inte har

fattats får förtidspensionen vilandeförklaras längst till utgången av tolfte

månaden från och med den första månad som beslutet omfattar.

Försäkringskassan får förklara sjukersättningen eller aktivitetsersättningen

vilande för tid efter den period som har bestämts i beslut enligt 15 §. Om något

 beslut enligt 15 § inte har fattats får försäkringskassan i stället besluta att

 sjukersättningen eller aktivitetsersättningen skall förklaras vilande från och

med den månad som anges i ansökan.

Sjukersättningen får vilandeförklaras enligt första stycket under högst tolv

månader, dock längst till utgången av tolfte månaden från och med den första

månad som beslutet enligt 15 § omfattar. Om något beslut enligt 15 § inte har

fattats får sjukersättningen vilandeförklaras längst till utgången av tolfte

månaden från och med den första månad som beslutet omfattar.

Aktivitetsersättningen får vilandeförklaras enligt första stycket längst till

utgången av den period som beslutet om aktivitetsersättning omfattar.

17 §27

För tid efter den period med vilande förtidspension som har bestämts enligt 16 §

 eller för tid efter utgången av tolfte månaden från och med den första månad

som ett beslut enligt 15 § omfattar får försäkringskassan, på ansökan av den

försäkrade, förklara förtidspensionen vilande under högst 24 månader. Därvid

skall bestämmelserna i 14 § andra och tredje styckena tillämpas.

För tid efter den period med vilande sjukersättning som har bestämts enligt 16 §

 eller för tid efter utgången av tolfte månaden från och med den första månad

som ett beslut enligt 15 § omfattar får försäkringskassan, på ansökan av den

försäkrade, förklara sjukersättningen vilande under högst 24 månader. Därvid

skall bestämmelserna i 14 § andra och tredje styckena tillämpas.

18 §28

Ett beslut om vilandeförklaring enligt 16 eller 17 § skall upphävas om den

försäkrade begär det.

Försäkringskassan får utan att den försäkrade har begärt det upphäva ett beslut

om vilandeförklaring om den försäkrade insjuknar och beräknas bli långvarigt

sjuk. Detsamma gäller om den försäkrade har vilande förtidspension enligt 16 §

och helt eller delvis avbryter det arbetsförsök som legat till grund för

beslutet om vilandeförklaring för att i stället uppbära föräldrapenning,

tillfällig föräldrapenning eller havandeskapspenning.

Ett beslut om vilandeförklaring enligt 16 eller 17 § skall upphävas om den

försäkrade begär det.

Försäkringskassan får utan att den försäkrade har begärt det upphäva ett beslut

om vilandeförklaring om den försäkrade insjuknar och beräknas bli långvarigt

sjuk. Detsamma gäller om den försäkrade har vilande sjukersättning eller

aktivitetsersättning enligt 16 § och helt eller delvis avbryter det arbetsförsök

 som legat till grund för beslutet om vilandeförklaring för att i stället

uppbära föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning eller havandeskapspenning.

Sjätte avdelningen

För försäkringen gemensamma bestämmelser

Sjätte avdelningen

Gemensamma bestämmelser

17 kap.

1 §29

Har en ersättning enligt denna lag eller enligt en annan författning betalats ut

 av en allmän försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa och beviljas senare

en annan ersättning retroaktivt enligt denna lag för samma tid som den tidigare

utbetalade ersättningen skall den retroaktiva ersättningen minskas. Minskningen

skall ske med det belopp som överstiger vad som skulle ha utgetts för perioden

om beslut om båda ersättningarna hade förelegat samtidigt.

Om någon i väsentlig mån har fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd

enligt socialtjänstlagen (2001:000) utan villkor om återbetalning får

socialnämnden från försäkringskassan uppbära retroaktivt beviljad periodisk

ersättning enligt denna lag, till den del den motsvarar vad socialnämnden

sammanlagt har betalat ut till dennes samt hans makes och minderåriga barns

försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningen avser.

I fråga om minskning av pension då livränta utgår enligt äldre lagstiftning om

yrkesskador gäller 2 §.

I fråga om minskning av sjukersättning då livränta utges enligt äldre

lagstiftning om yrkesskador gäller 2 §.

2 §30

Äger pensionsberättigad rätt till livränta på grund av obligatorisk försäkring

jämlikt lagen om försäkring för olycksfall i arbete, lagen om försäkring för

vissa yrkessjukdomar eller lagen om yrkesskadeförsäkring eller äger han jämlikt

annan lag eller särskild författning eller enligt regeringens förordnande rätt

till livränta, som bestämmes av eller utbetalas från Riksförsäkringsverket,

minskas honom eljest tillkommande pension enligt vad nedan stadgas. Motsvarande

skall äga tillämpning i fall då livränta utgår enligt utländsk lagstiftning om

yrkesskadeförsäkring. Medför skada, för vilken livränta börjat utgivas, återigen

 sjukdom som berättigar till sjukpenning, skall det anses som om livränta

utginge under sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller livränta för

viss tid utbytts mot ett engångsbelopp, skall anses som om livränta utginge

eller den utgående livräntan vore förhöjd med belopp som enligt de vid utbytet

tillämpade försäkringstekniska grunderna svarar mot engångsbeloppet.

Folkpension och tilläggspension i form av förtidspension minskas med tre

fjärdedelar av den livränta som den pensionsberättigade för samma tid har rätt

till såsom skadad. Avdrag på annan förtidspension än hel sådan får dock göras

endast om skadan inträffat före den tidpunkt från vilken pensionen utges. Avdrag

 på tilläggspension får göras endast om den pensionsberättigade kunnat

tillgodoräkna sig pensionspoäng för minst ett år vid den tidpunkt då skadan

inträffat.

Folkpension och tilläggspension i form av efterlevandepension minskas med tre

fjärdedelar av den livränta som den pensionsberättigade för samma tid har rätt

till såsom efterlevande. Avdrag på tilläggspension får dock göras endast om den

avlidne kunnat tillgodoräkna sig pensionspoäng för minst ett år vid den tidpunkt

 då skadan inträffat.

Minskning enligt denna paragraf skall i första hand göras på tilläggspension.

Utan hinder av vad som föreskrivs i paragrafen skall folkpension i form av

förtidspension eller barnpension alltid utges med minst en fjärdedel av det

belopp som annars skulle ha utgetts.

I fråga om samordning av pension med livränta som utgår enligt eller eljest

bestämmes med tillämpning av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

föreskrives i 4 kap. 4 § och 6 kap. 1 § sagda lag.

Inkomstrelaterad sjukersättning och sjukersättning i form av garantiersättning

skall minskas enligt vad som sägs i andra stycket om den försäkrade har rätt

till livränta på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1954:243) om

yrkesskadeförsäkring eller annan lag eller särskild författning eller enligt

regeringens förordnande har rätt till annan livränta, som bestäms av eller

betalas ut av Riksförsäkringsverket. Motsvarande skall gälla i fall då livränta

utges enligt utländsk lagstiftning om yrkesskadeförsäkring. Minskning skall

däremot inte ske på grund av livränta enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring eller annan livränta som bestäms med tillämpning av den

lagen. Medför en skada för vilken livränta har börjat utges återigen sjukdom som

 berättigar till sjukpenning, skall det anses som om livränta utgavs under

sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller livränta för viss tid bytts ut

 mot ett engångsbelopp, skall det vid beräkning enligt andra stycket anses som

om den livränta som utges har höjts med ett belopp som svarar mot

engångsbeloppet enligt de försäkringstekniska grunder som tillämpas vid utbytet.

Summan av inkomstrelaterad sjukersättning och garantiersättning skall minskas

med tre fjärdedelar av varje livränta vars årsbelopp överstiger en sjättedel av

prisbasbeloppet och som den sjukersättningsberättigade har rätt till som skadad.

 Minskning skall därvid i första hand göras på garantiersättningen. Sammanlagd

sjukersättning skall dock aldrig, på grund av bestämmelserna i denna paragraf,

för månad räknat understiga 5 procent av prisbasbeloppet.

18 kap.

17 §31

En socialförsäkringsnämnd skall avgöra ärenden om rätt till förtidspension och

särskild efterlevandepension, dock inte när det gäller förutsättningarna för

rätt till pension enligt 5 kap.

Socialförsäkringsnämnden skall även avgöra ärenden om vilandeförklaring av

förtidspension enligt 16 kap. när det samtidigt med pensionen utgetts sådan

livränta som samordnats med pensionen enligt 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring. Socialförsäkringsnämnden skall dessutom avgöra ärenden om

 rätt till förmåner enligt vad som föreskrivs i andra författningar.

En socialförsäkringsnämnd skall avgöra ärenden om rätt till sjukersättning och

aktivitetsersättning, dock inte när det gäller förutsättningarna för rätt till

sådan ersättning enligt bestämmelserna om försäkringstid i 9 kap.

Socialförsäkringsnämnden skall även avgöra ärenden om vilandeförklaring av

sjukersättning och aktivitetsersättning enligt 16 kap. när det samtidigt med den

 ersättningen utgetts sådan livränta som samordnats med ersättningen enligt 6

kap. 1 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Socialförsäkringsnämnden

skall dessutom avgöra ärenden om rätt till förmåner enligt vad som föreskrivs i

andra författningar.

Om ett ärende som avgjorts av en socialförsäkringsnämnd överklagas, skall

nämnden företräda den allmänna försäkringskassan om försäkringskassan skall föra

 det allmännas talan i målet. Nämnden får bemyndiga en tjänsteman vid

försäkringskassan att företräda nämnden vid domstol.

20 kap.

3 §32

Ersättning enligt denna lag får dras in eller sättas ned, om den som är

berättigad till ersättningen

a) ådragit sig sjukdomen eller skadan vid uppsåtligt brott som han har dömts för

 genom dom som har vunnit laga kraft;

b) vägrar att genomgå undersökning av läkare eller att följa läkares

föreskrifter;

c) underlåter att ge in sådant läkarintyg, läkarutlåtande, försäkran eller

särskild försäkran som skall ges in till försäkringskassan enligt 3 kap. 8 §;

d) medvetet eller av grov vårdslöshet lämnar oriktig eller vilseledande uppgift

angående förhållande, som är av betydelse för rätten till ersättning.

Vägrar en försäkrad utan giltig anledning att genomgå sådan behandling,

utredning eller rehabilitering som avses i 3 kap. 7 b och 8 a §§, 7 kap. 3 b §

eller 22 kap. 4, 5 och 7 §§ får sjukpenning eller förtidspension helt eller

delvis tills vidare förvägras honom, under förutsättning att han erinrats om

denna påföljd. Motsvarande skall gälla i fråga om särskild efterlevandepension,

om den efterlevande utan giltig anledning vägrar att följa ett villkor som

uppställts med stöd av 16 kap. 3 §.

Vägrar en försäkrad utan giltig anledning att genomgå sådan behandling,

utredning eller rehabilitering som avses i 3 kap. 7 b och 8 a §§, 7 kap. 3 b §

eller 22 kap. 4, 5 och 7 §§ får sjukpenning, sjukersättning eller

aktivitetsersättning helt eller delvis tills vidare förvägras honom eller henne,

 under förutsättning att han eller hon erinrats om denna påföljd.

Om någon som är berättigad till ersättning enligt denna lag i annat fall

underlåter att lämna uppgifter i enlighet med vad som anges i 8 § eller vägrar

att ta emot besök som anges där, får ersättningen dras in eller sättas ned om

omständigheterna motiverar det.

21 kap.

1 §33

Den som är bosatt här i landet, men inte är försäkrad för en sjukpenning som,

beräknad enligt 3 kap. 4 § första stycket 2, uppgår till 60 kronor, skall från

och med den månad då han eller hon fyller sexton år kunna genom frivilliga

avgifter försäkra sig för erhållande av sjukpenning eller sjukpenningtillägg.

Den som inte har rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för

sjukpenning som uppgår till lägst 20 kronor och högst 60 kronor. Den som har

rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 1 § får försäkra sig för sjukpenningtillägg,

 som tillsammans med den sjukpenning som han är berättigad till enligt 3 kap. 4

§ första stycket 2 uppgår till lägst 20 kronor och högst 60 kronor.

En frivillig försäkring påverkas inte av att den försäkrades sjukpenning enligt

3 kap., under där angivna förutsättningar, beräknas med tillämpning av 5 §

sjätte stycket eller 10 a eller 10 b § nämnda kapitel.

Försäkringen skall efter den försäkrades val gälla med en karenstid av 3 eller

30 dagar eller utan sådan karenstid.

Rätt till inträde i den frivilliga försäkringen eller förkortning av gällande

karenstid enligt fjärde stycket tillkommer endast den som är under 55 år.

Ersättning enligt denna paragraf utges inte för tid efter ingången av den månad

då den försäkrade börjar uppbära hel förtidspension enligt denna lag eller hel

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension.

Ersättning enligt denna paragraf utges inte för tid efter ingången av den månad

då den försäkrade börjar uppbära hel sjukersättning eller aktivitetsersättning

enligt denna lag eller hel ålderspension enligt lagen (1998:674) om

inkomstgrundad ålderspension.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003. Bestämmelserna i denna lag

gäller också, om inte annat följer av punkterna 2-15, i fall då rätten till

sjukersättning eller aktivitetsersättning grundas på pensionsfall som inträffat

före ikraftträdandet.

2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande beträffande ersättning som avser tid

före ikraftträdandet.

3. I fråga om rätt till inkomstrelaterad sjukersättning eller inkomstrelaterad

aktivitetsersättning enligt 8 kap 1 § och beräkning av antagandeinkomst enligt 8

 kap. 4 § skall i förekommande fall pensionsgrundande belopp med anledning av

förtidspension likställas med pensionsgrundande inkomst eller pensionsgrundande

belopp med anledning av sjukersättning eller aktivitetsersättning.

4. Med försäkringstid för garantiersättning skall för tid före år 2003 avses

bosättningstid enligt 5 kap. i dess lydelse före den 1 januari 2003.

5. Förtidspension eller sjukbidrag som en försäkrad hade rätt till för december

månad 2002 och som han eller hon alltjämt i januari månad 2003 skulle haft rätt

till om äldre bestämmelser fortfarande hade tillämpats, skall vid

ikraftträdandet omvandlas till motsvarande grad av hel sjukersättning respektive

 hel tidsbegränsad sjukersättning enligt vad som anges i punkterna 6-14.

Tidsbegränsad sjukersättning enligt första stycket skall omfatta samma tid som

bestämts för sjukbidraget. För en försäkrad som är född år 1984 eller senare och

 som hade rätt till sjukbidrag för december månad 2002 får tidsbegränsad

sjukersättning beviljas även för längre tid än som bestämts för sjukbidraget,

dock inte längre än till och med juni månad det år då han eller hon fyller 19

år.

Vad som i övrigt föreskrivs om förtidspension i dessa övergångsbestämmelser

skall även gälla sjukbidrag.

6. Om den försäkrade vid utgången av år 2002 har rätt till tilläggspension i

form av förtidspension utges därefter inkomstrelaterad sjukersättning enligt 8

kap. Antagandeinkomsten skall därvid i stället för vad som sägs i det kapitlet

beräknas enligt punkten 7.

7. Antagandeinkomsten utgör summan av det för år 2003 gällande prisbasbeloppet

och produkten av detta basbelopp och den medelpensionspoäng som legat till grund

 för beräkningen av tilläggspensionen.

Om tilläggspensionen är avkortad på grund av att den försäkrade tillgodoräknats

pensionspoäng för mindre än 30 år skall antagandeinkomsten avkortas. Avkortning

skall ske med en trettiondel av antagandeinkomsten för varje år som antalet år

med pensionspoäng understiger 30.

8. Sjukersättning som avses i punkten 6 och garantiersättning enligt 9 kap.

skall efter omvandlingen justeras med ett belopp (justeringsbelopp) som

fastställs som skillnaden mellan det underlag som avses i punkten 9 eller 13

(beräkningsmässig garantiersättning) och garantiersättningen, i förekommande

fall minskad enligt 17 kap. 2 §. Ett justeringsbelopp som medför avräkning på

sjukersättningen skall i första hand reducera garantiersättningen.

Vad som föreskrivs om garantiersättning skall även gälla justeringsbelopp som

medför höjning av sjukersättning. Ett sådant justeringsbelopp skall anknytas

till prisbasbeloppet och omräknas vid förändringar av detta.

9. För den som vid omvandlingen är obegränsat skattskyldig enligt

inkomstskattelagen (1999:1229) utgör den beräkningsmässiga garantiersättningen

skillnaden mellan en omvandlad bruttoersättning enligt punkten 11, minskad på

det sätt som anges i andra stycket, och summan av den inkomstrelaterade

sjukersättningen, i förekommande fall minskad enligt 17 kap. 2 §, och utbetald

livränta som bestäms med tillämpning av lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring.

Minskning av den omvandlade bruttoersättningen enligt första stycket skall göras

 med kvoten av kommunalskattesatsen enligt punkten 12 och talet ett minskat med

samma kommunalskattesats multiplicerad med skillnaden mellan grundavdraget

enligt 63 kap. 3 § inkomstskattelagen för den omvandlade bruttoersättningen och

grundavdraget enligt samma paragraf för den faktiska bruttoersättningen enligt

punkten 10.

10. Den faktiska bruttoersättningen enligt punkten 9 utgörs av folkpension i

form av förtidspension, pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om

pensionstillskott, tilläggspension i form av förtidspension och utbetald

livränta som bestäms med tillämpning av lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, samtliga med de belopp som skulle ha betalats ut i

januari 2003 om bestämmelserna därom fortfarande varit gällande, samt även sådan

 utländsk pension som avses i 63 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229) och som

 skall betalas ut i januari 2003.

11. Den omvandlade bruttoersättningen enligt punkten 9 utgör summan av den

faktiska bruttoersättningen och värdet av det särskilda grundavdraget enligt 63

kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229) i förhållande till grundavdraget enligt

3 § samma kapitel.

Värdet av det särskilda grundavdraget i förhållande till grundavdraget utgörs av

 kvoten av kommunalskattesatsen enligt punkten 12 och talet ett minskat med

samma kommunalskattesats multiplicerad med skillnaden mellan det särskilda

grundavdraget och grundavdraget vid den faktiska bruttoersättningen.

12. Vid beräkning enligt punkterna 9 och 11 skall med kommunalskattesats avses

den skatte- och avgiftssats som följer av den för den försäkrade under

inkomståret 2002 tillämpliga skattetabellen.

Om det för den försäkrade inte har beslutats tillämplig skattetabell enligt 11

kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483) för detta inkomstår, skall den

skattesats användas som följer av den skattetabell som hade varit tillämplig om

sådant beslut hade fattats.

13. Den beräkningsmässiga garantiersättningen för den som vid omvandlingen

uppbär förtidspension som beskattas enligt lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta eller som på grund av dubbelbeskattningsavtal

 inte är skattskyldig i Sverige utgör skillnaden mellan en omvandlad

bruttoersättning enligt punkten 14 och summan av den inkomstrelaterade

sjukersättningen och utbetald livränta som bestäms med tillämpning av lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring.

14. Den omvandlade bruttoersättningen utgör, om förtidspensionen beskattas

enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, summan

av den faktiska bruttoersättningen och värdet av den begränsning i skatteplikten

 som anges i 5 § 4 den lagen. Detta värde utgör kvoten av skattesatsen i nämnda

lag och talet ett minskat med samma skattesats, multiplicerad med det belopp som

 inte är skattepliktigt.

För den som på grund av dubbelbeskattningsavtal inte är skattskyldig i Sverige

utgörs den omvandlade bruttoersättningen av den faktiska bruttoersättningen.

Den faktiska bruttoersättningen utgörs av folkpension i form av förtidspension,

pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om pensionstillskott samt

tilläggspension i form av förtidspension och utbetald livränta som bestäms med

tillämpning av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, samtliga med de belopp

 som skulle ha betalats ut i januari 2003 om bestämmelserna därom fortfarande

varit gällande.

15. Sjukersättning skall inte längre justeras enligt punkten 8 om

- sjukersättning efter omvandlingen skall utges med högre eller lägre

ersättningsgrad än tidigare,

- sjukersättning efter omvandlingen skall samordnas i högre eller lägre grad med

 livränta som avses i 17 kap. 2 § eller livränta som bestäms med tillämpning av

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, eller

- obegränsad skattskyldighet enligt inkomstskattelagen (1999:1229) inträder för

en försäkrad som avses i punkten 13.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1755) om särskilda insatser för

personer med tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1998:1755) om särskilda insatser

för personer med tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag samt 1-3 §§

skall ha följande lydelse.

Lag (1998:1755) om särskilda insatser för personer med tre fjärdedels

sjukersättning eller aktivitetsersättning

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

För den som får tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall särskilda insatser göras för att han eller

 hon skall kunna få en anställning motsvarande den återstående arbetsförmågan.

För den som får tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring skall särskilda insatser göras för att han

 eller hon skall kunna få en anställning motsvarande den återstående

arbetsförmågan.

2 §

Den allmänna försäkringskassan ansvarar för att särskilda insatser kommer till

stånd för att bereda försäkrade med tre fjärdedels förtidspension eller

sjukbidrag en anställning motsvarande den återstående arbetsförmågan.

Den allmänna försäkringskassan ansvarar för att särskilda insatser kommer till

stånd för att bereda försäkrade med tre fjärdedels sjukersättning eller

aktivitetsersättning en anställning motsvarande den återstående arbetsförmågan.

3 §

För den som får tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag och som bereds en

 anställning med lönebidrag eller hos Samhall Aktiebolag motsvarande den

återstående arbetsförmågan, betalas ersättning för kostnaderna för anställningen

 från den allmänna försäkringen enligt grunder som regeringen bestämmer.

För den som får tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning och som

 bereds en anställning med lönebidrag eller hos Samhall Aktiebolag motsvarande

den återstående arbetsförmågan, betalas ersättning för kostnaderna för

anställningen från den allmänna försäkringen enligt grunder som regeringen

bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003. Äldre bestämmelser tillämpas

fortfarande för särskilda insatser som avser tid före ikraftträdandet.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:703) om handikappersättning och

vårdbidrag

Härigenom föreskrivs att 5, 6, 8, 14 och 17 §§ lagen (1998:703) om

handikappersättning och vårdbidrag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §34

Rätt till handikappersättning har den som har fyllt sexton år och som innan han

eller hon har fyllt 65 år för avsevärd tid har fått sin funktionsförmåga nedsatt

 i sådan omfattning att han eller hon

Rätt till handikappersättning har en försäkrad från och med juli månad det år

han eller hon fyller 19 år och som innan han eller hon har fyllt 65 år för

avsevärd tid har fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han

eller hon

1. i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan,

2. för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan, eller

3. i annat fall har betydande merutgifter.

Om den funktionshindrade behöver hjälp antingen i den dagliga livsföringen och

för att kunna förvärvsarbeta, eller i något av dessa båda avseenden, och

dessutom har merutgifter i anledning av funktionshindret, grundas bedömningen av

 rätten till handikappersättning på det sammanlagda behovet av stöd.

Vid tillämpning av denna paragraf skall med en person som förvärvsarbetar

likställas en studerande som får studiestöd enligt studiestödslagen (1999:1395)

eller som endast på grund av bestämmelser om behovsprövning är utesluten från

sådan förmån.

Handikappersättning utges alltid till den som är blind, döv eller gravt

hörselskadad om blindheten, dövheten eller hörselskadan inträtt före 65 års

ålder.

6 §

Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek utgör

handikappersättning för år räknat 69, 53 eller 36 procent av prisbasbeloppet.

Handikappersättning kan begränsas till viss tid. Behovet av handikappersättning

skall omprövas i samband med beslut om förtidspension enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring och när den som uppbär handikappersättning beviljas

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension eller

garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension. Omprövning skall också

 ske när förhållanden som påverkar behovet av handikappersättning har ändrats.

För tid före den månad, då hel förtidspension eller hel ålderspension börjar

utges, utgör handikappersättningen till den som är blind, för år räknat, 69

procent av prisbasbeloppet. För tid därefter utgör ersättningen till den som är

blind 36 procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet ger anledning till högre

 ersättning.

Handikappersättning kan begränsas till viss tid. Behovet av handikappersättning

skall omprövas i samband med beslut om sjukersättning eller aktivitetsersättning

 enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och när den som uppbär

handikappersättning beviljas ålderspension enligt lagen (1998:674) om

inkomstgrundad ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:702) om

garantipension. Omprövning skall också ske när förhållanden som påverkar behovet

 av handikappersättning har ändrats.

För tid före den månad, då hel sjukersättning, hel aktivitetsersättning eller

hel ålderspension börjar utges utgör handikappersättningen till den som är

blind, för år räknat, 69 procent av prisbasbeloppet. För tid därefter utgör

ersättningen till den som är blind 36 procent av prisbasbeloppet om inte

stödbehovet ger anledning till högre ersättning.

Handikappersättning till den som är döv eller gravt hörselskadad utgör 36

procent av prisbasbeloppet om inte stödbehovet ger anledning till högre

ersättning.

8 §

En förälder har rätt till vårdbidrag för barn som inte har fyllt 16 år om

1. barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funktionshinder

behöver särskild tillsyn och vård under minst sex månader, eller

2. det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer merkostnader.

Har föräldern flera funktionshindrade barn som inte har fyllt 16 år grundas

bedömningen av rätten till vårdbidrag på det sammanlagda behovet av tillsyn och

vård samt på hur stora merkostnaderna är.

En förälder har rätt till vårdbidrag för barn till och med juni månad det år då

barnet fyller 19 år om

1. barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funktionshinder

behöver särskild tillsyn och vård under minst sex månader, eller

2. det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer merkostnader.

Har föräldern flera funktionshindrade barn som avses i första stycket grundas

bedömningen av rätten till vårdbidrag på det sammanlagda behovet av tillsyn och

vård samt på hur stora merkostnaderna är.

14 §

Handikappersättning utges till och med den månad då den ersättningsberättigade

har avlidit eller rätten till förmånen annars har upphört. Motsvarande gäller

för vårdbidrag, som dock utges längst till och med månaden före den då barnet

fyller 16 år.

Handikappersättning utges till och med den månad då den ersättningsberättigade

avlider eller rätten till förmånen upphör. Motsvarande gäller för vårdbidrag,

som dock utges längst till och med juni månad det år då barnet fyller 19 år.

17 §

Handikappersättning och vårdbidrag skall betalas ut månadsvis. När

ersättningsbeloppet beräknas för månad skall den ersättning för år räknat från

vilken beräkningen utgår avrundas till närmaste krontal som är jämnt delbart med

 tolv. Om den ersättningsberättigade förutom handikappersättningen eller

vårdbidraget även uppbär förtidspension eller efterlevandepension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, ålderspension enligt lagen (1998:674) om

inkomstgrundad ålderspension eller garantipension enligt lagen (1998:702) om

garantipension skall samtliga dessa ersättningar anses som en ersättning vid

avrundningen. Avrundning skall i första hand göras på garantipensionen, därefter

 på folkpensionen och sedan på handikappersättningen eller vårdbidraget.

Handikappersättning och vårdbidrag skall betalas ut månadsvis. När

ersättningsbeloppet beräknas för månad skall den ersättning för år räknat från

vilken beräkningen utgår avrundas till närmaste krontal som är jämnt delbart med

 tolv.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

2. Den som vid ikraftträdandet uppbär handikappersättning har rätt till sådan

ersättning utan hinder av att kravet i 5 § första stycket nya lydelsen på viss

ålder inte är uppfyllt.

3. Föräldrar har inte rätt till vårdbidrag enligt 8 § nya lydelsen under tid då

barnet uppbär sjukersättning eller tidsbegränsad sjukersättning.

1.1

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension

dels att 1 kap. 10 § och 15 kap. 19 § skall upphöra att gälla,

dels att 2 kap. 5 och 17 §§, 3 kap. 1, 4-7 och 19 §§, 4 kap. 1 och 9 §§, 5 kap.

13 §, 6 kap. 16 §, 12 kap. 1 och 2 §§ samt rubriken närmast före 3 kap. 4 §

skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 17 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §35

Som pensionsgrundande inkomst av anställning räknas vidare

1. sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring samt sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller motsvarande ersättning som utgetts enligt annan författning eller på grund

 av regeringens förordnande, i den utsträckning ersättningen har trätt i stället

 för en försäkrads inkomst som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

2. föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring,

3. ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

4. ersättning som en allmän försäkringskassa har utgett enligt 20 § lagen

(1991:1047) om sjuklön,

5. livränta enligt 4 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande

livränta som bestäms med tillämpning av den lagen,

6. delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

7. vårdbidrag enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, i

den utsträckning bidraget inte är ersättning för merkostnader,

8. dagpenning från arbetslöshetskassa,

10. aktivitetsstöd till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program,

11. utbildningsbidrag för doktorander,

13. särskilt utbildningsbidrag,

14. ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för vissa föräldrar

(TUFF),

15. dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligtlagen (1994:1809)

om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning enligt de grunder som

gäller förtotalförsvarspliktiga, samt

16. bidrag från Sveriges författarfond och Konstnärsnämnden i den utsträckning

som regeringen så föreskriver.

15. dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligtlagen (1994:1809)

om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning enligt de grunder som

gäller förtotalförsvarspliktiga,

16. bidrag från Sveriges författarfond och Konstnärsnämnden i den utsträckning

som regeringen så föreskriver, samt

17. inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersättning

enligt 8 kap. lagen om allmän försäkring.

17 §

Om en ersättning som är pensionsgrundande eller för vilken det skall beräknas

ett pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 § eller pensionspoäng enligt 4 kap.

 9 §, har betalats ut av en allmän försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa

till en försäkrad och den försäkrade senare för samma månad har beviljats annan

ersättning som är pensionsgrundande och samordnad med den ersättning som

betalats ut tidigare, är den senare beviljade ersättningen inte

pensionsgrundande till den del den avser tid före utbetalningsmånaden.

Beviljas vid samma tidpunkt förtidspension för vilken det skall beräknas ett

pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 § denna lag och arbetsskadelivränta

enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande

livränta som bestämsmed tillämpning av den lagen, skall det vid tillämpning av

första stycket anses som om förtidspensionen har betalats utföre

arbetsskadelivräntan.

Beviljas vid samma tidpunkt inkomstrelaterad sjukersättning eller

inkomstrelaterad aktivitetsersättning enligt 8 kap. lagen (1962:381) om allmän

försäkring och livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen, skall det

vid tillämpning av första stycket anses som om sjukersättningen eller

aktivitetsersättningen har betalats ut före livräntan.

17 a §

Utges livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller

motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen tillsammans med

sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring är livräntan inte pensionsgrundande till den del den har samordnats

med inkomstrelaterad sådan ersättning.

3 kap.

1 §36

Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst är belopp som

beräknats på visst sätt för en försäkrad som har uppburit förtidspension, för en

 försäkrad som har fullgjort plikttjänstgöring, för en försäkrad förälder till

små barn samt för en försäkrad som har studerat med studiemedel.

Andra pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst är belopp som

beräknats på visst sätt för en försäkrad som har uppburit inkomstrelaterad

sjukersättning eller inkomstrelaterad aktivitetsersättning, för en försäkrad som

 har fullgjort plikttjänstgöring, för en försäkrad förälder till små barn samt

för en försäkrad som har studerat med studiemedel.

Förtidspension

Sjukersättning och aktivitetsersättning

4 §

En försäkrad som för någon del av ett år har uppburit förtidspension som har

beräknats enligt 13 kap. 2 § lagen(1962:381) om allmän försäkring, skall

tillgodoräknas ett pensionsgrundande belopp för det året, om inte annat följer

av 6 eller 7 §. Detta gäller dock endast för försäkrade som under det året har

fyllt högst 64 år.

En försäkrad som för någon del av ett år har uppburit inkomstrelaterad

sjukersättning eller inkomstrelaterad aktivitetsersättning enligt 8 kap.

lagen(1962:381) om allmän försäkring, skall tillgodoräknas ett pensionsgrundande

 belopp för det året, om inte annat följer av 6 eller 7 §.

Bestämmelser om pensionsgrundande inkomst med anledning av inkomstrelaterad

sjukersättning eller inkomstrelaterad aktivitetsersättning finns i 2 kap.

5 §

Ett pensionsgrundande belopp enligt 4 § skall, för varje månad för vilken

förtidspensionen har uppburits, motsvara en tolftedel av summan av det för året

gällande förhöjda prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkringoch produkten av detta basbelopp och det poängmedeltal som avses i 13

kap. 2 § den lagen.

Har den försäkrade för en månad uppburit en fjärdedels, halv, två tredjedels

eller tre fjärdedels förtidspension skall det pensionsgrundande beloppet enligt

4 § för den månaden avse motsvarande andel av det belopp som anges i första

stycket i denna paragraf.

Ett pensionsgrundande belopp enligt 4 § skall för hel inkomstrelaterad

sjukersättning och hel inkomstrelaterad aktivitetsersättning beräknas enligt

följande. Den antagandeinkomst som ligger till grund för den inkomstrelaterade

ersättningen skall minskas med ett belopp motsvarande 7 procent av

antagandeinkomsten. Det pensionsgrundande beloppet utgör för varje månad som hel

 ersättning uppburits skillnaden mellan en tolftedel av den minskade

antagandeinkomsten och den pensionsgrundande inkomsten av nämnda ersättning

efter avdrag enligt 2 kap. 21 §.

Har den försäkrade för en månad uppburit en fjärdedels, halv, två tredjedels

eller tre fjärdedels sjukersättning eller aktivitetsersättning skall vid

beräkning enligt första stycket användas så stor andel av antagandeinkomsten som

 svarar mot graden av sjukersättning eller aktivitetsersättning.

6 §

Om förtidspensionen med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med pensionsgrundande livränta skall

följande gälla.

Det pensionsgrundande belopp som avses i 5 § eller, om endast en del av

pensionen har varit samordnad med livräntan, en andel av det beloppet som svarar

 mot den samordnade delen av pensionen, skall tillgodoräknas den försäkrade

endast om och i den utsträckning det överstiger den försäkrades livränta före

samordning.

Om sjukersättningen eller aktivitetsersättningen med tillämpning av 6 kap. 1 §

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med

pensionsgrundande livränta skall följande gälla.

Den del av antagandeinkomsten som avses i 5 § eller, om endast en del av

sjukersättningen eller aktivitetsersättningen har varit samordnad med livräntan,

 en andel av det beloppet som svarar mot den samordnade delen av

sjukersättningen eller aktivitetsersättningen, skall tillgodoräknas den

försäkrade som pensionsgrundande belopp endast om och i den utsträckning det

överstiger den försäkrades livränta före samordning.

7 §

Om en pensionsgrundande ersättning har betalats ut av en allmän försäkringskassa

 eller en arbetslöshetskassa till en försäkrad och den försäkrade senare för

samma månad har beviljats förtidspension som är samordnad med den tidigare

utbetalade ersättningen, skall pensionsgrundande belopp med anledning av

förtidspensionen inte tillgodoräknas till den del förtidspensionen avser tid

före den månad då den har betalats ut.

Om en pensionsgrundande ersättning har betalats ut av en allmän försäkringskassa

 eller en arbetslöshetskassa till en försäkrad och den försäkrade senare för

samma månad har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning som är

samordnad med den tidigare utbetalade ersättningen, skall pensionsgrundande

belopp med anledning av sjukersättningen eller aktivitetsersättningen inte

tillgodoräknas till den del denna ersättning avser tid före den månad då den har

 betalats ut.

19 §

Vid beräkning enligt 17 § första stycket 1 skall summan av den pensionsgrundande

 inkomst och det pensionsgrundande belopp för förtidspension enligt 4 § som

avser året före barnets födelse räknas om med hänsyn till förändringar av

prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den omräknade

summan skall rundas av till närmaste lägre hundratal kronor.

Vid beräkning enligt 17 § första stycket 1 skall summan av den pensionsgrundande

 inkomst och det pensionsgrundande belopp för inkomstrelaterad sjukersättning

eller inkomstrelaterad aktivitetsersättning enligt 4 § som avser året före

barnets födelse räknas om med hänsyn till förändringar av prisbasbeloppet enligt

 lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den omräknade summan skall rundas av

till närmaste lägre hundratal kronor.

Om den försäkrade inte inom föreskriven tid till fullo har betalat

ålderspensionsavgift och allmän pensionsavgift för inkomster av annat

förvärvsarbete som hänför sig till året före barnets födelse, skall det, vid

sådan beräkning som avses i första stycket, bortses från pensionsgrundande

inkomster av annat förvärvsarbete för det året till den del avgifterna inte har

betalats för inkomsterna.

4 kap.

1 §

För varje år för vilket det för en försäkrad har fastställts pensionsgrundande

inkomst eller andra pensionsgrundande belopp, skall, om inte annat följer av 4

§, pensionsrätt fastställas för den försäkrade. För det år då den försäkrade har

 avlidit skall endast pensionsrätt för premiepension fastställas. Pensionsrätt

skall inte fastställas för den som är född år 1937 eller tidigare.

För varje år för vilket pensionsgrundande inkomst har fastställts eller för

vilket en försäkrad har uppburit förtidspension enligt 13 kap. 2 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall också, om inte annat följer av 8 och 9 §§,

 pensionspoäng fastställas för den försäkrade. Pensionspoäng skall dock inte

fastställas för det år då den försäkrade har avlidit eller för år efter det då

en försäkrad har fyllt 64 år.

För varje år för vilket pensionsgrundande inkomst har fastställts skall också,

om inte annat följer av 8 och 9 §§, pensionspoäng fastställas för den

försäkrade. Pensionspoäng skall dock inte fastställas för det år då den

försäkrade haravlidit eller för år efter det då en försäkrad har fyllt 64 år.

Vårdår skall tillgodoräknas en försäkrad under de förutsättningar som anges i 12

 §. Vårdår skall dock inte tillgodoräknas för år före det då den försäkrade

fyllt 16 år och inte heller för det år då han eller hon har avlidit eller för år

 efter det då den försäkrade har fyllt 64 år. Vårdår skall inte heller

tillgodoräknas om den försäkrade tillgodoräknas pensionspoäng för samma år eller

 om pensionspoäng för det året enligt 8 § andra stycket inte tillgodoräknats den

 försäkrade på grund av bristande eller underlåten avgiftsbetalning.

9 §

En försäkrad som för någon del av året har uppburit förtidspension enligt 13

kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall, utöver pensionspoäng

enligt 8 §, för varje månad för vilken han eller hon har uppburit sådan pension

tillgodoräknas en tolftedel av det poängmedeltal som avses i 13 kap. 2 § andra

stycket lagen om allmän försäkring. Har den försäkrade uppburit en fjärdedels,

halv, två tredjedels eller tre fjärdedels förtidspension skall han eller hon

tillgodoräknas motsvarande andel av detta poängmedeltal. Om pensionen har varit

samordnad med livränta med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring skall vad som föreskrivs i 3 kap. 6 § denna lag på

motsvarande sätt tillämpas på pensionspoäng enligt denna paragraf. Även 3 kap. 7

 § denna lag skall på motsvarande sätt tillämpas vidbestämmande av

pensionspoäng.

Vid tillämpning av 8 § skall med pensionsgrundande inkomst likställas

pensionsgrundande belopp enligt 3 kap. 4 §.

5 kap.

13 §37

Vid beräkning av inkomstpension skall hänsyn tas till pensionsbehållning som

härrör från pensionsgrundande belopp för plikttjänstgöring enligt 3 kap. 8 §,

pensionsgrundande belopp för föräldrar till små barn enligt 3 kap. 10 § och

pensionsgrundande belopp för studier enligt 3 kap. 24 § endast om det för den

pensionsberättigade, senast det år han eller hon fyller 70 år, har fastställts

pensionsgrundande inkomster som för vart och ett av minst fem år uppgått till

lägst två gånger det för respektive intjänandeår gällande inkomstbasbeloppet.

Pension på den pensionsbehållning som avses i första stycket skall inte utges

för tid före året efter fastställelseåret för pensionsgrundande inkomst det

sista år som avses i första stycket.

Vid bedömning enligt första och andra styckena skall bortses från

pensionsgrundande inkomst som enligt bestämmelserna om bristande eller

underlåten avgiftsbetalning i 4 kap. 4 § inte legat till grund för beräkning av

pensionsrätt. Vidare skall vid bedömning enligt första och andra styckena med

pensionsgrundande inkomst likställas pensionsgrundande belopp för förtidspension

 enligt 3 kap. 4 §.

Vid bedömning enligt första och andra styckena skall bortses från

pensionsgrundande inkomst som enligt bestämmelserna om bristande eller

underlåten avgiftsbetalning i 4 kap. 4 § inte legat till grund för beräkning av

pensionsrätt. Vidare skall vid bedömning enligt första och andra styckena med

pensionsgrundande inkomst likställas pensionsgrundande belopp för sjukersättning

 och aktivitetsersättning enligt 3 kap. 4 §.

6 kap.

16 §

För en pensionsberättigad som är född under något av åren 1911-1927 skall

tilläggspension beräknas som om pensionspoäng kunnat tillgodoräknas om han eller

 hon hade fått rätt till förtidspension enligt 13 kap. 1 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring från och med januari månad det år han eller hon uppnått 65 års

 ålder. Detta gäller dock endast om pensionen därigenom blir större.

För en pensionsberättigad som är född under något av åren 1911-1927 skall

tilläggspension beräknas som om pensionspoäng kunnat tillgodoräknas om han eller

 hon hade fått rätt till förtidspension enligt 13 kap. 1 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring, i dess lydelse före den 1 januari 2003, från och med januari

månad det år han eller hon uppnått 65 års ålder. Detta gäller dock endast om

pensionen därigenom blir större.

12 kap.

1 §38

Ålderspension enligt denna lag betalas ut efter ansökan. Sådan ansökan skall

göras skriftligen hos den allmänna försäkringskassan. En pensionsberättigad som

är född under något av åren 1938-1953 och som uppbär inkomstpension utan att ha

rätt till tilläggspension skall dock, utan särskild ansökan, erhålla

tilläggspension från och med den månad då han eller hon fått rätt till

sistnämnda pension.

Om en person som har rätt till ålderspension enligt denna lag och är bosatt i

Sverige inte tre månader före ingången av den månad då han eller hon fyller 70

år har ansökt om uttag av inkomst- eller tilläggspension, skall den allmänna

försäkringskassan utreda om den pensionsberättigade vill ta ut ålderspension.

För den som månaden före den då han eller hon fyller 65 år har uppburit

förtidspension eller särskild efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring skall motsvarande gälla, om ansökan om inkomst- eller

tilläggspension enligt denna lag inte har gjorts senast förstnämnda månad.

Om en person som har rätt till ålderspension enligt denna lag och är bosatt i

Sverige inte tre månader före ingången av den månad då han eller hon fyller 70

år har ansökt om uttag av inkomst- eller tilläggspension, skall den allmänna

försäkringskassan utreda om den pensionsberättigade vill ta ut ålderspension.

För den som månaden före den då han eller hon fyller 65 år har uppburit

sjukersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller särskild

efterlevandepension enligt lagen (2000:462) om införande av lagen (2000:461) om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn skall motsvarande gälla, om

ansökan om inkomst- eller tilläggspension enligt denna lag inte har gjorts

senast förstnämnda månad.

2 §

Ålderspension skall utges från och med den månad som anges i ansökan, dock

tidigast från och med månaden efter det att ansökan kom in till den allmänna

försäkringskassan.

Har den pensionsberättigade uppburit förtidspension eller särskild

efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring omedelbart före

 65 års ålder får inkomst- och tilläggspension beviljas för högst tre månader

före ansökningsmånaden, dock tidigast från och med den månad då den

pensionsberättigade fyllde 65 år.

Har den pensionsberättigade uppburit sjukersättning enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring eller särskild efterlevandepension enligt lagen (2000:462) om

införande av lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till

barn omedelbart före 65 års ålder får inkomst- och tilläggspension beviljas för

högst tre månader före ansökningsmånaden, dock tidigast från och med den månad

då den pensionsberättigade fyllde 65 år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003. Äldre bestämmelser gäller

fortfarande beträffande pensionsrätt för tid före ikraftträdandet.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift skall ha

 följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §39

Avgift skall inte betalas av den som har sådana inkomster som avses i 3 §, om

inkomsterna understiger 27 procent av det för året gällande prisbasbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Avgift skall inte betalas av den som har sådana inkomster som avses i 3 §, om

inkomsterna understiger 27 procent av det för året gällande prisbasbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Avgift skall inte heller betalas på sådan inkomstrelaterad sjukersättning eller

inkomstrelaterad aktivitetsersättning som anges i 2 kap. 5 § 17 lagen (1998:674)

 om inkomstgrundad ålderspension.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:676) om statlig

ålderspensionsavgift

Härigenom föreskrivs att 5 och 6 §§ lagen (1998:676) om statlig

ålderspensionsavgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Avgiften utgör 18,5 procent av sådana pensionsgrundande belopp som fastställs

enligt 3 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension.

Avgiften utgör 18,5 procent av sådana pensionsgrundande belopp som fastställs

enligt 3 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och sådan

inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersättning som

anges i 2 kap. 5 § 17 samma lag.

6 §

Om sådan livränta som avses i 2 § 5 med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med förtidspension eller

 efterlevandepension utgör avgiften 18,5 procent av det belopp som på grund av

samordningen inte betalas ut.

Om sådan livränta som avses i 2 § 5 med tillämpning av 6 kap. 1 § lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring har varit samordnad med efterlevandepension

utgör avgiften 18,5 procent av det belopp som på grund av samordningen inte

betalas ut.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 4 kap.12 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring40

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

12 §41

Ett beslut om livränta skall omprövas, om ändring av betydelse har skett i de

förhållanden som var avgörande för beslutet. Livränta för förfluten tid får dock

 inte minskas eller dras in.

Ett beslut om vilandeförklaring av förtidspension enligt 16 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall också omfatta sådan livränta som enligt 6

kap. 1 § första stycket denna lag samordnats med pensionen.

Ett beslut om vilandeförklaring av sjukersättning eller aktivitetsersättning

enligt 16 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring skall också omfatta sådan

livränta som enligt 6 kap. 1 § första stycket denna lag samordnats med

ersättningen.

För den tid under vilken en sådan vilandeförklaring gäller skall beslutas om

livränta beräknad utifrån dels det livränteunderlag som legat till grund för

bestämmande av livräntan före vilandeförklaringen, dels de inkomstförhållanden

som råder under tiden med vilandeförklaring. Vid bestämmande av

livränteunderlaget skall detta omräknas med hänsyn till de förändringar av

prisbasbeloppet som skett sedan livräntan senast fastställdes.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003. Äldre bestämmelser tillämpas

fortfarande beträffande ersättning som avser tid före ikraftträdandet.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:465) om ändring i lagen (1976:380)

 om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs i fråga lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

dels att 6 kap. 1 § lagen i stället för dess lydelse enligt lagen (2000:465) om

ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen (2000:465) om ändring i nämnda

 lag skall införas två nya punkter, 5 och 6, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

1 §

Är någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. samtidigt berättigad

till folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring eller efterlevandepension enligt lagen

(2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn med anledning

av den inkomstförlust som har föranlett livräntan, utges livräntan endast i den

mån den överstiger pensionen.

Är någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. samtidigt berättigad

till sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring eller efterlevandepension enligt lagen (2000:461) om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn med anledning av den

inkomstförlust som har föranlett livräntan, utges livräntan endast i den mån den

 överstiger sjukersättningen, aktivitetsersättningen eller pensionen.

Har delpension utgått till någon som tillerkänns livränta enligt 4 kap. och

avser livräntan samma inkomstförlust som delpensionen, får livränta för

förfluten tid utges endast i den mån den överstiger den delpension som utgått

för samma tid.

Första stycket gäller även i fråga om pension som enligt utländskt system för

social trygghet utgår med anledning av arbetsskadan.

Om bestämmelserna om beräkning av pensionspoäng vid underlåten eller bristande

avgiftsbetalning i 11 kap. 6 § första stycket lagen om allmän försäkring, i

detta lagrums lydelse före den 1 januari 1999, eller 4 kap. 8 § andra stycket

lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension har tillämpats för år efter det

 då arbetsskadan har inträffat, skall vid tillämpning av denna paragraf hänsyn

tas till den tilläggspension som skulle ha utgivits om full avgift hade erlagts.

5. Äldre bestämmelser om förtidspension i 6 kap. 1 § tillämpas fortfarande

beträffande ersättning som avser tid före ikraftträdandet.

6. Vid samordning mellan sjukersättning, som enligt övergångsbestämmelserna till

 lagen (2001:000) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring omvandlats

från förtidspension, och livränta enligt denna lag skall utöver den livränta som

 överstiger sjukersättningen utges ett tillägg i form av en bruttoförhöjning som

 svarar mot skillnaden mellan den utbetalda sjukersättningen i januari 2003 och

den förtidspension som skulle ha betalats ut för samma månad om äldre

bestämmelser fortfarande skulle ha varit gällande. Bruttoförhöjningen anknyts

till prisbasbeloppet och omräknas vid förändringar av detta. Om graden av

samordning av livräntan och sjukersättningen förändras efter omvandlingen

bortfaller bruttoförhöjningen. För bruttoförhöjning skall i övrigt gälla vad som

 föreskrivs om garantiersättning i 9 kap. lagen om allmän försäkring.

2.9 Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs i fråga om socialförsäkringslagen (1999:799)

dels att 3 kap. 1, 2, 4 - 6, 8, 12 och 13 §§ och 4 kap. 2 och 6 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 8 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

1 §

Den som är bosatt i Sverige är försäkrad för följande förmåner som anges i lagen

 (1962:381) om allmän försäkring:

1. ersättning för sjukvård m.m. enligt 2 kap. i fråga om förmåner som beslutas

av de allmänna försäkringskassorna,

2. föräldrapenning på garantinivå,

3. folkpension i form av förtidspension och efterlevandepension beräknad i

förhållande till det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i

Sverige, samt

3. sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning, samt

4. rehabilitering och särskilt bidrag enligt 22 kap. i fråga om förmåner som

beslutas av de allmänna försäkringskassorna.

2 §

Den som är bosatt i Sverige omfattas även av

1. lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

2. lagen (1969:205) om pensionstillskott,

3. lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag,

4. lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade,

5. lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn,

6. lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till ålderspension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn,

7. lagen (1993:389) om assistansersättning,

8. lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

9. lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer,

10. lagen (1996:1030) om underhållsstöd,

11. lagen (1998:702) om garantipension, och

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag.

11. lagen (1998:702) om garantipension,

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, och

13. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om

- garantipension till omställningspension och änkepension,

- efterlevandestöd till barn, och

- pension enligt 6 kap. 5 § första stycket 2 samma lag eller enligt 4 § andra

stycket 2 eller 6 § tredje stycket 2 lagen (2000:462) om införande av lagen om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, beräknad i förhållande till

det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i Sverige.

4 §

Den som arbetar i Sverige är försäkrad för följande förmåner enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring:

1. sjukpenning och havandeskapspenning,

2. föräldrapenning över garantinivå och tillfällig föräldrapenning,

3. tilläggspension i form av förtidspension och efterlevandepension,

4. folkpension i form av förtidspension och efterlevandepension beräknad i

förhållande till det antal år för vilka tillgodoräknats pensionspoäng för

tillläggspension, samt

5. rehabilitering och rehabiliteringsersättning enligt 22 kap. i fråga om

förmåner som beslutas av de allmänna försäkringskassorna.

3. inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersättning,

samt

4. rehabilitering och rehabiliteringsersättning enligt 22 kap. i fråga om

förmåner som beslutas av de allmänna försäkringskassorna.

5 §

Den som arbetar i Sverige omfattas även av

1. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

2. lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, och

3. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension.

2. lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård,

3. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, och

4. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om inkomstgrundad efterlevandepension och änkepension med undantag av

sådan pension som avses i 2 § 13.

6 §

För arbetstagare gäller försäkringen enligt 4 och 5 §§ från och med den första

dagen av anställningstiden. För andra gäller försäkringen dock från och med den

dag då arbetet har påbörjats.

Försäkringen upphör att gälla tre månader efter den dag då arbetet har upphört

av någon annan anledning än ledighet för semester, ferier eller motsvarande

uppehåll (efterskyddstid). Försäkringen upphör tidigare än som nu sagts om den

enskilde påbörjat arbete i ett annat land och omfattas av motsvarandeförsäkring

i det landet eller om det finns andra särskilda skäl.

Försäkringen upphör att gälla tre månader, eller för sådana förmåner som anges i

 4 § 3 ett år, efter den dag då arbetet har upphört av någon annan anledning än

ledighet för semester, ferier eller motsvarande uppehåll (efterskyddstid).

Försäkringen upphör tidigare än som nu sagts om den enskilde påbörjat arbete i

ett annat land och omfattas av motsvarande försäkring i det landet eller om det

finns andra särskilda skäl.

8 §

Försäkringen för pensioner eller skadeersättningar som avses i 4 § 3 och 4 samt

5 § 1 och 3 skall gälla när rätten till en förmån enligt de lagar som anges där

kan härledas från ett arbete i Sverige. Detsamma gäller försäkringen för

föräldrapenning över garantinivå enligt 4 § 2.

Försäkringen för pensioner eller skadeersättningar som avses i 5 § 1, 3 och 4

skall gälla när rätten till en förmån enligt de lagar som anges där kan härledas

 från ett arbete i Sverige. Detsamma gäller försäkringen för föräldrapenning

över garantinivå enligt 4 § 2.

Försäkringen för pensioner enligt första stycket skall också gälla i det fall

rätten till förmånen kan härledas från sådan ersättning som anges i 12 och 13

§§.

12 §

En person som har förtidspension som beräknats enligt 13 kap. 2 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring är försäkrad för inkomstgrundad ålderspension

enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension beräknad på denna

förtidspension.

En person som uppbär inkomstrelaterad sjukersättning eller inkomstrelaterad

aktivitetsersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring är försäkrad

för inkomstgrundad ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension beräknad på denna ersättning.

13 §42

Den som uppbär någon av följande förmåner är försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och

tilläggspension i form av förtidspension och efterlevandepension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring:

Den som uppbär någon av följande förmåner är försäkrad för inkomstgrundad

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension,

inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetsersättning enligt

 lagen (1962:381) om allmän försäkring och inkomstrelaterad efterlevandepension

enligt lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn:

1. vårdbidrag, som inte enbart avser merkostnader, enligt 8 § lagen (1998:703)

om handikappersättning och vårdbidrag,

2. dagpenning från arbetslöshetskassa,

3. aktivitetsstöd till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program,

4. utbildningsbidrag för doktorander,

6. särskilt utbildningsbidrag,

7. ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för vissa föräldrar

(TUFF),

8. dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen (1994:1809)

om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning enligt de grunder som

gäller för totalförsvarspliktiga, eller

9. stipendium som enligt 11 kap. 46 § inkomstskattelagen (1999:1229) skall tas

upp som intäkt i inkomstslaget tjänst.

4 kap.

2 §

Förmåner får utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader.

När det gäller ersättning för sjukvård m.m. enligt 3 kap. 1 § 1 tillämpas

särskilda bestämmelser om vård som ges utomlands.

Pensionsförmåner enligt 3 kap. 1 § 3 samt 2 § 2, 6 och 11 utges så länge den

försäkrades bosättning i Sverige består enligt 2 kap.

Förmåner enligt 3 kap. 1 § 3 samt 2 § 6, 11 och 13 utges så länge den

försäkrades bosättning i Sverige består enligt 2 kap.

6 §

Pensionsförmåner och skadeersättningar enligt 3 kap. 4 § 3 och 4 samt 5 § 1 och

3 utges för tid då den försäkrade vistas utomlands så länge rätten till förmånen

 består. Detta gäller också i fråga om föräldrapenning över garantinivå enligt 3

 kap. 4 § 2,

Förmåner och skadeersättningar enligt 3 kap. 4 § 3 samt 5 § 1, 3 och 4 utges för

 tid då den försäkrade vistas utomlands så länge rätten till förmånen består.

Detta gäller också i fråga om föräldrapenning över garantinivå enligt 3 kap. 4 §

 2,

1. om barnet är bosatt i Sverige, eller

2. om försäkringskassan medger det, när ett barn hämtas i samband med adoption.

8 §

Beträffande efterlevandeförmåner skall vad som sägs i detta kapitel om försäkrad

 gälla den försäkrades efterlevande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

2.10 Förslag till lag om upphävande av lagen (1969:205) om pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att lagen (1969:205) om pensionstillskott43 skall upphöra

att gälla vid utgången av år 2002. Lagen gäller fortfarande beträffande

ersättning som avser tid före upphörandet.

3 Ärendet och dess beredning

Den 15 maj 1998 beslutade riksdagen om riktlinjer för en reformering av reglerna

 om ersättning vid varaktig medicinskt grundad arbetsoförmåga (prop. 1997/98:111

 Reformerad förtidspension, m.m., bet. 1997/98:SfU11, rskr. 1997/98:237). De

antagna riktlinjerna har sin grund i de förslag som lämnats av

Förtidspensionsutredningen i betänkandena Ohälsoförsäkringen - Trygghet och

aktivitet (SOU 1997:116) och Ohälsoförsäkringen - Övergångsbestämmelser (SOU

1997:189).

Då regeringen inte till alla delar kunde ställa sig bakom

Förtidspensionsutredningens förslag krävdes ytterligare utredning och

överväganden innan slutliga förslag kunde läggas fram. Mot denna bakgrund

tillsattes en särskild projektgrupp inom Socialdepartementet för att utarbeta

förslag till reformerade regler om ersättning vid medicinskt grundad

långvaraktigt nedsatt arbetsförmåga för försäkrade i åldern 30-64 år.

En delfråga inom förtidspensioneringen är färdigbehandlad genom att regeringens

förslag, som lämnades i propositionen Vilande förtidspension (prop.

1999/2000:4), antagits av riksdagen (bet. 1999/2000:SfU5, rskr. 1999/2000:97).

Reglerna om vilande förtidspension trädde i kraft den 1 januari 2000.

En annan delfråga inom förtidspensioneringen som behandlats är frågan om att

avskaffa det särskilda grundavdraget för folkpensionärer (SGA) och ersätta detta

 med en höjd bruttonivå på ersättningen. En kartläggning och analys har

redovisats i departementspromemorian Förtidspensionssystemet - Skattereglernas

effekt på kompensationsnivåerna (Ds 2000:09) för att inför avskaffandet av SGA

visa effekterna av nuvarande regler på förtidspensionärernas nettoinkomster.

Utredningsarbetet avslutades i juni 2000 i och med att projektgruppen i

departementspromemorian Sjukersättning i stället för förtidspension - Ersättning

 och ålderspensionsrätt vid långvarig eller varaktig medicinskt grundad

nedsättning av arbetsförmågan (Ds 2000:39) lämnade förslag till nya regler för

personer i åldern 30-64 år.

I promemorian har även lämnats en omfattande redovisning av den antalsmässiga

utvecklingen av förtidspensioner och sjukbidrag och s.k. långa sjukfall på basis

 av att Statskontoret på uppdrag av regeringen hade genomfört en analys och

bedömning av utvecklingen av långvarig medicinskt grundad arbetsoförmåga. Vidare

 lämnades en ingående redovisning av olika tänkbara indexeringsalternativ för

ersättningarna till dem som kommer att omfattas av det reformerade

förtidspensionssystemet.

En sammanfattning av departementspromemorian Ds 2000:39 finns i bilaga 1.

Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns

 i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig hos

Socialdepartementet (S2000/4481/SF).

Unga försäkrade

Regeringen angav i utredningsdirektiven till Förtidspensionsutredningen

(Dir.1997:9) att i de delar som förslagen avser ungdomar skulle en särskild

redovisning lämnas till regeringen. Detta utmynnade i betänkandet Unga i

ohälsoförsäkringen - tid för aktivitet och utveckling (SOU 1998:106).

Betänkandet har remissbehandlats och en sammanställning av remissyttrandena

finns tillgänglig hos Socialdepartementet (S1998/4836/SF). På grundval av

betänkandet och remissynpunkterna har frågan om ersättningsreglerna vid

långvarig nedsättning av arbetsförmågan av medicinska skäl till försäkrade yngre

 än 30 år varit föremål för ytterligare utredning och överväganden inom

Socialdepartementet.

I departementspromemorian Aktivitetsersättning - Nytt försäkringsstöd för unga

med långvarig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan (Ds 2000:40) -

som också utarbetats inom Socialdepartementet - har resultatet av detta

beredningsarbete redovisats i form av förslag om utformningen av

ersättningssystemet för personer i åldern 16-29 år med långvarigt nedsatt

arbetsförmåga till följd av sjukdom eller funktionshinder. Förslagen inkluderar

även vissa åldersgränsfrågor för förmånerna vårdbidrag för funktionshindrade

barn och handikappersättning.

En sammanfattning av departementspromemorian Ds 2000:40 finns i bilaga 3.

Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns

 i bilaga 4. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig hos

Socialdepartementet (S2000/4480/SF).

Bostadsstöd

Frågan om bostadsstöd till bl.a. personer som kommer att få ersättning från det

reformerade förtidspensionssystemet bereds inom Socialdepartementet och en

proposition beräknas kunna lämnas till riksdagen före sommaren 2001.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 8 februari 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över det

 lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7.

Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt Lagrådets förslag.

Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets

synpunkter behandlas i författningskommentaren.

4 Nuvarande bestämmelser

4.1 Allmänt

Förtidspension utges enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) till

försäkrad i åldern 16-64 år om hans eller hennes arbetsförmåga på grund av

sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel och nedsättningen kan

anses varaktig. Kan nedsättningen av arbetsförmågan inte anses varaktig, men kan

 den antas bli bestående för avsevärd tid, har den försäkrade rätt till

tidsbegränsat sjukbidrag. Förtidspension och sjukbidrag kan utges som hel, tre

fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån beroende på arbetsförmågans

nedsättning.

Den medicinska faktor som grundar rätt till förtidspension eller sjukbidrag kan

vara en kroppslig eller psykisk sjukdom eller ett följdtillstånd efter sjukdom.

Den kan även vara ett medfött funktionshinder.

Förtidspension kan enligt AFL utges från folkpensioneringen och försäkringen för

 tilläggspension (ATP). För att minska de ekonomiska skillnaderna mellan

försäkrade som har och de som saknar ATP betalas pensionstillskott ut till

pensionärer med ingen eller låg ATP. Till förtidspension kan också utges

inkomstprövat bostadstillägg.

Alla pensionsinkomster är i princip skattepliktiga. Skattereglerna är emellertid

 gynnsamma för de pensionärer som har låga eller medelhöga inkomster. Dessa

pensionärer får tillgodoräknas ett särskilt grundavdrag för folkpensionärer

(SGA) vid beskattningen. Detta avdrag är så konstruerat att en pensionär inte

betalar skatt om inkomsten inte överstiger nivån för folkpensionen och ett

oreducerat pensionstillskott eller motsvarande ATP.

I förtidspensionssystemet garanterar folkpension, pensionstillskott och SGA en

nettoersättning på en viss lägsta nivå.

4.2 Folkpension och pensionstillskott

En person som är försäkrad i Sverige har enligt 5 kap. AFL rätt till folkpension

 i form av förtidspension om han eller hon har tillgodoräknats antingen minst

tre bosättningsår i Sverige eller minst tre år med ATP-poäng. Bestämmelserna i

förordningen (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet

när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen innebär att kravet på minsta försäkringstid kan uppfyllas genom

sammanläggning med försäkringstid som härrör från andra länder inom

EU/EES-området. Minst ett år måste dock avse Sverige.

För rätt till oavkortad folkpension krävs antingen 40 bosättningsår mellan 16

och 64 års ålder eller 30 år med pensionspoäng. Om antalet år är färre reduceras

 folkpensionen med 1/40 respektive 1/30 för varje år som fattas. Folkpensionen

beräknas efter den alternativa regel som är fördelaktigast för den försäkrade.

Folkpension i form av förtidspension utges på grundval av den bosättningstid som

 kan tillgodoräknas den pensionsberättigade t.o.m. året före pensionsfallet. Som

 bosättningstid tillgodoräknas även på visst sätt tiden därefter t.o.m. det år

han eller hon fyller 64 år (framtida bosättningstid).

Utöver tid med faktisk bosättning i Sverige kan en försäkrad dessutom

tillgodoräknas bosättningstid enligt ett relativt stort antal specialregler.

Dessa har tillkommit för att lösa specifika problem som i annat fall hade

funnits för olika grupper.

Folkpensionens ersättningsnivå är beroende av civilstånd och motsvarar för en

ensamstående försäkrad 90 procent av prisbasbeloppet (2 768 kr per månad 2001)

och för gift försäkrad 72,5 procent av prisbasbeloppet (2 229 kr per månad

2001). Enligt AFL skall gift pensionsberättigad, vilken stadigvarande lever

åtskild från sin make, likställas med ogift pensionsberättigad, om inte

särskilda skäl föranleder annat. Med gift pensionsberättigad likställs

pensionsberättigad, som stadigvarande sammanbor med annan, med vilken den

pensionsberättigade har varit gift eller har eller har haft barn. Av lagen

(1994:1117) om registrerat partnerskap följer att två personer av samma kön som

registrerat partnerskap skall betraktas som makar.

Till en förtidspensionär som helt saknar eller har låg ATP utbetalas även

pensionstillskott. Maximalt pensionstillskott motsvarar 112,9 procent av

prisbasbeloppet (3 472 kr per månad 2001). Pensionstillskott avräknas krona för

krona mot ATP och pension enligt utländsk lagstiftning. Den garanterade

minimipensionen för en ensamstående förtidspensionär utgör därmed 2,029

prisbasbelopp och för en gift förtidspensionär 1,854 prisbasbelopp. Till detta

kommer de skattefördelar som SGA medför.

4.3 Tilläggspension - ATP

Inkomst av förvärvsarbete och ersättningar som träder i stället för

förvärvsinkomst är pensionsgrundande. Den sammanlagda inkomsten måste emellertid

 uppgå till minst 27 procent av det för året gällande prisbasbeloppet för att

pensionsgrundande inkomst skall beräknas. Vid beräkning av pensionsgrundande

inkomst skall vidare ett belopp avräknas som motsvarar den allmänna

pensionsavgift (f.n. 7 procent) som debiteras på inkomst av anställning och

annat förvärvsarbete. Vid beräkning av pensionsgrundande inkomst bortses från

förvärvsinkomster till den del dessa överstiger högst sju och en halv gånger det

 vid årets ingång gällande prisbasbeloppet.

Pensionsgrundande inkomst kan beräknas fr.o.m. det år en person fyller 16 år

t.o.m. det år han eller hon fyller 64 år. För varje år med sådan inkomst

beräknas pensionspoäng. Med ledning av redan intjänade pensionspoäng beräknas

den pensionspoäng som det antas att den försäkrade skulle ha fått om han eller

hon inte hade förtidspensionerats. Denna s.k. antagandepoäng ligger sedan till

grund för beräkningen av ATP.

I bestämmelserna om antagandepoäng finns begreppet pensionsfall. Enligt

förarbetena till AFL anses ett pensionsfall ha inträffat vid den tidpunkt då

nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga har nått det stadium när det

gäller grad och varaktighet som förutsätts för rätt till förtidspension eller

sjukbidrag. Pensionsfallsåret är således det år då arbetsförmågan har blivit

nedsatt med minst en fjärdedel och nedsättningen kan betraktas som varaktig

eller väntas bli bestående avsevärd tid.

Antagandepoäng beräknas för åren fr.o.m. pensionsfallsåret t.o.m. det år den

försäkrade fyller 64 år under förutsättning att den försäkrade antingen har en

sjukpenninggrundande inkomst vid tidpunkten för pensionsfallet, som vid årets

början uppgick till lägst det gällande prisbasbeloppet, eller också kan

tillgodoräkna sig pensionspoäng för åtminstone två av de fyra senaste åren före

pensionsfallsåret.

Antagandepoäng beräknas antingen som medeltalet av de två högsta poängtalen

under de fyra åren närmast före pensionsfallet eller som medeltalet av den bästa

 hälften av de faktiska poängförvärven under samtliga år t.o.m. året närmast

före pensionsfallet, den s.k. alternativregeln. Den antagandepoäng som ger det

för den enskilde mest gynnsamma utfallet används.

Alla personer som tillgodoräknats pensionspoäng är försäkrade för ATP, oberoende

 av deras nationalitet eller bosättningsland. Det innebär bl.a. att ATP kan

beviljas oberoende av var i världen en person är bosatt. Den som har

tillgodoräknats pensionspoäng för minst tre år har rätt till ATP. När det endast

 finns ett eller två år med poäng kan man med stöd av förordningen (EEG) nr

1408/71 lägga samman år med pensionspoäng med försäkringsperioder som har

fullgjorts i ett annat EU/EES-land och på så sätt komma upp i tre år och få rätt

 till ATP. Det krävs 30 år med pensionspoäng för oreducerad ATP. För att

uppfylla 30-årsregelns krav får föräldrar dessutom räkna år då de vårdat barn

som är yngre än tre år, s.k. vårdår. För den som har färre än 30 poängår minskar

 pensionen proportionellt med 1/30 för varje år som fattas.

Förtidspension i form av ATP beräknas efter i princip samma regler som gäller

för ålderspension i form av ATP. Pensionen bestäms till produkten av

prisbasbeloppet och 60 procent av medelpoängen. Medelpoängen är medeltalet av de

 15 högsta pensionspoängen inklusive antagandepoäng eller samtliga poäng

inklusive antagandepoäng när antalet poängår är färre än 15 år.

Vid övergång från sjukbidrag till förtidspension fastställs inte något nytt

pensionsfallsår utan det är det år som tillämpats vid beräkningen av

sjukbidraget som används även vid beräkningen av förtidspensionen.

Förtidspension i form av ATP beviljas och betalas ut även vid bosättning

utomlands.

4.4 Vårdbidrag och handikappersättning

En förälder har enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag

rätt till vårdbidrag för funktionshindrat barn, om barnet är under 16 år och på

grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funktionshinder är i behov av

särskild tillsyn och vård under minst sex månader eller det på grund av barnets

sjukdom eller funktionshinder uppkommer merkostnader. För barn som vistas på

institution eller enskilt hem genom samhällets försorg, kan för den tid barnet

vistas hemma under vissa förutsättningar utbetalas s.k. ferievårdbidrag.

Vårdbidrag utbetalas allt efter tillsyns- och vårdbehovets omfattning och

merkostnadernas storlek som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

förmån. Helt vårdbidrag utgör 2,50 prisbasbelopp. Förmånen är skattepliktig och

pensionsgrundande, men viss del av vårdbidraget kan fastställas som skattefri

ersättning för merkostnader.

En försäkrad som fyllt 16 år och som före fyllda 65 år för avsevärd tid fått sin

 funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han eller hon i sin dagliga

livsföring behöver mer tidskrävande hjälp av annan eller för att kunna

förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan eller på annat sätt behöver

vidkännas betydande merutgifter på grund av sitt funktionshinder har rätt till

handikappersättning. Studier som kan berättiga till studiestöd enligt

studiestödslagen (1973:349) likställs i detta sammanhang med förvärvsarbete.

Handikappersättning kan begränsas till viss tid och utges med belopp som för år

räknat motsvarar 69 procent, 53 procent eller 36 procent av prisbasbeloppet.

Handikappersättning till blinda, döva eller gravt hörselskadade utges alltid med

 en viss garanterad nivå.

4.5 Särskilt grundavdrag för folkpensionärer - SGA

Folkpension, ATP och pensionstillskott utgör skattepliktig förvärvsinkomst. Vid

skatteberäkningen har den som har haft folkpension under året rätt till ett

särskilt grundavdrag (SGA) som för den med låga pensionsinkomster leder till

lägre skatt än vad som skulle ha gällt om det vanliga grundavdraget tillämpats.

En förutsättning för rätt till SGA är att den skattskyldige har folkpension som

uppgår till minst 6 000 kronor eller minst 20 procent av den sammanlagda

inkomsten. Som folkpension räknas även pensionstillskott, ATP som föranlett

avräkning av pensionstillskott samt viss utländsk pension. Som mest kan SGA år

2001 uppgå till 55 900 kronor för en ogift pensionär och 49 500 kronor för en

gift. Dessa belopp motsvarar summan av hel folkpension och fullt

pensionstillskott för en ålderspensionär. SGA är dock i många fall betydligt

lägre än det maximala beloppet då det inte får överstiga folkpensionen och

pensionstillskottet eller ATP-pensionen som reducerat pensionstillskottet.

Däremot påverkas SGA i regel inte av inkomster av förvärvsarbete.

För den som var folkpensionär vid utgången av året före beskattningsåret

reduceras SGA, om summan av den skattskyldiges pensionsinkomster och eventuell

arbetsskadelivränta överstiger de ovan angivna maximala avdragen på 55 900

respektive 49 500 kronor. Vid beräkningen av pensionssumman skall dock inte

pension som utges på grund av annan pensionsförsäkring än

tjänstepensionsförsäkringar eller från pensionssparkonto medräknas.

4.6 Försäkringstillhörighet

Den svenska socialförsäkringen har fram till utgången av 2000 byggt på principen

 att försäkrade är personer som är bosatta här i landet. Sådan bosättning gav

rätt till bl.a. folkpension. För rätt till vissa andra förmåner krävdes

därutöver också förvärvsarbete. Detta gällde t.ex. sjukpenning och i princip

även ATP. Enligt socialförsäkringslagen (1999:799), som trädde i kraft den 1

januari 2001, är rätten till socialförsäkringsersättning beroende av om en

person är bosatt i Sverige eller förvärvsarbetar här.

Den som arbetar i Sverige omfattas av den arbetsbaserade försäkringen oberoende

av var han eller hon är bosatt. Med arbete i Sverige avses förvärvsarbete i

verksamhet här i landet. Vissa undantagsregler finns.

För en arbetstagare gäller den arbetsbaserade försäkringen från och med den

första dagen av anställningstiden. För andra, dvs. egenföretagare och

uppdragstagare, gäller försäkringen från och med den dag arbetet har påbörjats.

Den arbetsbaserade försäkringen upphör att gälla tre månader efter den dag då

arbetet har upphört av någon annan anledning än ledighet för semester, ferier

eller motsvarande uppehåll (efterskyddstid). Försäkringen upphör tidigare om den

 enskilde påbörjat arbete i ett annat land och omfattas av motsvarande

försäkring i det landet eller om det finns andra särskilda skäl.

Om en förmån som omfattas av försäkringen, t.ex. sjukpenning, utges när

försäkringen skall upphöra, fortsätter försäkringen att gälla under den tid den

förmånen eller någon annan arbetsbaserad förmån utges. Försäkringen fortsätter

också att gälla under tid då personen bedriver vissa studier eller är arbetslös

och är beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den

fastställda sjukpenninggrundande inkomsten samt aktivt söker arbete. Vid

förvärvsavbrott på grund av graviditet, föräldraledighet eller

totalförsvarstjänst fortsätter försäkringen att gälla under i princip

motsvarande tid som i dag (s.k. SGI-skyddade tider). För biståndsarbetare m.fl.

gäller särskilda efterskyddsregler.

Den som är bosatt i Sverige enligt socialförsäkringslagen är försäkrad för

bosättningsbaserade förmåner. En person skall anses vara bosatt här om han eller

 hon har sin egentliga hemvist här i landet. Den som kommer till Sverige och kan

 antas komma att vistas här under längre tid än ett år skall anses vara bosatt

här. Detta gäller dock inte om särskilda skäl talar emot det. En i Sverige

bosatt person som lämnar landet skall fortfarande anses bosatt här om

utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år. Särskilda regler gäller för

statsanställda, diplomater m.fl., biståndsarbetare m.fl., utlandsstuderande

m.fl. samt deras familjemedlemmar. Dessa regler innebär att personer som lämnat

Sverige under vissa förhållanden ändå anses bosatta här.

Har rätten till bosättningsbaserade förmåner upphört, får förmånen efter ansökan

 hos försäkringskassan fortsätta att utges om det med hänsyn till

omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt att dra in förmånen.

Den, som enligt förordningen (EEG) nr 1408/71 omfattas av lagstiftningen i en

annan stat, är inte försäkrad för sådana förmåner som motsvaras av förmåner som

avses i förordningen. Gemenskapsrätten inom EU/EES eller avtal om social

trygghet som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i

tillämpligheten av bestämmelserna i socialförsäkringslagen.

5 Allmänna utgångspunkter

5.1 Riksdagsbeslut m.m.

Den 1 januari 2001 har samtliga delar av lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension (LIP) och lagen (1998:702) om garantipension trätt i kraft utom

den automatiska balanseringen. Därmed är reformeringen av ålderspensionssystemet

 i huvudsak genomförd. Det nya ålderspensionssystemet innebär helt nya principer

 för såväl beräkning av förmånerna som finansieringen av dessa. Den

inkomstgrundade ålderspensionen kommer - till skillnad från vad som gäller i

tilläggspensionssystemet med dess 15/30-regel - att baseras på hela

livsinkomsten och beräknas på inkomster från den första kronan. Det nuvarande

grundskyddet i form av folkpension och pensionstillskott kommer vidare att

ersättas med en garantipension som avräknas mot den inkomstgrundade pensionen.

Garantipensionsnivån är avpassad till att det särskilda grundavdraget för

folkpensionärer (SGA) samtidigt avskaffats.

Eftersom beräkningen av förtidspension i dag bygger på bestämmelserna om

tilläggspension (ATP) och folkpension, har det varit nödvändigt att även föreslå

 ändringar i reglerna för beräkning av förtidspension i ett reformerat system

fr.o.m. 2003.

De principer för en reformering av förtidspensionssystemet som riksdagen antog

våren 1998 (prop. 1997/98:111, bet.1997/98:SfU11, rskr.1997/98:237) utgör den

viktigaste utgångspunkten för regeringens förslag. Regeringen har dock i tre

avseenden funnit att det föreligger mycket starka skäl att frångå de antagna

principerna. För det första föreslås att garantiersättningens storlek liksom i

dag skall vara beroende av tillgodoräknad försäkringstid. I princip innebär

detta att gällande regler om minst 40 års försäkringstid även fortsättningsvis

föreslås gälla för rätt till oavkortad garantiersättning. Den andra avvikelsen

är att tidsbegränsad ersättning skall kunna beviljas även i det reformerade

systemet vid långvarigt men inte varaktigt nedsatt arbetsförmåga. För det tredje

 förslås att garantinivån skall vara oberoende av den försäkrades civilstånd.

Skälen till dessa avvikelser kommer att behandlas mer utförligt under respektive

 avsnitt.

Enligt riktlinjepropositionen skall den reformerade förtidspensionen innehålla

en väl avvägd balans mellan målen att ge ekonomisk trygghet och att stimulera

till eget arbete. Vidare bör systemet innebära möjligheter för

förtidspensionärer att leva ett aktivt liv. Ersättningen skall inte längre vara

en del av pensionssystemet utan ingå i sjukförsäkringen. Därmed skapas en

finansiellt sammanhållen försäkring som innefattar alla ersättningsfall på grund

 av sjukdom och annan nedsättning av den fysiska eller psykiska arbetsförmågan,

oavsett varaktighet. Försäkringen skall bygga på principen om ersättning för

inkomstbortfall och baseras på en uppskattning av den inkomst den försäkrade

skulle ha haft om nedsättningen av arbetsförmågan inte inträffat. Till grund för

 uppskattningen skall inkomsterna åren närmast före försäkringsfallet användas.

För den som före försäkringsfallet saknat eller har haft låga förvärvsinkomster

skall den inkomstrelaterade ersättningen kompletteras med ett grundskydd som

utformas med utgångspunkt i en åldersberoende garantinivå. Den garanterade nivån

 bör säkerställa att alla försäkrade som drabbas av sjukdom eller

funktionshinder tillförsäkras en rimlig levnadsstandard. Den inkomstrelaterade

ersättningen skall finansieras genom sjukförsäkringsavgifter och grundskyddet

med allmänna skattemedel. Den inkomstrelaterade ersättningen skall grunda

ålderspensionsrätt. De personer som vid ikraftträdandet av det nya systemet

uppbär förtidspension eller sjukbidrag skall få sina förmåner omvandlade till

inkomstrelaterad ersättning och garantiersättning på ett sådant sätt att det

ekonomiska utfallet i princip blir oförändrat.

Av betydelse för utformningen av det reformerade förtidspensionssystemets

regelverk är också den socialförsäkringslag (1999:799) som trätt i kraft den 1

januari 2001. Enligt denna delas socialförsäkringen in i en bosättningsbaserad

försäkring som avser garantibelopp och bidrag samt en arbetsbaserad försäkring

som avser inkomstförlust.

Även reglerna i förordningen (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för

social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen har påverkat det föreslagna regelverkets utformning.

5.2 Stimulans till arbete och ett aktivt liv

Som framgår av riktlinjepropositionen skall den reformerade förtidspensionen

innehålla en väl avvägd balans mellan målen att ge ekonomisk trygghet och att

stimulera till eget arbete. Ett steg att nå målet har tagits i och med att

reglerna om vilande förtidspension trätt i kraft den 1 januari 2000. Reglerna

innebär att en försäkrad under viss tid kan göra arbetsförsök utan att han eller

 hon riskerar att rätten till förtidspension går förlorad. Regeringen följer

noga utvecklingen av denna reform och i januari 2001 fanns drygt 700 personer

med vilande förtidspension registrerade. Sådana vilanderegler föreslås även bli

införda i det reformerade systemet.

Vidare anges i riktlinjepropositionen att det reformerade systemet bör innebära

möjligheter för förtidspensionärer att leva ett aktivt liv. Det är mot denna

bakgrund regeringens förslag om aktiviteter för de yngre försäkrade skall ses.

Förslagen i övrigt i denna proposition rör beräkningen av förmånerna i det

reformerade förtidspensionssystemet samt hur de befintliga förtidspensionärernas

 ersättning skall beräknas efter ikraftträdandet av det nya systemet den 1

januari 2003.

Regeringen ser mycket allvarligt på att sjukfrånvaron och förtidspensioneringen

har ökat mycket kraftig under de senaste åren. Regeringen har därför inlett en

omfattande översyn av orsakerna till den ökade ohälsan i arbetslivet och en

särskild utredare har fått i uppdrag att utarbeta förslag till en samlad

handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet. Utgångspunkterna för arbetet skall

bl.a. vara att samhällets insatser skall genomsyras av arbetslinjen, dvs. arbete

 skall löna sig. Utredaren skall därför undersöka vilka aktiva åtgärder som kan

genomföras för att undvika sjukdom och skada och för att sjukskrivna och

förtidspensionerade skall kunna återgå till arbetslivet. Senast den 15 december

2001 skall utredaren redovisa åtgärder på längre sikt.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen inte några ändringar nu av regelverket i

övrigt t.ex. rätten till ersättning, rehabilitering, ansökan om förmån,

anmälnings- och uppgiftsskyldighet, utgivande av ersättning, beslutsfattande

eller processuella regler.

5.3 Samhällsutvecklingen m.m.

För försäkrade i åldrarna 16-29 år med långvarig medicinskt grundad nedsättning

av arbetsförmågan har även andra utgångspunkter påverkat reformeringen av

systemet. Härmed avses inte minst samhällsutvecklingen, som för de yngre bl.a.

inneburit att skoltiden förlängts. Det har i sin tur inneburit att inträdet på

arbetsmarknaden för de allra flesta numera sker betydligt senare än vid 16 år,

som är den nedre åldersgränsen för inträde i dagens förtidspensionssystem.

Försäkringens utformning för de yngre åldersgrupperna har behandlats under många

 år av olika utredningar. En utgångspunkt för flera förslag har varit att

habilitering och rehabilitering av yngre funktionshindrade personer i regel

måste ses i ett längre tidsperspektiv. Det har från flera utredningar framförts

oro för att förtidspensionering i unga år av funktionshindrade kan komma i

konflikt med samhällets strävan att förbättra förutsättningarna för dessa att

kunna leva ett aktivt liv och ta till vara möjligheterna till individuell

utveckling. Olika utredningar har lagt fram förslag under både 1980- och

1990-talen bl.a. om höjd ålder för förtidspension, dock utan att detta

resulterat i några förändringar.

I de två departementspromemoriorna Sjukersättning i stället för förtidspension

och Aktivitetsersättning (Ds 2000:39 respektive Ds 2000:40) med förslag till hur

 förmånssystemet vid långvarig eller varaktig medicinskt grundad arbetsförmåga

skall vara utformat, har framhållits det angelägna i att försäkringen på ett

uttalat sätt bejakar och stimulerar yngre ersättningsberättigade personer att

ägna sig åt habiliterande och rehabiliterande aktiviteter av olika slag. Ett

sådant förhållningssätt bör bidra till att utvecklingsmöjligheterna tas till

vara på bästa sätt. Det är också principiellt viktigt att det görs klart för

såväl den enskilde som samhället i sin helhet att ingen skall behöva bli

pensionerad i mycket unga år, innan omfattande insatser har gjorts för att så

långt det är möjligt ta tillvara kapacitet och utvecklingsmöjligheter bland unga

 som är svårt sjuka eller funktionshindrade. Remissvaren på denna punkt stöder

ett sådant synsätt och därmed behovet av att ge försäkringen en annan utformning

 och inriktning än den nuvarande.

Regeringen ställer sig bakom den principiella uppfattningen, som bl.a. framförts

 av flera utredningar, att det är nödvändigt att företa en höjning av gällande

16-årsgräns för rätt till ersättning vid långvarigt - minst ett år - nedsatt

arbetsförmåga. Detta ställningstagande grundas främst på det faktum att från

dagens försäkringssystem lämnas ersättning i form av förtidspension och

sjukbidrag till unga personer som inte nått upp till den ålder då långsiktig

försörjning genom förvärvsarbete i praktiken normalt sett förekommer. En viktig

utgångspunkt för reformeringen av systemet är därför att denna nedre gräns

flyttas fram till halvårsskiftet det år en person fyller 19 år. Det är också

viktigt att den ersättning som då skall kunna utges kombineras med en medverkan

i olika aktiviteter i syfte att ta tillvara den enskildes möjligheter till

utveckling och arbete under ungdomsåren. Det leder fram till bedömningen att en

särskild ersättning skall gälla för de yngre åldersgrupperna, att denna

ersättning skall var tidsbegränsad och kunna utbetalas längst till dess en

person fyller 30 år.

Socialförsäkringssystemet kan och skall öppna möjligheter för en positiv

utveckling för unga personer, men kan givetvis inte ensamt ta ansvar för att

också realisera målet om aktivitet och självständighet hos de enskilda

individerna. Här krävs helt naturligt att - förutom initiativ av individerna

själva - andra delar av samhället utvecklar de övriga insatser som behövs för

att de ersättningsberättigade i största möjliga utsträckning skall kunna ges

likvärdiga villkor som gäller för andra att även på lång sikt kunna leva ett

aktivt och självständigt liv.

Sammanfattningsvis leder detta således fram till att regelverket för personer

under 30 år med långvarig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan i

vissa avseenden behöver ges en något annorlunda utformning än vad som bör gälla

för personer i åldrarna 30-64 år.

5.4 Namnfrågan m.m.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna m.m. bör det som i dag är

förtidspension göras till en del av sjukförsäkringen. Mot denna bakgrund bör

begreppet förtidspension utmönstras.

Regeringen föreslår att begreppet sjukersättning används för ersättning vid

medicinskt orsakad långvarig eller varaktig arbetsoförmåga. Den nuvarande

benämningen är förtidspension. Till den vars arbetsförmåga är nedsatt minst ett

år men inte varaktigt utges tidsbegränsad sjukersättning. Här är den nuvarande

beteckningen sjukbidrag.

Två typer av sjukersättning föreslås - dels inkomstrelaterad sjukersättning,

dels sjukersättning i form av garantiersättning.

För försäkrade som vid ikraftträdandet av de nya beräkningsreglerna år 2003,

uppbär förtidspension eller sjukbidrag sker en justering av bruttoersättningen

med anledning av att det särskilda grundavdraget (SGA) avskaffas. Detta sker

genom ett särskilt justeringsbelopp. Den totala förmånen efter omvandlingen

utgörs av inkomstrelaterad ersättning + garantiersättning + justeringsbelopp.

För försäkrade i åldrarna 19-29 år föreslås att begreppet aktivitetsersättning

införs i stället för förtidspension och sjukbidrag. Några remissinstanser har

varit tveksamma till benämningen men flera har framhållit att namnändringen är

positiv. I konsekvens med vad som föreslagits för sjukersättning skall det

finnas inkomstrelaterad aktivitetsersättning och aktivitetsersättning i form av

garantiersättning.

Som en följd av namnbytet föreslås att begreppet pensionsfall skall bytas ut mot

 begreppet försäkringsfall.

I det avsnitt som rör internationella förhållanden används det i sådana

sammanhang vedertagna begreppet invaliditetsersättning för att beskriva

ersättningar som utges enligt utländsk lag till personer som är långvarigt eller

 varaktigt sjuka eller funktionshindrade.

5.5 Bostadsstödet

Denna proposition innehåller inte något förslag om hur bostadsstödet skall

utformas för de personer som kommer att uppbära sjukersättning eller

aktivitetsersättning. I de två departementspromemorior som närmast ligger till

grund för denna proposition (Ds 2000:39 och Ds 2000:40) redovisades vissa

riktlinjer för det framtida bostadsstödet. De synpunkter som framfördes på dessa

 riktlinjer vid remissbehandlingen av promemoriorna ingår i det underlag som

kommer att beaktas vid utarbetandet av en proposition om det samlade

bostadsstödet till pensionärer m.fl., vilken skall redovisas under våren 2001.

Därefter avses en proposition kunna föreläggas riksdagen före sommaren 2001.

6 Grundläggande bestämmelser

6.1 Bibehållen tidsbegränsad ersättning

Regeringens bedömning: I sjukersättningssystemet bör det även fortsättningsvis

finnas en tidsbegränsad ersättning till den vars arbetsförmåga inte är varaktigt

 nedsatt men där arbetsoförmågan kan antas bli bestående minst ett år.

Promemorians (Ds 2000:39) förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft synpunkter i denna del.

Skälen för regeringens bedömning: En försäkrad vars arbetsförmåga på grund av

sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel kan beviljas

förtidspension om nedsättningen av arbetsförmågan kan anses varaktig. Kan

arbetsförmågan inte anses varaktigt nedsatt, men kan den antas bli bestående för

 avsevärd tid, har den försäkrade rätt till tidsbegränsat sjukbidrag.

Förtidspension och sjukbidrag utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en

fjärdedels förmån beroende på arbetsförmågans nedsättning. Den medicinska

faktorn som grundar rätt till förtidspension eller sjukbidrag kan vara en

kroppslig eller psykisk sjukdom eller ett följdtillstånd efter sjukdom. Den kan

även vara ett medfött funktionshinder.

Regeringen anser inte att det finns skäl att föreslå några förändringar

beträffande arbetsförmågebedömningen i ovan redovisade bestämmelse med anledning

 av den reformering av förtidspensionssystemet som nu är aktuell.

Förtidspensionsutredningen lämnade i betänkande Ohälsoförsäkringen - Trygghet

och aktivitet (SOU 1997:166) förslag till ersättning vid långvarig men inte

varaktig arbetsoförmåga, den s.k. långtidssjukpenningen. Efter att förslagen

remissbehandlats fann regeringen i riktlinjepropositionen att även många detalj-

 och följdfrågor behövde utredas ytterligare, utöver de mer principiella

frågorna om utformning av ersättningsunderlaget till ersättning vid långvarig

men inte varaktig arbetsoförmåga och övergången från vanlig sjukpenning.

Regeringen lämnade därför inga förslag men uttalade att det som i dag är

sjukbidrag i framtiden skulle tillhöra sjukpenningförsäkringen, dvs. förmånen

vid långvarig men inte varaktig medicinskt grundad arbetsoförmåga skulle bli en

dagersättning. Dessutom skulle det liksom i dag finnas ett grundskydd för den

som inte har kvalificerat sig för en inkomstrelaterad ersättning.

Mot bakgrund av den kritik som vissa remissinstanser hade anfört mot

Förtidspensionsutredningens förslag om långtidssjukpenning, skulle det vid den

fortsatta beredningen tas fram förslag till ett annat system för ersättning vid

långvarig men inte varaktig medicinskt orsakad arbetsoförmåga.

Det genomförda utredningsarbetet, som redovisats i departementspromemorian

Sjukersättning istället för förtidspension (Ds 2000:39), har visat att

regelsystemet för den inkomstrelaterade ersättningen skulle bli tekniskt

komplicerat, svåröverskådligt och svårt att förstå, om kravet på likabehandling

av alla försäkrade skulle upprätthållas. Dessutom skulle systemet kräva en

omfattande administration. Utredningen visade också att det inte var möjligt att

 inom sjukpenningförsäkringens ram konstruera ett sådant ersättningssystem.

Problemet var att förena de två i grunden oförenliga systemen - ett där

arbetsförmågans nedsättning skall prövas i princip dag för dag, dvs.

sjukpenning, med ett där arbetsförmågans nedsättning är beroende av en viss

varaktighet, dvs. minst ett år. Dessutom visade utredningen att det inte är helt

 oproblematiskt att grunda ersättning under mycket långa perioder enbart på

sjukpenninggrundande inkomst, vilket skulle bli fallet om sjukbidraget togs bort

 och ersattes med sjukpenning. Ett underlag för ersättningen som består av

tidigare inkomster bedömdes kunna ge ett mer rättvisande mått på

inkomstbortfallet vid längre ersättningsperioder.

De farhågor som framförts beträffande sjukbidragets s.k. inlåsningseffekt borde,

 enligt uttalanden i departementspromemorian, inte överdrivas. Frågan om

arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser och annan aktivitet behöver inte

vara avhängig av att ersättning utges i form av dagersättning utan sådana

insatser kan och bör även kombineras med en tidsbegränsad sjukersättning.

Införandet av vilande förtidspension har dessutom öppnat nya möjligheter med ett

 mer flexibelt system som underlättar övergången från sjukersättning till

arbete.

Ett annat viktigt motiv för att behålla en tidsbegränsad periodiserad ersättning

 var, enligt departementspromemorian, att man därigenom löser komplikationerna i

 förhållande till angränsande ersättningssystem. Det gäller bl.a. samordning med

 livräntor, rätten till fortsatt handikappersättning samt inte minst till

bostadsstöd. Dessa ersättningar låter sig inte på något enkelt och logiskt sätt

förenas med en ersättning som utges dag för dag, dvs. sjukpenning.

Mot bakgrund av vad som framkommit vid den fortsatta beredningen av

riktlinjepropositionen, bedömer regeringen att övervägande skäl talar för att

behålla en tidsbegränsad ersättningsform för försäkrade vars medicinskt orsakade

 arbetsoförmåga kan antas bestå i minst ett år men inte varaktigt.

Därutöver föreslår regeringen nedan att försäkrade i åldern 19-29 år, som är

långvarigt arbetsoförmögna av medicinska orsaker, skall kunna beviljas

aktivitetsersättning som alltid är tidsbegränsad (avsnitt 6.3).

6.2

Den skyddade personkretsen

6.2.1 Inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning

Regeringens förslag: För att en person skall ha rätt till inkomstrelaterad

sjukersättning eller aktivitetsersättning skall han eller hon vara försäkrad för

 sådan förmån enligt socialförsäkringslagen (1999:799) vid den tidpunkt då

försäkringsfallet inträffar och senare. Den som arbetar i Sverige skall vara

försäkrad för inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning.

Försäkringen för inkomstrelaterad sjuk- och aktivitetsersättning skall upphöra

att gälla ett år efter den dag då arbetet har upphört av någon annan anledning

än ledighet för semester, ferier eller motsvarande uppehåll (efterskyddstid).

Den som inte är försäkrad för arbetsbaserade förmåner vid tidpunkten för

försäkringsfallet, men som då får t.ex. vårdbidrag som inte enbart avser

merkostnader, dagpenning från arbetslöshetskassa och utbildningsbidrag för

doktorander skall vara försäkrad för inkomstrelaterad sjuk- eller

aktivitetsersättning.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Förslaget om förlängning av den generella efterskyddstiden

tillstyrks av Riksförsäkringsverket, De Handikappades Riksförbund och

Riksförbundet för hiv-positiva. Statskontoret konstaterar att efterskyddstidens

längd innebär en försämring jämfört med nuvarande system.

Privattjänstemannakartellen (PTK) och Svenska Akademikers Centralorganisation

(SACO) avstyrker förslaget med motiveringen att det måste vara möjligt att

bedriva högre studier eller kompetensutveckling mer än ett år utan att falla ur

försäkringen. Den som är försäkrad när studierna påbörjas bör också vara

fortsatt försäkrad.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de principer som har fastlagts i

riktlinjepropositionen skall förtidspensionen göras till en del av

sjukförsäkringen. För att förtidspensionens funktion som riskförsäkring skall

gälla, bör i princip ersättningens storlek vara oberoende av hur länge en

individ varit ansluten till försäkringen eller betalat avgifter till

försäkringen. Till skillnad från vad som gäller enligt reglerna för

tilläggspension (ATP) med antagandepoängsberäkning, bör den antagna inkomsten,

som skall ligga till grund för den inkomstrelaterade ersättningen, direkt

bestämma ersättningens storlek.

De antagna principerna innebär att rätten till inkomstrelaterad sjukersättning

eller aktivitetsersättning blir beroende av aktuell försäkring vid tidpunkten

för försäkringsfallet och inte av tidigare försäkringstid eller intjänade

rättigheter. För rätt till inkomstrelaterad ersättning krävs dock att den

försäkrade tillgodoräknats minst ett år med pensionsgrundande inkomst eller

pensionsgrundande belopp av förtidspension under ramtiden (avsnitt 8.2).

ATP-systemet däremot är en kombination av inkomstbortfallsförsäkring och

intjänad rättighet i form av tillgodoräknade pensionspoäng och framtida

beräknade inkomst. Till följd av detta är den som är försäkrad för

arbetsbaserade förmåner, eller kan härleda rätt till ATP från ett tidigare

arbete i Sverige, försäkrad för ATP i form av förtidspension, oberoende av var i

 världen han eller hon är bosatt eller arbetar.

I och med att ersättningen till långvarigt sjuka eller funktionshindrade

personer skall ingå som en del av sjukförsäkringssystemet, är det logiskt att

byta ut det nuvarande begreppet pensionsfall mot begreppet försäkringsfall.

Innebörden är dock avsedd att vara oförändrad. Tidpunkten för försäkringsfallet

infaller därmed då den försäkrades nedsättning av arbetsförmågan nått den grad

och varaktighet som krävs för rätt till sjukersättning tills vidare eller

tidsbegränsat eller till aktivitetsersättning.

Socialförsäkringslagen indelar socialförsäkringarna i dels en arbetsbaserad dels

 en bosättningsbaserad försäkring. Ett grundläggande villkor för att en person

skall tillhöra den arbetsbaserade försäkringens personkrets är att han eller hon

 förvärvsarbetar i Sverige. Den arbetsbaserade försäkringen avser

inkomstförluster. Liksom förtidspension i form av ATP, sjukpenning m.fl.

inkomstbortfallsförsäkringar bör inkomstrelaterad sjuk- eller

aktivitetsersättning bedömas som arbetsbaserade förmåner, som följaktligen skall

 upptas i 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen bland sådana förmåner.

Efterskyddstiden

Under den tid en person förvärvsarbetar i Sverige är han eller hon försäkrad för

 arbetsbaserade förmåner. Enligt huvudregeln i socialförsäkringslagen upphör den

 arbetsbaserade försäkringen att gälla tre månader efter den dag då arbetet har

upphört av någon annan anledning än ledighet för semester, ferier eller

motsvarande - den generella efterskyddstiden. Denna efterskyddstid är behövlig

för att en person inte skall ställas utan försäkringskydd på grund av att han

eller hon i samband med byte av anställning under en kort tid inte är

förvärvsverksam (prop. 1997/98:119 Socialförsäkringens personkrets). Däremot har

 syftet inte varit att förlänga försäkringsskyddet för den som frivilligt avstår

 från förvärvsarbete under längre tid.

Utöver den generella efterskyddstiden gäller den arbetsbaserade försäkringen

även i ett stort antal andra fall då en person inte förvärvsarbetar. Dels gäller

 försäkringen så länge som en arbetsbaserad ersättning utbetalas, dels så länge

skyddsbestämmelserna om beräkning av sjukpenninggrundande inkomst i 3 kap. 5 §

tredje stycket 1-6 AFL är tillämpliga. Det är då fråga om aktiviteter eller

situationer som ansetts skyddsvärda eller där den enskilde utan egen förskyllan

inte förvärvsarbetar. Sådana situationer är t.ex. då sjuk- eller föräldrapenning

 eller rehabiliteringsersättning utbetalas, under vissa förutsättningar då en

person studerar eller är arbetslös och står till arbetsmarknadens förfogande

samt vid förvärvsavbrott på grund av graviditet, föräldraledighet eller

plikttjänst. Genom denna bestämmelse får PTK:s och SACO:s önskemål anses vara

tillgodosedda.

Det nu lagda förslaget om krav på aktuell försäkring vid tidpunkten för

försäkringsfallet medför i kombination med kriterierna för att bli och förbli

försäkrad för arbetsbaserade förmåner att försäkringsskyddet i vissa speciella

situationer skulle bli betydligt försämrat i förhållande till vad som gäller i

dagens förtidspensionssystem - om socialförsäkringslagens nuvarande

efterskyddsregel även skall gälla inkomstrelaterad sjukersättning och

aktivitetsersättning.

Försäkringen för inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning är en

renodlad försäkring mot inkomstbortfall vilket emellertid talar för att

efterskyddstiden inte bör vara obegränsad, till skillnad från vad som är fallet

beträffande förtidspension i form av tilläggspension. Ju längre en person är

borta från arbetsmarknaden, desto mindre torde sannolikheten bli för återgång i

arbete inom överskådlig tid. Med hänsyn till sjukersättningens och

aktivitetsersättningens karaktär av långvarig försörjningskälla menar regeringen

 dock att det i fråga om dessa ersättningar är motiverat att frångå bestämmelsen

 om tre månaders generellt efterskydd i socialförsäkringslagen och förlänga

denna tid till ett år.

Inkomstrelaterad ersättning vid speciella försäkringssituationer

Sammanfattningsvis innebär regeringens ovan redovisade förslag att en person

skall vara försäkrad enligt socialförsäkringslagen för inkomstrelaterade

sjukersättning och aktivitetsersättning vid tidpunkten för försäkringsfallet och

 senare, för att han eller hon skall ha rätt till förmånen. Vidare föreslås att

det inkomstbortfall en person drabbas av med anledning av försäkringsfallet

skall uppskattas med ledning av genomsnittet av hans eller hennes tidigare

pensionsgrundande inkomster enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension (LIP), dvs. förutom förvärvsinkomster och arbetsbaserade

socialförsäkringsförmåner även vissa ersättningar som är bosättningsbaserade,

t.ex. dagpenning från arbetslöshetskassa, utbildningsbidrag till doktorander och

 vårdbidrag som inte enbart avser merkostnader (avsnitt 8.2).

Den som uppbär de i 3 kap. 13 § socialförsäkringslagen uppräknade

bosättningsbaserade förmånerna är genom en undantagsbestämmelse försäkrad för

inkomstgrundad ålderspension och ATP i form av förtidspension - enligt

huvudregeln krävs att personen är försäkrad för arbetsbaserade förmåner för rätt

 till inkomstgrundad ersättning. De förmåner som räknas upp i ovan nämnda

bestämmelse motsvaras av de förmåner som är pensionsgrundande enligt LIP. Det

får anses motiverat att dessa bosättningsbaserade förmåner i viss utsträckning

skall kunna utgöra grunden för rätt till en inkomstrelaterad ersättning även i

sjukersättningssystemet. Regeringen föreslår därför att en person som uppbär

någon av de nämnda förmånerna vid tidpunkten för försäkringsfallet skall vara

försäkrad för inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning.

Däremot bör enbart detta förhållande inte leda till att han eller hon omfattas

av det förlängda försäkringsskyddet om ett år. Detta skydd gäller bara efter det

 att ett arbete har upphört.

6.2.2

Garantiersättning

Regeringens förslag: För att en person skall ha rätt till sjukersättning eller

aktivitetsersättning i form av garantiersättning skall han eller hon vara

försäkrad för en sådan förmån enligt socialförsäkringslagen (1999:799) vid den

tidpunkt då försäkringsfallet inträffar och senare. Den som är bosatt i Sverige

skall vara försäkrad för sjukersättning och aktivitetsersättning i form av

garantiersättning.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Integrationsverket påpekar att förslagen står i strid med

riktlinjepropositionen. Verket finner det märkligt att EU-medborgare bosatta i

Sverige skall ha större rätt till ersättning än invandrade svenska medborgare.

Socialstyrelsen anser att principen om en allmän försäkring som omfattar hela

befolkningen även skall gälla ersättning till dem som har långvarig eller

varaktig nedsättning av arbetsförmågan. Handikappombudsmannen framhåller att det

 är principiellt fel att de som får en nedsättning av arbetsförmågan före

ankomsten till Sverige inte har rätt till den garanterade nivån. Även

Handikappförbundens samarbetsorgan, Riksförbundet för Utvecklingsstörda Barn,

Ungdomar och Vuxna och Riksförbundet för hiv-positiva är kritiska till

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 9.1 redogör regeringen för de skäl som

 ligger till grund för förslaget att frångå den i riktlinjepropositionen

fastlagda principen att även sjukersättning eller aktivitetsersättning i form av

 garantiersättning skall vara oberoende av försäkringstid. Det nu aktuella

förslaget innebär dels ett krav på minst tre års tillgodoräknad försäkringstid i

 Sverige för att rätt till garantiersättning alls skall uppstå, dels ett krav på

 40 års tillgodoräknad försäkringstid för rätt till oavkortad garantiersättning

(avsnitt 9.2).

En förutsättning för rätt till ersättning är, enligt försäkringsrättsliga

principer, att försäkringstagaren är försäkrad när risken materialiseras, dvs. i

 det här fallet då nedsättningen av personens arbetsförmåga har nått det stadium

 i fråga om grad och varaktighet som förutsätts för rätt till sjukersättning

eller aktivitetsersättning. I förtidspensionssystemet fordras att en person är

försäkrad i Sverige för folkpension och ATP vid pensionsfallet för att ha rätt

till dessa förmåner. Ett system som inte bygger på denna grundläggande

försäkringsprincip kan, enligt regeringens uppfattning, undergräva tilltron till

 systemets legitimitet. Som redogörs för i avsnitt 9.1 kan ett sådant system

dessutom få oönskade konsekvenser både för den enskilde och för staten.

Regeringen anser därför att en nödvändig förutsättning för att en person skall

kunna erhålla och behålla rätten till sjukersättning eller aktivitetsersättning

i form av garantiersättning skall vara att han eller hon är försäkrad för sådan

förmån både vid tidpunkten för försäkringsfallet och senare. Samma krav som i

dag gäller för rätt till folkpension i form av förtidspension, garantipension i

ålderspensionssystemet och för garantipension till vuxna efterlevande föreslås

alltså gälla även för sjukersättningssystemets grundskydd.

Beträffande frågan om EU-medborgares rättsliga ställning i Sverige, som

Integrationsverket tar upp, gäller följande. Svenska medborgares positiva

särbehandling i socialförsäkringssammanhang har upphört att gälla i och med att

socialförsäkringslagen trädde i kraft den 1 januari 2001. Motiveringen till

regelförändringen är att det anses vara mer ändamålsenligt att låta svensk

socialförsäkring omfatta dem som har faktisk anknytning till Sverige, såsom

arbete eller bosättning, än dem som har endast en formell anknytning, såsom

medborgarskap. Däremot har EU-medborgare och andra som omfattas av förordningen

(EEG) nr 1408/71 en gynnad ställning i förhållande till personer som inte

omfattas av denna förordning. Detta följer av Sveriges medlemskap i Europeiska

unionen och att EG-reglerna därmed skall tillämpas i Sverige och i

konfliktsituationer ha företräde framför nationella svenska regler.

Som tidigare redovisats indelar socialförsäkringslagen socialförsäkringarna i

dels en arbetsbaserad, dels en bosättningsbaserad försäkring. Den arbetsbaserade

 försäkringen gäller för socialförsäkringsförmåner som täcker inkomstbortfall.

Den bosättningsbaserade försäkringen avser i princip ersättningar för olika

kostnader och rena bidrag. Förmåner som ges med garantibelopp skall enligt

förarbetena (prop. 1997/98:119) också räknas dit.

Den som saknar inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning, eller

 har sådan ersättning som understiger den fastställda garantinivån, skall enligt

 regeringens förslag ha rätt till ersättning i form av garantiersättning upp

till den garanterade nivån. Garantiersättning är således inte är beroende av den

 försäkrades tidigare förvärvsarbete eller förvärvsinkomster. Med hänvisning

till detta och till socialförsäkringslagens uppbyggnad, anser regeringen, att

garantiersättning bör inordnas bland de bosättningsbaserade förmånerna i 3 kap.

1 § nämnda lag.

Det nu föreliggande förslaget, att endast den som är försäkrad vid tidpunkten

för försäkringsfallet skall tillhöra den skyddade personkretsen, medför att

personer som är arbetsoförmögna på grund av sjukdom eller funktionshinder redan

när de bosätter sig i Sverige inte har rätt till garantiersättning.

Såväl regeringen som riksdagen har dock ansett att det är angeläget att staten

tar ansvar för försörjningen av de personer som uppfyller de medicinska

kriterierna och varaktighetskriterierna för rätt till förtidspension men som på

grund av kraven på viss försäkringstid inte har rätt till sjuk- eller

aktivitetsersättning eller endast en låg sådan (prop. 1997/98:111 och

1997/98:SfU11). Regeringen utreder frågan om ersättning till denna grupp och

avser återkomma till riksdagen i frågan.

Av kravet på aktuell försäkring för rätt till garantiersättning följer också att

 när en person bosätter sig utomlands upphör i princip rätten till förmånen.

Gemenskapsrätten inom EU/EES eller avtal som Sverige ingått med andra stater kan

 dock medföra undantag från denna regel. Dessutom finns en bestämmelse i

socialförsäkringslagen som i vissa fall kan utöka möjligheten att uppbära

garantiersättning vid bosättning utomlands. Har rätten till bosättningsbaserade

förmåner upphört på grund av att den enskilde inte längre anses bosatt i

Sverige, får förmånen efter ansökan hos försäkringskassan fortsätta att betalas

ut, om det med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart

oskäligt att dra in den. Vid skälighetsbedömningen kan enligt förarbetena (prop.

 1997/98:119) bl.a. hälsoskäl beaktas.

6.3 Tidsbegränsad aktivitetsersättning i åldrarna 19-29 år

Regeringens förslag: Personer i åldrarna 19-29 år som av medicinska skäl har

nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel skall ha rätt till

aktivitetsersättning tidigast fr.o.m. den 1 juli det år 19-årsdagen infaller, om

 nedsättningen kan antas bli bestående under minst ett år.

Ersättningen skall kunna betalas ut under högst tre år i taget, dock längst

t.o.m. månaden före den månad då den försäkrade fyller 30 år.

Promemorians (Ds 2000:40) förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med

undantag för att någon bestämd tidpunkt inte skall anges för när bedömningen av

varaktigheten av arbetsförmågan skall företas.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig ställer sig bakom

tidsbegränsningen till längst tre år. Socialstyrelsen anser att det är mycket

positivt med en omprövning vart tredje år varvid den enskildes situation

granskas, men framhåller samtidigt att omprövningen inte får ske på sådant sätt

att den stör kontinuiteten i inledda aktiviteter eller skapar oro för

möjligheterna till en fortsättning. Statskontoret och SACO anser att det i vissa

 fall borde vara möjligt att kunna besluta om en förlängning av

ersättningsperioden utan omprövning efter tre år. RFV och PTK framhåller att den

 föreslagna utformningen av bestämmelserna innebär att handläggningstiden hos

försäkringskassan kan bli avgörande för om den försäkrade uppfyller

varaktighetskravet på ett års nedsättning av arbetsförmågan för rätt till

aktivitetsersättning.

Skälen för regeringens förslag: Ett särskilt försäkringsstöd föreslås för

personer upp till 30 års ålder med nedsatt arbetsförmåga, oavsett om det är

fråga om medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan eller - som redovisas

i nästa avsnitt - att en ung person på grund av fysiskt eller psykiskt

funktionshinder behöver förlängd skolgång t.o.m. gymnasienivå.

I departementspromemorian Aktivitetsersättning (Ds 2000:40) föreslås att

aktivitetsersättning skall kunna beviljas om nedsättningen av arbetsförmågan kan

 antas bli bestående under minst ett år räknat från den tidpunkt när

försäkringskassan gör bedömningen. Regeringen instämmer i vad RFV och PTK

framfört mot att försäkringskassans handläggningstid av ett ärende inte skall få

 vara avgörande om rätt till aktivitetsersättning föreligger eller inte.

Regeringen föreslår därför inte någon bestämd tidpunkt för när bedömningen av

varaktigheten av arbetsoförmågan skall göras.

Det råder ingen tvekan om att samhällsutvecklingen medfört ett successivt

förändrat synsätt även på socialförsäkringens olika områden, något som berör

alla åldersgrupper. När det gäller den grupp försäkrade som har ersättning vid

långvarigt nedsatt arbetsförmåga, dvs. uppbär förtidspension/sjukbidrag, är det

angeläget att försäkringen verkar för aktivitet och inte ett passivt

förhållningssätt. Detta gäller inte minst yngre personer som omfattas av denna

försäkring.

För att kunna åstadkomma en förändring för de yngsta åldersgrupperna krävs

enligt regeringens bedömning bl.a. en höjning av gällande 16-årsgräns för rätt

till långvarigt försörjningsstöd av medicinska skäl. Höjningen skall således

avse de åldersgrupper för vilka långsiktig försörjning genom förvärvsarbete i

praktiken normalt sett inte förekommer.

Samtliga remissinstanser som yttrat sig över departementspromemorians förslag

delar uppfattningen att nuvarande försäkringsskydd till unga försäkrade med

långvarigt nedsatt arbetsförmåga till följd av svåra funktionshinder eller

långvariga sjukdomar är otidsenligt och behöver förändras och då ges en annan

utformning.

Mot den bakgrunden föreslås i denna proposition en ny särskild ersättningsform

för unga personer med långvarig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan

 i form av aktivitetsersättning. Denna nya ersättningsform skall stimulera till

aktivitet utan att den ekonomiska tryggheten påverkas. Med hänsyn till vad som

anförts i fråga om att åldersgränsen för aktivitetsersättningen bör kopplas till

 den tidpunkt då förvärvsarbete i praktiken normalt sett förekommer, finner

regeringen det rimligt att denna gräns sätts till den 1 juli det år den

försäkrade fyller 19 år. Det är i regel den tidpunkt då den grundläggande

skolutbildningen är avslutad.

För att i möjligaste mån kunna tillvarata den unges möjligheter till utveckling

och arbete i ungdomsåren, har regeringen gjort bedömningen att

aktivitetsersättning bör kunna beviljas längst till dess en försäkrad fyller 30

år och alltid vara tidsbegränsad till längst tre år. Därefter skall en förnyad

prövning av rätten till ersättningen i förekommande fall ske.

Dessutom föreslår regeringen i det följande (avsnitt 6.4) att försäkrade i

åldern 19-29 år som till följd av funktionshinder inte har avslutat sin

utbildning på grundskole- och gymnasienivå - så länge studierna bedrivs - skall

ha rätt till aktivitetsersättning utan att den enskildes arbetsförmåga prövas i

särskild ordning.

Utmärkande för aktivitetsersättningen är således att den - till skillnad från

sjukersättningen - alltid skall tidsbegränsas. Enligt regeringens, och även

remissinstansernas uppfattning, är det naturligt att ett reformerat

ersättningssystem som skall uppmuntra till aktivitet hos dem som är

ersättningsberättigade måste utgå från en förmån som är tidsbegränsad och där

rätten till förmånen skall prövas på nytt med jämna mellanrum. Att, som några

remissinstanser föreslagit, införa en kompletterande bestämmelse som gör det

möjligt att i vissa situationer besluta om en ny ersättningsperiod, utan att

någon ny prövning av ersättningsrätten företas skulle, enligt regeringens

bedömning, kunna leda till svårigheter i tillämpningen. Regeringen förutsätter

att försäkringskassan vid prövning av fortsatt rätt till aktivitetsersättning

utifrån varje enskilt fall gör en bedömning av hur omfattande den förnyade

prövningen behöver bli. Eftersom avsikten är att försäkringskassan skall följa

den unge personens utveckling under perioden med aktivitetsersättning, bör

kassan när en period löper ut ha hunnit bilda sig en uppfattning om huruvida det

 krävs kompletterande uppgifter inför ett nytt beslut om aktivitetsersättning.

Det är självfallet angeläget att ersättningsperioden i normalfallet inte blir

alltför lång och att försäkringskassan, när rätten till aktivitetsersättning

tidsmässigt löper ut, granskar vilka aktiviteter som den enskilde genomgått

under ersättningsperioden. Det är också viktigt att försäkringskassan håller

kontinuerlig kontakt med berörda kommunala myndigheter för bedömning av den

enskildes situation och att lämpliga aktiviteter vidtas både i nuläget och för

framtiden. Detta är nödvändigt för kassans bedömning av om aktivitetsersättning

skall beviljas även fortsättningsvis och i så fall i vilken grad samt för hur

lång tid. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att det är angeläget att

försäkringskassan utför en ny prövning på ett sätt som inte i onödan stör den

enskilde eller skapar oro inför den framtida möjligheten till ersättning.

6.4 Aktivitetsersättning vid viss utbildning på grundskole- eller gymnasienivå

Regeringens förslag: En försäkrad i åldern 19-29 år som på grund av

funktionshinder inte har avslutat sin utbildning på grundskole- eller

gymnasienivå har rätt till hel aktivitetsersättning under den tid denna skolgång

 varar utan att hans eller hennes arbetsförmåga prövas.

Promemorians (Ds 2000:40) förslag: Överensstämmer i princip med regeringens.

Remissinstanserna: Särskolans och specialskolans yrkesvalslärares

intresseförening (SYVI) uppfattar det som en felsyn att ungdomar som förväntas

kunna gå ut direkt på arbetsmarknaden om de går i gymnasieskola eller

motsvarande längre än till 19 års ålder erbjuds aktivitetsersättning utan

prövning av den framtida arbetsförmågan. Ett kriterium för beviljande av

aktivitetsersättning borde enligt SYVI vara att vårdbidrag utges för den

aktuella personen. Om det inte är möjligt framhålls att aktivitetsersättning

inte skall utbetalas till ungdomar som fortfarande går i gymnasieskolan eller

motsvarande. Alternativt föreslås att åldersgränsen för aktivitetsersättning

höjs till 21 år, dvs. den ålder till vilken föräldrarnas underhållsskyldighet

maximalt kan utsträckas. Centrala Studiestödsnämnden (CSN) stöder förslaget och

framhåller att det krävs en ändring i studiestödslagen så att det framgår att

studiemedel inte får lämnas eller tas emot under tid då aktivitetsersättning

lämnas, men, framhåller att studiehjälp bör dock kunna lämnas samtidigt som

aktivitetsersättning. RFV anser att orsaken till ett studieavbrott vid förlängd

skolgång inte skall påverka den enskildes rätt till aktivitetsersättning när

dessa studier åter upptas, eftersom ett sådant resonemang är onödigt och i

värsta fall kan leda till att skolgången inte fullföljs. Nästan samtliga

remissinstanser som kommenterat förslaget anser att det skall vara möjligt även

för personer med långvarig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan att

delta i studier på eftergymnasial nivå med aktivitetsersättning. Detta motiveras

 med att många funktionshindrade ungdomar inte påbörjar högre studier av rädsla

för att ta studielån, som de inte vet om de kan betala tillbaka eftersom de är

osäkra på att klara studierna och få ett arbete efteråt. TCO och PTK anser att

det kan finnas anledning att uppmuntra den aktuella gruppen till eftergymnasiala

 studier åtminstone under en del av studietiden, t.ex. två år.

Skälen för regeringens bedömning: En grundläggande utbildning är en

förutsättning för alla för att kunna komma in på arbetsmarknaden. Ett viktigt

syfte med aktivitetsersättningen är att den skall både stimulera och ge personer

 med funktionshinder möjlighet att skaffa sig en sådan grundläggande utbildning.

 Som redovisats i avsnitt 6.3 föreslås aktivitetsersättningen omfatta utbildning

 till och med gymnasienivå för ungdomar tidigast fr.o.m. den l juli det år då de

 fyller 19 år.

Gymnasieskola är den utbildning som är avsedd att påbörjas av ungdomar efter

avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande fram till och med det första

kalenderhalvåret det år de fyller 20 år. För elever i s.k. Rh-anpassad

utbildning gäller att en svårt rörelsehindrad person kan påbörja utbildningen

senast under första halvåret det kalenderår då han eller hon fyller 21 år.

Enligt 5 kap. skollagen (1985:1100) är en kommun skyldig att erbjuda utbildning

på nationella program, specialutformade program eller individuellt program för

samtliga ungdomar i kommunen som har slutfört sista årskursen i grundskolan

eller motsvarande.

Gymnasieskolan omfattar tre år men utbildningstiden kan förlängas.

Utbildningstiden till och med gymnasieskolan är som regel längre för en elev med

 funktionshinder än för andra elever. Utbildning i gymnasieskolan för elever med

 funktionshinder omfattar i regel minst fyra år. Enligt 9 kap.

gymnasieförordningen (1992:394) bör utbildning vid riksgymnasierna i Örebro för

döva eller hörselskadade elever från hela landet förlängas med ett år. Till

detta kommer att utbildningen i specialskolan omfattar tio år. Det betyder att

det inte är meningsfullt eller ens möjligt att försöka bedöma arbetsförmågan vid

 halvårsskiftet det år dessa personer fyller 19 år.

En person med funktionshinder som inte uppnått de färdigheter som normalt uppnås

 i grundskolan och som är bosatt i landet har fr.o.m. andra kalenderhalvåret det

 år han eller hon fyller 20 år rätt till grundläggande vuxenutbildning. En sådan

 elev som genom studier i grundläggande vuxenutbildning uppnått färdigheter

motsvarande grundskolan är behörig att delta i gymnasial vuxenutbildning. För

personer med funktionshinder kan också folkhögskolan i en del fall vara en bra

form för att inhämta gymnasieutbildningen.

Regeringen finner det skäligt att aktivitetsersättning utan prövning av

arbetsförmågan kan utges till funktionshindrade personer under hela den tid som

åtgår för att inhämta grundläggande kunskaper t.o.m. gymnasienivå, oavsett i

vilken skolform dessa kunskaper inhämtas.

Studiehjälp lämnas till studerande i gymnasieskolan längst t.o.m. första

kalenderhalvåret det år den studerande fyller 20 år. Studiemedel, som består av

studiebidrag och studielån lämnas till studerande på gymnasienivå tidigast

fr.o.m. andra kalenderhalvåret det år då den studerande fyller 20 år. För elever

 i gymnasiesärskolan lämnas förlängt barnbidrag istället för studiestöd.

Regeringen anser att ungdomar med funktionshinder skall ha möjlighet att

slutföra utbildning som ger kompetens motsvarande gymnasienivån utan att de

själva skall behöva svara för sin försörjning under tid sådan utbildning pågår,

dvs. under tid som andra ungdomar kan ägna sig åt högre studier, förvärvsarbete

eller liknande. Det finns annars en påtaglig risk att sådana elever avstår från

att fullfölja dessa studier för att i stället kunna uppbära ersättning från

försäkringen på annan grund. Regeringen delar alltså inte uppfattningen att det

skulle vara en felsyn att med aktivitetsersättning göra det möjligt för yngre

personer att genomgå utbildning på gymnasienivå utan att den framtida

arbetsförmågan prövas.

Regeringen anser således att personer som på grund av funktionshinder behöver

längre tid för utbildning, utan prövning av arbetsförmågan, bör ha rätt till hel

 aktivitetsersättning under den avslutande delen av den grundläggande

utbildningen. Med grundläggande utbildning avses grundskola, gymnasieskola,

särskola, specialskola, riksgymnasierna för döva, hörselskadade respektive svårt

 rörelsehindrade, grundläggande vuxenutbildning, samt gymnasial vuxenutbildning.

 Vid bedömning av rätt till aktivitetsersättning skall det således inte göras en

 prövning av personens arbetsförmåga. Det är alltså fråga om ett rent

försörjningsstöd under den förlängda studietiden som kan uppkomma till följd av

funktionshindret.

Det är viktigt att det görs en klar åtskillnad mellan sådana förlängningar av

studierna som beror på funktionshinder och sådana som är en följd av andra skäl

som inte är rent medicinska, t.ex. sociala problem, skoltrötthet och liknande.

Aktivitetsersättning bör således inte utges i andra fall än där det finns ett

klart samband mellan funktionshindret och behovet av förlängda studier. Detta

skulle kunna tala för att aktivitetsersättning under grundutbildning endast

skulle kunna komma i fråga för elever i de särskilda skolformerna. En sådan

begränsning skulle dock strida mot den allmänna inriktningen som innebär att

även funktionshindrade personer så långt det är möjligt skall kunna studera i de

 ordinarie skolformerna. Enligt FN:s standardregler om delaktighet och

jämställdhet för människor med funktionsnedsättning bör utbildningen av personer

 med funktionshinder vara en integrerad del av den ordinarie utbildningen.

Kommunerna har också en skyldighet att anpassa utbildningen så att den också

passar elever med funktionshinder eller tillhandahålla särskilda stödinsatser så

 att eleven kan klara utbildningen inom ramen för den ordinarie utbildningen.

Även om den enskilde individen har rätt att studera i särskild skolform kan han

eller hon bedriva studierna i den ordinarie skolformen på hemorten för att

därigenom vistas i sin hemmiljö och slippa långa resor. Det är således en allmän

 inriktning att elever med funktionshinder skall integreras i den ordinarie

skolformen och i mindre utsträckning hänvisas till särskilda skolformer som i

många fall är belägna i annan kommun.

Mot denna bakgrund finner regeringen det inte motiverat att begränsa rätten till

 aktivitetsersättning under grundläggande utbildning för elever som, efter

halvårsskiftet det år 19-årsdagen infaller, går i de i särskilda skolformer som

är organiserade i fler läsår än normalt. I de fall studierna bedrivs i de

ordinarie skolformerna krävs emellertid en noggrann prövning av rätten till

aktivitetsersättning i det enskilda fallet. För rätt till aktivitetsersättning

skall vid denna prövning ha framkommit att den förlängda skolgången har ett

konstaterat, direkt samband med ett klart påvisat funktionshinder.

Ett stort antal remissinstanser har förordat att aktivitetsersättning skall

kunna utges även vid eftergymnasiala studier. Regeringen har förståelse för

dessa synpunkter, men är nu inte beredd till ett ställningstagande eftersom

frågan kräver utredning och en samlad bedömning, inte minst mot bakgrund av att

studiestödssystemet har reformerats.

7 Aktiviteter

Regeringens förslag: Försäkringskassan skall, i samband med att den beslutar om

att bevilja en försäkrad aktivitetsersättning, undersöka om han eller hon under

den tid ersättningen utges kan delta i aktiviteter som kan antas ha en gynnsam

inverkan på sjukdomstillståndet eller den fysiska eller psykiska

prestationsförmågan.

Om den försäkrade kan delta i aktiviteter, skall försäkringskassan i samråd med

honom eller henne utarbeta en plan för sådana aktiviteter och därvid i

möjligaste mån tillgodose den försäkrades önskemål.

Försäkringskassan skall verka för att de planerade aktiviteterna kommer till

stånd. Kassan skall också samordna de insatser som behövs samt se till att

åtgärder vidtas för att underlätta för den försäkrade att delta i aktiviteterna.

Särskild ersättning kan utges för kostnader som uppstår för den försäkrade i

anledning av de aktiviteter som han eller hon deltar i.

Promemorians (Ds 2000:40) förslag: Överensstämmer med regeringens med undantag

för att medverkan i aktiviteter enligt promemorians förslag skulle vara ett

villkor för rätt till aktivitetsersättning.

Remissinstanserna: RFV anser att aktivitetsersättning skall innebära möjlighet

och inte skyldighet för individen och är negativt till att det skall föreligga

krav på individen att medverka till att klarlägga behovet av eller delta i

aktivitet. Handikappombudsmannen, PTK och SACO är negativa till att

försäkringskassan skall besluta om vilka aktiviteter som är lämpliga för den

enskilde. SoS och SISUS är inte negativa till kassans planerande och samordnande

 funktion men förutsätter att det görs en övergripande plan för varje person

liknande den individuella plan som kommunen på begäran av den enskilde är

skyldig att upprätta enligt LSS. SoS förutsätter dessutom att försäkringskassan

inrättar någon form av samrådsorgan att diskutera frågorna i. SISUS ser det som

självklart att den enskilde skall bestämma vilken aktivitet han eller hon vill

ägna sig åt. Statskontoret ser positivt på att försäkringskassan får ett

planerings- och samordningsansvar för aktiviteterna men anser att detta borde

bli aktuellt först i de fall då den ersättningsberättigade inte alls deltar i

aktiviteter som kan anses vara utvecklande. DHR och Förbundet unga

funktionshindrade understryker att den enskilde skall ha ett avgörande

inflytande på val av aktiviteter och anser att det finns en övergripande risk

att det med tiden växer fram en lista med aktiviteter som försäkringskassan

skall godkänna och framhåller att försäkringskassan, för att klara sin

föreslagna roll, måste tillföras resurser för kompetenshöjande åtgärder och

nyanställning av personal. HSO ser det som naturligt att försäkringskassan får

en nyckelroll. Det förutsätter emellertid att det finns kompetent personal på

kassan, varför resurser behöver tillföras för att vidareutbilda och i vissa fall

 även nyrekrytera personal. Vidare framhålls behovet av samarbete mellan olika

myndigheter samt att försäkringskassans handläggare inte får rikta in sig på den

 enskildes diagnos och se den som ett mått på vilka aktiviteter som är lämpliga.

 Även NHR anser det är naturligt att försäkringskassan handlägger den enskildes

rätt till aktivitetsersättning men vänder sig starkt mot den förstärkta roll som

 försäkringskassan förslås få vad gäller rätten att häva den enskildes rätt till

 ersättning, om det bedöms att den enskilde inte uppfyller kraven på aktivitet

eller inte medverkar till att klarlägga sina behov av aktiviteter. RBU

framhåller att förslaget ger uttryck för ett starkt myndighetsperspektiv och att

 försäkringskassan inte skall ha rollen som samordnande instans.

Försäkringskassan skall finnas med i samverkan, men ett ansvar och en modell för

 samverkan runt unga med funktionshinder måste skapas mellan aktuella aktörer på

 såväl central som regional/lokal nivå. FUB framhåller att respekten för den

enskildes självbestämmande och integritet måste vara självklar vid en bedömning

av vilka aktiviteter som skall ske. Om den försäkrade har en god man är det

viktigt att det tydliggörs att denne görs delaktig i arbetet med att samordna

aktiviteterna. Föreningen JAG anser att det tydligt måste markeras i reglerna

att bedömningen av lämpliga aktiviteter varsamt måste anpassas till varje

individs personliga förutsättningar, eftersom t.ex. framtida förvärvsarbete för

föreningens medlemmar är ett avlägset mål.

Skälen för regeringens förslag: Sedan några årtionden tillbaka har det vuxit

fram en ökad insikt i samhället om behovet av en aktiv tillvaro för sjuka

personer och personer med funktionshinder. Forskningen inom det medicinska

området anger att förvärvsarbete eller annan aktivitet i sig ofta har en

rehabiliterande verkan på sjukdomar eller i vart fall motverkar en försämring av

 den enskildes tillstånd medan ett passivt levnadssätt har motsatt effekt.

En tillvaro präglad av aktiviteter är på många sätt av stor betydelse för

personer som av medicinska skäl bedöms sakna arbetsförmåga under överskådlig

tid. För personer som i utgångsläget har mycket omfattande svårigheter i sin

dagliga livsföring bör en viss aktivitet kunna betraktas som ett av kanske många

 steg i riktning mot ett självständigt och aktivt liv som i vissa fall kan

innebära mer eller mindre omfattande kontakt med arbetslivet.

Med aktivitet avses sådana verksamheter som kan antas ha en positiv inverkan på

den försäkrades sjukdomstillstånd eller fysiska eller psykiska

prestationsförmåga. Aktiviteterna har således till syfte att öka

förutsättningarna för att förbättra arbetsförmågan. Många gånger kan det vara

fråga om habilitering eller rehabilitering i vid bemärkelse, där det inte

nödvändigtvis behöver handla om omedelbart arbetslivsinriktade åtgärder.

Aktiviteterna kan åtminstone inledningsvis avse att ge stöd för den enskilde att

 lära sig hantera sin sjukdom eller funktionshinder i vardagen. Det kan röra sig

 om olika typer av medicinska habiliteringsåtgärder som mer eller mindre är

inriktade på att förbättra det medicinska tillståndet.

Utöver de direkta medicinska konsekvenserna får ofta sjukdomen eller

funktionshindret andra följder som kan ge upphov till ytterligare stödbehov.

Exempelvis kan förmågan att fungera i samhället i stort ha utvecklats

långsammare än hos andra personer i samma ålder. I vissa fall kan utvecklingen

av individens sociala kompetens ha blivit lidande redan från skolåldern.

Det kan vara aktuellt att på egen hand eller på annat sätt utveckla olika

förmågor, kunskaper och färdigheter, t.ex. genom att delta i föreningsliv, eller

 att ägna sig åt någon hobby eller konstnärlig verksamhet. I andra fall kan det

vara fråga om att i första hand ägna sig åt sådant som kan betraktas som mer

direkt arbetslivsinriktat, exempelvis grundläggande utbildning eller olika slag

av kontakt med arbetslivet.

Regeringen är väl medveten om att de ungdomar som blir berättigade till

aktivitetsersättning kommer att ha mycket skiftande hälsotillstånd och därmed

utsikter till arbetsförmåga. Det innebär att dessa ungdomar har mycket olika

förutsättningar att kunna försörja sig själva, att få annan kontakt med

arbetslivet eller att ta tillvara sina utvecklingsmöjligheter genom att t.ex.

studera. Det är därför naturligt att perioden med aktivitetsersättning kommer

att se olika ut för många av de unga, eftersom det är önskvärt att tiden

utnyttjas väl och aktiviteterna anpassas till förutsättningarna för var och en

av dessa personer. Flera remissinstanser har framfört farhågor för att den

enskilde inte skall ha tillräckligt stort inflytande över valet av passande

aktiviteter och att det finns en risk att valet kommer att ske på ett

rutinmässigt sätt.

Regeringen har förståelse för de synpunkter som framförts om att det inte får

ställas krav på att den försäkrade skall medverka till att klarlägga behovet av

eller delta i aktiviteter för att erhålla eller behålla rätten till

aktivitetsersättning. För att aktiviteterna skall ge goda resultat måste den

enskilde vara motiverad att genomföra dessa. Detta talar för att det inte skall

ställas krav på deltagande i aktiviteter för att kunna bli beviljad

aktivitetsersättning. Ett sådant krav skulle enligt regeringens uppfattning i

många fall även kunna leda till svåra bedömningar av om det är rimligt att

begära att den enskilde deltar i aktiviteter. Den enskildes fysiska och psykiska

 förutsättningar att delta i aktiviteter måste vara den avgörande faktorn för

ett sådant deltagande.

Mot den bakgrunden anser regeringen att det är ett bättre alternativ att i

stället föreslå en ordning som innebär att försäkringskassan skall vara skyldig

att erbjuda dem som beviljas aktivitetsersättning möjlighet att delta i

aktiviteter.

Det betyder att om den försäkrade önskar utnyttja försäkringskassans erbjudande

skall kassan tillsammans med den försäkrade, utifrån dennes behov, önskemål och

förutsättningar, planera och samordna lämpliga aktiviteter som personen kan

tänka sig att ägna sig åt. Kassan skall så långt det är möjligt tillgodose den

enskildes önskemål om aktiviteter, dock under förutsättning av att dessa kan

antas ha en positiv inverkan på personens sjukdomstillstånd eller annan

nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan. Oftast torde det

med stor sannolikhet röra sig om kurser, dagverksamhet, föreningsverksamhet,

idrottsaktiviteter och pryo. Det är därvid nödvändigt att särskilda medel skall

kunna utges för kostnader som uppstår för den försäkrade i samband med de

aktiviteter som försäkringskassan ansett vara lämpliga. Med hänsyn till de typer

 av aktiviteter som generellt sett troligen kommer att väljas, bör de kostnader

för den försäkrade som uppstår i samband med aktiviteterna rimligen vara av

liknande slag som sådana särskilda kostnader som kan uppkomma för den försäkrade

 i samband med rehabilitering. Eftersom aktivitetsåtgärder är något annat än

rehabilitering kan emellertid inte uteslutas att även andra typer av kostnader

än för t.ex. resor kan uppkomma för den försäkrade vid dennes deltagande i

aktivitetsåtgärder. Det för dock för långt att i lag utarbeta detaljerade

föreskrifter för vilka typer av kostnader som i detta sammanhang skall anses

utgöra kostnad för den försäkrades deltagande i aktiviteten. Närmare

föreskrifter bör i stället lämpligen meddelas av regeringen eller

Riksförsäkringsverket.

Frågan om i vilken utsträckning förvärvsarbete skall kunna förekomma i samband

med aktivitetsersättning behandlas i avsnitt 10.

Det bör understrykas att eftersom det är fråga om ett deltagande i aktiviteter

som bygger på frivillighet från den försäkrades sida är det inte aktuellt att

införa några sanktionsbestämmelser om den försäkrade inte skulle medverka i

planerade aktiviteter.

På goda grunder kan det antas att många förmånsberättigade unga personer som

önskar delta i aktiviteter kommer att behöva hjälp och stöd inte bara med

planeringen av sina önskade aktiviteter, utan även vid kontakterna med berörda

myndigheter/organisationer för att aktiviteterna skall komma till stånd och

kunna ske inom rimlig tid. Regeringen ställer sig bakom förslaget i

departementspromemorian att en särskilt angiven myndighet eller organisation

skall ha det slutliga ansvaret för att planera och samordna de aktiviteter som

ger den enskilde bästa möjliga stöd i utvecklingsarbetet. Genom att de berörda

personerna föreslås få sin försörjning under denna aktivitetsperiod i form av

ersättning från den allmänna försäkringen talar, enligt regeringens uppfattning,

 övervägande skäl för att försäkringskassan tilldelas dessa uppgifter, något som

 också många remissinstanser finner naturligt. Oavsett detta skall givetvis

varje berörd myndighet eller organisation ansvara för sina respektive

verksamhetsområden. Detta innebär t.ex. att kommunerna inte kan frånsäga sig de

skyldigheter gentemot den enskilde som följer av socialtjänstlagen eller annan

lagstiftning.

Det främsta skälet bakom regeringens bedömning är att det måste ligga i

försäkringens intresse att försäkrade som uppbär aktivitetsersättning erbjuds

och deltar i aktiveringsinsatser, så att möjligheterna att få eller återfå

arbetsförmåga tas tillvara på ett så effektivt sätt som möjligt. Regeringen

förutsätter att, som Socialstyrelsen och SISUS förordat, den plan som

försäkringskassan skall utarbeta för en försäkrads aktiviteter liknar den som

kommunerna på begäran av den enskilde är skyldig att upprätta enligt lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS).

Försäkringskassan bör också, om den försäkrade medger detta och om det inte står

 i strid med sekretessbestämmelser e.dyl., informera kommunen om den

individuella plan som görs. Det kan i anslutning härtill nämnas att

försäkringskassan redan nu har till uppgift att uppmärksamma behovet av och ta

initiativ till rehabilitering för alla försäkrade som uppbär ersättning för

inkomstbortfall från socialförsäkringen, med undantag för föräldrapenning.

Denna för försäkringskassan nya uppgift förutsätter att det finns tillräckliga

resurser med hög kompetens. Som anges i avsnitt 16.4 har regeringen för avsikt

att återkomma i denna fråga.

8 Inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning

8.1 Inledning

I de av riksdagen antagna riktlinjerna (prop. 1997/98:111 Reformerad

förtidspension m.m., bet.1997/98:SfU11, rskr.1997/98:237) slås fast att det

reformerade systemet inte längre skall vara en del av pensionssystemet utan

skall ingå som en del i sjukförsäkringssystemet. En grundförutsättning för

beräkning av inkomstrelaterad ersättning vid långvarig eller varaktig

arbetsoförmåga är den s.k. inkomstbortfallsprincipen. Den inkomstrelaterade

ersättningen skall således baseras på en uppskattning av den inkomst den

försäkrade skulle ha haft om inte nedsättningen av arbetsförmågan inträffat.

Till grund för denna uppskattning skall inkomsterna åren närmast före

pensionsfallet användas. I viss utsträckning innebär detta en helt ny

principiell inriktning jämfört med nuvarande regler.

I riktlinjepropositionen anges vidare att den inkomstrelaterade ersättningen vid

 hel ersättning bör utgöra cirka 65 procent av den uppskattade inkomsten upp

till ett visst tak. Antalet inkomstår som skall ligga till grund för beräkningen

 bör vara tillräckligt stort för att ge ett stabilt inkomstunderlag, som speglar

 den försäkrades förvärvsförmåga och uppnådda inkomststandard. I förhållande

till dagens huvudregel för beräkning av antagandepoäng (de två bästa inkomståren

 av de senaste fyra) bör antalet årsinkomster som beaktas i inkomstunderlaget

vara större. Det antal inkomstår som används bör dock begränsas så att endast

den aktuella inkomststandarden beaktas. Det bör vidare övervägas på vilket sätt

år med tillfälligt höga eller låga inkomster skall hanteras i

beräkningsunderlaget för att dessa inte skall få för stort genomslag på

ersättningens storlek. Den antagna inkomsten bör direkt bestämma den

inkomstrelaterade ersättningens storlek. Ersättningen bör således beräknas som

en given andel av den antagna inkomsten, i stället för att en beräkning görs

enligt ålderspensionsmodell där antagen inkomst används för åren från

förtidspensioneringen fram till 65 års ålder.

Förtidspension är, som namnet anger, en form av ålderspension som den som på

grund av medicinska orsaker blivit helt eller delvis arbetsoförmögen kan få i

förtid. Tilläggspension (ATP) i form av förtidspension beräknas också efter i

princip samma regler som gäller för beräkning av sådan ålderspension (avsnitt

4.3). Det reformerade förtidspensionssystemet där inkomstbortfallsprincipen

skall gälla innebär att försäkringen i viss utsträckning får en helt ny

principiell inriktning jämfört med nuvarande system, som mer kan betecknas som

en kompromiss mellan ett intjänande av pensionsrätt och

inkomstbortfallsprincipen. Till skillnad från ATP-försäkringen blir det

reformerade systemet en ren inkomstbortfallsförsäkring (riskförsäkring).

ATP-försäkringens syfte är således inte att enbart spegla det inkomstbortfall

som förorsakas av den långvariga eller varaktiga arbetsoförmågan.

Beräkningssättet medför att ATP enligt huvudregeln grundas på de 15 bästa

inkomståren av de 30 erforderliga åren. Det i sin tur får till följd att vissa

grupper, främst äldre män som förvärvsarbetat lång tid, kan sägas vara

överkompenserade utifrån ett inkomstbortfallsperspektiv då ATP:n grundats på

gamla inkomster som inte längre kan anses spegla den försäkrades kommande

inkomstbortfall. Vissa andra grupper, främst yngre och kvinnor, bedöms däremot

bli gynnade i det föreslagna sjukersättningssystemet i förhållande till

ATP-systemet. Det beror bl.a. på att ersättningen i det nya systemet endast

beräknas på grundval av de tre, eller för försäkrade under 30 år, alternativt de

 två högsta bruttoårsinkomsterna under en ramtid som varierar med den

försäkrades ålder.

Det föreslagna inkomstrelaterade sjukersättningssystemet kommer alltså i högre

grad än nuvarande system med förtidspension i form av ATP att anknyta till den

försäkrades faktiska framtida inkomstbortfall som uppkommer vid medicinskt

orsakad arbetsoförmåga. Den inkomstrelaterade sjuk- och aktivitetsersättningen

kommer till skillnad från ATP att beräknas på grundval av den försäkrades hela

förvärvsinkomst upp till ett visst tak och inte enbart på den del av inkomsten

som överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Vidare föreslås den inkomstrelaterade

sjuk- och aktivitetsersättningens storlek bli helt och hållet oberoende av

försäkringstid, vilket, till skillnad från vad som gäller för ATP, får till

följd att den s.k. 30-delsberäkningen slopas. Vidare föreslås ersättningens

storlek bli helt oberoende av den försäkrades civilstånd.

En allmän obligatorisk offentlig försäkring mot bortfall av inkomster till följd

 av medicinskt grundad arbetsoförmåga måste av naturliga skäl grundas på en

relativt schabloniserad uppskattning av inkomstbortfall, en s.k.

antagandeinkomst. Möjligheterna att beakta mer individuellt betingade faktorer,

som i och för sig i det enskilda fallet skulle kunna sägas tala för det ena

eller andra när det gäller den enskildes faktiska inkomstbortfall, är därigenom

begränsade. Det som skall utgöra utgångspunkten för uppskattningen av

inkomstbortfallet vid beräkning av sjuk- eller aktivitetsersättning är enligt

regeringens uppfattning i första hand inkomststandarden eller de tidigare

faktiska inkomster av förvärvsarbete som en person har haft.

I det följande lämnar regeringen först förslag om vilka och hur höga inkomster

som skall ligga till grund för beräkningen av inkomstrelaterad ersättning samt

antalet årsinkomster som skall användas vid beräkningen (antagandeinkomsten).

Därefter lämnas förslag om den tid som bestämmer urvalet årsinkomster från

vilket man väljer ut de inkomster som direkt skall ligga till grund för

beräkningen (ramtiden). Förslagen innefattar en avvägning mellan intresset av

att uppnå ett så stabilt underlag som möjligt och intresset av att det inte bör

ta alltför lång tid från inträdet på arbetsmarknaden till att ett fullgott skydd

 för inkomsten uppnås. Vidare lämnas förslag om ersättningsnivån, dvs. den andel

 av antagandeinkomsten som den inkomstrelaterade ersättningen skall uppgå till.

8.2

Antagandeinkomsten

Regeringens förslag: Inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning

skall beräknas på grundval av en antagandeinkomst. Antagandeinkomsten beräknas

som genomsnittet av de tre högsta bruttoårsinkomster som tillgodoräknats den

försäkrade under en given period, som närmast föregått det år då

försäkringsfallet inträffar (ramtiden).

För rätt till inkomstrelaterad ersättning krävs att det för den försäkrade har

fastställts pensionsgrundande inkomst för minst ett år under ramtiden. I

förekommande fall kan sådan rätt även grundas på minst ett år med fastställt

pensionsgrundande belopp av förtidspension.

Bruttoårsinkomsten utgörs av den pensionsgrundande inkomsten med tillägg för

debiterade allmänna pensionsavgifter för respektive år samt pensionsgrundande

belopp som tillgodoräknats vid sjuk- eller aktivitetsersättning respektive

förtidspension. Det högsta belopp en bruttoårsinkomst kan tas upp till vid

beräkningen av antagandeinkomst skall vara 7,5 prisbasbelopp. Bruttoårsinkomsten

 för respektive år räknas om med hänsyn till förändringen i prisbasbeloppet till

 och med det år när ersättningen skall börja utges.

Kan endast en eller två bruttoårsinkomster tillgodoräknas under ramtiden skall

två respektive en bruttoårsinkomst upptas till 0 kronor.

Vid beräkning av antagandeinkomst för aktivitetsersättning får, om det är till

fördel för den försäkrade, denna istället beräknas på genomsnittet av de två

högsta bruttoårsinkomsterna under ramtiden. För det sista av åren under ramtiden

 får den pensionsgrundande inkomsten, om det är till fördel för den försäkrade,

ersättas av den sjukpenninggrundande inkomst som gällde för den försäkrade vid

tidpunkten för försäkringsfallet. Kan endast en bruttoårsinkomst tillgodoräknas

under ramtiden skall en bruttoårsinkomst upptas till 0 kronor.

Den inledningsvis fastställda antagandeinkomsten skall tillämpas vid förändring

av ersättningsgraden under pågående ersättningsfall.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringen

föreslår dessutom att alternativa beräkningsmetoder skall kunna tillämpas för

antagandeinkomstberäkning för aktivitetsersättning.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget men föreslår att

det "okända året" inom ramtiden tas med i bedömningen av rätt till och beräkning

 av inkomstrelaterad ersättning först när det blivit känt. Statskontoret anser

att hänsyn inte har tagits till att alla tre ersättningsgrundande åren kan vara

s.k. toppår. Försäkringskasseförbundet och Svenska Akademikers

Centralorganisation (SACO) tillstyrker förslaget att tre års bruttoårsinkomster

skall ingå i antagandeinkomsten. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) förordar

de mellersta fyra årsinkomsterna i storleksordning inom en ramtid av sex år. För

 försäkrade yngre än 26 år bör ersättningen beräknas på färre inkomstår.

Nuvarande tak på 7,5 basbelopp skall behållas.

Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 8.1 är en

grundförutsättning för beräkning av inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning den s.k. inkomstbortfallsprincipen. Det föreslagna

inkomstrelaterade sjukersättningssystemet kommer därmed i högre grad än

nuvarande förtidspensionssystem att anknyta till den försäkrades faktiska

framtida inkomstbortfall som uppkommer vid medicinskt orsakad arbetsoförmåga.

Ett ersättningssystem som bygger på inkomstbortfallsprincipen förutsätter ett

mått för uppskattning av just dessa inkomster, en s.k. antagandeinkomst. Denna

måste av naturliga skäl grundas på en relativt schabloniserad uppskattning av

inkomstbortfall. Möjligheterna att beakta mer individuellt betingade faktorer,

som i och för sig i det enskilda fallet skulle kunna sägas tala för det ena

eller andra när det gäller den försäkrades faktiska inkomstbortfall, är

därigenom begränsade.

Det är alltså angeläget att finna ett underlag för antagandeinkomstberäkningen

som är rättvisande och så stabilt som möjligt och att detta bygger på objektivt

konstaterbara faktorer som begränsar skönsmässigheten och främjar likformigheten

 i tillämpningen. Det som bör utgöra utgångspunkten för uppskattningen av

inkomstbortfallet vid denna beräkning är således i första hand inkomststandarden

 eller de tidigare faktiska inkomster av förvärvsarbete som den försäkrade har

haft. Det mått eller det sätt för beräkning av antagandeinkomst som förordades i

 riktlinjepropositionen var att grunda förtidspensionen på genomsnittet av den

pensionsgrundande inkomsten under ett antal av åren närmast före pensionsfallet.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att beräkningen av den antagandeinkomst

som skall ligga till grund för inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning skall baseras på de faktiska inkomster som ingår i

pensionsunderlagen i ålderspensionssystemet, dvs. pensionsgrundande inkomst

enligt 2 kap. lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension (LIP) i form av

lön, inkomst av näringsverksamhet, sjukpenning, arbetslöshetsersättning m.m.

I avsnitt 13 föreslås att den utbetalda inkomstrelaterade sjuk- eller

aktivitetsersättningen skall utgöra pensionsgrundande inkomst för ålderspension.

 Vidare föreslås att skillnaden mellan den del av antagandeinkomsten som utgör

underlag för beräkningen av ålderspensionsrätt och den del av utbetald

inkomstrelaterad ersättning som ingår i den pensionsgrundande inkomsten skall

utgöra pensionsgrundande belopp. Detta belopp får därmed anses ha en klar

anknytning till tidigare förvärvsinkomster. Vid beräkningen av antagandeinkomst

bör därför även detta pensionsgrundande belopp tas med. Enligt nuvarande

bestämmelser i LIP tillgodoräknas en försäkrad pensionsgrundande belopp av

förtidspension. Även dessa pensionsgrundande belopp bör ingå i

antagandeinkomsten. En sådan regel får betydelse för en försäkrad som uppburit

förtidspension, sjuk- eller aktivitetsersättning under en tid och därefter

återfår arbetsförmågan. Vid ett återfall i sjukdom och arbetsoförmåga en tid

efter det att den tidigare ersättningen dragits in, måste en ny antagandeinkomst

 beräknas. Att inte tillgodoräkna den försäkrade något pensionsgrundande belopp

för sjukersättning eller aktivitetsersättning respektive förtidspension under de

 perioder under ramtiden, då sådan ersättning betalats ut, skulle ge ett

oacceptabelt resultat. Regeringen föreslår därför att vid beräkningen av

antagandeinkomst skall i förekommande fall även ovan nämnda pensionsgrundande

belopp medräknas i antagandeinkomsten.

Däremot bör, enligt regeringens uppfattning, de pensionsgrundande belopp som

tillgodoräknas småbarnsföräldrar, dem som fullgör plikttjänst och vissa

studerande inte ingå i antagandeinkomsten, då dessa belopp i de flesta fall

saknar någon mer påtaglig anknytning till tidigare förvärvsinkomster. Med den

relativt långa ramtid, som föreslås nedan (avsnitt 8.3), för de åldersgrupper

som i regel kan tillgodoräkna sig sådana pensionsgrundande belopp, menar

regeringen att den inkomstrelaterade ersättningen på ett mer rättvisande sätt

kommer att anknyta till det verkliga inkomstbortfall en försäkrad gör när han

eller hon blir långvarigt arbetsoförmögen än om dessa pensionsgrundande belopp

skulle ingå i antagandeinkomsten.

Vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst avräknas ett belopp som motsvarar

allmän pensionsavgift (f.n. 7 procent) som enligt lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift debiteras på inkomst av anställning och annat förvärvsarbete till

 den del summan av inkomsterna före avdrag för allmän pensionsavgift inte

överstiger 8,07 förhöjda prisbasbelopp, vilket i termer av pensionsgrundande

inkomst motsvarar 7,5 prisbasbelopp. För att antagandeinkomsten skall kunna

spegla den försäkrades inkomstbortfall till följd av den långvariga

arbetsoförmågan bör antagandeinkomsten grundas på bruttoårsinkomsten, dvs.

pensionsgrundade inkomsten med tillägg för debiterade allmänna pensionsavgifter.

För en person som är försäkrad för inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning bör, enligt regeringens uppfattning, krävas att det har

fastställts pensionsgrundande inkomst eller i förekommande fall

pensionsgrundande belopp av förtidspension för minst ett år under ramtiden för

att rätten till inkomstrelaterad ersättning alls skall inträda.

Om det i ramtiden ingår perioder då den försäkrade har omfattats av

lagstiftningen i annat EU/EES-land torde den s.k. sammanläggningsprincipen i

förordning (EEG) nr 1408/71 vara tillämpbar. Detta får i så fall till följd att

även den tid under ramtiden som personen omfattats av en annan medlemsstats

lagstiftning skall beaktas, när antagandeinkomsten skall beräknas. Ett år med

pensionsgrundande inkomst eller i förekommande fall pensionsgrundande belopp av

förtidspension måste dock finnas för att sammanläggning skall vara möjlig. I

avsnitt 17 behandlas denna fråga ytterligare.

Regeringen delar Riksförsäkringsverkets synpunkt beträffande det "okända året"

under ramtiden. Den föreslagna bestämmelsen innebär därför att år med

pensionsgrundande inkomst eller sådana pensionsgrundande belopp som beskrivs

ovan som saknas under ramtiden när rätten till ersättning prövas därför att den

ännu inte fastställts, men som senare visar sig finnas, först då skall tas med i

 bedömningen av rätten till ersättning och ersättningens storlek.

Antalet bruttoårsinkomster i antagandeinkomsten

Att beräkna antagandeinkomsten på genomsnittet av de tre eller fyra högsta

bruttoårsinkomsterna ger en större stabilitet i inkomstunderlaget i förhållande

till det nuvarande ATP-systemet. Effekterna av år med tillfälligt höga

inkomster, s.k. toppår, minskas på så sätt. Av betydelse i sammanhanget är även

att den utjämnande verkan på s.k. toppårseffekter, som man får genom att öka

antalet inkomster i beräkningen, ökar ju större antal år som medräknas.

Samtidigt blir antagandeinkomsten som regel lägre ju fler inkomster som beaktas

vid beräkningen.

Antalet bruttoårsinkomster som skall ligga till grund för antagandeinkomsten

skall, enligt regeringens uppfattning, dock inte vara alltför stort. Att beräkna

 genomsnittsinkomsten på så många som fyra år skulle innebära att det i princip

skulle ta fyra år från inträdet i förvärvslivet innan en försäkrad uppnår ett

fullgott skydd för sin inkomst. Detta blir särskilt kännbart för yngre

försäkrade med mycket kort förvärvsverksam tid före försäkringsfallet.

Mot bakgrund av uttalandet i riktlinjepropositionen och det ovan anförda anser

regeringen att enligt huvudregeln bör tre bruttoårsinkomster ligga till grund

för beräkningen av antagandeinkomsten. I de allra flesta fall får tre

årsinkomster anses vara en lämplig avvägning mellan intresset av ett stabilt

underlag och intresset av att tiden innan ett fullgott försäkringsskydd uppnås,

inte skall vara för lång. Kan endast en eller två bruttoårsinkomster

tillgodoräknas under ramtiden skall två eller en bruttoårsinkomst upptas till 0

kronor.

Till skillnad från SAF anser regeringen att det är de tre högsta

pensionsgrundande inkomsterna under ramtiden som skall utgöra underlaget för

antagandeinkomsten. Genom att använda de högsta inkomsterna torde man i huvudsak

 uppnå att antagandeinkomsten beräknas på faktiska arbetsinkomster och i mindre

utsträckning på ersättningar som sjukpenning, arbetslöshetsersättning,

föräldrapenning m.m.. Det är företrädesvis de arbetsinkomster som en person har

haft som bäst kan anses motsvara det framtida inkomstbortfallet vid en eventuell

 arbetsoförmåga. Generellt sett är de årsinkomster som utgörs av arbetsinkomster

 dessutom de högsta för personer som senare drabbas av en minskad arbetsförmåga,

 eftersom de sociala ersättningarna så gott som alltid endast utgör en andel av

den arbetsinkomst de trätt i stället för. I regel är också den högsta inkomsten

den senaste arbetsinkomsten som tjänats in innan en sjukdom eller ett

funktionshinder börjat inverka på arbetsförmågan. Denna inkomst kan således i de

 flesta fall sägas vara mest representativ vid uppskattningen av det framtida

inkomstbortfallet. Detta gäller särskilt för yngre personer. Det förhållandet

att ett enstaka års arbetsinkomst i vissa fall kan sägas vara onormalt hög

skall, mot bakgrund av det anförda, inte medföra att den högsta inkomsten inte

beaktas vid beräkningen av antagandeinkomsten. Regeringen menar att den s.k.

toppårseffekten i stället skall hanteras genom att antagandeinkomsten beräknas

på flera årsinkomster. Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att

antagandeinkomsten beräknas som genomsnittet av de tre högsta bruttoårsinkomster

 som tillgodoräknats den försäkrade under en given period, som närmast föregått

det år då försäkringsfallet inträffar.

Indexering av inkomster vid beräkning av antagandeinkomst och inkomsttaket

När antagandeinkomsten skall beräknas anser regeringen att den inkomst som

beaktas bör värdesäkras och därför räknas om med hänsyn till den ekonomiska

utvecklingen mellan det år inkomsten hänför sig till och försäkringsfallsåret. I

 nuvarande system sker en sådan omräkning med utgångspunkt i prisutvecklingen

genom anknytningen till prisbasbeloppet. Som framgår av avsnitt 15 är frågan om

hur indexering av ersättningen skall ske inte slutligt avgjord med förslaget i

denna proposition. I avvaktan på beredningen av denna fråga föreslås därför att

bruttoårsinkomsten för respektive år liksom antagandeinkomsten skall räknas om

med hänsyn till förändringen i prisbasbeloppet till och med det år när

ersättningen skall börja utges.

I ålderspensions- och efterlevandepensionssystemen är det s.k. taket, dvs.

gränsen för hur höga pensionsgrundande inkomster som skall beaktas i

pensionsunderlaget, fastställt till 7,5 förhöjda prisbasbelopp. Då

sjukersättning och aktivitetsersättning inte skall ingå i pensionssystemet utan

skall vara en del av sjukförsäkringssystemet är det, enligt regeringens

uppfattning, naturligt att samma tak skall gälla för dessa ersättningar som för

andra ersättningar från detta system. Regeringen föreslår därför att taket för

hur höga bruttoårsinkomster som skall beaktas vid antagandeinkomstberäkningen

skall vara 7,5 prisbasbelopp.

Försäkrade med aktivitetsersättning

Mycket talar för att flertalet av de försäkrade som kommer att beviljas

aktivitetsersättning, dvs. försäkrade i åldersgruppen 19-29 år, av medicinska

skäl inte har haft möjlighet att genom förvärvsarbete bygga upp ett eget

försäkringsskydd. Dessa kommer att omfattas av grundskyddet i försäkringen, den

s.k. garantiersättningen. Det kommer också att finnas en grupp ungdomar som till

 följd av t.ex. olycksfall eller sjukdom före 30 års ålder har fått sin

arbetsförmåga helt eller delvis nedsatt. En del av dessa kan förväntas ha hunnit

 förvärvsarbeta innan arbetsförmågan blev nedsatt. Härigenom har de kvalificerat

 sig för en inkomstrelaterad aktivitetsersättning.

I den aktuella gruppen försäkrade är det i allmänhet fråga om personer som

saknar eller har få år på arbetsmarknaden bakom sig före tidpunkten för

försäkringsfallet. För att det för denna grupp inte skall ta för lång tid att

upparbeta ett gott försäkringsskydd, får det anses motiverat att kunna anpassa

reglerna om antagandeinkomstberäkning till att de flesta har tjänat in

förvärvsinkomster under ett begränsat antal år.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att inkomstunderlaget för

antagandeinkomstberäkningen vid aktivitetsersättning skall få begränsas till

genomsnittet av de två högsta bruttoårsinkomsterna under ramtiden - om det är

fördelaktigare för den försäkrade än en beräkning enligt huvudregeln i

sjukersättningssystemet. Om den försäkrade bara tillgodoräknats en

bruttoårsinkomst skall den andra upptas till 0 kronor.

Regeringen anser vidare att det vid tillämpning av den ovan föreslagna regeln

bör vara möjligt - även då om det är fördelaktigare för den försäkrade - att den

 pensionsgrundande inkomsten för det sista året under ramtiden får ersättas av

den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst som gällde vid tidpunkten för

försäkringsfallet. Därigenom kan antagandeinkomsten bättre komma att spegla det

inkomstbortfall den försäkrade antas få på grund av sin arbetsoförmåga.

De regler som förslås ovan för beräkning av antagandeinkomst vid

aktivitetsersättning utgör dock endast alternativregler till huvudregeln som

gäller för sjukersättning. Om detta är fördelaktigast skall således huvudregeln

att genomsnittet av de tre högsta bruttoårsinkomsterna under ramtiden skall

utgöra grunden för antagandeinkomsten tillämpas även för aktivitetsersättningen.

 Detta för att inte onödigt stora skillnader skall uppstå vid denna beräkning

beroende på om en person blir berättigad till inkomstrelaterad

aktivitetsersättning vid t.ex. 29 års ålder eller till inkomstrelaterad

sjukersättning vid t.ex. 30 års ålder. Det är rimligt att den beräkningsmetod

som föreslås gälla för beräkning av sjukersättning även skall kunna gälla den

som blir berättigad aktivitetsersättning. Regeringen föreslår därför att

antagandeinkomsten skall kunna beräknas som genomsnittet av de tre högsta

bruttoårsinkomsterna när detta beräkningssätt är det mest fördelaktiga för den

försäkrade. Genom denna regel överbryggas på ett naturligt sätt de skillnader

som finns mellan beräkningsmetoderna för aktivitets- och sjukersättning för

personer som efter flera år av förvärvsarbete förlorar sin arbetsförmåga innan

de har fyllt 30 år.

Försämrings- och förbättringsfall

Nuvarande regler i AFL innebär att ett och samma inkomstunderlag tillämpas under

 ett och samma pensionsfall oberoende av ändringar av förtidspensionens

ersättningsgrad. Det innebär att när en försäkrad som uppbär partiell

förtidspension blir försämrad och blir beviljad högre ersättningsgrad, t.ex. hel

 förtidspension, beräknas den hela tilläggspensionen på samma medelpoäng som den

 partiella pensionen beräknats på. När en försäkrad som uppbär t.ex. hel

förtidspension blir förbättrad och därför endast har rätt till partiell

förtidspension, gäller motsvarande. I de flesta fall torde en sådan lösning ge

ett rimligt resultat. Regeringen föreslår därför att motsvarande regel bör gälla

 i sjukersättningssystemet. Detta innebär att den inledningsvis fastställda

antagandeinkomsten skall tillämpas vid förändring av ersättningsgraden under

pågående sjuk- eller aktivitetsersättningsfall.

8.3 Ramtidens längd

Regeringens förslag: Längden på ramtiden är beroende av den försäkrades ålder

det år då försäkringsfallet inträffar. För den vars försäkringsfall inträffar

det år han eller hon uppnår en ålder av 53 år eller högre är ramtiden 5 år.

Ramtiden är 6 år när försäkringsfallet inträffar det år den försäkrade uppnår

50, 51 eller 52 års ålder, 7 år när försäkringsfallet inträffar det år den

försäkrade uppnår 47, 48 eller 49 års ålder och 8 år i de fall då

försäkringsfallet inträffat det år då den försäkrade uppnår en ålder av 46 år

eller lägre.

Vid beräkning av antagandeinkomst vid aktivitetsersättning där underlaget

grundas på endast två bruttoårsinkomster skall ramtiden vara tre år.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Regeringen

föreslår dessutom att såväl en kortare som en längre ramtid skall kunna

tillämpas för aktivitetsersättning.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket (RRV) ifrågasätter differentierade

ramtider beroende av den försäkrades ålder. Statens Pensionsverk (SPV) anför att

 med kortare ramtid för äldre finns risk att dessa missgynnas. De föreslagna

åldersberoende ramtiderna riskerar att inverka menligt på förståelsen för och

acceptansen av sjukersättningsreformen liksom ambitionen att skapa ett

lättadministrerat system. Centrala Studiestödsnämnden anser att från

studiefinansiell synvinkel är ett alternativ en ramtid om nio år.

Försäkringskasseförbundet, Privattjänstemannakartellen, Landsorganisationen i

Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation och Svenska Akademikers

Centralorganisation avstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den övergripande principen för regeringens

förslag i denna proposition är att det nya systemet med inkomstrelaterade

sjukersättning eller aktivitetsersättningen skall vara en ren

inkomstbortfallsförsäkring. Det medför att de framtida inkomster som bortfaller

till följd av sjukdom eller funktionshinder skall utgöra utgångspunkt för

beräkningen av ersättning. Den inkomstrelaterade ersättningen skall således

baseras på en uppskattning av den inkomst den försäkrade skulle ha haft om inte

nedsättningen av arbetsförmågan inträffat.

Ramtiden bestämmer urvalet bruttoårsinkomster från vilket de inkomster som

direkt skall ligga till grund för beräkningen av antagandeinkomst skall väljas

ut. Frågan hur ramtiden bör utformas rymmer flera aspekter såsom

* hur aktuella de inkomster bör vara som skall ligga till grund för

antagandeinkomsten,

* hänsynstagande till de typiska sänkningar av inkomsten som följer vid

långvarig sjukdom, studier, barnledighet, uppbyggnad av näringsverksamhet,

arbetslöshet, m.m., dvs. möjligheten att undanta fler än ett inkomstår med låga

inkomster i ramtiden från de inkomstår som direkt skall ligga till grund för

beräkningen av antagandeinkomsten samt

* beaktande av den typiska inkomstutvecklingen över livscykeln.

För att de inkomster som beaktas vid antagandeinkomstberäkningen skall kunna

spegla ett framtida inkomstbortfall, bör de vara så aktuella som möjligt.

Utgångspunkten för ramtiden bör därför vara det år då försäkringsfallet

inträffar. Försäkringsfallsåret är det år då arbetsförmågan blivit nedsatt i

sådan utsträckning som förutsätts för rätt till sjuk- eller aktivitetsersättning

 och då nedsättningen kan betraktas som varaktig eller väntas bli bestående

minst ett år. Eftersom arbetsinkomster i allmänhet saknas under

försäkringsfallsåret och den pensionsgrundande inkomsten för detta år fastställs

 först under den andra halvan av det efterkommande året, bör dock

försäkringsfallsåret inte ingå i själva ramtiden. Genom att koppla ramtiden till

 en bestämd tidpunkt blir antagandeinkomstsberäkningen oberoende av när

försäkringskassan fattar beslut om sjuk- eller aktivitetsersättning. Den

enskilda försäkringskassans administration kan alltså inte påverka när ramtiden

börjar.

En betydande andel av dem som i dag beviljas förtidspension eller sjukbidrag har

 en tid med sjukpenning före pensioneringen som överstiger två år. Att perioden

med sjukpenning är så lång som mer än två år är dock mest framträdande i yngre

åldersgrupper. Då det i första hand bör vara förvärvsinkomster som skall ligga

till grund för beräkningen av den inkomstrelaterade sjukersättningen eller

aktivitetsersättningen föreslås att två bruttoårsinkomster skall undantas när

antagandeinkomsten fastställs. Då antagandeinkomsten enligt regeringens förslag

ovan skall grundas på tre årsinkomster och två årsinkomster skall kunna

undantas, måste ramtiden följaktligen vara fem år.

I yngre åldrar finns av olika skäl såsom studier, vård av små barn,

arbetslöshet, plikttjänstgöring m.m., många som gör ett uppehåll i eller tidvis

kraftigt reducerar sitt förvärvsarbete och som av den anledningen under något

eller några år helt saknar pensionsgrundande inkomster eller endast har mycket

låga sådana, utan att det för den skull kan sägas vara representativt för de

framtida inkomstförhållandena. Förhållandet torde snarare vara det omvända. Om

den yngre personen inte blivit arbetsoförmögen skulle han eller hon med stor

sannolikhet ha förvärvsarbetat och ha haft mer normala inkomster efter sådana

förvärvsavbrott.

Regeringen anser mot denna bakgrund att även en tid med andra ersättningar än

sjukpenning, såsom rehabiliteringspenning, föräldrapenning, studiemedel eller

arbetslöshetsersättning m.m. skall få påverka ramtidens längd. Utan en sådan

möjlighet skulle yngre personer inte sällan kunna få sjuk- eller

aktivitetsersättning endast i form av garantiersättning eller mycket låg

inkomstrelaterad ersättning, när de drabbas av långvarig medicinskt orsakad

arbetsoförmåga. Det får anses motiverat att den som blivit sjuk eller ägnat sig

åt ovan exemplifierade aktiviteter inte - utöver att bli arbetsoförmögen -

dessutom skall få sin långvariga försörjning grundad på inkomster som inte kan

anses representativa för hans eller hennes framtida försörjningsförmåga om inte

arbetsoförmågan inträffat.

När långa perioder med sjukdom eller rehabilitering, eller ovan nämnda

aktiviteter, finns inom ramtiden krävs alltså att denna förlängs, om

antagandeinkomsten skall grundas på förvärvsinkomster. Samtidigt bör ramtiden

inte vara så lång att inkomster som inte längre kan anses vara representativa

för det framtida inkomstbortfallet beaktas. Ju längre tillbaka i tiden en

inkomst ligger desto mindre kan dess nivå generellt sett sägas vara

representativ för framtida inkomstnivåer. Regeringen menar att en lämplig

avvägning utifrån dessa olika faktorer är att som längst undanta fem

årsinkomster från beräkningen, dvs. längsta ramtiden skall omfatta åtta år

tillbaka i tiden från försäkringsfallsåret.

I de allra flesta fall torde resultatet av en sådan lång ramtid bli att

sjukersättningen eller aktivitetsersättningen beräknas på de inkomster som

ligger i tiden före ett långt sjukfall. Dessutom medger ramtiden att perioder

med studier, vård av små barn, näringsverksamhet i uppbyggnadsskede,

arbetslöshet m.m., som egentligen inte är representativa för den försäkrades

förvärvsförmåga, helt eller delvis kan undantas till den del de tillsammans med

sjukpenningperioder inte överstiger fem år.

Enligt regeringens uppfattning finns dock ett starkt argument mot att, som

remissinstanserna anför, införa en relativt lång ramtid som skall gälla

generellt för alla, oberoende av ålder. I diagrammet nedan redovisas den

genomsnittliga intjänade pensionspoängen 1996, fördelat efter kön och ålder. Där

 framgår hur den genomsnittliga inkomstkarriären i normalt förvärvsaktiv ålder

ser ut. Inkomsterna stiger bland de yngsta åldersgrupperna relativt kraftigt i

takt med ökad ålder. Inkomstökningarna fortgår sedan, om än i något minskad

takt, fram till drygt 50 års ålder. Därefter sjunker inkomsterna successivt fram

 till 65 års ålder.

Genomsnittlig intjänad ATP-poäng år 1996

Det framgår av de beräkningar som Socialdepartementet låtit göra, att en ramtid,

 där det ingår inkomster så långt tillbaka i tiden som 8 - 10 år, genomsnittligt

 sett leder till en antagandeinkomst som är missvisande för dem som beviljas

sjukersättning i åldrarna över 50 år. Antagandeinkomsten kommer i dessa fall att

 spegla ett inkomstläge som inte motsvarar den sänkning av de faktiska

inkomsterna som genomsnittligt sett sker från drygt 50 års ålder. Detta talar

enligt regeringens uppfattning för att ramtiden skall konstrueras så att de

tidigare mindre representativa inkomster för äldre försäkrade inte får ett

alltför stort genomslag. Samtidigt skall ramtiden inte heller för dessa grupper

vara kortare än att minst två årsinkomster skall kunna undantas från

beräkningen, eftersom det trots allt är vanligt även bland dessa åldersgrupper

att förtidspension föregås av en längre sjukskrivning. Av dem i åldrarna 55-59

år som förtidspensionerades 1996 utgjorde andelen med en sjukskrivningstid upp

till två år 73 procent och i åldrarna 60-64 år 86 procent.

Även när det gäller andra slag av transfereringar än sjukpenning och andra

anledningar till inkomstsänkningar såsom studier, omvårdnad om små barn,

arbetslöshet m.m., torde detta vara betydligt mindre förekommande i de äldre

åldersgrupperna än bland yngre försäkrade och motiverar således en kortare

ramtid för äldre försäkrade.

Regeringen anser att behoven av att kunna bortse från vissa år med låga

inkomster är betydligt mer påtagliga i yngre åldrar än i åldrarna från 50 år och

 uppåt. De sjukskrivningsperioder som föregår en förtidspension är generellt

sett betydligt längre för yngre än för äldre och inkomstsänkningar till följd av

 barnledighet, studier etc. är betydligt mer sällan förekommande för äldre

försäkrade. Det betyder att en lång ramtid i högre åldrar i många fall mer

skulle komma att fungera så att antagandeinkomsten blev beräknad på ett antal av

 de högsta arbetsinkomsterna än att år med låga inkomster till följd av

sjukskrivning etc. skulle undantas.

Mot denna bakgrund och med beaktande av inkomstbortfallsprincipen bör den ramtid

 som skall gälla i äldre åldrar successivt öka ju yngre den försäkrade är.

Utifrån tillgänglig statistik över pensionsgrundande inkomst i olika åldrar och

det ovan redovisade resonemanget anser regeringen att den kortaste ramtiden, fem

 år, skall tillämpas för dem som under försäkringsfallsåret uppnår en ålder av

53 år eller högre. För att i någon mån undvika s.k. tröskeleffekter bör vidare

ökningen av ramtiden sträckas ut så att längderna på ramtiden mellan den längsta

 och den kortaste, dvs. längderna sex respektive sju år, tillämpas för i vart

fall tre årskullar vardera. Det innebär att den successiva avkortningen av

ramtiden skall inledas vid 47 års ålder.

För försäkrade som är berättigade till aktivitetsersättning föreslår regeringen

i föregående avsnitt att antagandeinkomsten skall kunna beräknas på genomsnittet

 av endast två bruttoårsinkomster, om det är fördelaktigare för den försäkrade.

För att den föreslagna regeln fullt ut skall kunna få avsedd effekt - dvs. ge

unga personer med endast mycket kort tid med förvärvsarbete före tidpunkten för

försäkringsfall ett gott försäkringsskydd - bör regeln kompletteras med en

specialregel för den ramtid som skall tillämpas i dessa fall. Enligt regeringens

 uppfattning och enligt förslaget i departementspromemorian Ds 2000:40, bör

ramtiden i detta fall vara tre år.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att ramtiden skall vara fem år för dem

vars försäkringsfall inträffar det år de uppnår en ålder av 53 år eller högre.

När försäkringsfallet inträffar i lägre åldrar föreslås ramtiden variera efter

åldern på så sätt att den är sex år när försäkringsfallet inträffar det år den

försäkrade uppnår 50, 51 eller 52 års ålder, sju år när försäkringsfallet

inträffar det år den försäkrade uppnår 47, 48 eller 49 års ålder och åtta år i

de fall då försäkringsfallet inträffat det år då den försäkrade uppnår en ålder

av 46 år eller lägre. Vid beräkning av antagandeinkomst för aktivitetsersättning

 föreslås en alternativregel där ramtiden är tre år.

8.4 Ersättningsnivån

Regeringens förslag: Hel inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning beräknas som 64 procent av antagandeinkomsten. Partiell

ersättning utges med så stor andel av hel ersättning som motsvarar andelen av

sjukersättning eller aktivitetsersättning som den försäkrade har rätt till.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige, Sveriges Akademikers

Centralorganisation och Tjänstemännens Centralorganisation anser att

ersättningsnivån skall vara 65 procent. De Handikappades Riksförbund,

Handikappförbundens Samarbetsorgan, Riksförbundet för hiv-positiva och

Synskadades Riksförbund anser att den föreslagna nivån är för låg. De

Handikappades Riksorganisation och Förbundet unga funktionshindrade anser att

den inkomstrelaterade ersättningen skall utgöra minst 75 procent av

antagandeinkomsten, medan Neurologsikt Handikappades Riksförbund och Sveriges

Pensionärers Riksförbund förordar att ersättningsgraden skall utgöra 80

respektive 70 procent.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna

skall den inkomstrelaterade ersättningen vid reformerad förtidspension utgöra

cirka 65 procent av den uppskattade inkomsten. Denna ersättningsnivå är i

princip härledd från nuvarande förtidspensionssystem. Emellertid är det

egentligen inte möjligt att på något mer generellt sätt göra en sådan

jämförelse.

Förtidspension i form av tilläggspension (ATP) beräknas som 60 procent av

produkten av prisbasbeloppet och den framräknade medelpensionspoängen som

överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Den del av inkomsten som ligger under

denna gräns ersätts genom folkpensionen. Folkpensionens storlek varierar dock

beroende på civilstånd. För gifta personer med förtidspension motsvarar den 72,5

 procent av prisbasbeloppet och för ogifta 90 procent av prisbasbeloppet. Detta

innebär att ersättningsnivån, i förhållande till en tänkt inkomst motsvarande

den genomsnittliga förvärvsinkomst som legat till grund för

medelpensionspoängen, varierar beroende på dels civilstånd, dels storleken på

medelpensionspoängen. Eftersom "kompensationsgraden" för det första basbeloppet

i inkomst är högre (72,5 respektive 90 procent) än vad som gäller den del av

inkomsten som är högre än ett förhöjt prisbasbelopp blir den totala

ersättningsnivån - relaterad till den tänkta genomsnittsinkomsten - lägre ju

högre medelpensionspoängen är. Detta kan konstateras enbart genom analys av

reglerna om beräkning av bruttoförmånen i ATP-systemet. Om motsvarande

jämförelse skall göras av nettoutfall, blir bedömningen synnerligen komplex till

 följd av reglerna om det särskilda grundavdraget för folkpensionärer (SGA).

En jämförelse mellan förtidspensionssystemet och förslaget om beräkning av

inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning försvåras dessutom av att

inkomstunderlagen beräknas på vitt skilda sätt. Valet av metod att fastställa

inkomstunderlagen är i själva verket i många fall betydligt mer avgörande för

ersättningens bruttonivå än själva ersättningsnivån. Av detta följer att

ersättningsnivån måste fastställas mer utifrån de kostnadsramar som gäller för

systemet för ersättning vid varaktig eller långvarig nedsättning av

arbetsförmågan och fördelningspolitiska avväganden än genom en jämförelse av

tillämpade procentsatser.

Regeringens utgångspunkt är att inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning skall innebära en rimlig försäkring mot inkomstbortfall.

Ersättningsnivån måste därför vara så hög att man kan tala om försäkringen som

en inkomstbortfallsförsäkring i egentlig mening. I den nödvändiga analysen

ligger även att relatera till brutto- respektive nettoutfall vid fortsatt

förvärvsarbete på samma inkomstnivå som antagandeinkomsten beräknats till.

Ytterligare en faktor av betydelse är avvägningen i förhållande till de

kollektivavtalsreglerade ersättningar som arbetsmarknadens parter beslutat om.

Det är således rimligt att ersättningsnivån innebär ett visst utrymme för sådana

 kompletterande ersättningar.

Sammanfattningsvis torde emellertid en ersättningsnivå kring den i

riktlinjepropositionen angivna siffran ligga linje med det ovan redovisade

resonemanget. En enhetlig ersättningsnivå om 65 procent har emellertid i de

beräkningar som genomförts visat sig ligga något för högt utifrån nämnda

kostnadsramar. Regeringen gör mot denna bakgrund istället bedömningen att

ersättningsnivån för hel ersättning bör fastställas till 64 procent av

antagandeinkomsten. Partiell ersättning bör utges med så stor andel som

motsvarar den andel av sjuk- eller aktivitetsersättning som den försäkrade har

rätt till.

8.5 Avräkning av utländska förmåner mot inkomstrelaterad ersättning

Regeringens förslag: Invaliditetsförmåner som betalas ut enligt utländsk lag,

såväl inkomstrelaterade förmåner som förmåner som är att likställa med

garantiersättning, skall avräknas mot inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket och Statskontoret tillstyrker förslaget

 men påpekar att avräkningsregeln ger upphov till både tolknings- och

administrativa problem för försäkringskassorna.

Skälen för regeringens förslag: Den som är försäkrad i Sverige för

inkomstrelaterad sjukersättning eller aktivitetsersättning vid tidpunkten för

försäkringsfallet kommer enligt det framlagda förslaget att få oavkortad

inkomstrelaterad ersättning, dvs. ersättningen blir inte andelsberäknad. En

person, som omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 och som före tidpunkten

för försäkringsfallet även har förvärvsarbetat och varit försäkrad i ett eller

flera länder inom EU/EES-området, kommer dessutom att i vissa fall kunna ha rätt

 till förmån från detta eller dessa länder. Detsamma kan gälla en försäkrad som

har rätt till förmån från land utanför EU/EES-området.

För att undvika överkompensation föreslår regeringen att den inkomstrelaterade

sjukersättningen eller aktivitetsersättningen minskas med de

invaliditetsförmåner som en person är berättigad till från andra länder.

Bestämmelserna i förordningen (EEG) nr 1408/71 medför dock att ersättning

antingen kommer att utbetalas endast från Sverige eller beräknas enligt

prorata-temporisprincipen. Reglerna vid samordning av inkomstrelaterad

sjukersättning eller aktivitetsersättning och invaliditetsförmåner inom EU finns

 beskrivna i avsnitt 17.

9 Garantiersättning

9.1 Allmänna utgångspunkter för valet av grundskyddsmodell

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna (prop. 1997/98:111 Reformerad

förtidspension m.m., bet. 1997/98:SfU11, rskr.1997/98:237 ) skall den

reformerade förtidspensionen även fortsättningsvis omfatta ett ekonomiskt skydd

för dem som under tiden före pensionsfallet haft låga eller inga

förvärvsinkomster. Detta skydd skall utformas med utgångspunkt i en

åldersberoende garantinivå och för dem vars inkomstrelaterade förtidspension

understiger garantinivån utbetalas som en utfyllnad upp till garantinivån. För

dem som saknar inkomstrelaterad förtidspension skall utbetalas en ersättning som

 motsvarar den garanterade nivån.

För rätt till oavkortad ersättning skall enligt riktlinjepropositionen krävas

aktuell bosättning i Sverige både vid tiden för beviljandet och senare.

Ersättningen skall dock vara oberoende av försäkringstid. En flyttning från

Sverige medför att rätten till ersättning upphör. Beträffande förtidspension i

form av garantibelopp antog regeringen att denna torde vara en typ av förmån som

 inte skulle vara exportabel ens inom EU/EES. Grundskyddet till arbetsoförmögna

skulle alltså endast kunna utbetalas till den som är bosatt i Sverige.

Socialförsäkringsutskottet noterade bl.a. att med de föreslagna reglerna kommer

det inte att vara möjligt att uppbära förtidspension enligt garantinivån vid

bosättning utanför Sverige, såvitt avser EU/EES-området under förutsättning att

Europeiska unionens råd enhälligt godkänner detta. Vilken den ekonomiska

situationen blir i det enskilda fallet beror då på hur trygghetssystemet är

utformat i det nya landet. Utskottet förutsatte att effekterna av detta skulle

komma att analyseras i samband med den fortsatta beredningen av ärendet.

Den analys som socialförsäkringsutskottet efterlyste har genomförts och visat

att ett grundskydd i sjukersättningssystemet som inte görs beroende av

försäkringstid skulle kunna innebära mycket långtgående åtaganden för Sveriges

räkning och leda till resultat som kan ifrågasättas. Som redovisas i det

följande har regeringen funnit starka skäl att frångå de ovan redovisade av

riksdagen fastlagda principerna och föreslår därför i stället att det nya

grundskyddet till långvarigt eller varaktigt arbetsoförmögna i form av

garantiersättning skall vara beroende av försäkringstid. Förslaget innebär i

korthet att garantiersättningen blir andelsberäknad för den som inte kan

tillgodoräknas minst 40 års försäkringstid i Sverige. Som bakgrund till detta

förslag kan en redovisning av tidigare behandling av frågan om försäkringstid

(bosättningstid) vara motiverad.

Tidigare behandling av frågan om tillgodoräknad bosättningstid/försäkringstid

Frågan om en socialförsäkringsförmån skall vara beroende av

bosättningstid/försäkringstid eller inte samt om förmånen skall kunna utbetalas

vid bosättning utomlands har varit föremål för överväganden dels inför

ikraftträdandet av EES-avtalet och då i fråga om folkpensionen dels i samband

med ställningstaganden till garantipensionen i ålderspensionssystemet och till

vuxna efterlevande.

Folkpension i form av förtidspension beräknas enligt två alternativa regler,

antingen i förhållande till det antal år den försäkrade har varit bosatt i

Sverige eller i förhållande till det antal år den försäkrade har tillgodoräknats

 pensionspoäng. Reglerna gäller numera med lika villkor för svenska och

utländska medborgare. Dessa regler trädde i kraft den 1 januari 1993, sedan det

inför ikraftträdandet av EES-avtalet och anpassningen till regelverket inom EG

konstaterats att de svenska reglerna för folkpension, såsom de då var utformade,

 stod i strid med principerna bakom förordningen (EEG) nr 1408/71.

De då gällande kvalifikationsreglerna om viss tids bosättning i Sverige för

utlänningar hade fått avskaffas i fråga om personer som omfattas av förordningen

 (EEG) nr 1408/71. Dessa personer skulle alltså ha fått rätt till oreducerad

folkpension direkt från och med bosättning här, om övriga förutsättningar för

pensionsrätt då varit uppfyllda. Vidare skulle en anpassning av detta slag ha

inneburit att de dåvarande begränsningarna beträffande möjligheterna till export

 av folkpension skulle ha fått upphävas. Detta skulle ha lett till att den som

en gång beviljats folkpension skulle ha haft rätt att ta med sig hela pensionen

vid flyttning till annat EU-land. Dessutom skulle alla som är medborgare i något

 EES-land och bosatta inom EES-området ha varit berättigade till oreducerad

svensk folkpension under förutsättning att de någon gång under livet varit

bosatta i Sverige.

Av det ovan anförda framgår att en tillämpning av förordningen (EEG) nr 1408/71

skulle, om reglerna för folkpensioneringen inte ändrats, ha lett till mycket

långtgående åtaganden för Sveriges räkning och till resultat som knappast kan

anses vara acceptabla. De regler om krav på tillgodoräknad bosättningstid som

idag gäller för folkpensioneringen tillkom således i syfte att undvika dessa

konsekvenser samtidigt som en anpassning till principerna bakom EG:s regelsystem

 kom till stånd.

Mot bakgrund av ovan redovisade skäl föreslog regeringen och beslutade sedermera

 riksdagen (prop. 1997/98:152, 1997/98:SfU13, rskr. 1997/98:315) att reglerna

för garantipensionen i ålderspensionssystemet i huvudsak skall motsvara de

regler som nu gäller för folkpension i fråga om tillgodoräknad försäkringstid. I

 princip samma motivering anfördes beträffande försäkringstid för garantipension

 till vuxna efterlevande (prop. 1999/2000:91). Dessa förmåner blir alltså

beroende av viss fullgjord försäkringstid i Sverige.

Beträffande båda formerna av garantipension konstaterade regeringen i nämnda

propositioner att det torde vara klart att garantipension skall betraktas som en

 trygghetsförmån och därmed falla under tillämpningsområdet för förordningen

(EEG) nr 1408/71 snarare än att betraktas som en socialhjälpsförmån. Skäl som

talar för detta är att garantipensionen är en lagfäst rättighet som utges enligt

 klart avgränsade villkor och inte är beroende av en uppskattning av

individuella behov. Av detta följer, som en följd av exportabilitetsprincipen,

att garantipensionen skall betalas ut vid bosättning inom EU/EES-området. Vidare

 konstaterades att garantipension inte torde kunna hänföras till kategorin

sådana särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som är undantagna från

exportskyldighet inom gemenskapen.

Till skillnad från regeringens uppfattning beträffande grundskyddet i

ålderspensionssystemet och till vuxna efterlevande som redovisas ovan, anges i

riktlinjepropositionen att förtidspension i form av garantibelopp är en typ av

förmån som inte bör vara exportabel ens inom EU/EES eftersom garantibelopp torde

 vara att anse som en s.k. minimiförmån enligt förordningen (EEG) nr 1408/71.

Förmånen torde dock, så som det nu bedöms, snarare eventuellt kunna inordnas

under bestämmelsen för de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som

 inte behöver exporteras enligt artikel 10 a i förordningen. Enligt denna

bestämmelse skall personer för vilka förordningen gäller erhålla sådana

kontantförmåner uteslutande i den medlemsstat där de är bosatta och i enlighet

med den statens lag, under förutsättning att förmånen är förtecknad i bilaga II

a till förordningen. För att förmånen skall upptas i bilaga II a fordras ett

enhälligt beslut om detta av Europeiska unionens råd.

Regeringens nuvarande ställningstagande

Som angavs inledningsvis har regeringen funnit starka skäl att frångå de av

riksdagen antagna principerna och föreslår därför i stället att det nya

grundskyddet till långvarigt eller varaktigt arbetsoförmögna i form av

garantiersättning skall vara beroende av försäkringstid. Ett skäl att frångå det

 tidigare förslaget är de konsekvenser som en sjukersättning eller

aktivitetsersättning i form av garantiersättning, av den typ som föreslås i

riktlinjepropositionen, skulle kunna få i förhållande till EG-rätten. Effekterna

 bedöms inte bli tillfredsställande vare sig för den enskilde eller för staten.

Den enskildes rätt till garantiersättning och den totala omfattningen av svenska

 statens åtagande när det gäller denna ersättning skulle, som en följd av

reglerna i förordningen (EEG) nr 1408/71, inte vara kända förrän Europeiska

unionens råd fattat beslut i frågan om garantiersättning är att betrakta som en

sådan icke avgiftsfinansierad förmån för vilken det inte föreligger

exportskyldighet. Den omständighet som bedöms mest kritisk för möjligheten att

få acceptans hos samtliga medlemsstater för att få garantiersättning upptagen i

bilaga II a till förordningen (EEG) nr 1408/71 antas vara att

garantiersättningen inte kommer att vara beroende av en uppskattning av

individuella behov (inkomstprövning).

Om garantiersättning inte skulle bli accepterad som en särskild icke

avgiftsfinansierad förmån enligt artikel 10 a får det givetvis betydelse både

för exportskyldigheten och risken för överkompensation. Som framgår av motiven

för nuvarande bestämmelser om krav på viss bosättningstid för rätt till

oavkortad folkpension och viss försäkringstid för garantipension, skulle en

garantiersättning som inte görs beroende av försäkringstid kunna innebära mycket

 långtgående åtaganden för Sveriges räkning och leda till tveksamma resultat.

Ett sådant system skulle bl.a. innebära att en person som endast varit bosatt i

Sverige under mycket kort tid skulle få rätt till full garantiersättning

oberoende av varifrån han eller hon hade invandrat. Det skulle vidare innebära

att en försäkrad som omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 skulle ha rätt

att få denna ersättning utbetald inom hela EU/EES-området.

Om garantiersättning å andra sidan blev undantagen från exportskyldighet, skulle

 det medföra att den som beviljats garantiersättning går miste om denna även när

 han eller hon flyttar till annat land inom EU/EES-området. För den som inte

omfattas av förordningen eller som flyttar till ett land utanför detta område

blir förhållandet givetvis det samma. Att förmånen inte skulle exporteras ens

inom EU/EES skulle innebära en radikal förändring mot vad som gäller i dag

beträffande grundskyddet i dagens system. Förtidspension utbetalas till den som

bor utomlands endast om han eller hon dessutom är berättigad till ATP. Denna

begränsning har dock väsentliga undantag. Såväl 30-delsberäknad som

40-delsberäknad folkpension samt pensionstillskott exporteras i dag inom EU/EES.

 Folkpension exporteras även till ett antal andra länder med vilka Sverige har

träffat avtal om social trygghet.

Konsekvensen av att garantiersättning inte skulle utbetalas inom EU/EES-området

blir att den flyttande står utan grundskydd om han eller hon inte har rätt till

någon förmån i det nya landet. För Sveriges del är det bara bostadstillägg till

pensionärer som i dag räknas som sådana skattefinansierade förmåner som inte

exporteras. Denna förmån kan, enligt regeringens uppfattning, inte anses vara

jämförbara med ett grundskydd som i många fall utgör den sjukes eller

funktionshindrades hela inkomst under många år.

Ett annat tungt vägande skäl för regeringen att frångå riktlinjerna, och i

stället föreslå ett grundskydd i sjukersättningsssystemet som i princip

överensstämmer med dagens regler om förtidspension och reglerna för rätt till

garantipension, är det stora värde som ligger i gemensamma övergripande

principer i de stora trygghetssystemen inom socialförsäkringen. Med mer

enhetliga förutsättningar för rätt till förmån ökar allmänhetens möjlighet att

förstå och acceptera systemen, samtidigt som administrationen underlättas.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår regeringen nu ett försäkringssystem

för dem som inte har rätt till inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning

 eller endast låg sådan som, till skillnad från vad som föreslogs i

riktlinjepropositionen, innebär att garantiersättningens storlek blir beroende

av försäkringstid och därmed bl.a. exportabel enligt förordningen (EEG) nr

1408/71 inom EU/EES-området.

9.2 Försäkringstid

9.2.1 Kvalifikationskrav

Regeringens förslag: Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av

garantiersättning skall vara beroende av försäkringstid. För att den försäkrade

skall ha rätt till garantiersättning skall det krävas att han eller hon har

tillgodoräknats en försäkringstid om minst tre år.

För att den försäkrade skall ha rätt till oavkortad garantiersättning skall det

krävas att han eller hon kan tillgodoräknas minst 40 års försäkringstid i

Sverige. Är försäkringstiden kortare än 40 år skall garantinivån avkortas med

1/40 för varje år som saknas.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig har tagit

ställning till förslaget om försäkringstid och förslaget om krav på aktuell

försäkring vid försäkringsfall i ett sammanhang. Integrationsverket avstyrker

förslagen. Verket anse att det förefaller märkligt att EU-medborgare bosatta i

Sverige skall ha större rätt till sjukersättning/garantiersättning än

invandrande svenska medborgare. Socialstyrelsen menar att principen om en allmän

 försäkring som omfattar hela befolkningen skall gälla. Kvalifikationsreglerna

bör vara sådana att människor som är långvarigt eller varaktigt sjuka eller

funktionshindrade inte hänvisas att leva på ekonomiskt bistånd (socialbidrag).

Handikappombudsmannen anser att förslaget är principiellt felaktigt. De

Handikappades Riksförbund, Handikappförbundens samarbetsorgan, Riksförbundet för

 Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna och Riksförbundet för hiv-positiva

är kritiska till förslaget

Skälen för regeringens förslag: Det huvudsakliga syftet med en garantiersättning

 är att tillförsäkra i Sverige bosatta personer, som är arbetsoförmögna på grund

 av medicinska orsaker och som saknar eller har rätt till endast en låg

inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning, ett grundskydd, under

förutsättning att de under tiden före försäkringsfallet har haft en rimlig

anknytning till Sverige. Försäkringsfallet anses ha inträffat vid den tidpunkt

då den försäkrades nedsättning av arbetsförmågan nått den grad och varaktighet

som krävs för rätt till sjukersättning tills vidare eller tidsbegränsat eller

till aktivitetsersättning som alltid är tidsbegränsad.

I syfte att undvika sådana konsekvenser och oacceptabla resultat som redogjorts

för i avsnitt 9.1, och med hänsyn till att reglerna måste stämma överens med

EG:s regelsystem, anser regeringen att övervägande skäl talar för att

garantiersättningen skall vara beroende av försäkringstid och att det skall

krävas en längre tids anknytning till Sverige för att det skall föreligga rätt

till oavkortad garantiersättning. Reglerna för garantiersättning bör därför i

huvudsak motsvara vad som nu gäller för folkpension i form av förtidspension och

 för garantipension i ålders- och efterlevandepensionssystemen. Det medför att

för rätt till oavkortad garantiersättning skall krävas att den försäkrade kan

tillgodoräknas 40 års försäkringstid i Sverige. Vid kortare tid minskas

garantiersättningens garantinivå proportionellt med 1/40 för varje år som

saknas. Som exempel kan nämnas att om den försäkrade kan tillgodoräknas 20 år

med försäkringstid innebär detta att garantiersättningen beräknas genom att

garantinivån avkortas till 20/40 av 2,4 gånger prisbasbeloppet. Den på detta

sätt avkortade garantinivån reduceras därefter med 100 procent av den

inkomstrelaterade sjukersättningen.

I likhet med vad som är fallet beträffande garantipension i

ålderspensionssystemet och till vuxna efterlevande, bör begreppet försäkringstid

 användas i stället för begreppet bosättningstid.

För att garantiersättning inte skall behöva betalas ut med mycket små belopp,

och med hänsyn till värdet av så enhetliga regler som möjligt för de olika

grundskydden, föreslår regeringen att samma kvalifikationsregel - minst tre års

tillgodoräkad försäkringstid - som gäller för garantipension även skall gälla

för att kvalificeras sig för garantiersättning.

Det kan påpekas att den som omfattas av förordningen (EEG) nr 1408/71 som

kvalifikationstid får, till följd av den s.k. sammanläggningsprincipen i nämnda

förordning, även tillgodoräkna sig försäkringstider som har fullgjorts i andra

EU/EES-länder. För att sammanläggning skall kunna ske krävs dock att en

försäkringstid om minst ett år kan tillgodoräknas i Sverige.

Den som inte uppfyller kvalifikationskraven på tre års försäkringstid får enligt

 förslaget inte rätt till någon garantiersättning. Kravet på 40 års

försäkringstid för rätt till oavkortad garantiersättning medför att en försäkrad

 som inte uppfyller detta krav får rätt till endast en avkortad ersättning. Det

kan få till följd att den som på grund av dessa kvalifikationsregler blir utan

eller får en avkortad försäkringsersättning kan bli ekonomiskt beroende av sin

anhöriga eller av ekonomiskt bistånd från kommunen. Regeringen utreder frågan om

 ersättning till denna grupp och avser återkomma till riksdagen i frågan.

9.2.2 Beräkning av försäkringstid

Regeringens förslag: Som faktisk försäkringstid räknas den tid som kan

tillgodoräknas som försäkringstid i Sverige från och med det år den försäkrade

fyller 16 år till och med året före försäkringsfallsåret.

Som försäkringstid skall tillgodoräknas tid under vilken en person skall anses

ha varit bosatt i Sverige enligt 2 kap. socialförsäkringslagen (1999:799). Som

försäkringstid skall även tillgodoräknas tid under vilken en person före

tidpunkten för bosättningen oavbrutet har vistats i Sverige efter att ha ansökt

om uppehållstillstånd.

Flyktingar skall, för tid före ankomsten till Sverige, tillgodoräknas

försäkringstid i hemlandet från och med 16 års ålder i förhållande till det

antal år som de har tillgodoräknats faktisk försäkringstid i Sverige. Vid

beräkningen skall det bortses från tid för vilken den försäkrade, vid bosättning

 i Sverige, har rätt till sådan invaliditetsersättning från det andra landet som

 inte skall ligga till grund för beräkningen av garantiersättning.

Vid beräkning av försäkringstid för en person som enligt 2 kap. 4 §

socialförsäkringslagen anses bosatt i Sverige även under vistelse utomlands

(biståndsarbetare m.fl.), skall det bortses från tid för vilken den utsände, vid

 bosättning i Sverige, har rätt till sådan invaliditetsersättning från det andra

 landet som inte skall ligga till grund för beräkningen av garantiersättning.

Som försäkringstid skall även kunna tillgodoräknas tid från och med det år då

försäkringsfallet inträffade till och med det år då den försäkrade fyller 64 år

(framtida försäkringstid). För att en försäkrad skall få tillgodoräkna sig all

framtida försäkringstid skall det krävas att han eller hon har varit bosatt i

Sverige minst fyra femtedelar av den tid som beräknas från och med det år då den

 försäkrade fyller 16 år till och med året före försäkringsfallet. För den som

varit bosatt här kortare tid än fyra femtedelar av den möjliga tiden skall

proportionering göras på visst sätt.

 Om försäkringsfallet har inträffat före ingången av det år den försäkrade

fyllde 18 år får försäkringstiden i stället beräknas på följande sätt. Svenska

medborgare får räkna alla år mellan 16-64 år som försäkringstid. Detta gäller

under förutsättning att den försäkrade inte anses har varit bosatt utomlands

efter fyllda 16 år fram till beviljandet av sjuk- eller aktivitetsersättningen.

Om han eller hon har varit bosatt utomlands under nämnda period bortses från

dessa år.

För utländska medborgare skall efter fem års bosättning i Sverige samma

beräkning gälla som för svenska medborgare.

Endast hela antal månader med försäkringstid skall beaktas vid sammanräkningen.

Den sammanlagda försäkringstiden för garantiersättning skall sättas ned till

närmaste hela antal år.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft synpunkter i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler kan förtidspension utges

 från och med den månad den försäkrade fyller 16 år. Som faktisk bosättningstid

vid beräkningen av folkpension räknas den tid som kan tillgodoräknas en

försäkrad som bosättningstid i Sverige fr.o.m. det år han eller hon fyller 16 år

 t.o.m. året före pensionsfallsåret. Även vid beräkning av försäkringstid för

rätt till garantipension till ålderspension börjar sådan tid räknas från 16 års

ålder. För tiden mellan 16 och 24 år skall försäkringstid dock tillgodoräknas

endast om det för den försäkrade för samma tid har fastställts pensionsgrundande

 inkomst eller pensionsgrundande belopp för förtidspension på minst ett

inkomstbasbelopp.

I avsnitt 6.3 föreslås att den fasta nedre åldersgränsen för rätt till

aktivitetsersättning höjs till den 1 juli det år den försäkrade fyller 19 år.

Trots att detta skulle kunna tala för att höja gränsen då försäkringstid börjar

beräknas till 19 år, föreslår regeringen att 16-årsgränsen skall gälla även vid

beräkning av försäkringstid för sjukersättning eller aktivitetsersättning i form

 av garantiersättning.

Regeringen anser vidare att samma principer som gäller för beräkning av

bosättningstid för rätt till folkpension bör gälla även vid beräkningen av

försäkringstid för rätt till garantiersättning. Detta innebär att den tid då en

person är bosatt i Sverige enligt 2 kap. socialförsäkringslagen (1999:799) skall

 tillgodoräknas honom eller henne som försäkringstid för garantiersättning.

Garantiersättning skall liksom folkpension utbetalas på grundval av den

försäkringstid som kan tillgodoräknas den försäkrade till och med året före

försäkringsfallet. Tidpunkten för ett försäkringsfall infaller då den

försäkrades nedsättning av arbetsförmågan nått den grad och varaktighet som

krävs för rätt till sjukersättning tills vidare eller tidsbegränsat eller till

aktivitetsersättning.

Som faktisk försäkringstid skall den tid räknas som kan tillgodoräknas som

försäkringstid i Sverige fr.o.m. året den försäkrade fyller 16 år t.o.m. året

före försäkringsfallsåret. En person som beviljats asyl i Sverige (flykting)

skall liksom enligt nuvarande regler, för tid före ankomsten till Sverige,

tillgodoräknas bosättningstid i hemlandet fr.o.m. 16 års ålder i förhållande

till det antal år som han eller hon har tillgodoräknats faktisk försäkringstid i

 Sverige. Dock bör personer som beviljats uppehållstillstånd av humanitära skäl

inte omfattas av dessa särregler.

Enligt socialförsäkringslagen skall en i Sverige bosatt person som lämnar landet

 fortfarande anses bosatt här om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.

För personer som utsänds från Sverige för arbete i annat land av ett svenskt

trossamfund eller organ som är knutet till ett sådant samfund eller en svensk

ideell organisation som bedriver biståndsverksamhet finns dock undantagsregler.

En biståndsarbetare anses fortsatt bosatt i Sverige vid utlandsarbetet om

utlandsvistelsen kan antas vara längst fem år.

Vid beräkning av försäkringstid för dessa personer och för flyktingar, föreslår

regeringen att särskilda regler skall tillämpas. De nämnda grupperna kan under

utsändningstiden eller under tiden i hemlandet eventuellt ha tjänat in rätt till

 invaliditetsförmån enligt lagstiftningen i det andra landet. Denna utländska

förmån kan vara en sådan förmån som utbetalas även vid bosättning i Sverige. Om

förmånen liksom garantiersättningen är av utfyllnadskaraktär kommer den enligt

vad som föreslås i avsnitt 9.3.4 inte att reducera garantiersättningen, dvs.

förmånen är en ersättning som inte är inkomstrelaterad. De grupper det är fråga

om kommer i sådana situationer att överkompenseras. För att undvika detta bör

man, enligt regeringens uppfattning, vid beräkning av försäkringstid bortse från

 tid för vilken den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan

invaliditetsförmån från det andra landet, som inte reducerar

garantiersättningen.

Folkpensionsförmånen i dagens förtidspensionssystem utbetalas på grundval av den

 faktiska bosättningstiden. Dessutom kan under vissa förutsättningar även

bosättningstid för tiden därefter tillgodoräknas - den framtida

bosättningstiden. Som framtida bosättningstid räknas tiden fr.o.m.

pensionsfallsåret t.o.m. året den försäkrade fyller 64 år. Den tid en person

maximalt har kunnat bo i Sverige fr.o.m. 16-årsåret t.o.m. året före

pensionsfallsåret - den möjliga tiden - har betydelse för beräkningen av den

framtida bosättningstiden, dvs. tiden fr.o.m. pensionsfallsåret t.o.m. det 64:e

året. För att få tillgodoräkna sig all framtida bosättningstid krävs att den

försäkrade varit bosatt i Sverige minst fyra femtedelar av den möjliga tiden.

För den som har varit bosatt här kortare tid görs en proportionering. Den

framtida bosättningstiden minskas då i förhållande till hur många år personen

faktiskt har bott i Sverige jämfört med fyra femtedelar av den möjliga tiden.

Regeringen anser att även i ett framtida system skall det finnas en regel som

ger möjlighet att beakta framtida försäkringstid vid beräkningen av

garantiersättningens storlek. Utan en sådan beräkningsregel skulle man få ett

system där en yngre försäkrad får ett grundskydd från ersättningssystemet, som i

 förhållande till vad som gäller för äldre försäkrade kan vara betydligt lägre

just på grund av att försäkringsfallet inträffat i unga år. En sådan regel kan

inte accepteras. Regeringen föreslår därför att beräkningen av framtida

försäkringstid skall ske enligt de principer som nu gäller för framtida

bosättningstid vid beräkningen av folkpension i form av förtidspension.

Som föreslagits ovan skall faktisk försäkringstid kunna tillgodoräknas en

försäkrad från och med 16 års ålder till och med försäkringsfallet. Framtida

försäkringstid beräknas som en andel av den faktiska försäkringstiden. En

konsekvens av detta beräkningssätt vore, om inte särskilda bestämmelser fanns,

att en försäkrad vars försäkringsfall inträffat före försäkringstid kunnat börja

 räknas aldrig skulle kunna få någon försäkringsersättning. För att förhindra en

 sådan konsekvens finns i nuvarande regelsystem en bestämmelse som innebär att

om pensionsfallet inträffar före det år den försäkrade fyller 18 år skall, om

han eller hon är svensk medborgare, hela tiden från och med 16 år till och med

64 år räknas som försäkringstid. Det medför att de får oavkortad

garantiersättning. För en utländsk medborgare gäller samma beräkning under

förutsättning att han eller hon är bosatt i Sverige sedan minst fem år. Dessa

fem år kan även ligga före 16-årsåret. Regeringen anser att en motsvarande regel

 bör införas i sjukersättningssystemet.

Vid sammanräkningen av försäkringstid skall endast hela antal månader med

försäkringstid beaktas. Den sammanlagda försäkringstiden för garantiersättning

skall sättas ned till närmaste hela antal år. Motsvarande gäller i folkpensions-

 och garantipensionssystemen.

För att de försäkrade inte skall gå miste om ersättning på grund av övergången

från ett förtidspensionssystem till ett system med sjukersättning eller

aktivitetsersättning, föreslår regeringen att för tiden före

sjukersättningssystemet träder i kraft, bör som försäkringstid för

garantiersättning tillgodoräknas sådan tid som kunnat tillgodoräknas som

bosättningstid enligt nuvarande regler i AFL.

9.3 Garantinivån

9.3.1 En åldersberoende garantinivå

Regeringens förslag: En försäkrad som saknar eller har låg inkomstrelaterad

sjuk- eller aktivitetsersättning skall ha rätt till garantiersättning upp till

en viss garantinivå. För försäkrade i åldrarna 19-29 år skall garantinivåns

storlek vara åldersberoende.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Principen om åldersberoende garantiersättning i åldrarna

19-29 år accepteras av de allra flesta som yttrat sig under förutsättning att

nivåerna inte blir för låga. Ungdomsstyrelsen anser att garantinivån bör vara

densamma för all oavsett ålder. DHR förordar en garantiersättning som inbegriper

 alla ersättning som den försäkrade kan uppbära utom ersättning för merkostnader

 som funktionshindret medför.

Skälen för regeringens förslag: Enligt uttalanden i riktlinjepropositionen skall

 grundskyddet i det reformerade förtidspensionssystemet utformas med

utgångspunkt i en åldersberoende garantinivå.

I nuvarande folkpensionssystem tillämpas en grundnivå, bestående av folkpension,

 pensionstillskott och särskilt gynnsamma skatteregler i form av SGA. Denna

grundnivå är helt oberoende av personens ålder och motsvarar genom kopplingen

till den allmänna prisutvecklingen med prisbasbeloppet oförändrad köpkraft över

tiden. Detta innebär att unga personer med sjukbidrag eller förtidspension genom

 dagens system inte kan få någon real förbättring av ersättningen med stigande

ålder såvida inte grundnivån förbättras genom politiska beslut, något som i

praktiken har inträffat då och då.

Starka skäl talar därför enligt regeringens uppfattning för att garantinivån -

vilket föreslås i bl.a. departementspromemorian Ds 2000:40 - närmare knyts till

de inkomstförhållanden och den levnadsstandard som är normalt eller vanligen

förekommande för personer i motsvarande åldrar och som inte är drabbade av

nedsatt arbetsförmåga till följd av långvarig ohälsa. Det är normalt sett så att

 inkomstförhållandena för yngre personer efter etableringen på arbetsmarknaden

genomgår en snabb utveckling.

Nästan samtliga ungdomar studerar i dag på gymnasium och många fortsätter sedan

att studera vid högskola eller universitet. Studerande har i allmänhet en

relativt måttlig ekonomisk standard. De ungdomar som tidigt söker sig ut på

arbetsmarknaden har ofta svårigheter att få ett fast arbete och bra löne- och

anställningsvillkor. En del av dessa ungdomar blir hänvisade till

arbetsmarknadsåtgärder och tillhörande ersättningar och ibland t.o.m.

socialbidrag. De genomsnittliga förvärvsinkomsterna ökar sedan successivt ganska

 markant upp till ungefär 30-årsåldern.

Med hänsyn till detta anser regeringen att det är rimligt att den garanterade

nivån startar på en lägre nivå för de allra yngsta, men att den räknas upp realt

 med stigande ålder fram till 30 år. Dessutom skall ersättningen - något som

gäller för andra liknande förmåner - följa den allmänna prisutvecklingen genom

kopplingen till prisbasbeloppet. Genom denna konstruktion blir visserligen

begynnelsenivån förhållandevis måttlig, men jämnåriga ungdomar har också i regel

 låga inkomster. Därefter ökar köpkraften successivt fram till 30 år. Fr.o.m. 30

 års ålder föreslås att garantiersättningens storlek skall vara oberoende av den

 försäkrades ålder. Förslag om storleken på garantinivån redovisas i avsnitt

9.3.3.

9.3.2 En enhetlig garantinivå

Regeringens förslag: Garantinivån skall vara densamma för gifta och för ogifta.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig ställer sig bakom

förslaget. TCO ställer sig inte avvisande till förslaget som sådant, men anser

att denna lösning får oacceptabla konsekvenser om inte nya medel samtidigt

tillförs.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framhållits skall ersättningen vid

långvarig eller varaktig medicinskt orsakad arbetsoförmåga vara en del av

sjukförsäkringssystemet och inte längre ingå i pensionssystemet. Nuvarande

sjukförsäkringssystem är neutralt vad gäller civilstånd. Sjukpenningens storlek

bestäms enbart av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst och tar inte

hänsyn till om han eller hon är gift eller ogift eller skall anses vara det

enligt någon särskild regel. Den nu föreslagna sjuk- och aktivitetsersättningen

har också inkomstbortfallsprincipen som grund. Även dessa ersättningars

grundskyddsdel bör enligt riktlinjepropositionen kunna ses som en ersättning för

 inkomstbortfall. Grundprincipen inom det reformerade ålderspensionssystemet är

däremot att ge ersättning i förhållande till den försäkrades samlade livsinkomst

 när det gäller inkomstgrundad ålderspension. För den som inte har haft några

eller endast låga tidigare förvärvsinkomster utgörs det ekonomiska skyddet av

garantipension som är beroende av ålderspensionärens civilstånd.

Garantiersättning till sjuka eller funktionshindrade och garantipension till

ålderspensionärer skiljer sig alltså åt på så sätt att den förra kan ses som en

ersättning för inkomstbortfall medan den senare kompenserar den som inte tjänat

in någon ålderspensionsrätt.

En enhetlig ersättningsnivå är en viktig principiell fråga. Sverige har haft

individrelaterade socialförsäkringsersättningar sedan 1950-talet och bör så

långt det är möjligt fortsätta att verka för denna princip. Denna princip stöds

också av remissinstanserna i fråga om den modell för beräkning av

garantiersättning som regeringen föreslår i denna proposition.

Som argument för olika ersättningsnivåer för gifta respektive ogifta brukar

anföras att hushållskostnaderna blir lägre per person för ett par som delar på

dessa än för två ensamboende personer. Argumentet om lägre hushållskostnader kan

 hävdas i alla situationer då två eller flera personer delar hushåll, oberoende

av civilstånd eller förekomst av gemensamma barn. Med det system som råder i

dag, blir endast personer i vissa former av sammanboende omfattade av reglerna

för lägre ersättning, medan andra många gånger med lika långvarig och fast

förbindelse blir betraktade som ogifta och därmed omfattade av de förmånligare

reglerna. När två personer utan gemensamma barn eller tidigare äktenskap, två

syskon eller förälder och vuxet barn bor tillsammans, blir det inte aktuellt att

 betrakta dessa som gifta. Då det numera är vanligt med många olika

samlevnadsformer ter sig de gällande civilståndsreglerna många gånger

inkonsekventa, förlegade och svåra att sakligt motivera. Det är dessutom rimligt

 att anta att det är betydligt vanligare att yngre personer, dvs. personer under

 65 år, förändrar sitt civilstånd, (inklusive "AFL-civilstånd"), kanske många

gånger, än att ålderspensionärer gör det.

Ett ytterligare skäl för enhetlig garantinivå är skillnaden i konstruktion

mellan folkpensionssystemet och den föreslagna garantiersättningen. I nuvarande

system uppbär alla folkpension. Utöver folkpension kan den försäkrade ha rätt

till tilläggspension (ATP) samt pensionstillskott som betalas ut till

pensionärer med låg eller ingen ATP. I det nu föreslagna ersättningssystemet

föreslås att den inkomstrelaterade sjuk- och aktivitetsersättningen skall vara

utgångspunkten och om denna understiger garantinivån sker komplettering med

garantiersättning upp till denna nivå. Av detta följer att i nuvarande system

behandlas alla försäkrade lika i fråga om civilståndets inverkan på

ersättningsnivån, eftersom alla har folkpension. I det kommande systemet skulle

endast de gifta och ogifta med låg eller ingen inkomstrelaterad sjuk- eller

aktivitetsersättning vara omfattade av civilståndsregeln. Ett sådant förhållande

 är tveksamt utifrån likabehandlingsprincipen eller kan i övrigt anses vara

orättvist.

Sammanfattningsvis talar, enligt regeringens bedömning, övervägande skäl för att

 det skall finnas en enhetlig garantinivå i sjuk- och aktivitetsersättningen,

dvs. en nivå som är oberoende av den försäkrades civilstånd.

9.3.3

Garantinivåns storlek

Regeringens förslag: En försäkrad som saknar eller har låg inkomstrelaterad

sjukersättning skall ha rätt till garantiersättning upp till en garantinivå på

2,4 prisbasbelopp.

En försäkrad, som saknar eller har låg inkomstrelaterad aktivitetsersättning

skall ha rätt till en garantiersättning upp till en åldersberoende garantinivå.

Denna nivå skall motsvara 2,10 prisbasbelopp per år för den som är under 21 år,

2,15 prisbasbelopp för den som är 21 eller 22 år, 2,20 prisbasbelopp för den som

 är 23 eller 24 år, 2,25 prisbasbelopp för den som är 25 eller 26 år, 2,30

prisbasbelopp för den som är 27 eller 28 år samt 2,35 prisbasbelopp för den som

har fyllt 29 år.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga handikapporganisationer anser att garantinivåerna är

 låga eller för låga. Riksförsäkringsverket anser att garantinivåns storlek är

acceptabel. Socialstyrelsen anser att ersättningarna skall anpassas så att

människor inte tvingas söka kompletterande ekonomiskt skydd. Ungdomsstyrelsen

anser att de föreslagna nivåerna för de yngsta bedöms vara så låga att det kan

vara svårt att klara försörjningen. Garantinivån bör vara densamma för alla,

dvs. 2,4 prisbasbelopp. Försäkringskasseförbundet finner det både skäligt och

önskvärt med en högre garantinivå för personer i yrkesverksam ålder. Svenska

Arbetsgivareföreningen anser att frågan om garantinivåns storlek bör avgöras av

de politiska partierna i samförstånd.

Skälen för regeringens förslag: Enligt riktlinjepropositionen skall den

reformerade förtidspensionen kunna utges upp till en viss högsta nivå. Den

garanterade nivån bör säkerställa att alla som drabbas av sjukdom eller

funktionshinder tillförsäkras en rimlig levnadsstandard som i princip täcker

alla normala konsumtionsbehov, med undantag för bostadskostnaden, dvs. i stort

motsvara den nivå som tillämpas i nuvarande system. Ersättningen skall bekostas

av statsmedel och den skall i sin helhet vara skattepliktig på samma sätt som

förvärvsinkomster och inkomstrelaterad förtidspension. Även för försäkrade med

långvarig eller varaktig arbetsoförmåga skall således det särskilda

grundavdraget för folkpensionärer (SGA) tas bort. Garantinivån bör ligga på en

sådan bruttonivå att inkomsten efter skatt i princip motsvarar nuvarande nivå

inom folkpensionen.

Det är enligt regeringens uppfattning rimligt att det även i framtiden skall

finnas ett högre grundskydd för den som i arbetsför ålder drabbas av medicinskt

orsakad arbetsoförmåga än vad som gäller för ålderspensionärer. Garantinivån i

sjukersättningsförsäkringen bör därför vara högre än basnivån i

garantipensionen.

Vid de beräkningar som gjorts inom Socialdepartementet för att finna en lämplig

garantinivå har utgångspunkten varit nu gällande civilståndsberoende grundskydd,

 dvs. folkpension och pensionstillskott till förtidspensionärer samt

kompensation för det borttagna SGA. Värdet av SGA är i hög grad beroende av

vilken kommunalskattesats som gäller för den försäkrade. Nettovärdet av SGA kan

beräknas som kommunalskattesatsen multiplicerad med skillnaden mellan SGA och

det vanliga grundavdraget. Vid 34 procents kommunalskatt motsvarar folkpension,

PTS och SGA en garantinivå på 2,447 prisbasbelopp för en ogift försäkrad. Vid en

 sådan garantinivå är nettovärdet av SGA vid 34 procent kommunalskatt ca 1 350

kronor högre per år än vid 27 procents kommunalskatt. Även det vanliga

grundavdraget varierar vid inkomster i denna storleksordning. Att utifrån sådana

 förhållanden överföra en skatteförmån till en bruttoförmån och samtidigt ändra

från en civilståndsberoende till en enhetlig garantinivå leder oundvikligen till

 vissa avvikelser från nettoutfallet enligt dagens regler.

Valet av 34 procents kommunalskattesats innebär i sig en kostnadsökning för

staten jämfört med exempelvis en genomsnittlig kommunalskattesats på 30,64

procent. För att om möjligt undvika ytterligare kostnadsökningar har beräkningar

 utförts för att undersöka var en kostnadsneutral enhetlig garantinivå befinner

sig i förhållande till de civilståndsberoende garantinivåerna 2,20 respektive

2,44 prisbasbelopp. Beräkningarna grundas på uppgifter om försäkrade som

beviljades förtidspension på grundskyddsnivå åren 1996 och 1997. Utifrån dessa

uppgifter framräknades därför en kostnadsneutral gemensam nivå för samtliga

försäkrade som beviljades förtidspension på grundskyddsnivå dessa två år. Denna

nivå blev 2,33 prisbasbelopp för båda åren. Den enhetliga och kostnadsneutrala

garantinivån på 2,33 prisbasbelopp är framräknad utifrån en kommunalskattesats

på 34 procent för att i så stor utsträckning som möjligt kompensera den lägre

garantinivån för ogifta som kostnadsneutralitet skulle innebära.

Med utgångspunkt från genomförda beräkningar har 2,4 prisbasbelopp - som för

2001 motsvarar ett årsbelopp om 88 560 kronor - bedömts vara en rimlig

garantinivå för sjukersättning i form av garantiersättning.

Vid en kommunalskattesats om 34 procent motsvarar skillnaden mellan en

garantinivå på 2,447 och den här föreslagna garantinivån på 2,4 prisbasbelopp

ett nettobelopp på ca 100 kronor per månad för 2001. Detta är vad en ogift

person som saknar inkomstrelaterad ersättning kan sägas förlora till följd av

den enhetliga garantinivån. Det bör dock understrykas att det här är fråga om

nybeviljade hela förmåner. Det är därför inte någon verklig förlust i termer av

ett plötsligt försämrat utfall utan endast en jämförelse av nettoutfall utifrån

olika tänkbara garantinivåer där också hänsyn av naturliga skäl måste tas till

systemets totala kostnader. Det ovan sagda gäller dessutom endast dem som uppbär

 enbart garantiersättning. För dem som får garantiersättning som utfyllnad till

den inkomstrelaterade sjukersättningen blir effekten naturligtvis proportionellt

 mindre. I fråga om omvandlingen av redan beviljade förtidspensioner till

sjukersättning skulle däremot en reell nettoförlust komma till stånd vid ett

liknande förfaringssätt och därför har där en annan lösning valts för att

omvandla värdet av SGA till en bruttoförmån.

Både 2,3 och 2,4 prisbasbelopp har övervägts som tänkbar garantinivå. Med

utgångspunkt i att grundskyddsnivån i dagens förtidspensionssystem har ansetts

utgöra en sådan nivå att den försäkrade tillförsäkras en rimlig levnadsstandard

bör också garantinivån i det reformerade systemet ge minst samma nettoutfall för

 en så stor andel av de försäkrade som möjligt. Garantinivån bör då bestämmas

utifrån förutsättningarna för ogifta försäkrade med förhållandevis hög

kommunalskatt. En enhetlig garantinivå på 2,30 prisbasbelopp skulle innebära ett

 nettoutfall som är ca 250 kronor per månad lägre än vad 2,44 prisbasbelopp

skulle ha inneburit vid en kommunalskattesats om 34 procent.

Vid en sammanvägning av de redovisade faktorerna anser regeringen att 2,4

prisbasbelopp skall utgöra garantinivå för sjukersättning i det reformerade

systemet. Med denna garantinivå begränsas antalet försäkrade som får ett något

lägre nettoutfall än dagens grundskyddsnivå och även storleken av det något

lägre utfallet minskas. Mot denna bakgrund får de nettodifferenser som blir

följden av en enhetlig garantinivå anses uppfylla ambitionerna om en garantinivå

 som ger ett nettoutfall på i princip samma nivå som inom folkpensionssystemet.

Det är naturligt att den ovan framräknade garantinivån för sjukersättning på 2,4

 prisbasbelopp har varit utgångspunkten vid utformningen av den åldersrelaterade

 garantinivån för aktivitetsersättning för försäkrade under 30 år. I avsnittet

9.3.1 har regeringen närmare redovisat skälen för att införa en åldersrelaterad

garantinivå för unga personer som beviljats aktivitetsersättning. På grund av

dessa skäl och med beaktande av de samlade kostnaderna för reformeringen av

förtidspensionssystemet anser regeringen att det är rimligt att den garanterade

nivån startar på 2,10 prisbasbelopp för de allra yngsta men att nivån räknas upp

 realt vartannat år med 0,05 prisbasbelopp. Det innebär att garantinivån uppgår

till 2,35 prisbasbelopp vid fyllda 29 år. Från och med 30 års ålder utgör

garantinivån för garantiersättning i form av sjukersättning således 2,4

prisbasbelopp.

Flera remissinstanser har framfört att garantinivåerna - främst för de allra

yngsta - är låga eller alltför låga. Regeringen vill dock erinra om att många av

 de unga som blir berättigade till aktivitetsersättning på garantinivå även

kommer att kunna få kompletterande socialförsäkringsförmåner - inte bara för

sina bostadskostnader - utan även för merkostnader föranledda av sjukdom eller

funktionshinder. Det kan dessutom i sammanhanget nämnas att den föreslagna

begynnelsenivån på 2,10 prisbasbelopp skall jämföras med de 2,0 reducerade

basbelopp vilket föreslogs av Förtidspensionsutredningen.

9.3.4 Beräkning av garantiersättning

Regeringens förslag: För den som saknar inkomstrelaterad sjukersättning eller

aktivitetsersättning skall det betalas en årlig garantiersättning med belopp som

 motsvarar garantinivån.

För den som har rätt till inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning som

understiger garantinivån uppgår den årliga garantiersättningen till ett belopp

som motsvarar skillnaden mellan garantinivån och den årliga inkomstrelaterade

ersättningen. Med inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning skall även

avses invaliditetsförmån som utbetalas enligt utländsk lag och som inte är att

likställa med garantiersättning.

Om den tillgodoräknade försäkringstiden är kortare än 40 år skall

garantiersättningens garantinivå först minskas med hänsyn till antalet

försäkringsår. Därefter görs avräkning mot den inkomstrelaterade sjuk- eller

aktivitetsersättningen inklusive invaliditetsförmån som utbetalas enligt

utländsk lag.

Vid partiell sjuk- eller aktivitetsersättning skall garantiersättningen

proportioneras i förhållanden till graden av sådan ersättning som den försäkrade

 har rätt till.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen framhåller att det är rimligt att

ersättningsnivån är medvetet avstämd mot nivån i andra transfereringssystem för

att undvika orättvisa och incitament till strömningar mellan systemen. Svenska

kommunförbundet tillstyrker att kollektivavtalade tilläggsförsäkringar inte

skall avräknas mot garantiersättning.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare redovisats föreslås att för en

försäkrad som har rätt till en inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning

 som understiger garantinivån skall garantiersättning utbetalas som utfyllnad

upp till den garanterade nivån, dvs. uppgå till ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan den årliga inkomstrelaterade sjuk- eller

aktivitetsersättningen och garantinivån.

I de fall en försäkrad har rätt till partiell sjuk- eller aktivitetsersättning

är det naturligt att garantiersättningen motsvarar den grad av hel sådan

ersättning som han eller hon har rätt till.

Om en invaliditetsförmån, som inte är att jämställa med garantiersättning

utbetalas enligt utländsk lag anser regeringen - för att överkompensation skall

undvikas - att denna förmån tillsammans med inkomstrelaterad sjukersättning

skall ingå i det underlag som reducerar garantiersättningen. Den

avkortningsmodell som regeringen förordar är att garantinivån först minskas med

hänsyn till bristande försäkringstid, när denna är kortare än 40 år, och att

hela den inkomstrelaterade sjuk- eller aktivitetsersättningen (inklusive

utländsk invaliditetsförmån) därefter reducerar garantiersättningen.

Förslaget om 40 års försäkringstid för rätt till oavkortad garantiersättning

överensstämmer med vad som föreslagits gälla för garantipension till vuxna

efterlevande. I prop. 1999/2000:91 Efterlevandepensioner och efterlevandestöd

till barn hänvisas bl.a. till att den föreslagna avkortningsmodellen beträffande

 försäkringstid kan tillämpas även inom EU/EES-området. Då garantiersättningen i

 väsentliga avseenden liknar garantipensionen till efterlevande, är det rimligt

att en avkortning av garantiersättningen med hänsyn till bristande

försäkringstid respektive till den inkomstrelaterade sjuk- eller

aktivitetsersättningen görs enligt samma principer som skall gälla för denna

garantipension. Det finns klara fördelar med att tillämpa samma förfarande i

båda systemen.

I nuvarande regelsystem utgör folkpension, pensionstillskott och ATP

skattepliktig inkomst. Ålderspensionärer och förtidspensionärer samt vuxna

personer med efterlevandepension har rätt till särskilt grundavdrag för

folkpensionärer (SGA) vid beskattningen. Som mest kan detta år 2001 uppgå till

55 900 kronor för ogift. SGA innebär i korthet att förtidspensionärer som saknar

 ATP eller har en låg sådan endast betalar skatt på en mindre del av inkomsten.

SGA reduceras av folkpension, ATP, änkepension, kollektivavtalade

tilläggsförsäkringar s.k. avtalsersättningar och viss utländsk pension, om dessa

 överstiger en viss nivå. Vid beräkningen av SGA görs således ingen skillnad

mellan allmän pension och s.k. avtalsersättningar.

Kollektivavtalad tilläggsförsäkring

Anställda som beviljas förtidspension omfattas ofta av kollektivavtalade

förmåner som komplement till den allmänna försäkringen. Inom exempelvis

LO-SAF-området får den som har förtidspension eller sjukbidrag kompletterande

avtalsersättning i form av en månadsersättning bestämd med utgångspunkt i

sjukpenninggrundande inkomst. Utöver en särskild kompensation för lönedelar över

 7,5 prisbasbelopp (taket) gäller inom den kommunala sektorn motsvarande

villkor. För privattjänstemän utgör beloppet cirka 15 procent av den

pensionsgrundande inkomsten. Ersättning utges även inom vissa avtalsområden för

lönedelar över taket. För statsanställda finns högre ersättningar över taket.

Ersättningsnivån under taket ligger på drygt 20 procent.

Garantiersättning föreslås, som redogjorts för ovan, bli reducerad av

inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning och vissa förmåner som

utbetalas enligt utländsk lag. Frågan om avtalsersättning i likhet med dessa

förmåner skall räknas av mot garantiersättning bör enligt regeringens

uppfattning ses utifrån dels en principiell utgångspunkt, dels en praktisk.

Av det föreslagna regelverket följer att en försäkrad som har rätt till en

inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning som överstiger garantinivån

inte behöver vidkännas någon reducering av denna ersättning på grund av att han

eller hon har rätt till avtalsersättning. En reducering skulle alltså enbart

komma ifråga för dem som är berättigade till garantiersättning, dvs. den lägsta

ersättningen. Regeringen anser att en regel som får sådana konsekvenser inte bör

 införas. I det reformerade ålderspensionssystemet kommer garantipensionen för

dem som är födda 1938 eller senare inte att minskas för dem som tillsammans med

pensionen uppbär en avtalsersättning. Det är också regeringens principiella

uppfattning att avtalsförsäkringar skall anpassas till den allmänna försäkringen

 och inte tvärt om, och att detta skall gälla även ifråga om garantiersättning.

För den händelse avtalsersättning skulle avräknas mot garantiersättning skulle

även praktiska problem uppkomma. Dessa sammanhänger med att de

avtalsersättningar som kommer ifråga bestäms först efter det att det har fattats

 beslut om sjukersättning eller aktivitetsersättning. Detta innebär att den

försäkrade får åläggas en skyldighet att upplysa om eventuell avtalsersättning

eller att utbetalande organ åtar sig att informera försäkringskassan eller

Riksförsäkringsverket om storlek och utbetalning och det första beslutet om

eventuell garantiersättning skulle alltid bli preliminärt. Den slutliga

garantiersättningen skulle kunna fastställas först därefter.

10

Vilande sjukersättning eller aktivitetsersättning vid förvärvsarbete

Regeringens förslag: Nuvarande regler om vilande förtidspension skall på

motsvarande sätt gälla för sjuk- och aktivitetsersättning.

För en försäkrad som får aktivitetsersättning och som prövar att förvärvsarbeta

skall dock gälla att han eller hon skall kunna få aktivitetsersättningen vilande

 under återstoden av den period som den beviljats för utan att den då uppvisade

arbetsförmågan får läggas till grund för indragning eller minskning av

ersättningen.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: RFV tillstyrker att aktivitetsersättning skall kunna vara

vilande, men avstyrker att den försäkrade skall ha kvar rätten till denna

ersättning under den tid som återstår av ersättningsperioden med motiveringen

att reglerna skall vara så enhetliga som möjligt. Statskontoret ser positivt på

förslaget om vilande aktivitetsersättning, men anser att kvalificeringsperioden

på tolv månader för rätt att pröva att arbeta blir särskilt olycklig i en

tidsbegränsad ersättning, då denna i praktiken innebär att den som har

aktivitetsersättning inledningsvis är förbjuden att pröva arbete mot betalning

samtidigt som vederbörande uppmanas delta i andra aktiviteter. Arbetsgivarverket

 ser det som rimligt att det finns möjlighet till vilande aktivitetsersättning,

men ställer sig frågande till i vilken omfattning de aktuella gruppen verkligen

återgår till arbetslivet. Vidare framhålls att de nuvarande reglerna i lagen om

anställningsskydd (LAS) inte ger tillräckliga möjligheter att anställa någon för

 en begränsad tid. En förutsättning för att en arbetsgivare skall kunna anställa

 en person med aktivitetsersättning är enligt verkets uppfattning att

anställningen kan tidsbegränsas så att inte arbetsgivaren blir uppbunden om det

skulle visa sig att arbetet inte fungerar av någon anledning. Därför föreslås

att anställd med aktivitetsersättning jämställs med ålderspensionär. Verket

förutsätter också att LAS ändras så att både sjuk- och aktivitetsersättning

jämställs med nuvarande förtidspension/ sjukbidrag enligt 33 § andra stycket

LAS. Försäkringskasseförbundet stöder förslaget men betonar försäkringsgivarens

ansvar att följa upp hur arbetsförsöket faller ut.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslog 1999 i prop. 1999/2000:4

Vilande förtidspension att regler om vilade förtidspension skulle införas.

Reglerna trädde i kraft den 1 januari 2000. Det innebär att regeringen inte

förde fram Förtidspensionsutredningens förslag om en avräkningsmodell för alla

som uppbär förtidspension vid ett eventuellt förvärvsarbete. Regeringens strävan

 var att hitta ett system som gör att den som har förtidspension/sjukbidrag

vågar pröva att gå ut i arbetslivet, samtidigt som systemets legitimitet inte

urholkas. Regler om vilande förtidspension bedömdes vara lätta för den enskilde

att förstå och att kunna se konsekvenserna av. Det är också av stor betydelse

att reglerna är enkla och kan tillämpas på ett enhetligt sätt. Ett viktigt skäl

för att inte föreslå en avräkningsmodell var, enligt propositionen, att den som

prövat att arbeta kan bli återbetalningsskyldig vid avstämning mot den taxerade

inkomsten året efter, på grund av att det ofta kan vara svårt att exakt förutse

inkomstens storlek så att rätt belopp avräknas.

Enligt regeringens uppfattning bör motsvarande regler om vilande ersättning

gälla för den nu föreslagna sjukersättningen och garantiersättningen. Detta

innebär i korthet att när en person som uppburit sjuk- eller

aktivitetsersättning under ett år anmäler till försäkringskassan att han eller

hon avser att pröva att förvärvsarbeta på hel- eller deltid, skall kassan kunna

besluta om att den sökande får behålla denna ersättning under högst tre månader

samtidigt som personen i fråga arbetar. Om arbetsförsöket fungerar väl, och den

försäkrade som uppburit sjukersättning avser fortsätta att arbeta, skall denna

ersättning kunna göras vilande under resterande del av det första året.

Sjukersättningen får inte dras in på grund av att den försäkrade under detta

första år har uppvisat en väsentligt förbättrad arbetsförmåga. Efter dessa tolv

månader med förvärvsarbete skall den försäkrade kunna ha sjukersättningen

vilande under ytterligare 24 månader. För denna tid gäller inte samma

begränsning för indragning som gällde för det första året. För en person som

uppburit aktivitetsersättning under ett år föreslås att den ersättningen skall

kunna vara vilande helt eller delvis under den återstående tiden som

aktivitetsersättningen är beviljad för. Den försäkrade har därmed stora

möjligheter att pröva vad han eller hon i längden förmår att klara av, samtidigt

 som rätten att få tillbaka aktivitetsersättningen hela tiden finns kvar.

Förslaget skiljer sig i ett viktigt avseende från de gällande reglerna om

vilande förtidspension. Skillnaden består i under vilken tid en försäkrad med

aktivitetsersättning ovillkorlig har kvar rätten till förmånen vid

förvärvsarbete, dvs. den tid som annars är maximerad till ett år när

ersättningen inte får dras in eller minskas på grund av att den försäkrade har

uppvisat väsentligt förbättrad arbetsförmåga. Denna tid föreslås således vara

hela den tid som återstår till dess rätten till aktivitetsersättning löper ut.

Med hänsyn till att ersättningen kan beviljas för längst tre år åt gången, kan

det vara fråga om högst två år som den försäkrade kan pröva att arbeta utan att

rätten till aktivitetsersättning riskerar att gå förlorad. Regeringens motiv för

 denna generösare regel är att unga personer, som till följd av svåra

funktionshinder och långvariga sjukdomar i regel aldrig haft ett förvärvsarbete,

 generellt sett kan vara i behov av en längre tid än andra för att pröva ett

arbete utan att rätten till försörjningen från socialförsäkringen riskeras. För

att understryka detta kan nämnas att psykiska funktionshinder numera är den

vanligaste orsaken till förtidspension bland personer mellan 16-29 år.

Ett system med vilande sjuk- och aktivitetsersättning bedöms av regeringen kunna

 ge personer med långvarigt nedsatt arbetsförmåga stimulans till att pröva att

arbeta, eftersom förslaget gör detta möjligt under minst 12 månader utan att

rätten till ersättningen ifrågasätts. Den försäkrade riskerar således att inte

stå utan försörjning efter ett arbetsförsök.

Administrativt sett är det som RFV framhållit givetvis angeläget att ha så

enhetliga regler som möjligt för personer som helt eller delvis saknar

arbetsförmåga när de önskar pröva att arbeta, oavsett deras ålder. Den särregel

som föreslås för personer med vilande aktivitetsersättning bedöms dock inte vara

 av det slaget att den leder till betungande merarbete. Det är också viktigt att

 framhålla att förslaget bygger på att försäkringskassan under den tid som

aktivitetsersättningen är vilande aktivt följer upp hur arbetet eller

arbetsförsöket utfaller i varje enskilt fall.

Syftet med vilandereglerna är att den försäkrade med sjuk- eller

aktivitetsersättning skall våga pröva att arbeta. Därför är det naturligt att

den del av ersättningen som görs vilande svarar mot det arbete som en person

faktiskt utför. Den prövning som försäkringskassan skall göra, i fråga om hur

stor del av aktivitetsersättningen som skall vara vilande måste således utgå

från en bedömning av den försäkrades arbetsförmåga i det arbete som finns

tillgängligt för honom eller henne och som faktiskt utförs. De regler som gäller

 vid nybeviljande av ersättningen i fråga om bedömning av en försäkrads

arbetsförmåga skall således inte vara tillämpliga.

Enligt samma ordning som nu gäller när en person har sin förtidspension vilande

är det enligt regeringen naturligt att en försäkrad, som kommer att ha sin sjuk-

 eller aktivitetsersättning vilande skall kunna få sjuklön och sjukpenning

utbetald på vanligt sätt på den del han eller hon arbetar. Även föräldrapenning,

 tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning föreslås kunna utbetalas

under tid med vilande sjuk-eller aktivitetsersättning. När det gäller

föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning vid vilande

sjuk- eller aktivitetsersättning anser regeringen att den försäkrade också skall

 kunna uppbära de förmånerna, dock under förutsättning att det rör sig om

enstaka dagar eller kortare perioder. Vid upprepade avbrott i arbetet av nämnda

orsaker bör diskussion ske mellan försäkringskassan och den försäkrade om hur

frånvaron påverkar arbetsförsöket, varefter kassan har att ta ställning till om

sjuk- eller aktivitetsersättningen åter skall betalas ut. Det bör också erinras

om att inkomsterna av arbete kommer att grunda rätt till ålderspension, varför

avgift för ålderspension samt sociala avgifter skall betalas på dessa inkomster.

Frågan om de s.k. vilandereglerna föranleder behov av ändringar i lagen om

anställningsskydd (LAS) behandlades ingående i prop. 1999/2000:4 Vilande

förtidspension. Regeringen gjorde då bedömningen att reglerna i LAS bör kunna

gälla oförändrade för försäkrade som arbetar och har vilande förtidspension.

Frågan har på nytt aktualiserats av Arbetsgivarverket i anledning av förslaget

om vilande sjuk- och aktivitetsersättning. Regeringen har därvid funnit att det

nya förslaget om vilanderegler inte innehåller några mer principiella avvikelser

 från gällande godtagna ordning och att någon ändring i LAS således inte är

motiverad.

11

Höjda åldersgränser för vårdbidrag och handikappersättning

Regeringens förslag: Rätten till vårdbidrag för föräldrar till barn upp till 16

års ålder skall utsträckas till att gälla längst till halvårsskiftet det år den

unge fyller 19 år.

Åldersgränsen för rätt till handikappersättning skall höjas i motsvarande mån

och inträder därmed tidigast fr.o.m. andra kalenderhalvåret det år en person

fyller 19 år.

Rätt till handikappersättning skall prövas på nytt i samband med beslut om sjuk-

 eller aktivitetsersättning.

Promemorians (Ds 2000:40) förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Handikappombudsmannen stöder förslaget av praktiska skäl.

SISUS och Statens institut för handikappfrågor i skolan anser att det är

tveksamt att vårdbidrag skall utges till föräldrarna till halvårsskiftet det år

en ung person fyller 19 år då frigörelsen från föräldrarna kan försvåras. I

stället förordas myndighetsåldern som övre gräns för vårdbidrag. Riksförbundet

för döva, hörselskadade och språkstörda barn har inget emot den höjda

åldersgränsen för vårdbidrag men ställer sig frågande till hur det skall

hanteras rent praktiskt när föräldrar uppbär vårdbidrag för en ungdom som är

myndig och framhåller att en åldersgräns på 18 år hade känts mer naturlig.

Föreningen JAG framhåller att de unga blir ekonomiskt beroende av föräldrarna

fram till 19 års ålder vilket är en oacceptabel försämring. Vidare framhålls att

 rätten till vårdbidrag påverkas av rätten till personlig assistans. När ett

barn eller en ungdom beviljas assistansersättning brukar vårdbidraget minskas

eller dras in. Motsvarande koppling finns inte mellan förtidspension och

personlig assistans. Förslaget kan således medföra en kraftig ansträngning av

familjens ekonomi.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framhållits i de allmänna

utgångspunkterna för reformeringen av systemet, har samhällsutvecklingen

inneburit - inte minst på utbildnings- och arbetsmarknadsområdena - att

åldersgränsen 16 år för rätt till långvarig eller varaktig försäkringsersättning

 i form av förtidspension eller sjukbidrag blivit föråldrad. Det är därför,

enligt regeringens uppfattning, naturligt att den nedre åldersgränsen för sådan

långvarig eller varaktig ersättning flyttas fram till det år en försäkrad fyller

 19 år, eftersom det först är i den åldern som det allmänt sett framstår som

sannolikt att en ung person kan försörja sig långsiktigt genom arbete.

Vårdbidrag är en pensionsgrundande ersättning som utges direkt till föräldrar

som vårdar sina funktionshindrade barn. Vårdbidraget avser både ersättning för

tillsyns- och vårdkostnader till följd av ett barns funktionshinder och

ersättning för merkostnader. En höjning av den övre åldersgränsen för vårdbidrag

 kan sägas bättre anknyta till det särskilda vårdnadsansvar som enligt

föräldrabalkens regler åvilar föräldrarna fram till dess barnet blir myndigt vid

 18 års ålder. Detta skulle i sig kunna tala för att rätten till vårdbidrag

upphör vid 18 års ålder. Föräldrarnas underhållsskyldighet upphör dock inte utan

 vidare i och med 18-årsdagen utan förlängs vid viss skolgång. Om vårdbidraget

då upphörde utan att ersättas av någon annan ersättning skulle rätten till

ersättning för föräldrarnas vårdinsatser komma att upphöra i en ålder då de

flesta ungdomar med funktionshinder - liksom övriga ungdomar - alltjämt bor kvar

 hos föräldrarna och i många fall har ett kvarstående behov av vårdinsatser från

 föräldrarnas sida som det inte kan lämnas någon försäkringsersättning för. En

annan konsekvens av detta skulle bli att de ungdomar som inte är berättigade

till förmånen handikappersättning då inte kan få någon ersättning alls för de

merkostnader som de har till följd av sitt funktionshinder.

Ett mer tilltalande alternativ är, enligt regeringens uppfattning, att den övre

åldersgränsen för vårdbidrag kopplas till höjningen av den nedre åldersgränsen

för aktivitetsersättning. Det skulle innebära att vårdbidrag utges fram till

halvårsskiftet det år en person fyller 19 år. På så sätt uppstår inte något

tidsmässigt glapp i samhällets stöd. Vårdbidraget kommer emellertid att då utges

 till föräldrarna till en person som fyllt 18 år och således är myndig. Det

faktum att vårdbidrag utges till en förälder, och inte till den unge, kan tyckas

 stå i konflikt med frigörelseprocessen och den självständighet som ungdomar i

den åldern bör uppnå. En sådan ordning liknar dock den faktiska situationen för

så gott som alla övriga ungdomar i motsvarande ålder, eftersom de normalt sett

inte förvärvsarbetar och således är beroende av sina föräldrar för sin

försörjning. Det kan dessutom konstateras att det är fråga om en ersättning som

utges under en tidsperiod då ungdomar normalt sett studerar, dvs. till och med

halvårsskiftet det år de fyller 19 år. Det innebär därmed endast att föräldrarna

 får ersättning under den tid de oftast också har ansvar för den unges

underhåll. Det finns även stora fördelar med att det samlade behovet av

ersättning för vårdinsatser och merkostnader för en familj kan hanteras i ett

sammanhang. Det förhåller sig också givetvis så att föräldrarna har skyldighet

att ge den unge de insatser och det stöd som vårdbidraget syftar till. För de

unga personer som här avses vilka beviljas assistansersättning enligt lagen

(1993:389) om assistansersättning kan vårdbidraget till skillnad från

förtidspensionen, komma att reduceras eller dras in på grund av reglerna om

omprövning av vårdbidrag vid ändrade förhållanden. Regeringen är medveten om att

 detta kan påverka familjeekonomin, men anser att förslaget om

aktivitetsersättning i sin helhet är övervägande positivt eftersom det ytterst

syftar till att ge dessa unga personer ökade möjligheter till ett aktivare och

ett i övrigt bättre liv genom aktivitetsersättningens inriktning.

Åldersgränsen för vårdbidrag fram till halvårsskiftet det år den unge fyller 19

år medför också behov av en motsvarande höjning av åldersgränsen för rätt till

handikappersättning för att inte dessa två ersättningsformer skall sammanfalla.

Alla de merkostnader som kan grunda rätt till handikappersättning bör därför

kunna ersättas genom vårdbidrag i form av en skattefri merkostnadsdel eller

merkostnadsersättning. Detta leder till slutsatsen att rätt till

handikappersättning inte skall föreligga under tiden från 16 års ålder fram till

 halvårsskiftet det år en försäkrad fyller 19 år.

Enligt nuvarande regler gäller att om en försäkrad uppbär handikappersättning,

skall den förmånen prövas på nytt vid beslut om att bevilja förtidspension. I

det system som nu föreslås med sjuk- eller aktivitetsersättning som ekonomisk

ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga, är det också motiverat att ha

en motsvarande bestämmelse som innebär att rätten till handikappersättning skall

 prövas på nytt i samband med beslut om sjuk- eller aktivitetsersättning.

12 Omvandling av förtidspension till förmån enligt sjukersättningssystemet

12.1 Inledning

I anslutningen till reformeringen av ålderspensionssystemet framhölls att en

viktig utgångspunkt för det fortsatta arbetet var att all ersättning från såväl

det reformerade ålderspensionssystemet som det reformerade

förtidspensionssystemet skall vara skattepliktig. Detta innebär att det

särskilda grundavdraget för folkpensionärer (SGA) skall avskaffas.

I det reformerade ålderspensionssystemet har bruttonivån i grundskyddet lagts på

 en sådan nivå att i princip inte någon ens med högsta kommunalskatt skall få en

 sänkt nettopension. I efterlevandepensionssystemet har garantinivån utformats

så att i huvudsak inte någon ersättningsberättigad får sin nettopension sänkt

vid beskattningen. I båda dessa system innebär förändringen att de med låg

kommunalskatt kommer att få en höjd nettopension.

Vid utgången av 2000 uppbar cirka 435 000 personer förtidspension eller

sjukbidrag. Valet av metod, för att omvandla dessa förmåner till förmåner enligt

 sjukersättningssystemet, är därför av stor betydelse för såväl de enskilda

försäkrade som det nya systemet. Detta val är dock i olika avseenden begränsat.

Enligt riktlinjepropositionen skall omvandlingen av förtidspensionerna göras så

att ersättningens nivå behålls i princip oförändrad för alla, dvs. det skall i

princip inte finnas varken någon som får höjd eller någon som får sänkt

nettopension. När väl tidigare förtidspensioner och sjukbidrag omvandlats till

förmåner enligt det reformerade systemet bör dessutom, i så stor utsträckning

som möjligt, samma regler gälla för dessa som för senare beviljade förmåner. Det

 förutsätts också att omvandlingen blir en engångsinsats. Detta är betingat av

en strävan att i möjligaste mån undvika den administrativa belastning som det

innebär att ha särskilda övergångsbestämmelser och två parallella system i

framtiden.

Den princip för omvandlingen som regeringen nu föreslår innebär att en

antagandeinkomst bestäms utifrån underlaget för nuvarande tilläggspension (ATP).

 Denna antagandeinkomst ligger sedan till grund för beräkning av

inkomstrelaterad sjukersättning (se avsnitt 12.2). Utifrån denna

inkomstrelaterade ersättning beräknas därefter eventuell utfyllnad i form av

garantiersättning enligt samma regler som föreslås gälla för nybeviljade

sjukersättningar i form av garantiersättning. Det innebär en ersättning upp till

 en garantinivå som inte är åldersrelaterad, dvs. 2,4 prisbasbelopp för alla.

För den som saknar ATP omvandlas folkpension och pensionstillskott till

garantiersättning upp till garantinivån.

För att åstadkomma ett i princip oförändrat ekonomisk utfall av

förtidspensionerna även efter omvandlingen krävs också en omvandling av värdet

av SGA, dvs. den skatteförmån som skall ersättas med en beskattningsbar

bruttoförmån. Detta sker med hjälp av en beräkningsmodell som bl.a. bygger på

relationen mellan SGA och det vanliga grundavdraget vid inkomstbeskattning och

som korrigerar de avvikelser i det ekonomiska utfallet som uppkommer till följd

av skillnader i utformningen mellan dagens ersättningssystem och det föreslagna

nya ersättningssystemet. Den metod för beräkning av SGA-kompensationen som

föreslås i departementspromemorian Ds 2000:39 är tekniskt komplicerad. Detta

uppvägs, enligt regeringens uppfattning, av att syftet med omvandlingen uppnås.

Vid hel sjukersättning uppkommer ett relativt oförändrat nettoutfall (ca +/- 20

kronor per månad) i förhållande till folkpension, pensionstillskott,

tilläggspension och SGA enligt nuvarande regler, med bortseende från eventuella

kollektivavtalade tilläggsförsäkringar. Detta gäller oavsett vilken

kommunalskattesats som gäller för den försäkrade vid omvandlingstidpunkten.

Uttrycket kommunalskattesats är något ofullständigt eftersom det numera ingår

begravningsavgift och i förekommande fall även kyrkoavgift i den sammanlagda

skatte- och avgiftssats som bestämmer vilken tabell som är tillämplig i det

enskilda fallet. I det följande avses med uttrycket kommunalskattesats den

sammanlagda skatte- och avgiftssatsen.

Bruttoersättningen efter omvandlingen kommer att variera mellan försäkrade med i

 övrigt likartade förhållanden beroende på skillnader i bl.a. den

kommunalskattesats som var aktuell vid omvandlingstillfället. Omvandlingen är,

som nämnts ovan, en engångsinsats som endast görs i samband med övergången till

nya regler. Detta innebär att principen om ett oförändrat ekonomiskt utfall

endast är tillförsäkrad vid omvandlingstidpunkten. Om faktorer som skulle ha

påverkat en tidigare nettoersättning eller som påverkar beskattningen förändras,

 är det ekonomiska utfallet för den enskilde inte garanterat. Sådana

förändringar kan vara t.ex. förändringar i ersättningsgraden, i den totala

inkomsten, i kommunalskattesatsen eller i civilståndet.

12.2 Särskilda regler för försäkrade i åldern 16-29 år

Regeringens förslag: En försäkrad i åldern 16-29 år skall få förtidspensionen

eller sjukbidraget omvandlade till sjukersättning eller tidsbegränsad

sjukersättning.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft synpunkter i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare påpekats skall omvandlingen av

förtidspensionerna till förmåner enligt sjukersättningssystemet göras så att den

 försäkrades ekonomiska situation skall behållas i princip oförändrad.

Regeringen menar att den som har beviljats förtidspension eller sjukbidrag inte

heller i andra avseenden bör få försämrade villkor på grund av

systemförändringen.

Det innebär att försäkrade i åldern 16-29 år, som vid utgången av december 2002

uppbär förtidspension eller sjukbidrag, skall få förmånen omvandlad till en

sjukersättning eller en tidsbegränsad sjukersättning. Förslaget medför att de

regler om åldersrelaterad garantinivå som gäller för försäkrade i åldersgruppen

19-29 år i sjukersättningssystemet, inte skall gälla för dem som på detta sätt

får sin förtidspension omvandlad till sjukersättning.

Förslaget medför även att den som har beviljats förtidspension i fortsättningen

skall ha rätt till sjukersättning tills vidare, dvs. ersättningstiden skall inte

 vara begränsad till som längst tre år. Inte heller de regler om särskilda

aktiviteter som föreslås i avsnitt 7 blir tillämpliga för den som uppbär

sjukersättning. Däremot kommer den åldersrelaterade garantinivån att gälla när

tiden för den tidsbegränsade sjukersättningen löper ut.

12.3 Omvandling av förtidspensioner och sjukbidrag som en engångsinsats

Regeringens förslag: Omvandling av förtidspension och sjukbidrag till

sjukersättning eller tidsbegränsad sjukersättning skall ske vid ett tillfälle.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm förutsätter att omvandlingen i de

enskilda fallen sker på ett sådant sätt att problem av retroaktivitetskaraktär

inte uppstår. Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget liksom

Försäkringskasseförbundet (FKF) som förutsätter att de system som skall användas

 för omräkningen är noggrant testade innan de tas i drift. FKF utgår även från

att försäkringskassorna tilldelas extra resurser för utbildning och information.

Skälen för regeringens förslag: Som framhållits i riktlinjepropositionen är det

av vikt att omvandlingen av förtidspensioner till förmåner enligt

sjukersättningssystemet till så stor del som möjligt blir av engångskaraktär.

Under förutsättning att åldersfördelningen bland förtidspensionärerna inte

förändras på något avgörande vis fram till införandet av sjukersättningssystemet

 2003, kommer cirka 70 procent av de förmånsberättigade att övergå i

ålderspension inom en tidsrymd av cirka 15 år. Redan under den första

femårsperioden lämnar drygt 30 procent av förtidspensionärerna i åldrarna 16-64

år systemet.

Även om de flesta förtidspensioner som utges vid ikraftträdandet av det nya

ersättningssystemet kan förväntas ha upphört inom en femtonårsperiod, kan det

ändå finnas personer som har förtidspension vid ikraftträdandet och som

fortfarande har kvar rätt till ersättning år 2051. Att under en tidsrymd om nära

 50 år hantera två parallella system för ersättning vid långvarig eller varaktig

 arbetsoförmåga får anses vara alltför betungande från såväl administrativ som

kostnadsmässig synpunkt. Omvandlingen av förtidspensioner och sjukbidrag till

förmåner enligt sjukersättningssystemet föreslås därför ske vid ett tillfälle

per person.

Med regeringens förslag, som lämnas i det följande, blir skillnaderna mellan de

omvandlade förtidspensionerna och nybeviljade sjuk- eller aktivitetsersättningar

 mycket begränsade. I princip kommer de omvandlade förtidspensionerna att

behandlas på samma sätt som nybeviljade ersättningar, bortsett från att den

åldersrelaterade garantinivån för försäkrade yngre än 30 år inte blir aktuell

annat än när en till tidsbegränsad sjukersättning omvandlat sjukbidrag löper ut.

 Den generella skillnaden ligger i den justering av ersättningen (i form av

justeringsbelopp) som behövs för att åstadkomma ett i princip oförändrat

nettoutfall. Det gäller för vissa förtidspensionärer på grund av att SGA

avskaffas och garantinivån blir oberoende av den försäkrades civilstånd.

Regeringen bedömer att det inte kommer att uppstå några problem av

retroaktivitetskaraktär. Den som ansökt om förtidspension eller sjukbidrag före

ikraftträdandet av de nya bestämmelserna kommer att, som närmare redovisas i

avsnitt 18.2, få beslut fattat enligt de regler som gällde vid

ansökningstillfället - oavsett att beslut fattas efter den 1 januari 2003.

Därefter kommer den beviljade förtidspensionen eller sjukbidraget att omvandlas

enligt de regler som föreslås för sådana förmåner beslutade före denna tidpunkt.

12.4 Beräkning av antagandeinkomst och inkomstrelaterad sjukersättning

Regeringens förslag: En försäkrad som vid ikraftträdandet av

sjukersättningssystemet får förtidspension eller sjukbidrag i form av

tilläggspension (ATP) skall få denna omvandlad till en inkomstrelaterad

sjukersättning.

Det inkomstunderlag som skall ligga till grund för antagandeinkomsten bestäms på

 grundval av den medelpensionspoäng som använts vid beräkningen av ATP.

Antagandeinkomsten utgör summan av det för år 2003 gällande prisbasbeloppet och

produkten av detta basbelopp och den medelpensionspoäng som legat till grund för

 beräkningen av tilläggspensionen.

Den inkomstrelaterade sjukersättningen skall utgöra 64 procent av

antagandeinkomsten multiplicerad med ersättningsgraden.

Antagandeinkomsten fastställs vid omvandlingstillfället och indexeras därefter

enligt samma regler som skall gälla för antagandeinkomst för nybeviljade

sjukersättningar och aktivitetsersättningar.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige, Privattjänstemannakartellen,

Tjänstemännens Centralorganisation, Riksförbundet för hiv-positiva och Sveriges

Pensionärers Riksförbund framhåller att det är mycket viktigt att ersättningen

inte blir försämrad. De Handikappades Riksförbund anser att omvandlingen till

sjukersättning skall ske till 75 procent av antagandeinkomsten.

Skälen för regeringens förslag: Förslaget om beräkning av inkomstrelaterad sjuk-

 eller aktivitetsersättning (avsnitt 8) skiljer sig på avgörande punkter från

reglerna för beräkning av tilläggspension (ATP).

I ATP-systemet beaktas samtliga inkomstår, även år med antagandepoäng, mellan 16

 och 64 års ålder. I regeringens föreslagna system grundas den inkomstrelaterade

 ersättningen i stället på de två eller tre högsta bruttoårsinkomsterna inom en

ramtid som varierar med den försäkrades ålder. Också grundskyddet i försäkringen

 ändras - från nuvarande system med folkpension för samtliga och ett

pensionstillskott för den som saknar eller har låg ATP - till att utgöra en ren

utfyllnad av den inkomstrelaterade förmånen upp till en viss nivå (avsnitt 9).

ATP utgör den del av förtidspensionen som är direkt inkomstrelaterad. Indirekt

är emellertid också folkpensionen inkomstrelaterad, då den inte bara är en del

av grundskyddet utan också utgör en kompensation för det första prisbasbeloppet

av en försäkrads inkomster, eftersom enbart inkomster som överstiger ett

prisbasbelopp utgör pensionsgrundande inkomst och därmed ger pensionspoäng.

Medelpensionspoängen ökat med talet ett och multiplicerad med prisbasbeloppet

kan därför sägas motsvara den genomsnittliga årsinkomsten för en försäkrad. Det

torde i princip motsvara den inkomstförlust som legat till grund för den

beviljade förtidspensionen. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att

antagandeinkomsten vid omvandling av förtidspension till inkomstrelaterad

sjukersättning skall utgöra summan av det för år 2003 gällande prisbasbeloppet

och produkten av detta basbelopp och den medelpensionspoäng som legat till grund

 för beräkningen av tilläggspensionen.

Den inkomstrelaterade ersättningen fastställs därefter genom att den framräknade

 antagandeinkomsten multipliceras med 0,64, vilket är den kompensationsnivå som

föreslås gälla i sjukersättningssystemet. För partiella förmåner multipliceras

antagandeinkomsten dessutom med ersättningsgraden som beror på arbetsförmågans

nedsättning.

Den omvandlade förtidspensionen kan, genom att antagandeinkomsten beräknas på

det föreslagna sättet, i fortsättningen hanteras i det närmaste på samma sätt

som en nybeviljad inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning.

12.5 Beräkning av garantiersättning

Regeringens förslag: För den som inte får någon inkomstrelaterad sjukersättning

eller vars inkomstrelaterade ersättning efter omvandlingen understiger

garantinivån - och som uppfyller förutsättningarna för rätt till sjuk- eller

aktivitetsersättning i form av garantiersättning - skall garantiersättning

betalas ut. Den skall betalas med ett belopp som motsvarar garantinivån för

sjukersättning i form av garantiersättning och beräknas till ett belopp som

motsvarar skillnaden mellan den inkomstrelaterade ersättningen och garantinivån.

Om den försäkrades tillgodoräknade försäkringstid är kortare än 40 år skall

först garantinivån avkortas med 1/40 för vart år som fattas, därefter skall

avräkning ske mot inkomstrelaterad ersättning.

Vid partiell förmån skall den på detta sätt beräknade garantiersättningen

proportioneras i förhållande till graden av sjukersättning.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige, Privattjänstemannakartellen,

Tjänstemännens Centralorganisation, Riksförbundet för hiv-positiva och Sveriges

Pensionärers Riksförbund framhåller att det är mycket viktigt att ersättningen

inte blir försämrad. De Handikappades Riksförbund anser att omvandlingen till

garantiersättning skall ske till 4,6 prisbasbelopp. Handikappförbundens

Samarbetsorgan anser att en reformering av systemet borde innebära att man

passade på att anpassa förhållandena så att de som i dag uppbär förtidspension

får möjlighet till bättre ekonomi och faktiskt klara sina grundläggande behov

med garantiersättning.

Skälen för regeringens förslag: De som har förtidspension eller sjukbidrag vid

ikraftträdandet av sjukersättningssystemet skall få sina folkpensions- och

ATP-förmåner omvandlade till inkomstrelaterad sjukersättning eller

inkomstrelaterad tidsbegränsad sjukersättning och eventuell garantiersättning.

Som beskrivs i det följande kommer den sammantagna sjukersättningen att justeras

 med avseende på bl.a. följderna av att det särskilda grundavdraget för

folkpensionärer (SGA) slopas vid omvandlingstillfället. Den metod för justering

av de omvandlade förtidspensionerna som föreslås där korrigerar alla avvikelser

i det ekonomiska utfallet som uppkommer till följd av skillnader i utformningen

mellan dagens ersättningssystem och det föreslagna ersättningssystemet, oavsett

anledningen till avvikelsen.

Garantiersättningen kan därför bestämmas utifrån den föreslagna garantinivån 2,4

 prisbasbelopp, enligt samma regler som gäller för nybeviljad sjukersättning i

form av garantiersättning (avsnitt 9.3). För att ersättningen inte skall sänkas

för försäkrade som är yngre än 30 år, skall den föreslagna åldersrelaterade

garantinivån inte tillämpas vid omvandlingen av förtidspensionen eller

sjukbidraget för dessa försäkrade. Detta innebär att några särregler för

beräkning av garantiersättningen för de omvandlade ersättningarna inte behöver

införas. Däremot skall den som vid omvandlingen får en tidsbegränsad

sjukersättning när tiden för denna ersättning löper ut omfattas av de nya

reglerna om aktivitetsersättning vilket då kan innebära en lägre garantinivå.

Likaledes kan de bestämmelser som gäller i sjukersättningssystemet vid

avkortning av garantinivån på grund av bristande försäkringstid samt beräkning

av partiella förmåner, tillämpas fullt ut även för omvandlade förmåner.

I följande avsnitt redovisas de principer för beräkningen av det

justeringsbelopp som anpassar den totala nettoersättningen efter omvandlingen

till det nettoutfall för den totala ersättningen som nuvarande regler ger.

12.6 Beräkning av justeringsbelopp

Regeringens förslag: Vid omvandling av ATP och folkpensionsförmåner till

sjukersättning skall bruttobeloppet av sjukersättningen anpassas så att den

försäkrades nettoersättning blir i princip densamma efter som före omvandlingen.

För att åstadkomma en sådan anpassning skall sjukersättningen adderas med ett

framräknat belopp (justeringsbelopp). Justeringsbeloppet beräknas som skillnaden

 mellan en beräkningsmässig garantiersättning, dvs. ett ersättningsunderlag

baserat på storleken av den förtidspension som skulle ha utbetalats för januari

2003 förhöjt med värdet av det särskilda grundavdraget för folkpensionärer

(SGA), och den garantiersättning som kan beräknas för den försäkrade vid

omvandlingstillfället i januari 2003. Justeringsbeloppet fastställs vid

omvandlingstillfället.

För att få fram den beräkningsmässiga garantiersättningen används en omvandlad

bruttoersättning. Denna utgör summan av den faktiska bruttoersättningen före

omvandlingen och värdet av SGA i förhållande till det vanliga grundavdraget.

Värdet av SGA i förhållande till det vanliga grundavdraget utgör kvoten av en

viss kommunalskattesats och talet ett minskat med samma kommunalskattesats,

därefter multiplicerad med skillnaden mellan SGA och grundavdraget vid den

faktiska bruttoersättningen. De ersättningar som skall ingå i den faktiska

bruttoersättningen består av folkpension, pensionstillskott samt ATP och

utbetald arbetsskadelivränta jämte utländsk pension som beskattas i Sverige.

Som kommunalskattesats vid beräkningarna används den skattesats som följer av

den för den försäkrade under inkomståret 2002 tillämpliga skattetabellen. Om

någon tillämplig skattetabell inte har beslutats för den försäkrade för 2002

används den skattesats som följer av den skattetabell som hade varit tillämplig

om ett sådant beslut skulle ha fattats.

Den beräkningsmässiga garantiersättningen utgör skillnaden mellan den omvandlade

 bruttoersättningen, minskad på visst sätt och den inkomstrelaterade

sjukersättningen och i förekommande fall utbetald arbetsskadelivränta.

Minskningen av bruttoersättningen görs med kvoten av kommunalskattesatsen och

talet ett minskat med samma kommunalskattesats, därefter multiplicerad med

förändringen av grundavdraget för den omvandlade bruttoersättningen i

förhållande till grundavdraget för faktiska bruttoersättningen.

Ett justeringsbelopp som innebär avräkning på sjukersättningen skall i första

hand reducera garantiersättningen.

Det som gäller för garantiersättning skall även gälla för justeringsbelopp som

medför höjning av sjukersättningen. Ett sådant justeringsbelopp skall anknytas

till prisbasbeloppet och omräknas vid förändringar av detta.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget men påpekar att

det blir svårt att förklara för den enskilde hur justeringsbeloppet beräknas

samt att det kan bli positivt eller negativt. Statskontoret påpekar att personer

 som är gifta respektive bor i en lågskattekommun vid omvandlingstillfället

missgynnas om de senare flyttar till en kommun med högre kommunalskatt och/eller

 skiljer sig. Riksskatteverket anger att det behövs särskilda bestämmelser för

hur det fiktiva SGA skall beräknas för 2003. Privattjänstemannakartellen anser

att det är nödvändigt att positivt justeringsbelopp som betalas ut skall ge

ålderspensionsrätt.

Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten för regeringens överväganden är

att förtidspensionerna, efter omvandling till ersättning enligt

sjukersättningssystemet, skall ge ett i princip oförändrat nettoutfall jämfört

med vad som är fallet med folkpension, tilläggspension (ATP) och särskilt

grundavdrag för folkpensionärer (SGA) enligt nuvarande regler. Det förslag till

omvandlingsmodell, som lämnas i departementspromemorian Ds 2000:39, uppfyller,

enligt regeringens uppfattning, detta krav. Modellen innebär att bruttovärdet av

 SGA (i form av justeringsbeloppet) justerar den framräknade sjukersättningen -

oavsett vilken kommunalskattesats som gäller vid omvandlingstidpunkten för den

försäkrade. Det framräknade justeringsbeloppet har alltså som uppgift att

anpassa nettoersättningen efter omvandlingen till den nettoersättning som den

försäkrade får med dagens regler. Justeringsbeloppet har därmed en central roll

i hela omvandlingsmodellen.

Effekten av skilda kommunalskattesatser på det särskilda grundavdraget (SGA)

SGA innebär en förmånligare beskattning än det vanliga grundavdraget och

storleken av denna skatteförmån är beroende av den kommunalskatt som är aktuell

för den försäkrade. Som kommunalskattesats används den skattesats som följer av

den för den försäkrade under inkomståret 2002 tillämpliga skattetabellen. Om

någon sådan inte har beslutats för detta år används den skattesats som följer av

 den skattetabell som skulle ha varit tillämplig för den försäkrade.

När SGA nu föreslås bli ersatt med en bruttoförmån och förtidspensionärer därmed

 kommer att bli beskattade som förvärvsarbetande, kompliceras detta av att det

egentliga värdet av SGA varierar med kommunalskatten. Hur stor avvikelsen i

nettoutfallet blir mellan det nuvarande systemet och sjukersättningssystemet är

alltså direkt avhängigt av vilken kommunalskatt som används vid jämförelsen.

I den övergångsvisa garantipensionen för personer födda 1937 eller tidigare har

kompensationen för SGA beräknats med utgångspunkt i en kommunalskatt i nivå med

de högsta förekommande kommunalskatterna, nämligen 34 kronor. År 2000 är den

högsta kommunalskatten i landet 33,76 kronor. Då SGA har ett högre värde för den

 försäkrade ju högre kommunalskatten är, leder detta till att de allra flesta,

dvs. de med en lägre kommunalskatt än 34 kronor, vid en sådan omvandling blir

överkompenserade i förhållande till det skattemässiga värde SGA hade för dem.

I riktlinjepropositionen framhålls att ersättningens nivå skall behållas i

princip oförändrad vid omvandlingen av redan beviljade förtidspensioner.

Beroende på vilken kommunalskatt som används som grund för beräkningen av

SGA-kompensationen uppkommer över- respektive underkompensation vid jämförelsen

mellan nettoutfallen före respektive efter omvandlingen. I

departementspromemorian Ds 2000:39 konstateras att det var svårt att åstadkomma

ett för den enskilde i huvudsak oförändrat ekonomiskt utfall efter omvandlingen,

 om kompensationen baserades på högsta förekommande eller en genomsnittlig

kommunalskatt. Avvikelser i utfallet före och efter omvandlingen blev då

oundvikliga. Med en för gruppen förtidspensionärer genomsnittlig kommunalskatt

som grund för beräkningen av SGA-kompensationen torde man uppnå ett i det

närmaste kostnadsneutralt alternativ medan en högre kommunalskatt skulle

innebära kostnadsökningar för sjukersättningssystemet.

I departementspromemorian Ds 2000:39 görs vissa beräkningar för att bedöma

storleken av den eventuella över- eller underkompensation som uppstår med olika

kommunalskatter som utgångspunkt för beräkningen av SGA-kompensationen.

Beräkningarna utgår från ersättningar på grundskyddsnivå. Den underkompensation

som blir resultatet med en SGA-kompensation baserad på en genomsnittlig

kommunalskatt på 30,64 kronor för en person med hel förmån och en kommunalskatt

på 34 kronor blir i storleksordningen 100-120 kronor per månad. Om den

försäkrade i verkligheten har den lägre kommunalskatten på 27 kronor uppkommer

en överkompensation med omkring 110-130 kronor per månad netto. Om man istället

utgår från en kommunalskatt på 34 kronor vid beräkningen av SGA-kompensation för

 en förtidspensionär med en kommunalskatt på 27 kronor innebär det en

överkompensation på i storleksordningen 220-260 kronor per månad netto. Med

hänsyn till regeringens utgångspunkt, att nettoersättningen skall vara i princip

 oförändrad efter omvandlingen, kan inte så stor under- respektive

överkompensation accepteras.

Den omvandlingsmodell som regeringen föreslår innebär att den kommunalskatt som

gäller för den enskilde försäkrade vid omvandlingstidpunkten ingår som en faktor

 vid beräkningen av bruttovärdet av SGA vid omvandlingen. Denna beräkning

föreslås dock endast bli genomförd vid omvandlingstillfället. Förslaget innebär

således att ersättningens storlek inte förändras om den försäkrade efter

omvandlingen flyttar till en kommun med annan kommunalskatt eller om skatten i

den egna kommunen ändras. Justeringen (i form av justeringsbelopp) för

avskaffandet av SGA fastställs vid ett enda tillfälle och "fryses" sedan till

denna nivå.

Genom denna konstruktion kommer, som Statskontoret påpekar, personer som är

gifta respektive bor i en lågskattekommun vid omvandlingstillfället att

missgynnas jämfört med dagens regler om de senare flyttar till en kommun med

högre kommunalskatt och/eller skiljer sig. Det motsatta förhållandet kommer att

gälla för den som efter omvandlingen får lägre kommunalskatt och/eller gifter

sig.

I riktlinjepropositionen anges att, särskilt i fråga om en sådan långsiktig

ersättning som förtidspension, det är viktigt att ersättningens nivå bibehålls i

 princip oförändrad vid övergången till det nya systemet. Den omvandlingsmodell

som föreslås i denna proposition bedöms av regeringen tillgodose detta krav,

samtidigt som omvandlingen kan genomföras inom de givna kostnadsramarna. I

riktlinjepropositionen konstateras även att det blir orimligt att under lång tid

 framöver i varje enskilt fall göra individuella jämförande beräkningar och, då

det nya systemet resulterar i en högre eller lägre ersättning, genomgående

beräkna ersättningen enligt det för individen mest fördelaktiga alternativet.

Övergångsbestämmelser med en sådan inriktning skulle kunna bli mycket kostsamma

och dessutom innebära en mycket stor administrativ uppgift, eftersom det medför

ett kontinuerligt hänsynstagande till såväl nuvarande som reformerade regler.

Den föreslagna omvandlingsmodellen medför att sådana omräkningar inte behöver

vidtas. Efter omvandlingen kan de omvandlade förmånerna handhas på samma sätt

som förmåner beviljade efter ikraftträdandet av sjukersättningssystemet.

Kollektivavtalade tilläggsförsäkringar - avtalsersättningar

SGA reduceras med anledning av pensionsinkomster och även kollektivavtalade

tilläggsförsäkringar eller s.k. avtalsersättningar. Att avtalsersättningar

reducerar SGA innebär att det egentliga värdet på SGA, som vid omvandlingen av

förtidspension till sjukersättning skall kompenseras genom en bruttoförmån,

också bestäms av om den försäkrade har en avtalsersättning. Skatteförmånen

reduceras alltså av avtalsersättningar. Därmed uppkommer den mer principiella

frågan i vilken mån även de offentliga försäkringarna skall påverkas av

avtalsersättningar i ett reformerat ersättningssystem.

Regeringen har föreslagit (avsnitt 8 och 9.3.4) att en försäkrad inte skall få

vidkännas någon reducering av inkomstrelaterad sjuk- eller aktivitetsersättning

eller sådan ersättning i form av garantiersättning, på grund av att han eller

hon har rätt till avtalsersättning. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att

avtalsersättning inte heller skall beaktas vid beräkningen av ersättningen i

samband med omvandlingen av förtidspension till sjukersättning.

Förslaget medför att en viss överkompensation uppkommer för vissa

förtidspensionärer och även en viss ökad kostnad för staten. I

departementspromemorian Ds 2000:39 anges att andelen förtidspensionärer med

avtalsersättning kan uppskattas till ungefär hälften. Ett rimligt antagande är,

enligt regeringens uppfattning, att en stor del av dessa har pensionsinkomster

som överstiger de nivåer som ger en utfyllnad med garantiersättning. Vidare får

det anses troligt att de förtidspensionärer som omfattats av SGA samt har

avtalsersättningar är relativt få och att deras avtalsersättning är relativt

låg. Som framgår av den ekonomiska konsekvensredovisningen (avsnitt 16)

föranleder förslaget att inte låta avtalsersättningen reducera den omvandlade

förtidspensionen endast måttliga kostnadsökningar.

Beräkning av SGA-kompensationen

Den metod som valts för beräkning av SGA-kompensationen, dvs. omvandling av en

skatteförmån till en beskattningsbar bruttoförmån, är tekniskt komplicerad.

Detta uppvägs, enligt regeringens uppfattning, av att syftet med omvandlingen

uppnås. Vid hel sjukersättning eller tidsbegränsad sjukersättning blir

resultatet ett relativt oförändrat nettoutfall (ca +/-20 kronor per månad) i

förhållande till folkpension, pensionstillskott, ATP och SGA enligt nuvarande

regler och med bortseende från eventuella kollektivavtalade

tilläggsförsäkringar. Detta gäller oavsett vilken kommunalskattesats som gäller

för den enskilde. Det förtjänar också att åter framhållas att denna beräkning

kan göras maskinellt och att förslaget innebär att beräkningen endast görs vid

omvandlingstillfället.

I omvandlingen av förtidspension till sjukersättning ingår bl.a. ett

justeringsbelopp. Detta utgör det belopp som svarar mot den sammantagna effekten

 av att SGA slopas för den försäkrade och att garantiersättning, till skillnad

från folkpension, till sitt belopp blir oberoende av civilstånd.

Som ett led i beräkningen av justeringsbeloppet tas en beräkningsmässig

garantiersättning fram. Denna utgör därmed endast en komponent för beräkningen

av justeringsbeloppet och behövs följaktligen endast vid omvandlingstillfället.

Den beräkningsmässiga garantiersättningen kan sägas utgöra underlag för en

korrigering av den inkomstrelaterade ersättningen med syfte att uppnå en

oförändrad nettoersättning efter omvandlingen.

Den beräkningsmässiga garantiersättningen (BGE) kan i formler beskrivas som

Brutto2 = Brutto1 + T/(1-T)) * (SGA - GA1)

BGE = Brutto2 - (T/(1-T))*(GA2- GA1) - IRE - utbetald arbetsskadelivränta

där Brutto1 står för den faktiska bruttoersättningen enligt nuvarande

förtidspensionssystem inklusive utländsk pension som är skattepliktig i Sverige

(eventuella reduceringar som följd av 30-dels, 40-delsberäkning eller

yrkesskadelivränta inberäknat) samt utbetald arbetsskadelivränta, IRE för

inkomstrelaterad ersättning efter eventuell samordning med yrkesskadelivränta

(inklusive utländsk pension), SGA för det särskilda grundavdraget beräknat på

Brutto1, GA1 för det vanliga grundavdraget beräknat på Brutto1, GA2 för det

vanliga grundavdraget beräknat på Brutto2 och T för kommunalskattesatsen angiven

 som ett andelstal mellan 0 och 1. En härledning av hur försäkringsersättningen

omräknas till ett högre bruttobelopp med anledning av att SGA slopas finns

intagen som bilaga 5.

Framtagandet av den beräkningsmässiga garantiersättningen sker i två steg. Först

 räknas ett tillägg till förtidspensionen fram utifrån differensen mellan SGA

beräknat på pensionsbeloppet (Brutto1) och ett vanligt grundavdrag på samma

belopp. Bruttovärdet av denna differens, dvs. bruttovärdet av SGA i förhållande

till ett vanligt grundavdrag, får man genom att multiplicera differensen med

T/(1-T), där T står för kommunalskattesatsen uttryckt i ett andelstal mellan 0

och 1. Förtidspensionen jämte ett tillägg för SGA-effekten utgör därmed den

omvandlade bruttoersättningen (Brutto2).

Den beräkningsmässiga garantiersättningen fastställs alltså till den omvandlade

bruttoersättningen, korrigerad med skillnaden i grundavdrag och reducerad med

den inkomstrelaterade sjukersättningen jämte, i förekommande fall, utbetald

arbetsskadelivränta.

Därefter beräknas storleken av justeringsbeloppet som utgör skillnaden mellan

den beräkningsmässiga garantiersättningen och garantiersättningen i

sjukersättningssystemet. Detta belopp, i kombination med den

civilståndsoberoende garantinivån, utgör SGA-kompensationen för den enskilde

försäkrade och skall för framtiden reglera den sjukersättning som faktiskt

kommer att utges till denne efter omvandlingen av förtidspensionen. Då

justeringsbeloppet utgör SGA-kompensation, anser regeringen att detta belopp i

alla avseenden skall behandlas på samma sätt som garantiersättning.

För att värdesäkra de positiva justeringsbeloppen bör dessa, enligt regeringens

uppfattning, behandlas på samma sätt som garantiersättning. Det medför att

justeringsbeloppet bör anknytas till prisbasbeloppet och omräknas vid

förändringar av detta.

Garantiersättningen efter omvandlingen skall beräknas efter samma garantinivå på

 2,4 prisbasbelopp som gäller för nybeviljade sjukersättningar. Regeringen

föreslår att storleken på justeringsbeloppet sedan skall ligga fast under den

tid sjukersättning utges, förutsatt att den försäkrades arbetsoförmågan är

densamma som vid omvandlingstillfället. Den totala ersättningen skall således

justeras varje år med detta belopp.

Justeringsbelopp = BGE - Garantiersättning vid omvandlingstillfället med avdrag

för livränta

Justeringsbeloppet innebär inte alltid en förhöjning av den totala

sjukersättningen. Justeringsbeloppet kan också bli negativt. Det innebär att

ersättningen även kan komma att justeras nedåt. Att så blir fallet hänger samman

 med bl.a. hur den tidigare nettoersättningen förhåller sig till den nya

civilståndsoberoende garantinivå. Den omvandlade ersättningen kan i vissa fall

ge ett för högt belopp i förhållande till värdet av det slopade SGA. Det innebär

 att den nya civilståndsoberoende garantinivån i vissa fall ger en högre

kompensation än tidigare ersättning vid SGA. En justering nedåt av ersättningen

(negativt justeringsbelopp) kan därför bli nödvändig för att uppnå ett i

huvudsak oförändrat nettoutfall i förhållande till den tidigare

förtidspensionen. På detta sätt kan garantiersättningen efter omvandlingen

behandlas på samma sätt som garantiersättningar till försäkrade 30 år och äldre,

 som beviljas efter ikraftträdandet.

Ett negativt justeringsbelopp kan också ha sin grund i att beräkningen av

antagandeinkomsten genererat en inkomstrelaterad ersättning som ligger något

högre än summan av ATP, pensionstillskott och folkpension för en gift

förtidspensionär, när ATP beräknats på en medelpensionspoäng som ligger över en

viss nivå. För att inte nettoutfallet efter omvandlingen skall överstiga

nettoutfallet enligt nuvarande regler justeras ersättningen i dessa fall nedåt.

Till skillnad från vad som föreslås för de positiva justeringsbeloppen anser

regeringen att de negativa justeringsbeloppen inte bör indexeras. Det medför att

 dessa kontinuerligt kommer att förlora i värde.

Sammanfattningsvis innebär den föreslagna beräkningsmetoden att en eventuell

utfyllnad i form av garantiersättning för personer som fått sin förtidspension

omvandlad till sjukersättning beräknas på i princip samma sätt som gäller vid

nybeviljade sjukersättningar. Garantiersättningen bestäms utifrån garantinivån

2,4 prisbasbelopp och den totala ersättningen justeras sedan med avseende på

effekterna av det slopade SGA och civilståndsförhållandena vid

omvandlingstillfället. Justeringen av ersättningen avser alltså att i princip

behålla ett nettoutfall som motsvarar förhållandena före omvandlingen.

Partiella försäkringsförmåner

Enligt den kartläggning och analys av SGA som redovisas i

departementspromemorian Ds 2000:09 Förtidspensionssystemet - Skattereglernas

effekt på kompensationsnivåerna, varierar kompensationsnivåerna i nuvarande

förtidspensionssystem betydligt beroende på inkomstnivå, eventuella

kollektivavtalade tilläggsförsäkringar, pensionsgrad och civilstånd.

Kombinationen partiell förtidspension och arbetsinkomst kan i vissa fall

innebära högre nettoinkomst än helt förvärvsarbete. Detta sammanhänger med att

SGA inte är proportionellt i förhållande till ersättningsgraden utan är lika

stort vid hel som vid partiell förmån och att det i regel inte heller påverkas

av eventuella förvärvsinkomster som den som har partiell ersättning kan ha.

Förslaget till omvandling av redan beviljade förtidspensioner innebär att

SGA-kompensationen (justeringen av garantiersättningen) bestäms vid

omvandlingstillfället för att sedan behållas så länge arbetsoförmågan består i

samma omfattning. Eftersom det inte är möjligt att beakta de faktiska

förvärvsinkomster som en enskild försäkrad kan tänkas ha under återstoden av den

 tid förmånen kommer att utges, kan en kompensation för avskaffandet av SGA inte

 grundas på det verkliga förhållandet. Möjligheten att i stället använda någon

form av schabloniserad inkomst för att anpassa kompensationen för borttagandet

av SGA till försäkrade med förvärvsinkomster vid sidan om en partiell förmån har

 övervägts. Detta har emellertid inte visat sig vara någon framkomlig väg.

Beroende på skillnaden mellan schabloninkomsten och en faktisk förvärvsinkomst i

 det enskilda fallet leder en sådan metod till icke avsedda nettoavvikelser.

Speciellt hårt skulle det drabba dem med låga förtidspensioner och låga faktiska

 förvärvsinkomster. Att inte beakta förvärvsinkomster vid beräkningen av

SGA-kompensationen kan likställas med att använda en schabloninkomst på 0

kronor. Detta innebär att även då förvärvsinkomster inte beaktas uppstår vissa

avvikelser i förhållande till dagens nettoutfall. Ett högre nettoutfall blir

främst aktuellt vid låga pensionsnivåer i kombination med låga faktiska

förvärvsinkomster, medan det omvända gäller för lägre nettoutfall. Storleken av

nettoavvikelserna ligger för halva försäkringsförmåner i intervallet -150 till

+250 kronor per månad.

Det kan utifrån principiella utgångspunkter ifrågasättas om förvärvsinkomster

skall tillåtas påverka, och i många fall reducera, en generell, icke

behovsprövad socialförsäkringsförmån som sjukersättning. Det förhållandet att

SGA vid en kombination av pension och förvärvsinkomster påverkar även

beskattningen av förvärvsinkomsterna kan, enligt regeringens uppfattning, inte

anses utgöra skäl för att dessa skall tillåtas få påverka ersättningens storlek

i samband med omvandlingen. Ersättningsgraden har bestämts av arbetsoförmågans

omfattning och påverkas inte av eventuella sidoinkomster. Regeringen anser

därför inte att det finns anledning att välja en annan lösning för partiella

förmåner än för hela vid beräkningen av justeringsbeloppet. Följaktligen bör

samma metod användas för omvandling av partiella som för hela förmåner.

Den förmånliga beskattningen av förvärvsinkomster vid sidan av partiell

förtidspension som finns i dag kommer inte att finnas för dem som beviljas sjuk-

 eller aktivitetsersättning i sjukersättningssystemet, där ersättningen

beskattas på samma sätt som andra förvärvsinkomster. Att nettoersättningen så

långt som möjligt skall vara oförändrad efter omvandlingen av förtidspension

till sjukersättning medför dock att försäkrade med partiell förtidspension

kommer att få tillgodogöra sig effekterna av den nuvarande förmånliga

beskattningen även i sjukersättningssystemet. Om SGA-reglerna skulle komma att

ändras före ikraftträdandet av sjukersättningssystemet kan emellertid modellen

för omvandling fortfarande användas, eftersom konstruktionen utgår från

relationen mellan SGA och det vanliga grundavdraget.

12.7 Särskilda omvandlingsregler för dem som inte är oinskränkt skattskyldiga i

Sverige

Regeringens förslag: För den som vid omvandlingen av förtidspension till

sjukersättning är bosatt utomlands och får förtidspension som beskattas enligt

bestämmelserna i lagen (1991:586) om inkomstskatt för utomlands bosatta (SINK)

skall den beräkningsmässiga garantiersättningen utgöra skillnaden mellan en

omvandlad bruttoersättning och summan av den inkomstrelaterade sjukersättningen.

Den omvandlade bruttoersättningen utgörs av den faktiska bruttoersättningen och

värdet av det obeskattade pensionsbeloppet enligt SINK. Värdet av det

obeskattade beloppet utgör kvoten mellan skattesatsen angiven som ett andelstal

mellan 0 och 1 och talet ett minskat med skattesatsen, likaledes angiven som ett

 andelstal mellan 0 och 1, allt därefter multiplicerat med det belopp som inte

är skattepliktigt.

För den som vid omvandlingen har förtidspension, och som på grund av

dubbelbeskattningsavtal inte är skattskyldig i Sverige, skall den omvandlade

bruttoersättningen i stället utgöras den faktiska bruttoersättningen.

Promemorians (Ds 2000:39) förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att beslut om reglerna om och i vilken

 mån utlandsboende förtidspensionärer bör kompenseras för ökad skatt efter

omvandlingen till sjukersättning inte bör fattas förrän de skatteregler som

skall gälla för utomlands bosatta från och med 2003 är kända.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de särskilda beskattningsregler i SINK

som gäller för utlandsboende är förtidspension i form av folkpension och viss

del av pensionstillskottet inte beskattat. Med folkpension avses också den del

av utbetald tilläggspension (ATP) som medfört minskning av pensionstillskottet.

Den ATP som inte reducerat pensionstillskottet beskattas med en särskild

inkomstskatt på 25 procent. Dessa personer är alltså, till skillnad mot personer

 som är bosatta i Sverige, inte oinskränkt skattskyldiga här i landet enligt

inkomstskattelagen (1999:1229).

När tidigare beviljad förtidspension omvandlas till inkomstrelaterad

sjukersättning och garantiersättning från och med 2003, upphör folkpension och

pensionstillskott som förmån vid långvarig och varaktigt nedsatt arbetsförmåga.

De nya förmånerna utges enligt lagen om allmän försäkring och blir därmed i sin

helhet skattepliktiga enligt SINK-lagen. Några ändringar i den lagen är i och

för sig inte nödvändiga med anledning av omvandlingen av förtidspensionerna, så

länge utgångspunkten är att den nya ersättningen skall beskattas.

Motivet för att skattebefria de utomlands bosatta förtidspensionärerna för ett

belopp som svarar mot grundskyddet var bland många andra skäl detsamma som

föranlett ett förmånligare grundavdrag för här i landet bosatta

förtidspensionärer. För att inte heller de utomlands boende förtidspensionärerna

 skall få sin nettopension sänkt, när förtidspensionerna omvandlas till

sjukersättning bör också dessa kompenseras för den skatteförmån som bortfaller

vid omvandlingen. Eftersom skattebefrielsen för de utlandsboende är knuten till

de faktiskt utgivna förmånerna, uppkommer inte de effekter som uppstår vid

partiella förmåner i systemet med SGA.

Som redogjorts för ovan (avsnitt 12.6) är den beräkningsmässiga

garantiersättningen för de i Sverige bosatta förtidspensionärerna ett led i

beräkningen av justeringsbeloppet och motsvarar i huvudsak garantiersättningen

jämte bruttovärdet av SGA. Regeringen anser att bruttovärdet av skattebefrielsen

 skall beaktas på samma sätt, när man konstruerar en beräkningsmässig

garantiersättning för de utomlands bosatta försäkrade. Eftersom de utomlands

bosatta förtidspensionärerna inte har rätt till något grundavdrag och har en och

 samma skattesats, påverkar detta beräkningen av den omvandlade

bruttoersättningen. Den omvandlade bruttoersättning utgörs då av summan av den

faktiska bruttoersättningen och bruttovärdet av skattebefrielsen.

Den beräkningsmässiga garantiersättningen (BGE) kan i formler beskrivas som

Brutto2 = Brutto1 + (T/(1-T) * det obeskattade beloppet

BGE = Brutto2 - IRE - utbetald arbetsskadelivränta

Brutto1 står för bruttoersättning enligt nuvarande system (eventuella

reduceringar som följd av 30-dels-, 40-delsberäkning eller yrkesskadelivränta

inräknat), IRE står för inkomstrelaterad ersättning och T för skattesatsen

angiven som ett andelstal mellan 0 och 1.

Vissa utomlands boende personer som uppbär förtidspension omfattas inte av

SINK-lagen därför att Sverige har ingått dubbelbeskattningsavtal med den stat

där den pensionsberättigade är bosatt med innebörden att beskattningen skall ske

 där. Dessa personer är därmed inte skattskyldiga i Sverige och någon

kompensation för SGA blir därför inte aktuell. Justeringsbelopp kan trots detta

uppstå för den som har rätt till folkpension i form av förtidspension,

exempelvis på grund av personens civilstånd. För den som på grund av

dubbelbeskattningsavtal inte är skattskyldig i Sverige bör den omvandlade

bruttoersättningen följaktligen endast utgöras av den faktiska

bruttoersättningen.

12.8 Omvandling av avkortade och reducerade förtidspensioner

Regeringens förslag: När tilläggspensionen (ATP) är avkortad på grund av att den

 försäkrade inte kunnat tillgodoräknas tillräckligt många poängår för oavkortad

förmån, skall antagandeinkomsten vid omvandlingen av förtidspension till

inkomstrelaterad sjukersättning reduceras i motsvarande omfattning.

Promemorians (Ds 2000:39) förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft synpunkter i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Förtidspension utges inte alltid med oavkortat

belopp. Förmånen kan reduceras för att den försäkrade inte har varit bosatt i

Sverige under tillräckligt antal år för rätt till oavkortad folkpension eller

tillgodoräknats färre år med pensionspoäng än som krävs för oavkortad förmån.

Den försäkrade kan också jämte förtidspension ha yrkesskadelivränta som enligt

särskilda regler skall minska förtidspensionen.

De försäkrade som får sin förtidspension omvandlad till förmån enligt

sjukersättningssystemet kan antingen ha en oavkortad folkpension eller en

40-delsberäknad eller en 30-delsberäknad folkpension. Garantiersättning föreslås

 kräva 40 år med tillgodoräknad försäkringstid för rätt till oavkortad

ersättning (avsnitt 9.2). Regeringen anser att även de försäkrade som får sin

förtidspension omvandlad till sjukersättning skall få garantinivån

40-delsberäknad efter omvandlingen, i likhet med dem som beviljas sjuk- eller

aktivitetsersättning efter att sjukersättningssystemet trätt i kraft. Genom att

den avkortade folkpensionen kommer att ingå som en komponent i den

beräkningsmässiga garantiersättningen, kommer såväl den 30-delsberäknade som den

 40-delsberäknade folkpensionen att beaktas vid beräkningen av

justeringsbeloppet. Effekterna av skillnaden i utformningen mellan dagens

ersättningssystem och det föreslagna kommer därmed att beaktas vid beräkningen

av den totala ersättningen efter omvandlingen.

Regeringen menar vidare att de förtidspensionärer som inte har 30 år med

tillgodoräknade pensionspoäng, och som därför har haft sin ATP avkortad, även

skall få antagandeinkomsten avkortad vid omvandlingen av förtidspensionen till

förmån enligt sjukersättningssystemet. Genom att vid omvandlingstillfället

30-delsberäkna antagandeinkomsten blir särbestämmelser obehövliga för den

inkomstrelaterade ersättningen vid beräkningen av garantiersättning och

justeringsbelopp. Den avkortade antagandeinkomsten multipliceras därefter med

0,64, på samma sätt som när det gäller oavkortad antagandeinkomst, för att få

fram den inkomstrelaterade ersättningen.

I den omvandlingsmodell för beräkning av garantiersättning och justeringsbelopp

som föreslås beaktas samtliga reduktioner som gjorts på de bruttoersättningar

som utbetalats före omvandlingen oavsett orsak. Den reducering för

yrkesskadelivränta som gjorts på pensionstillskottet och tilläggspensionen

kommer därmed att beaktas vid beräkningen av såväl den omvandlade

bruttoersättningen som den faktiska bruttoersättningen och den beräkningsmässiga

 garantiersättningen. Samma inverkan har ett avdrag på folkpensionen.

12.9

Samordning med arbetsskadelivränta

Regeringens förslag: Har den försäkrade vid ikraftträdandet av

sjukersättningssystemet livränta enligt lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring (LAF) som samordnats med förtidspensionen skall

arbetsskadelivräntan efter omvandlingen samordnas med sjukersättningen.

Samordningen skall göras med den andel av ersättningen som svarar mot den andel

av förtidspensionen som före omvandlingen föranlett samordning.

Arbetsskadelivräntan samordnas med sjukersättning efter korrigering med

justeringsbeloppet. Livräntan betalas ut med den del som överstiger denna

ersättning. Därutöver betalas ett belopp ut, en bruttoförhöjning, som motsvarar

skillnaden mellan sjukersättningen och den beräknade förtidspensionen vid

omvandlingstillfället.

Det som gäller för garantiersättning skall även gälla för bruttoförhöjning.

Denna skall anknytas till prisbasbeloppet och omräknas vid förändringar av

detta.

Promemorians (Ds 2000:39) förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) tillstyrker förslaget.

Landstingsförbundet framhåller att samordning bör göras även i de fall den

enskilde till följd av arbetsskada har invalidiserats till mindre del och senare

 efter omplacering i nytt arbete beviljas t.ex. halv sjukersättning till följd

av en icke arbetsrelaterad sjukdom. Förmånerna bör samordnas till den del de

avser att täcka samma inkomstbortfall.

Skälen för regeringens förslag: Om förtidspension och arbetsskadelivränta

ersätter samma inkomstbortfall samordnas dessa förmåner. Samordningen med

förtidspensionen innebär att livräntan i regel endast betalas ut med den del som

 överstiger förtidspensionen. Om arbetsskadelivräntan endast täcker en del av

det inkomstbortfall som ersätts genom förtidspensionen, sker samordning med en

mot inkomstbortfallet svarande andel av förtidspensionen. Detta innebär att

arbetsskadelivräntan betalas ut med den del som överstiger den andel av

förtidspensionen som skall samordnas med livräntan. Regeringen föreslår att

motsvarande regler skall gälla i sjukersättningssystemet.

När arbetsskadelivränta utbetalas samtidigt med förtidspension påverkar även

livräntan storleken av det särskilda grundavdraget för folkpensionärer (SGA).

Detta innebär att livräntan skall beaktas vid beräkningen av det

justeringsbelopp (avsnitt 12.6) som utgör kompensation för det borttagna SGA vid

 omvandlingen av förtidspensioner till förmåner enligt sjukersättningssystemet.

Arbetsskadelivräntan ingår därför i den faktiska bruttoersättningen. När den

beräkningsmässiga garantiersättningen tas fram reducerar följaktligen även

arbetsskadelivräntan den omvandlade bruttoersättningen.

Enligt regeringens uppfattning bör arbetsskadelivräntan även efter omvandling av

 förtidspension till sjukersättning samordnas med den ersättning som kompenserar

 för samma inkomstbortfall. Eftersom sjukersättningen till sitt bruttobelopp

oftast är högre än den tidigare förtidspensionen, som en kompensation för att

SGA tas bort, innebär emellertid samordningen att denna förhöjning försvinner

genom att livräntan då faktiskt kommer att utbetalas med ett lägre belopp än

tidigare. Det innebär att även en försäkrad som har en arbetsskadelivränta som

överstiger sjukersättningen berörs av SGA och han eller hon bör följaktligen

kompenseras för effekterna av att SGA slopas. Sådan kompensation skall då utgöra

 ett tillägg till livräntan efter samordningen så att livräntan inte förlorar

sitt värde vid samordningen.

Genom att - efter samordningen mellan arbetsskadelivräntan och den

sjukersättning som med hänsyn till justeringsbeloppet kommer att betalas ut till

 den enskilde efter omvandlingen - lägga till ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan denna ersättning (inklusive positivt eller negativt

justeringsbelopp) och den beräknade förtidspensionen vid omvandlingstillfället,

får den försäkrade i princip samma nettoutfall efter omvandlingen som före

denna.

I praktiken innebär det att nettoeffekten av SGA, i förhållande till

förtidspensionen och livräntan, lyfts ut och läggs som en bruttoförhöjning till

den samordnade livräntan. Det får till följd att SGA-effekten för

förtidspensionen vid den livränta som utgavs vid omvandlingstillfället utbetalas

 som en bruttoförmån till livräntan. I och med detta kommer också de negativa

justeringsbelopp, som orsakas av att nettoutfallet med inkomstrelaterad

sjukersättning och eventuell garantiersättning blivit högre än med tidigare

förtidspension, att påverka beräkningen av kompensationen för bortfallet av SGA.

Då bruttoförhöjningen, på liknande sätt som justeringsbeloppet, är en

korrigering för det borttagna SGA, föreslår regeringen att även

bruttoförhöjningen skall behandlas på samma sätt som garantiersättning. Det

innebär att denna skall anknytas till prisbasbeloppet och omräknas vid

förändringar av detta.

Det förhållande som Landstingsförbundet påpekar har uppmärksammats av

Socialdepartementet. Frågan kommer att aktualiseras i samband med den nu

pågående översynen av arbetsskadeförsäkringen.

12.10 Förändringar efter omvandlingen

Regeringens förslag: Vid minskning eller ökning av graden av sjukersättning

eller tidsbegränsad sjukersättning samt vid minskning eller ökning av graden

arbetsskade- eller yrkesskadelivränta skall den försäkrade fortsättningsvis få

sjukersättning eller tidsbegränsad sjukersättning utan beaktande av det

justeringsbelopp respektive den bruttoförhöjning som betalas ut som ett tillägg

till arbetsskadelivränta.

Förändringar i övrigt i de förhållanden som varit avgörande för storleken av

justeringsbeloppet skall inte föranleda omräkning av detta belopp.

När en person som inte är oinskränkt skattskyldig i Sverige blir oinskränkt

skattskyldig här i landet skall justeringsbeloppet inte längre påverka

ersättningens storlek.

Promemorians (Ds 2000:39) förslag: I promemorian föreslås endast att vid

minskning eller ökning av graden av sjukersättning skall den försäkrade

fortsättningsvis få sjukersättning utan beaktande av justeringsbelopp.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har haft synpunkter i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har ovan föreslagit att omvandlingen

av förtidspensioner och sjukbidrag till förmåner enligt sjukersättningssystemet

skall ske vid ett enda tillfälle då även de framtida ersättningsnivåerna

bestäms. Sjukersättning och tidsbegränsad sjukersättning fastställs i

förhållande till den ersättningsgrad som gällde för den försäkrades

förtidspension eller sjukbidrag. Likaså fastställs ersättningen med

hänsynstagande till eventuell arbetsskade- eller yrkesskadelivränta. Det

framräknade justeringsbelopp och den bruttoförhöjning som betalas ut som ett

tillägg till arbetsskadelivränta motsvarar värdet av det särskilda grundavdraget

 för folkpensionärer (SGA) för den förmån som den försäkrade har vid

omvandlingstillfället. Justeringsbeloppet och bruttoförhöjningen varierar

utifrån den kommunalskattesats och det civilstånd som gällde för den försäkrade

vid omvandlingstillfället. Justeringsbeloppet kan innebära såväl höjning som

sänkning av ersättningen medan bruttoförhöjningen, som namnet antyder, alltid är

 positiv.

Förutsättningarna för rätten till sjukersättning eller tidsbegränsad

sjukersättning kan dock komma att förändras. Om den försäkrades arbetsförmåga

försämras eller förbättras efter omvandlingen kommer ersättningsgraden att

ändras från t.ex. halv till hel eller från hel till halv förmån. I dessa

situationer övergår den försäkrade från en ersättningssituation till en annan

inom socialförsäkringssystemet. Regeringen anser att det är den ersättning som

är knuten till den aktuella ersättningssituationen vid omvandlingstidpunkten som

 bör garanteras den försäkrade. Utifrån detta principiella synsätt är det inte

längre motiverat att utge kompensation för eller göra avdrag för det borttagna

SGA om ersättningssituationen ändras efter omvandlingen. Vid det nya beslutet om

 ersättning bör, enligt regeringens uppfattning, följaktligen denna beräknas

utan justeringsbelopp. Vidare föreslås att detsamma skall gälla när

tidsbegränsad ersättning upphör och därefter utges med en annan ersättningsgrad

för en ny påföljande period.

Om den tidsbegränsade ersättningen däremot avlöses av ytterligare en period med

samma ersättningsgrad eller om en tidsbegränsad ersättning övergår till att

utges i form av en ersättning tills vidare, anser regeringen att

ersättningssituationen kan anses vara oförändrad. Följaktligen bör

justeringsbeloppet i sådant fall även i fortsättningen reglera ersättningens

storlek.

Även i det fall en försäkrad, som efter omvandlingen uppbär sjukersättning eller

 tidsbegränsad sjukersättning, får höjd eller sänkt arbetsskade- eller

yrkesskadelivränta, menar regeringen att den tidigare ersättningssituationen kan

 anses ha upphört. Den försäkrade bör således få sin ersättning samordnad med

arbetsskade- eller yrkesskadelivräntan i enlighet med de regler som gäller i

sjukersättningssystemet.

Det justeringsbelopp och den bruttoförhöjning som framräknas motsvarar, som

redovisats tidigare, värdet av SGA för den förmån som den försäkrade har vid

omvandlingstidpunkten. Regeringen anser därför att det med visst fog kan hävdas

att justeringsbeloppet och bruttoförhöjningen är knutna till förmånens

ersättningsgrad. Till skillnad från de ovan behandlade förändringar som

inträffar efter omvandlingen, gäller för senare förändringar av kommunalskatt

och/eller civilstånd att dessa är beroende av andra faktorer än sådana som har

med ersättningsgraden att göra. Regeringens principiella utgångspunkt är att det

 är ersättningen i förhållande till den ersättningssituation som rådde vid

omvandlingstidpunkten som bör garanteras den försäkrade. Därför bör vare sig den

 framräknade antagandeinkomsten, justeringsbeloppet eller bruttoförhöjningen

räknas om vid senare förändring av den försäkrades kommunalskatt eller

civilstånd. Ett annat mycket tungt vägande skäl för denna ståndpunkt är att ett

system där sådana senare förändringar inte påverkar ersättningens storlek har

betydande administrativa fördelar.

I avsnitt 12.7 föreslås särskilda omvandlingsregler för de

ersättningsberättigade som är bosatta utomlands och som av den anledningen

antingen betalar en enhetlig skatt enligt lagen (1991:586) om inkomstskatt för

utomlands bosatta (SINK) eller inte alls är skattskyldiga i Sverige. För dessa

personer medför omvandlingen av förtidspension till sjukersättning att

justeringsbeloppet troligen oftast blir negativt och inte sällan med tämligen

stort belopp. När en sådan person flyttar till Sverige blir han eller hon

oinskränkt skattskyldig här i landet enligt inkomstskattelagen (1999:1229). Det

medför att han eller hon får betala skatt på en ersättning som är omvandlad

utifrån andra förutsättningar än för en försäkrad som var oinskränkt

skattskyldig vid omvandlingen. Enligt regeringens uppfattning är de

skatteeffekter som då uppstår för många ersättningsberättigade inte rimliga.

Regeringen föreslår därför att efter att personen blivit oinskränkt skattskyldig

 i Sverige skall sjukersättningen beräknas utan justeringsbelopp.

13 Ålderspensionsrätt

13.1 Inledning

Reformeringen av ålderspensionssystemet innebär nya principer för såväl

beräkning som finansiering av ålderspensionsrätt. I ålderspensionssystemet

tillämpas den så kallade livsinkomstprincipen. Enligt lagen (1998:674) om

inkomstgrundad ålderspension (LIP) tillgodoräknas den försäkrade i

ålderspensionsrätt årligen ett belopp som motsvarar 18,5 procent av ett

pensionsunderlag bestående av den pensionsgrundande inkomsten och eventuella

pensionsgrundande belopp under året. Enligt de antagna principerna i

riktlinjepropositionen skall den förtidspension som täcker inkomstbortfallet

grunda rätt till ålderspension. Vid den närmare utformningen av

ålderspensionsrätten vid inkomstrelaterad förtidspension skall också frågan om

ålderspensionsrätten för förtidspensionärer med garantibelopp behandlas.

Reformeringen av ålderspensionssystemet medför således att regler för

ålderspensionsrätt för sjuk- eller aktivitetsersättning måste införas.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

Senaste lydelse av

5 kap. 1 § 2000:775

5 kap. 3 § 2000:774

5 kap. 4 § 1998:704

5 kap. 5 § 1992:1277

5 kap. 6 § 1999:800

5 kap. 7 § 1998:704

5 kap. 9 § 1992:1277

5 kap. 10 § 1992:1277

5 kap. 15 § 2000:774

7 kap. 3 a § 2000:774

10 kap. 1 § 2000:774

10 kap. 2 § 2000:774

10 kap. 3 § 1993:743

11 kap. 1 § 1998:677

13 kap. 1 § 1995:508

13 kap. 2 § 2000:774

13 kap. 3 § 2000:774

13 kap. 4 § 2000:774.

2 Senaste lydelse 1991:1040.

3 Senaste lydelse 1988:881.

4 Senaste lydelse 2000:1400.

5 Senaste lydelse 1997:562.

6 Senaste lydelse 1996:1542.

7 Senaste lydelse 1999:800.

8 Senaste lydelse 1999:800.

9 Senaste lydelse 1992:1702.

10 Senaste lydelse 1998:283.

11 Senaste lydelse 1996:1063.

12 Senaste lydelse 2000:774.

13 Tidigare 8 kap. upphävt genom 2000:461.

14 Tidigare 9 kap. upphävt genom 2000:774.

15 Senaste lydelse 2000:775.

16 Senaste lydelse 2000:774.

17 Senaste lydelse 2000:774.

18 Senaste lydelse 2000:774.

19 Senaste lydelse 1988:881.

20 Senaste lydelse 1999:1363.

21 Senaste lydelse 1999:1363.

22 Senaste lydelse 2000:774.

23 Senaste lydelse 2000:774.

24 Senaste lydelse 1999:1363.

25 Senaste lydelse 1999:1363.

26 Senaste lydelse 1999:1363.

27 Senaste lydelse 1999:1363.

28 Senaste lydelse 1999:1363.

29 Lydelse enligt prop. 2000/01:80.

30 Senaste lydelse 2000:774.

31 Senaste lydelse 2000:774.

32 Senaste lydelse 1997:275.

33 Senaste lydelse 2000:775.

34 Senaste lydelse 1999:1412.

35 Senaste lydelse 2000:1405.

36 Senaste lydelse 1999:1408.

37 Senaste lydelse 1999:1408.

38 Senaste lydelse 1999:802.

39 Senaste lydelse 2000:1007.

40 Lagen omtryckt 1993:357.

41 Senaste lydelse 1999:1364.

42 Senaste lydelse 2000:1403.

43 Senaste lydelse av

1 § 1999:807

2 § 2000:777

2 a § 2000:777

2 b § 2000:777

2 c § 1996:1589

3 § 2000:777

4 § 1998:690

5 § 1996:1589

7 § 1974:785.

Prop. 2000/01:96

7

1

Prop. 2000/01:96

61

8

Prop. 2000/01:96

143

1