Regeringens proposition

1994/95:81

Upphävande av skeppsklarerarförordningen (1934:119)

Prop.

1994/95:81

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att skeppsklarerarförordningen (1934:119) upphävs då

den är otidsenlig. När förordningen infördes ansåg man att det behövdes

lagstiftning om hur redaren skulle kommunicera med myndigheter och lösa

praktiska förutsättningar för ett hamnanlöp. Den moderna tekniken har medfört

att behovet av en reglering minskat. Information finns tillgänglig på ett nytt

sätt och kan genom informationsteknologin överföras enklare och snabbare.

Auktorisation av skeppsklarerare motiveras inte heller av något större allmänt

intresse. Internationellt sett är det ovanligt med en statlig reglering av

skeppsklarerarverksamheten.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Förslag till lag om upphävande av skepps-

 klarerarförordningen (1934:119).......... 3

3 Ärendet och dess beredning............... 3

4 Skeppsklarering.......................... 3

5 Upphävande av skeppsklarerarförordningen

 (1934:119)............................... 4

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser som

 avgett yttrande över Sjöfartsverkets

 förslag om en ny lag om skepps-

 klarering............................ 7

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som

 avgett yttrande över Kommunikations-

 departementets promemoria om avregle-

 ring av skeppsklarerarverksamheten... 8

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde.. 9

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

upphävande av skeppsklarerarförordningen (1934:119).

2 Förslag till lag om upphävande av skeppsklarerarförordningen (1934:119).

Härigenom föreskrivs att skeppsklarerarförordningen (1934:119) skall upphöra

att gälla vid utgången av år 1994.

3 Ärendet och dess beredning

Sjöfartsverket har i en skrivelse den 23 mars 1992 till regeringen lämnat ett

förslag till en ny lag om skeppsklarering. Skrivelsen har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1. En sammanställning av

remissyttrandena finns i Kommunikationsdepartementets ärende (dnr K92/1084/RS).

 Med beaktande av remissvaren har det inom Kommunikationsdepartementet

utarbetats en promemoria om avreglering av skeppsklarerarverksamheten. Även

promemorian har remitterats och remissinstanserna framgår av bilaga 2. Också

dessa remissyttranden finns i Kommunikationsdepartementets ärende (dnr

K92/1084/RS).

4 Skeppsklarering

Skeppsklarerarens huvudfunktion är att som ombud för eller anställd av en redare

eller tidsbefraktare se till att de handlingar som erfordras för ett fartygs

klarering lämnas in korrekt ifyllda till vederbörande myndighet.

Skeppsklareraren skall dessutom underrätta befälhavaren om vilka författningar

som gäller för sjöfarten och om det behövs, anskaffa lots, inge handlingar för

skeppsmätning och biträda med inkassering av frakt. Han skall även se till att

sjöfartsavgifterna betalas. En för redarens eller tidsbefraktarens

konkurrenskraft särskilt viktig funktion som skeppsklareraren kan fylla är att

träda in som betalningsgarant avseende farleds- och fyravgifter som skall

betalas till Tullverket och därigenom möjliggöra en omedelbar avgång för

fartyget efter lossning eller lastning. Skeppsklareraren kan även bistå redaren

med upphandling av tjänster och varor till fartyget t.ex. assistans av

bogserbåtar, utnyttjande av kajplats, lastning och lossning, reparationer och

servicearbeten, proviant och drivmedel.

 Skeppsklarerarverksamheten regleras i skeppsklarerarförordningen (1934:119).

Enligt förordningen krävs det auktorisation för att klarera fartyg. Innan

auktorisation meddelas skall Sjöfartsverket inhämta yttrande från vederbörande

handelskammare och om det anses nödvändigt från sammanslutningar av utövare av

rederinäring och skeppsklareringsverksamhet. Sådan auktorisation kan medges både

fysiska och juridiska personer. Antalet auktorisationer uppgick år 1992 till ca

300. Av dessa tillstånd gällde ca 20 för enskild person, 20 för handelsbolag och

260 för aktiebolag. Det utfärdas ca 8 nya auktorisationer per år. Ett tillstånd

kan vara tillfälligt och gäller då för viss tid eller i annan begränsad

omfattning. Antalet tillfälliga tillstånd var 1992 ca 25 stycken. Ungefär en

tredjedel av de tillfälliga tillstånden var tidsbegränsade. Redaren eller hans

personal får själva utföra klareringen inom det tulldistrikt där redaren har

kontor av stadigvarande beskaffenhet. Det sker i stor utsträckning vad beträffar

färjetrafiken, medan den konventionella fraktsjöfarten i huvudsak klareras av

skeppsklarerare. Taxa för skeppsklareringsarvoden fastställs av Sjöfartsverket.

5 Upphävande av skeppsklarerarförordningen(1934:119)

Regeringens förslag: Skeppsklarerarförordningen

(1934:119) upphävs.

Sjöfartsverkets förslag: Sjöfartsverket föreslog en ny lag om skeppsklarering,

då verket menade att skeppsklarerarförordningen (1934:119) var otidsenlig och

inte kunde iakttas i alla delar. Verket föreslog att den statliga regleringen

av taxorna för skeppsklarerararvoden skulle slopas och att skeppsklarerarna

skulle få konkurrera fritt inom sina verksamhetsområden. Däremot ansåg verket

att det även fortsättningsvis fanns skäl att behålla kravet på auktorisation av

klarerare. Sådan auktorisation skulle dock endast ges till fysiska personer.

Skeppsklarerarnas oberoende ställning skulle stärkas och värnas. Befälhavare på

fartyg, vilkas redare har fast kontor i Sverige, skulle få möjlighet att klarera

sina fartyg själva, vilket motiverades med den förbättring av kommunika-

tionsmöjligheterna som skett under senare år.

 Remissinstanserna: Sjöfartsverkets skrivelse den 23 mars 1992 fick ett blandat

mottagande av remissinstanserna. Flera remissinstanser ifrågasatte förslaget i

dess helhet och menade att det inte behövs en offentligrättslig reglering av

skeppsklarerarverksamheten. De remissinstanser som var positiva till förslaget

menade att det behövs en reglering så att skeppsklarering kan bedrivas på ett

förtroendefullt sätt.

 Kommunikationsdepartementets promemoria: Mot bakgrund av remissutfallet av

Sjöfartsverkets skrivelse har i promemorian föreslagits att

skeppsklarerarförordningen i sin helhet skall upphävas.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat Kommunika-

tionsdepartementets förslag om upphävande av skeppsklarerarförordningen utan

erinran. Sveriges Redareförening, Sveriges Hamn- och Stuveriförbund och

Konkurrensverket tillstyrker förslaget. Sjöfartsverket har inga generella

invändningar mot förslaget men pekar på att ett stort antal av de fartyg som

anlöper endast gör en eller ett par resor på svensk hamn. Dessa är i behov av

att på ett säkert sätt kunna välja ett kompetent ombud. Sjöassuradörernas

Förening uppger att de inte har några generella invändningar mot förslaget, men

pekar på att frågan om skeppsklarerares försäkringsskydd är väsentlig.

Kustbevakningen, Generaltullstyrelsen och Sveriges Skeppsklarerare- och

Skeppsmäklareförening förordar däremot auktorisation av klarerare för att

klareringen skall kunna bedrivas på ett förtroendefullt sätt. Sveriges

Skeppsklarerare- och Skeppsmäklareförening menar att klareringsförfarandet inte

har blivit mindre omfattande trots att sättet att kommunicera ändrats.

 Skälen för regeringens förslag: Sjöfarten har under 1900-talets senare del

radikalt ändrat karaktär från löslastat styckegods till enhetslaster och

specialfartyg. Information finns tillgänglig för redare och befälhavare på ett

nytt sätt och kan genom informationsteknologin överföras enklare och snabbare.

Befälhavarnas behov av hjälp av ett ombud på plats har minskat genom tillkomsten

av datoriserade rutiner och telekommunikation. De skäl som fanns för att

säkerställa fungerande fartygstransporter genom att lagstifta om hur redaren

skulle kommunicera med myndigheterna och lösa praktiska förutsättningar för ett

hamnanlöp finns således inte längre i samma utsträckning. Internationellt sett

är det ovanligt med en statlig reglering av skeppsklarerarverksamheten.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att fartygstransporter bör lik- ställas med

transporter med övriga transportmedel och att skeppsklarerarförordningen

(1934:119) i sin helhet bör upphävas. Redare och tidsbefraktare bör fritt kunna

välja form för hur skeppsklareringen bäst skall lösas. Antingen skall de själva

kunna klarera fartyget eller så skall tjänsten kunna upphandlas av ett

fristående bolag. Det är sannolikt att redarna under sådana förutsättningar i

större utsträckning skulle klarera fartygen med hjälp av sin egen personal.

 En fråga som uppkommer är om en avreglering av skeppsklarerarverksamheten kan

leda till missförhållanden genom att mindre seriösa klarerare försöker

konkurrera med lägre priser. Huvuddelen av sjöfarten på svenska hamnar sker

numera med relativt stora fartyg som har höga kostnader för liggetid. För

redaren är det därför av väsentligt intresse att hamnuppehållet görs så kort som

möjligt. Detta förutsätter att fartygets anlöp är väl förberett så att kajplats

finns tillgänglig, lots och eventuella bogserbåtar är förvarnade, last som skall

tas in finns på plats, stuveriet är förberett m.m. För detta förberedelsearbete

kan biträde av en kunnig skeppsklarerare vara av väsentlig betydelse. Kostnaden

för anlitande av en skeppsklarerare är då ofta mindre intressant än kvaliteten

på den service han lämnar. Försummelse eller annan brist i klareringsarbetet kan

kosta redaren mer än klareringsarvodet. Troligen kommer redarens val av

skeppsklarerare därför mer att bero på klarerarens kompetens och renommé än på

storleken av den avgift klareraren begär. Även frågan om skeppsklarerarens

försäkringsskydd kommer troligtvis ha betydelse vid valet av klarerare.

 Även svenska myndigheter är i viss mån beroende av att fartyg klareras av

kompetenta personer. I klarerarnas uppgifter ingår för närvarande att upplysa

fartygens befälhavare om de författningar som gäller för sjöfarten. Denna

upplysningsskyldighet får anses omfattas av den allmänna informationsskyldighet

som åvilar myndigheter inom deras respektive verksamhetsområden.

 Uppbörden av sjöfartsavgifter skall enligt 11 § förordningen (1977:1118) om

fyravgifter och enligt 6 § förordningen (1977:1119) om farledsvaruavgifter

ombesörjas av Tullverket. Uppgiften delegeras vanligtvis till en skeppsklarerare

som utför beräkning, debitering och inkassering för berörda myndigheter.

Avgifterna skall betalas innan ett fartyg får avgå från en svensk hamn. Enligt

de tillämpningsföreskrifter som Sjöfartsverket utfärdat kan avgifterna påföras

en skeppsklarerare om denne till den tullanstalt som skall uppbära avgiften

lämnat en förbindelse i vilken han säger sig svara för deras betalning. Han har

därefter 15 dagar på sig att betala avgiften. När detta system används kan

fartyget avgå omedelbart efter det att lossning eller lastning avslutats, vilket

i hög grad underlättar för sjöfarten. Regeringen anser att samma system bör

kunna användas även om skeppsklarerarförordningen (1934:119) upphävs.

 Om ett fartyg lämnar hamnen och sjöfartsavgifterna inte erläggs så kan det leda

till kreditförluster för staten. Det torde vara ett mindre problem då fartyget

enligt sjöpantreglerna i 3 kap. 36 § första stycket sjölagen (1994:1009) kan

beläggas med kvarstad vid nästa hamnanlöp.

 Skeppsklarerarförordningen (1934:119) har ett sådant innehåll att frågan om

dess upphävande till följd av reglerna i regeringsformen numera skall

underställas riksdagen.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över Sjöfartsverkets

förslag om en ny lag om skeppsklarering.

Yttrande över förslaget har avgivits av

Göta Hovrätt, Kammarrätten i Göteborg, Kommerskollegium, Kustbevakningen,

Generaltullstyrelsen, Konkurrensverket, Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges

Stuvareförbund/Svenska Hamnförbundet, Sveriges Redareförening, Sjöassuradörernas

Förening, Sveriges Skeppsklarerare- och Skeppsmäklareförening och Sveriges

Speditörförbund.

 Sveriges Försäkringsförbund hänvisar till det yttrande som lämnats av

Sjöassuradörernas Förening.

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över Kommu-

nikationsdepartementets promemoria om avreglering av skeppsklarerarverksamheten.

Yttrande över promemorian har avgivits av

Sjöfartsverket, Sveriges Redareförening, Sveriges Hamn- och Stuveriförbund (f.d

Sveriges Stuvareförbund/Svenska Hamnförbundet), Konkurrensverket,

Sjöassuradörernas Förening, Kustbevakningen, Generaltullstyrelsen, och Sveriges

Skeppsklarerare- och Skeppsmäklareförening.

KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande:[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:81 Upphävande av

skeppsklarerarförordningen (1934:119).