Regeringens proposition

1996/97:110

Vissa skolfrågor m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Ylva[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Genom en ändring av skollagen som trädde i kraft den 1 juli 1996 har ett

landsting rätt att kräva full kostnadsersättning av hemkommunerna för

sin utbildning i gymnasieskolan. För att ge kommunerna fullt ekonomiskt

ansvar för utbildningen i gymnasieskolan och den gymnasiala

vuxenutbildningen föreslår regeringen i denna proposition att en

skatteväxling mellan landsting och kommuner landstingsområdesvis

skall vara genomförd före utgången av 1998. Den storlek som

skatteväxlingen skall omfatta överenskommes mellan landsting och

kommuner inom respektive landstingsområde. Vidare föreslås att

landstingen får anordna specialutformade program efter

överenskommelse med en kommun. Ändringarna föreslås träda i kraft

den 1 juli 1997.

Regeringen tar vidare upp vissa frågor om hemspråksundervisningen

och gör bl.a. den bedömningen att hemspråksundervisning bidrar till

språkutveckling både av hemspråket/modersmålet och svenska språket.

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om särskild skatteväxling med anledning av

ändrade möjligheter för ett landsting att begära ersättning från

gymnasieelevernas hemkommuner 4

2.2 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 5

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Huvudmän för gymnasial utbildning 12

4.1 Gällande regler 12

4.2 Beskrivning av nuvarande organisation 13

4.2.1 Gymnasieskolan 13

4.2.2 Komvux 14

4.2.3 Gymnasiesärskola och särvux 15

4.3 Kostnader för utbildning inom områdena naturbruk och

omvårdnad 15

4.4 Kvarstående problem med gällande regler 16

5 Skatteväxling mellan kommuner och landsting 18

- 6 Specialutformade program 21

7 Hemspråk 23

7.1 Bakgrund 23

7.2 Hemspråksundervisningen i siffror 23

7.3 Studiehandledning på hemspråket 24

7.4 Forskning och utvärderingar 25

7.5 Utbildning, fortbildning och läromedel 26

7.6 Pedagogisk utvecklingsverksamhet för finskspråkiga elever 26

7.7 Från hemspråk till modersmål 27

8 Författningskommentar 29

8.1 Förslag till lag om särskild skatteväxling med anledning av

ändrade möjligheter för ett landsting att begära ersättning från

gymnasieelevernas hemkommuner 29

8.2 Förslaget till lag om ändring i skollagen 29

Bilaga 1 Sammanfattning av PM om Huvudmannaskapet för

gymnasiala utbildningar 32

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden över PM om

Huvudmannaskapet för gymnasiala utbildningar 33

Rättsdatablad 35

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

- lag om särskild skatteväxling med anledning av ändrade möjligheter

för ett landsting att begära ersättning från gymnasieelevernas

hemkommuner

- lag om ändring i skollagen (1985:1100)

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om särskild skatteväxling med anledning

av ändrade möjligheter för ett landsting att begära ersättning

från gymnasieelevernas hemkommuner

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Ett landsting skall, när det fastställer sin skattesats, sänka

skattesatsen med det belopp som motsvarar det minskade

utdebiteringsbehov som uppkommit med anledning av att landstingen

från och med den 1 juli 1996 har fått möjlighet att begära full ersättning

från gymnasieelevernas hemkommuner.

Skatteväxlingen skall ske senast inför år 1999.

2 § En kommun som ingår i ett landsting får, när den fastställer sin

skattesats, höja den med det belopp som motsvarar högst landstingets

sänkning av skattesatsen enligt 1 §.

3 § Varje landsting och de kommuner som ligger inom respektive

landsting skall före utgången av år 1998 träffa en överenskommelse med

vilket belopp landstingen skall sänka sin skattesats.

_____________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.2 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)

dels att nuvarande 5 kap. 4 a § skall betecknas 5 kap. 4 c §,

dels att 5 kap. 13, 13 a och 20 §§, 6 kap. 10 och 10 a §§, samt 12 kap.

3 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 5 kap. 4 a, 4 b,

13 b, 13 c och 13 d §§, samt närmast före 5 kap 13 b § en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 a §

 Ett specialutformat program skall

i fråga om utbildningens nivå

motsvara ett nationellt program och

därmed kunna ligga till grund för

fortsatt utbildning på högskolenivå

eller för yrkesverksamhet. Det kan

utformas individuellt för en elev

eller gemensamt för en grupp

elever.

 Styrelsen för utbildningen skall

fastställa en plan för varje

specialutformat program. Om

programmet är avsett för en grupp

elever, skall styrelsen även fastställa

programmål. Regeringen eller den

myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter

om omfattningen av ett

specialutformat program.

Regeringen får föreskriva att

utbildningen skall omfatta minst

vissa av de ämnen som anges i

bilaga 2.

4 b §

 Ett individuellt program kan

 1. syfta till att stimulera eleven att

senare gå över till ett nationellt

program eller ett specialutformat

program,

 2. göra det möjligt för ungdomar

att genom lärlingsutbildning förena

en anställning som syftar till

yrkesutbildning med studier av vissa

ämnen i gymnasieskolan,

 3. avse utbildning för udda yrken,

och

 4. möta speciella behov hos eleven.

 Ett individuellt program som har

ett sådant syfte som anges i första

stycket 1 kan utformas för en grupp

elever.

 Utbildningen på ett individuellt

program skall följa en plan, som

skall fastställas av styrelsen för

utbildningen. I fråga om sådana

individuella program som avses i

första stycket 2 får regeringen

föreskriva att utbildningen i skolan

skall omfatta minst vissa av de

ämnen som anges i timplanerna i

bilaga 2.

13 §

Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av

specialutformade program eller individuella program för de ungdomar i

kommunen som avses i 1 § och som inte har tagits in på något nationellt

program i gymnasieskolan eller en likvärdig utbildning eller har avlagt

International Baccalaureate (IB). Detsamma gäller den som har tagits

emot på ett nationellt program i gymnasieskolan eller till en likvärdig

utbildning men som har avbrutit utbildningen där. I fråga om elever från

särskolan gäller skyldigheten dock endast individuella program och

endast om eleven vid prövning enligt 6 kap. 7 § inte tas emot i särskolan,

därför att eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan.

 Ett specialutformat program skall

i fråga om utbildningens nivå

motsvara ett nationellt program

och därmed kunna ligga till grund

för fortsatt utbildning på

högskolenivå eller för

yrkesverksamhet. Regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter

om omfattningen av ett

specialutformat program och krav

på förkunskaper på ett sådant

program. Regeringen får föreskriva

att utbildningen skall omfatta minst

vissa av de ämnen som anges i

bilaga 2. De behörighetskrav som

anges i 5 § första stycket 1 och 2

för nationella program gäller även

för specialutformade program.

 Ett individuellt program kan

 1. syfta till att stimulera eleven att

senare gå över på ett nationellt

program eller ett specialutformat

program,

 2. göra det möjligt för ungdomar

att genom lärlingsutbildning förena

en anställning som syftar till

yrkesutbildning med studier av

vissa ämnen i gymnasieskolan,

 3. avse utbildning för udda yrken

och

 4. möta speciella behov hos

eleven.

 Ett erbjudande enligt första

stycket får avse utbildning som

anordnas av hemkommunen eller

av en annan kommun eller, i fråga

om specialutformade program, ett

landsting. Utbildning som anordnas

av en annan kommun eller ett

landsting och som avser en grupp

elever enligt vad som anges i 4 a

och 4 b §§ får erbjudas inom ramen

för ett samverkansavtal. Två eller

flera kommuner som gemensamt

erbjuder utbildning för en grupp

elever bildar ett samverkansområde

för den utbildningen. Kommuner

och landsting som har slutit

samverkansavtal om utbildning för

en grupp elever bildar tillsammans

ett samverkansområde för den

utbildningen.

13 a §

 En kommun får för en grupp

elever erbjuda specialutformade

program och individuella program

som har ett sådant syfte som anges

i 13 § tredje stycket 1. Erbjudandet

skall avse utbildning som anordnas

inom kommunen eller i en annan

kommun i enlighet med ett

samverkansavtal.

 Styrelsen för utbildningen skall

fastställa programmål för varje

specialutformat program som

erbjuds en grupp elever.

Vad som sägs i 11 § första och

tredje styckena gäller även i fråga

om utbildning enligt denna

paragraf.

 En ansökan om att tas in på ett

program enligt denna paragraf

skall skickas till styrelsen för

utbildningen i den sökandes

hemkommun. Om programmet

anordnas av en annan kommun

inom samverkansområdet skall

styrelsen omedelbart sända

ansökan vidare till styrelsen för

utbildningen där.

 Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

utbildning på specialutformade

program.

Mottagande av sökande till

specialutformade och

individuella program som är

avsedda för en grupp elever

13 b §

 En kommun eller ett landsting som

anordnar utbildning för en grupp

elever är skyldig att ta emot en

behörig sökande till utbildningen,

om den sökande hör hemma i

kommunen eller samverkansområdet

för utbildningen eller om

hemkommunen har åtagit sig att

svara för kostnaderna för

utbildningen.

 De behörighetskrav som anges i

5 § första stycket 1 och 2 för

nationella program gäller även för

specialutformade program.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer får meddela

ytterligare föreskrifter om

behörighetskrav för sådana

program.

13 c §

 En ansökan om att tas in på en

utbildning som är avsedd för en

grupp elever skall skickas till

styrelsen för utbildningen i den

sökandes hemkommun. Om ansökan

avser en utbildning som anordnas

av en annan kommun eller ett

landsting, skall styrelsen omedelbart

sända ansökan vidare till styrelsen

för utbildningen där. Till ansökan

skall styrelsen foga ett yttrande där

det framgår om hemkommunen åtar

sig att svara för kostnaderna för

elevens utbildning, om inte

hemkommunen tillhör

samverkansområdet för

utbildningen.

13 d §

 Frågan om att ta emot en sökande

till utbildning som är avsedd för en

grupp elever prövas av styrelsen för

utbildningen i den anordnande

kommunen eller landstinget.

Styrelsens beslut får överklagas till

Skolväsendets överklagandenämnd

av den sökande.

20 §

 Den som har påbörjat en

utbildning på ett specialutformat

eller ett individuellt program i en

kommun har rätt att fullfölja

programmet enligt den plan som

fanns när utbildningen inleddes.

 Den som har påbörjat en

utbildning på ett specialutformat

eller ett individuellt program i en

kommun har rätt att fullfölja

programmet enligt den plan som

fanns när utbildningen inleddes.

Samma rätt har den som har

påbörjat ett specialutformat

program i ett landsting.

Om eleven har medgivit att programmet ändras, har han rätt att

fullfölja utbildningen på det ändrade programmet.

Rätten att fullfölja utbildningen gäller även efter ett studieuppehåll på

högst ett läsår för studier utomlands.

 6 kap.

 10 §

Varje kommun skall erbjuda de elever som har bedömts kunna gå på

ett nationellt program ett urval av olika program. Antalet platser på de

olika programmen skall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål.

 Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

utbildning på nationella program.

 Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

utbildning på nationella och

specialutformade program.

Ett erbjudande enligt första stycket skall avse utbildning som anordnas

inom kommunen eller i en annan kommun eller ett landsting i enlighet

med samverkansavtal.

 10 a §

 Om ett landsting anordnar

utbildning på nationella program,

gäller vad som sägs i 6 § tredje

stycket om skyldighet att anordna

skolskjuts för landstinget.

 Om ett landsting anordnar

utbildning, gäller vad som sägs i 6

§ tredje stycket om skyldighet att

anordna skolskjuts för landstinget.

12 kap.

3 §

Kommunerna skall erbjuda särvux. De skall härvid sträva efter att

erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan.

 Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

särvux som motsvarar den

utbildning som ges på nationella

program i gymnasiesärskolan.

 Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

särvux. som motsvarar den

utbildning som ges på nationella och

specialutformade program i

gymnasiesärskolan.

__________________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3 Ärendet och dess beredning

Huvudmannaskap för gymnasiala utbildningar

När det gäller landstingens rätt att anordna gymnasial utbildning har

skollagen ändrats fr.o.m. den 1 juli 1996 (prop.1995/96:183,

bet.1995/96:UbU10, rskr. 1995/96:265).

I proposition 1995/96:183 uttalade regeringen som sin uppfattning att

det i första hand är kommunerna som skall vara huvudmän för all

utbildning i gymnasieskolan och komvux, dvs. även utbildningar inom

naturbruk och omvårdnad. Detta skulle innebära att ett landsting först

efter överenskommelse med en kommun skulle ha möjlighet att som

huvudman anordna gymnasieutbildning . I propositionen nämns att innan

ett förslag av den innebörden kan läggas måste vissa frågor om

skatteväxling m.m. ytterligare beredas.

Genom bl.a. en överläggning den 24 oktober 1996 med företrädare för

skolhuvudmän, Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet,

branschorganisationer m.fl. har underlag för bedömningar och förslag

hämtats in. En arbetsgrupp inom regeringskansliet har berett frågan.

Arbetsgruppens förslag finns redovisade i en promemoria

(Sammanfattning av promemorian i bilaga 1) om huvudmannaskapet för

gymnasiala utbildningar (1996-11-22) som har remissbehandlats. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig på

Utbildningsdepartementet (dnr U96/3935/S). En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2.

Hemspråksundervisning

Riksdagen har vid behandlingen av 1994 års budgetproposition avseende

anslag till skolväsendet beslutat ge regeringen till känna vad

utbildningsutskottet anfört om en översyn av hemspråksundervisningen

(prop. 1993/94:100 bil. 9, bet. 1993/94:UbU7, rskr. 1993/94:208). Mot

bakgrund av den debatt som på senare tid förts om

hemspråksundervisningen ansåg utskottet att det var angeläget att få en

samlad översyn av hemspråksundervisningen.

Regeringen uppdrog den 23 februari 1995 åt Skolverket att göra den

begärda översynen. Syftet skulle vara att belysa i vilken mån

hemspråksundervisningen bidrar till den eftersträvade tvåspråkigheten.

Skolverket har den 22 april 1996 i en rapport (nr 105) redovisat

uppdraget.

4 Huvudmän för gymnasial utbildning

4.1 Gällande regler

Regeringen föreslog i propositionen Huvudmannaskapet för gymnasial

utbildning m.m. (prop.1995/96:183) att ett landsting efter

överenskommelse med en kommun skulle få anordna även andra

nationella program i gymnasieskolan än inom naturbruk och omvårdnad.

Vidare föreslogs att den företrädesrätt landstingen hade att anordna

utbildning inom naturbruk och omvårdnad skulle tas bort. Ett landsting

borde även efter överenskommelse med en kommun få anordna

gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning i komvux inom

andra områden än naturbruk och omvårdnad samt nationella program i

gymnasiesärskolan och motsvarande utbildning i särvux. Ändringarna

föreslogs träda i kraft den 1 juli 1996. Riksdagen beslöt i enlighet med

propositionen (bet.1995/96:UbU10, rskr. 1995/96:265).

Varje kommun är enligt skollagen (1985:1100) skyldig att erbjuda

samtliga ungdomar i kommunen utbildning i gymnasieskolan på

nationella program, specialutformade eller individuella program, fram till

och med första halvåret det år de fyller 20 år. Detta innebär att

kommunerna har ansvar för att alla ungdomar får en gymnasieutbildning.

Erbjudandet skall när det gäller nationella program avse utbildning som

anordnas inom kommunen eller i en annan kommun eller ett landsting i

enlighet med samverkansavtal mellan hemkommunen och kommuner

eller landsting som anordnar utbildningen i fråga. Kommuner får anordna

samtliga nationella program i gymnasieskolan medan landsting enligt 5

kap. 6 § skollagen får anordna utbildning enbart på sådana nationella

program som avser naturbruk och omvårdnad. Efter överenskommelse

med en kommun får ett landsting dock anordna utbildning även på andra

nationella program.

Även i fråga om gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning

gäller enligt 11 kap. 17 § skollagen att landstingen får anordna utbildning

inom områdena naturbruk och omvårdnad. Efter överenskommelse med

en kommun får ett landsting anordna sådan vuxenutbildning även inom

andra områden. Kommuner kan anordna vuxenutbildning inom alla

områden.

 Hemkommunen har inom gymnasiesärskolan skyldighet att erbjuda de

elever som har bedömts kunna gå ett nationellt program ett urval av olika

program. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom

kommunen eller i en annan kommun eller i ett landsting i enlighet med

samverkansavtal. Kommunerna skall vidare erbjuda särvux och därvid

sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan.

En kommun har alltså enligt gällande regelverk skyldighet att erbjuda

sina invånare gymnasial utbildning. Kommunen har därvid från den 1 juli

1996 obegränsad rätt att själv anordna den utbildningen men har också

möjlighet att, om den av olika skäl så önskar, i stället låta invånarna delta

i den utbildning som anordnas av en annan kommun eller ett landsting.

Detta sker för gymnasieskolan enligt sådana samverkansavtal som kan

upprättas mellan kommuner eller mellan kommuner och landsting.

I 1 kap. skollagen regleras vem som kan vara huvudman för, dvs.

anordna, utbildningen. För gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan

och särvux är kommuner och landsting huvudmän. Bestämmelserna

innebär emellertid inte något åliggande att erbjuda eller anordna

utbildning inom en viss skolform. Sådana bestämmelser finns i

respektive skolformskapitel. Inte heller innebär det förhållandet att någon

får vara huvudman för en viss skolform någon obetingad rätt att bedriva

all form av utbildning inom skolformen. Det ansvar som följer med

huvudmannaskapet framgår av 1 kap. 12 § skollagen. Enligt den

bestämmelsen ansvarar den som är huvudman för en del av det offentliga

skolväsendet för att utbildningen genomförs i enlighet med

bestämmelserna i skollagen och de bestämmelser som kan finnas i annan

lag eller förordning.

Huvudmannaskapet, med den innebörd detta begrepp har i skollagen,

medför alltså inte automatiskt en skyldighet att erbjuda eller anordna

utbildning. Skyldigheten att erbjuda utbildning åvilar hemkommunen

men det är den kommun eller det landsting eller den fristående

gymnasieskola som anordnar utbildningen som är dess huvudman och

ansvarar för utbildningen.

Kommuner och landsting kan enligt lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan sluta avtal med en enskild fysisk

eller juridisk person om att denna skall bedriva viss undervisning inom

gymnasieskolan. Enligt 11 kap. 6 § och 12 kap. 9 § skollagen får

kommuner och landsting uppdra åt andra att anordna komvuxutbildning

respektive särvuxutbildning. I båda fallen övergår dock inte

huvudmannaskapet till utföraren. Kommunen eller landstinget är

fortfarande huvudman för utbildningen och rektorn i det offentliga

skolväsendet ansvarar för ledningen av utbildningen vilket bl.a.

inkluderar utfärdande av slutbetyg.

4.2 Beskrivning av nuvarande organisation

4.2.1 Gymnasieskolan

Av de 312 375 elever, som läsåret 1995/96 enligt Skolverkets

redovisning i SKOLAN Jämförelsetal för huvudmän (Rapport nr 106),

deltog i gymnasieskolans utbildningar gick 284 484 elever (91,1 procent)

i kommunala gymnasieskolor, 20 691 (6,6 procent) i landstingens

gymnasieskolor och 7 200 (2,8 procent) i fristående skolor.

I de två program där landstingen tidigare hade företrädesrätt är

organisationen följande.

Naturbruksprogrammet

Landstingen bedriver utbildning på naturbruksprogrammet i 46 skolor

med sammanlagt 2 137 intagningsplatser. Kommunerna anordnar för

närvarande programmet i sex skolor med 234 platser. Två av skolorna är

de före detta landstingsskolorna i Västerbottens län. En finns på Gotland

som inte har något landsting. Dessa tre skolor har en allsidig

naturbruksutbildning. Två skolor med djurvårdsinriktning tillhör

Stockholms stad, en skola i Hällefors har vattenbruksinriktning och en

skola med inriktning mot renskötsel finns i Arjeplog där det första årets

studier bedrivs i en landstingsskola.

Ungefär 90 procent av eleverna på naturbruksutbildningar finns vid

landstingets gymnasieskolor.

Omvårdnadsprogrammet

Vid 92 skolor har landstingen utbildning på omvårdnadsprogrammet med

4 575 intagningsplatser. I kommunerna finns omvårdnadsprogrammet i

36 skolor med 1 146 intagningsplatser. Även en fristående

gymnasieskola, Jakobsbergs Fria Gymnasium, anordnar utbildning som

motsvarar omvårdnadsprogrammet med 90 intagningsplatser. Bland de

36 kommunala skolorna finns nästan hälften i Västerbottens och

Norrbottens län där all omvårdnadsutbildning organiseras av

kommunerna. Göteborg, Malmö och Gotland, som står utanför

landstingssystemet har egna skolor. Fem kommuner i Stockholms län

genomför omvårdnadsprogrammet. Stockholms stad bedriver

programmet vid två skolenheter. Inom kommunens gränser finns också

tre landstingsgymnasier med omvårdnadsprogrammet. Av landets

gymnasieskolor med omvårdnadsprogrammet anordnar alla grenen

omvårdnad medan 19 även har grenen tandvård. Av

omvårdnadsprogrammets utbildningar bedrivs 82 procent med landsting

som huvudmän mätt i antalet elever.

4.2.2 Komvux

Av Skolverkets rapport 106 framgår att av totalt 155 971 elever i komvux

1995, gick 150 664 (97 procent) i komvux som anordnas av kommuner.

Det är inte möjligt att direkt ur tillgänglig utbildningsstatistik klart

avgöra vilken volym vuxenutbildningen inom naturbruks- och

omvårdnadsområdena har i kommuner respektive landsting.

Komvux anordnar kurser som i många fall hämtas från flera olika

program. En utredning inom Skolverket baserad på deltagarstatistik

insamlad i vecka 41 höstterminen 1995 visar dock att nästan 78 procent

av vuxenutbildningen i landet med inriktning mot naturbruk och

omvårdnad bedrivs i landstingens skolor, drygt 22 procent i

kommunernas. Lika många kursdeltagare i komvux som ungdomselever i

gymnasieskolan, drygt 20 000 i båda fallen, studerar i landstingens

skolor. Det bör dock noteras att ungdomarna läser hela program medan

många av de vuxna endast läser ett begränsat antal kurser, ofta i

behörighetskompletterande syfte.

4.2.3 Gymnasiesärskola och särvux

Tidigare beslut om att huvudmannaskapet för gymnasiesärskola och

särvux skulle övergå från landstingen till kommunerna innebar att

kommunerna senast fr.o.m. den 1 januari 1996 skulle vara huvudmän för

verksamheten. Riksdagsbeslutet med anledning av propositionen

Huvudmannaskapet för gymnasial utbildning m.m. (prop.1995/96:183)

innebar dock att landstingen efter överenskommelse med en kommun

kan vara huvudman. I utbildningsstatistiken från 1995/96 finns redovisat

783 elever i landstingens gymnasiesärskolor. Av dessa fanns 27 elever

inom naturbruksprogrammet. Omvårdnadsprogrammet finns inte i

gymnasiesärskolan. I kommunernas naturbruksutbildning fanns 487

gymnasiesärskoleelever registrerade.

Läsåret 1995/96 hade särvux 3 620 elever varav 711 återfanns i

utbildningarna med landsting som huvudmän. Av dessa elever

undervisades 30 på gymnasiesärskolenivå.

4.3 Kostnader för utbildning inom områdena naturbruk och

omvårdnad

Här redovisade uppgifter om utbildningskostnaderna i kommuner och

landsting har hämtats från Skolverkets rapporter avseende kalenderåret

1995.

Gymnasieskolan

Den genomsnittliga kostnaden per elev för naturbruksprogrammet var

1995 för kommunernas del 107 200 kronor och för landstingens del

127 400 kronor, vilket gör programmet till det mest kostsamma inom

gymnasieskolan. Spridningen av kostnaderna är stor mellan de olika

kommunerna och landstingen, vilket främst torde kunna förklaras av

skolornas olika inriktningar. Vissa inriktningar, som t.ex. skogsbruk, är

mycket utrustningskrävande och drar därför mycket höga kostnader. De

få naturbruksskolor som finns i kommunal regi består till hälften av

enheter med en smal och förhållandevis billig inriktning, vilket kan

förklara de lägre elevkostnaderna i kommungruppen. Genom tillkomsten

av de två naturbruksskolorna i Västerbottens län med reguljärt

utbildningsutbud har kommungruppens skolor i hög grad närmat sig

landstingens kostnadsnivå.

Kostnaderna per elev år 1995 för omvårdnadsprogrammet var 52 200

kronor för kommunerna och 70 800 kronor för landstingen. Även för

detta program är spridningen i kostnadsbilden stor. Skolor med

tandvårdsgren har vanligen höga kostnader.

Komvux

Kostnadsuppgifter för utbildningar inom naturbruk och omvårdnad i

komvux finns bara tillgängliga för landstingen. Den genomsnittliga

kostnaden för heltidselev i naturbruksprogrammet 1995 var 121 400

kronor och för omvårdnadsprogrammet 58 800 kronor. Spridningen är

stor mellan de olika landstingen.

Interkommunal ersättning

Från den 1 juli 1992 då statsbidraget till landstingens

gymnasieutbildningar upphörde hade landstingen rätt att uppbära

interkommunal ersättning från elevernas hemkommuner motsvarande det

statsbidrag som tidigare utgick. Det kom att medföra att landstingen

täckte sina kostnader för utbildningen inom naturbruk och omvårdnad på

gymnasieskolan till ungefär en tredjedel med interkommunal ersättning

medan de övriga två tredjedelarna finansierades med

landstingsskattemedel. Mellan primärkommuner gällde full

kostnadstäckning med interkommunal ersättning.

Genom den ändring i 5 kap. 23 § skollagen som trädde i kraft den 1

juli 1996 kan även landstingen kräva full kostnadstäckning för

gymnasieskolan i interkommunal ersättning från hemkommunerna.

Ändringen motiveras med att specialbestämmelsen för landstingen var

föråldrad. Enligt tillgängliga uppgifter har dock inget landsting utnyttjat

den möjligheten för läsåret 1996/97.

Andel av landstingens kostnader för gymnasial utbildning som täcks med

skattemedel

I Skolverkets rapport nr 106 (september 1996) kan utläsas landstingets

kostnader år 1995 som täcks via landstingsskatten för gymnasiala

utbildningar inom naturbruks- och omvårdnadsprogrammen.

Nettokostnaden per län varierar mellan 134,1 miljoner kronor

(Stockholms läns landsting) och 21,0 miljoner kronor (Norrbottens läns

landsting). Ställt i relation till landstingens totala skattefinansiering

erhålles den skattesats (öre per skattekrona) denna kostnad utgör.

Riksgenomsnittet är 18 öre/skattekrona. Landstinget i Jämtland har det

högsta värdet med 33 öre/skattekrona medan landstingen i Norrbotten

och Stockholm har de lägsta värdena med vardera 8 öre/skattekrona.

4.4 Kvarstående problem med gällande regler

Ändringarna i skollagen med anledning av proposition 1995/96:183 löste

en rad problem. Dels fick kommunerna rätt att utan medgivande från

landstinget anordna omvårdnads- och naturbruksutbildningar i

gymnasieskolan, dels undanröjdes också hindret för landsting att anordna

andra nationella program i gymnasieskolan om ett landsting kommit

överens med en kommun om detta.

Genom dessa ändringar och motsvarande ändringar beträffande

komvux, gymnasiesärskola och särvux har därmed kommunerna givits

alla formella möjligheter att själva anordna den gymnasiala utbildning

varje kommun önskar. Samtidigt har möjligheten öppnats för att låta

landstingen ta en större andel av de gymnasiala utbildningarna. Genom

regional samverkan kan många olika organisationsformer skapas allt

efter det lokala behovet.

Riksdagsbeslutet upphävde även den föråldrade begränsningen av

landstingens ersättning från hemkommunen till den nivå som svarade

mot det statsbidrag som utgick till hemkommunen för elevens utbildning

i gymnasieskolan. Om landstingen utnyttjar den nya möjligheten att ta ut

full kostnadstäckning innebär det, om skatteväxling inte sker, en

övervältring av utbildningskostnaderna från landsting till kommuner.

Landstingens sammanlagda nettokostnad för gymnasial utbildning som

täcktes av landstingsskattemedel år 1995 var 1 435,7 miljoner kronor.

När landstingen erhöll möjlighet att anordna andra program än

naturbruksprogrammet och omvårdnadsprogrammet efter

överenskommelse med en kommun gällde det endast nationella program.

På olika håll i landet har aktualiserats att landsting på kommunernas

önskemål också bör få anordna specialutformade program bl.a. med

anknytning till det lokala näringslivet. Det är dock med nuvarande regler

inte möjligt.

5 Skatteväxling mellan kommuner och landsting

Regeringens förslag: En skatteväxling mellan landsting och

kommuner skall före utgången av 1998 genomföras

landstingsområdesvis för gymnasiala utbildningar inom områdena

naturbruk och omvårdnad. Den storlek som skatteväxlingen skall

omfatta överenskommes inom respektive landstingsområde mellan

landsting och kommuner.

Utredningens förslag: Arbetsgruppens förslag överensstämmer i

huvudsak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Fem av de sju kommuner som yttrat sig, Statens

skolverk, Statens institut för handikappfrågor i skolan, Svenska

Kommunförbundet, Tjänstemännens Centralorganisation, Lärarnas

Riksförbund och Landsorganisationen/Svenska

Kommunalarbetarförbundet ställer sig positiva till förslaget om

skatteväxling. Ställningstagandena motiveras huvudsakligen av att

kommunen som har ansvaret att erbjuda invånarna utbildning också skall

disponera hela skatteutrymmet för gymnasiala utbildningar.

Negativa till skatteväxling, framförallt obligatorisk sådan, är

landstingen och Landstingsförbundet samt två av kommunerna. Det

hänvisas bl. a. till att en tvingande skatteväxling bryter mönstret med

frivillighet, vidare hänvisas till de olika förhållandena i olika delar av

landet, samt till den fördyring för små, jord- och skogsbruksdominerade

kommuner som kan bli följden och till negativa konsekvenser för

regionala samverkansprojekt.

Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening måste även i

framtiden de flesta kommunerna förlita sig på att andra huvudmän åtar

sig att svara för en större eller mindre del av utbildningsutbudet för att

eleverna skall få ett allsidigt utbud av gymnasiala utbildningar. I ett

samhällsekonomiskt perspektiv utgör detta grunden för en

kostnadseffektiv användning av de tillgängliga resurserna samtidigt som

det bäst säkerställer utbudet.

Det är en vanlig situation att en annan kommun än elevens

hemkommun är anordnare för dess elevers utbildning. Gymnasieskola

saknas helt i 61 kommuner, 210 anordnar inte alla de fjorton nationella

program som tidigare enbart kommuner fick anordna och endast 17

kommuner kan erbjuda sina ungdomar alla dessa program i en egen

gymnasieskola.

Kommunen har det fulla ansvaret för att erbjuda sina invånare en

gymnasial utbildning. För att kunna fullt ut ta detta ansvar måste, enligt

regeringens uppfattning, kommunen förfoga över de skatteintäkter som

kan hänföras till sådan utbildning, dvs. utbildning i gymnasieskola,

komvux, gymnasiesärskola och särvux. Med de totala skattemedlen

samlade i kommunerna avgör dessa på vilket sätt de vill skaffa

utbildningsplatser till sina ungdomar och vuxna. Landstingens roll är i

detta sammanhang att på eget initiativ eller efter överenskommelse med

en kommun anordna vissa gymnasiala utbildningar och ställa dess platser

till förfogande för elever från de kommuner som inte själva anordnar

utbildningarna i fråga. Detta är sålunda en del av ett system där

hemkommunerna regelmässigt utnyttjar andra kommuners och landstings

utbud för att kunna uppfylla sitt ansvar att erbjuda gymnasieutbildning.

I de utvärderingar som gjorts av gymnasieskolan sedan dess tillkomst

har de utbildningar som bedrivits av landstingen kvalitetsmässigt satts

mycket högt. Landstingen som regionövergripande organisationer har

visat sig vara särskilt lämpade att anordna utbildningar där

upptagningsområdet måste vara stort för att ge underlag för en god

utbildning med reella möjligheter till val av olika grenar och inriktningar.

Mer än 20 000 elever studerar årligen vid landstingens gymnasieskolor,

lika många kursdeltagare studerar i landstingskommunal

vuxenutbildning. Inom områdena naturbruk och omvårdnad domineras

utbildningsutbudet helt av landstingen. Det är enligt regeringens mening

av stor vikt att landstingen fortsätter att erbjuda sina utbildningar även

om en skatteväxling kommer att innebära att landstingens kostnader för

de gymnasiala utbildningarna helt finansieras genom interkommunal

ersättning från hemkommunerna jämfört med ungefär en tredjedel i dag.

Genom överenskommelser med kommunerna kan landstingens

engagemang i de gymnasiala utbildningarna ytterligare vidgas.

Regeringen har övervägt att förbehålla kommunerna initiativrätten för

all gymnasial utbildning. Genom samverkansavtal kan emellertid redan

nu hemkommunen avgöra var dess elever skall studera. Ett borttagande

av landstingens möjlighet att med initiativrätt anordna utbildningar inom

områdena naturbruk och omvårdnad skulle kunna medföra en osäkerhet

för landstingen vad gäller angelägna, långsiktiga satsningar.

Nästan alla remissinstanser, bl.a. Svenska Kommunförbundet, har

uttalat sitt stöd för bibehållen initiativrätt för landstingen i fråga om

utbildningar inom områdena naturbruk och omvårdnad.

Regeringen bedömer att landstingen även i fortsättningen skall ha

initiativrätt till de nationella programmen i gymnasieskolan inom

områdena naturbruk och omvårdnad samt till utbildningar med

motsvarande innehåll i komvux och föreslår därför ingen ändring i

skollagen i detta avseende.

Kommunernas huvudansvar för att erbjuda gymnasial utbildning och

deras skyldighet att från den 1 juli 1996 erlägga full interkommunal

ersättning bör följas av att det skatteutrymme som används för gymnasial

utbildning i sin helhet förs till kommunerna. Det ekonomiska

förhållandet mellan landsting och kommuner beträffande gymnasial

utbildning bör snarast regleras. En skatteväxling mellan landsting och

kommuner landstingsområdesvis bör därför ske för gymnasiala

utbildningar inom områdena naturbruk och omvårdnad. Landstingen

kommer därefter att kunna täcka sina kostnader för gymnasial utbildning

genom full ersättning från respektive hemkommun.

Under 1990-talet har tre skatteväxlingar gjorts med anledning av att

kommunerna övertagit verksamhet som landstingen helt eller delvis

tidigare bedrivit.

Huvudmannaskapet för särskolan och särvux fördes över från

landstingen till kommunerna senast före utgången av år 1995.

Skatteväxling kunde därvid tillämpas och möjligheten att lämna

ekonomiska bidrag från landstingen till kommunerna skulle upphöra.

På motsvarande sätt användes skatteväxling som metod för den

ekonomiska regleringen när omsorgsverksamheten överfördes till

kommunerna fr. o. m. den 1 januari 1996. Även här fick bidrag lämnas

övergångsvis.

Den tredje skatteväxlingen rörde psykiatrireformen där landstingen för

åren 1995 och 1996 gavs möjlighet att lämna bidrag i utjämnande syfte

till kommunerna.

När det gäller den storlek skatteväxlingen skall omfatta kan konstateras

en mycket stor spridning mellan landets landstingsområden.

Arbetsgruppen har i sin utredning presenterat beräkningar som baserats

på centralt samlad statistik. Innan det faktiska skatteväxlingsbeloppet

fastställs behövs en avstämning göras mot de faktiska kostnaderna som

denna verksamhet har i dag. Kostnaderna för de regionala

kunskapscentren, som finns i vissa län och som inte ingår i de

gymnasiala utbildningarna, bör exempelvis frånräknas kostnaderna för

naturbruksskolornas utbildningar för att ge ett adekvat växlingsbelopp.

En skatteväxling behöver inte innebära att varje enskild kommun direkt

kompenseras för de kostnader som uppstår. Detta kommer att bero på

dels kommunernas skattekraft, dels hur många elever från kommunen

som deltar i landstingets utbildningar. Det utjämningssystem som finns

för kommuner och landsting kommer dock att utjämna för dessa båda

faktorer. Inkomstutjämningen kompenserar skillnader i skattekraft och

genom en justering i kostnadsutjämningen avseende gymnasieskolan

kommer även skillnader i kostnader som beror på val av

gymnasieutbildningar att utjämnas mellan kommunerna.

6 Specialutformade program

Regeringens förslag: Landsting skall få anordna specialutformade

program efter överenskommelse med en kommun. Vissa andra

ändringar - i förtydligande syfte - görs i 5 kap. skollagen.

Arbetsgruppens förslag: Landstingen skall - utan att överenskommelse

krävs med en kommun - få anordna specialutformade program med

tyngdpunkt inom naturbruk och omvårdnad för enskilda elever. En

kommun får överenskomma med ett landsting att anordna

specialutformade program för en grupp elever som har ankytning till

andra program än inom naturbruk och omvårdnad.

Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrker att landsting

skall få anordna specialutformade program. De ser förslaget som ett

naturligt komplement till de ändringar som infördes från den 1 juli 1996

beträffande anordnande av gymnasiala utbildningar. Svenska

kommunförbundet och två kommuner anser dock att landsting inte skall

få anordna specialutformade program med initiativrätt för naturbruks-

och omvårdnadsutbildningar.

Skälen för regeringens förslag: Utbildningen i gymnasieskolan utgörs

dels av utbildning på nationella program, som är avsedda att kunna

genomgås på tre läsår, dels av utbildning på specialutformade program,

som också är avsedda att kunna genomgås på tre läsår, och slutligen av

av individuella program. Specialutformade program kan också anordnas

för en grupp elever. Det är styrelsen för utbildningen som fastställer

programmål för ett sådant specialutformat program.

Som nämnts tidigare får ett landsting utan särskild överenskommelse

med en kommun anordna utbildning endast på sådana nationella program

som avser naturbruk och omvårdnad. Genom de förändringar i skollagen

som infördes fr.o.m. 1 juli 1996 får landstingen efter överenskommelse

med en kommun även anordna andra nationella program. Det finns

önskemål från landsting och kommuner om att landsting också skall få

anordna olika specialutformade program.

Regeringen föreslår att ett landsting, på samma sätt som gäller för

nationella program i allmänhet, efter överenskommelse med en kommun

får anordna specialutformade program. Motsvarande bör gälla för

gymnasiesärskolan.

Regeringen föreslår därutöver att vissa justeringar i förtydligande syfte

görs i 5 kap. skollagen. Beskrivningen av de specialutformade och

individuella programmen bör, på motsvarande sätt som gäller för

nationella program, återfinnas bland de inledande bestämmelserna i 5

kap. Vidare föreslås ett förtydligande vad gäller vilka regler om

mottagande som skall gälla för specialutformade och individuella

program. Förslaget innebär att också den kommun som anordnar ett

specialutformat program eller ett individuellt program för en grupp

elever blir skyldig att ta emot behöriga sökande utanför kommunen eller

samverkansområdet, om den sökandes hemkommun har åtagit sig att

svara för kostnaderna för utbildningen. Det är inte rimligt att när det

gäller mottagande göra skillnad på de fall då det finns ett

samverkansavtal och de fall då en kommun i ett enskilt fall är villig att

svara för kostnaderna. När det i övrigt gäller de ändringar som regeringen

föreslår här hänvisas till författningskommentaren.

7 Hemspråk

7.1 Bakgrund

Undervisningen i hemspråk bidrar till alla elevers identitetsutveckling

och kanske främst de yngre barnens. Hemspråksundervisningen ger

eleverna möjlighet att utveckla en tvåspråkighet och kulturell identitet

genom att de får använda sitt hemspråk i funktionella sammanhang och

får kännedom om sin kulturella bakgrund. Den fungerar också, särskilt

för nyanlända elever, som en länk till den svenska skolans innehåll och

förhållningssätt. Det är även viktigt att vuxenstuderande utvecklar sin

tvåspråkighet.

Hemspråksundervisningen har en mer omfattande uppgift än

undervisningen i främmande språk.

Hemspråksundervisningen omfattar både undervisning i hemspråket

och studiehandledning på hemspråket.

Genom förändringarna i ungdomsskolan har den enskilde eleven fått

ökade möjligheter att läsa hemspråk utan att behöva gå miste om annan

undervisning. I grundskolan kan undervisning i hemspråk som ämne

anordnas som språkval, som elevens val, inom ramen för skolans val

eller utanför timplanebunden tid.

I gymnasieskolan kan undervisningen i hemspråk som ämne anordnas

som individuellt val, som utökat program eller ersätta undervisningen i

språk 2, 3 eller 4 på elevens studieväg.

Undervisningen i hemspråk som ämne är ett frivilligt ämne för

eleverna i motsats till studiehandledning på hemspråket som skall ges till

elever som behöver sådan hjälp.

En elev har rätt att få undervisning i sitt hemspråk sammanlagt sju

läsår under sin skoltid om undervisningen anordnas utanför timplanen.

Vissa undantag gäller för samiska, tornedalsfinska och zigenska elever

och för elever med finska eller ett annat nordiskt språk som hemspråk.

En elev har dock rätt att få hemspråksundervisning under en längre tid

om eleven har ett särskilt behov av sådan undervisning. Eleven kan också

välja ett alternativ inom timplanen för att få studera hemspråk under

längre tid än sju år.

Hemspråk har en egen kursplan i grundskolan. För gymnasieskolan

och gymnasial vuxenutbildning har tre kursplaner fastställts, nämligen

Individen och språkanvändningen, Språk-kultur-samhälle och Aktiv

tvåspråkighet i praktiken.

7.2 Hemspråksundervisningen i siffror

Skolverkets översyn visar att under perioden 1989/90 - 1994/95 har

antalet elever som varit berättigade till hemspråk på grundskolenivå ökat.

För 1995/96 redovisas emellertid 109 900 berättigade elever vilket är

1 820 färre än 1994/95. Andelen berättigade elever som deltog i

hemspråksundervisningen har sedan 1989/90 minskat och uppgår

1995/96 till ca 55 procent.

I gymnasieskolan har antalet berättigade elever under perioden

1989/90 - 1994/95 varit relativt konstant, omkring 19 000 per år.

Andelen berättigade elever som deltagit i hemspråksundervisningen har

minskat under perioden med 12 procentenheter. Under 1994/95 deltog ca

37 procent av de berättigade eleverna i hemspråksundervisning.

Finska är fortfarande det största hemspråket i grundskolan trots att

såväl antalet berättigade elever som deltagande elever har minskat

kraftigt mellan 1990/91 och 1994/95. Arabiska är det näst största

hemspråket. Andra språk med många elever är spanska och persiska samt

de språk som talas i det forna Jugoslavien.

I gymnasieskolan är spanska det dominerande hemspråket bland elever

med annat modersmål än svenska. Andelen deltagande i

hemspråksundervisning av de berättigade var dock störst i grekiska och

persiska, drygt 50 procent.

Hösten 1995 uppgav kommunerna att drygt hälften av de elever som

deltog i hemspråksundervisning på grundskolenivå deltog utanför

timplanebunden tid.

Kostnaden per deltagande elev i hemspråksundervisning i grundskolan

har minskat mellan 1992 och 1994 från i genomsnitt 10 000 kr per elev

till 6 800 kr (löpande priser). Av de totala kostnaderna utgör

hemspråksundervisningen mindre än en procent i grundskolan.

Kostnaden för hemspråksundervisningen i gymnasieskolan utgör 0,3

procent av gymnasieskolans totala kostnader.

Antalet hemspråkslärare under perioden 1990/91 - 1994/95 har

minskat med 27 procent vilket är en betydligt större minskning än vad

som gäller för antalet lärare totalt.

Läsåret 1994/95 hade ca 71 procent av hemspråkslärarna pedagogisk

utbildning.

Hemspråk kan också förekomma i gymnasial vuxenutbildning men

inga kursdeltagare har redovisats för läsåret 1995/96.

7.3 Studiehandledning på hemspråket

En del av hemspråksundervisningen är som framgått studiehandledning

på hemspråket. Enligt Skolverket får studiehandledning en blygsam del

av de resurser som avsätts för olika undervisningsinsatser. Det förefaller

vara så att både undervisning i hemspråk som ämne och

studiehandledning på hemspråket är verksamheter som först tas bort när

skolan av besparingsskäl måste göra neddragningar av

undervisningskostnaderna.

Regeringen ser med oro på denna utveckling. Utvärderingar pekar på

att elever som fått en systematisk studiehandledning får betydligt bättre

studieresultat än de som inte fått handledning. Också av det skälet är det

viktigt att alla elever som behöver studiehandledning på hemspråket får

det. Av såväl grundskoleförordningen (1994:1194) som

gymnasieförordningen (1992:394) framgår att en elev skall få

studiehandledning på hemspråket om eleven behöver det. Kommunen är

således skyldig att erbjuda studiehandledning på hemspråket till skillnad

mot undervisning i hemspråk som ämne, där undantag finns för

kommunens skyldighet såväl i fråga om minsta gruppstorlek som

behöriga lärare. För elever i komvux får studiehandledning ges på

elevens hemspråk.

7.4 Forskning och utvärderingar

Skolverket har tagit fram forskningsresultat och erfarenheter av

språkutveckling och inlärning av hemspråk och svenska. Forskningen

visar bl.a. att hemspråksundervisning behövs som stöd för utveckling i

hemspråket. Hemspråksundervisning behövs även som stöd för inlärning

av svenska, eftersom en kvalificerad utveckling av första språket

underlättar andraspråksinlärning.

Hemspråksundervisningen har vidare betydelse för

kunskapsinhämtandet i andra ämnen i skolan och för att utveckla en

trygg etnisk identitet. Det finns också argument för att

hemspråksundervisning behövs som stöd för uppfostran.

Forskning har visat att elever som inte använder sitt modersmål mer än

i begränsade sammanhang har en sämre språkutveckling än de som har

stöd i sin språkutveckling i den dagliga miljön.

I rapporten (105) redovisar Skolverket positiva samband mellan

hemspråksundervisning och resultat i skolan. Sålunda finns

forskningsresultat som visar att elever som går i hemspråksundervisning

upplever större trygghet och trivs bättre i skolsituationen än andra

invandrarelever. Vidare visar forskning, att betyg i svenska och engelska

liksom betygsgenomsnitt är högre hos elever som haft kontinuerlig

hemspråksundervisning än hos dem som avbrutit

hemspråksundervisningen. Andra resultat visar att elever som deltar i

hemspråksundervisning behärskar svenska bättre än andra

invandrarelever.

Det framgår dock, att det är svårt att isolera hemspråksundervisningen

som enskild bakomliggande faktor vid studier av elevers språkutveckling

och framgång; ett entydigt orsakssammanhang mellan

hemspråksundervisningens effekter och skolresultat kan man därför inte

påvisa på grundval av svensk forskning.

Skolverket redovisar också internationella erfarenheter av

modersmålsundervisningen för invandrarelever. Exempel på forskning

om hemspråksundervisning redovisas från Australien och ett antal

europeiska länder. Frågor som diskuteras i andra länder, bl.a. Danmark

och Norge, liknar dem som diskuteras i Sverige, t.ex. i vilken

utsträckning hemspråksundervisningen är undervisning i elevens

modersmål eller ett hjälpmedel för andraspråksinlärning. Ett annat

exempel är diskussionen om hemspråksundervisningen bör vara ett extra,

frivilligt ämne eller ej. Även frågor om hemspråkslärares samarbete med

andra lärare och hemspråkslärares utbildning diskuteras.

Skolverkets översyn visar sammanfattningsvis att utveckling av

hemspråket utgör grunden för den allmänna språkutvecklingen och är en

förutsättning för eleverna att lära sig svenska. Dessutom är hemspråket

viktigt för elevernas identitet och självkänsla och därmed för möjligheten

för dem att lära sig något överhuvudtaget. Därför är det enligt regeringen

viktigt att satsa både på hemspråksundervisning och på undervisning i

svenska som andraspråk.

7.5 Utbildning, fortbildning och läromedel

Skolverket redovisar i sin rapport att utbildning av lärare i hemspråk är

ett stort problem. Under årens lopp har en rad olika utbildningsalternativ

prövats. Trots de förändringar och olika stödåtgärder som prövats

kvarstår alltjämt en brist på kompetenta sökande. Dessutom har troligen

arbetsmarknaden för hemspråkslärare påverkat intresset för studier. Att

öka antalet hemspråkslärare med formell lärarutbildning är viktigt för att

säkra kvaliteten i undervisningen. Det är också viktigt att studenter med

egen erfarenhet av att vara invandrare i Sverige uppmuntras att genomgå

lärarutbildning. Skolverket föreslår att nuvarande ämneskombinationer i

grundskollärarutbildningen utökas på så sätt att hemspråk kan

kombineras med samtliga andra ämneskombinationer. Regeringen är

positiv till förslaget. Enligt vår bedömning kan fler ämneskombinationer

förbättra arbetsmarknaden för examinerade lärare och därmed locka fler

sökande till utbildningen. Regeringen avser att i direktiven till den

parlamentariska utredningen om lärarutbildning uppdra åt utredningen att

överväga lärarutbildningarnas möjligheter att tillgodose behovet av en

förändrad hemspråksundervisning.

Fortbildning av hemspråkslärare utgör också ett problemområde.

Fortbildning med inriktning mot hemspråksundervisning sker ofta som

enstaka studiedagar. Majoriteten av hemspråkslärarna saknar någon att

diskutera metodiska frågor med. I många språkgrupper finns det inga

lärare som har en utbildning som svarar mot behoven i den svenska

skolan. Skolverket avser att utreda möjligheterna att inrätta ett

pedagogiskt utvecklingscentrum för interkulturell undervisning. Att

stimulera fortbildning av hemspråkslärare bör bli en uppgift för ett sådant

centrum. Regeringen har också bidragit med resurser till Göteborgs

universitet för forskning om svenska som andraspråk och till Tema

Etnicitet vid Linköpings universitet.

Även när det gäller läromedel för hemspråksundervisning finns

problem. Det är svårt att framställa läromedel till rimliga kostnader på

språk som inte studeras av så många elever. Ett annat problem är

skillnaden mellan värdegrunden i läromedel som importeras från olika

hemländer och värdegrunden i den svenska skolan.

7.6 Pedagogisk utvecklingsverksamhet för finskspråkiga

elever

Läsåret 1985/86 startade ett utvecklingsarbete för finskspråkiga elever

för vilket särskilt statsbidrag anvisades (PUFF/PUFFI). Ett tjugotal

kommuner deltog. Nu föreligger en slutrapport med utvärdering av

PUFF-verksamheten (Skolverkets rapport 111). Utvärderingen visar bl.a.

att PUFF höjt de finskspråkiga elevernas status. Det finns tecken som

tyder på att PUFF också ökat statusen för svenska som andraspråk,

förbättrat motivation och närvaro i skolan. Det finns också tecken på att

elevernas studieval i gymnasieskolan påverkats mot ett ökat intresse för

studieförberedande utbildningsvägar. Enligt regeringen är det en

angelägen uppgift för de involverade kommunerna att sprida de

kunskaper och erfarenheter som PUFF bidragit med.

7.7 Från hemspråk till modersmål

Regeringens bedömning: Hemspråksundervisning bidrar till utveckling

både av hemspråket/modersmålet och svenska språket. Det är viktigt att

invandrarelever ges en kvalitativt god hemspråksundervisning.

Regeringen avser att ersätta benämningen hemspråk med modersmål.

Skälen för regeringens bedömning: Skolverket föreslår att termen

hemspråk ersätts med "modersmål" i koppling med det språk som avses,

t.ex. "spanska som modersmål". Även Invandrarpolitiska kommittén har

föreslagit en sådan förändring (SOU 1996:55). Riksdagsmotioner har

också innehållit förslag om ett sådant namnbyte. Skolkommittén

behandlar begreppet hemspråk i sitt betänkande Krock eller möte - Om

den mångkulturella skolan (SOU 1996:143).

I termen hemspråk har underförstått legat att språket varit det talade

språket i elevens hem. Det leder tankarna till att det är ett språk som bara

kan användas i informella sammanhang. Regeringen anser att ett byte av

term ligger i linje med den förstärkta ställning som ämnet fått i de nya

läroplanerna. Ett namnbyte kan också förstärka ämnets betydelse för

elever, föräldrar och skolans personal. Regeringen avser därför att ersätta

benämningen hemspråk med modersmål.

Föreskrifterna om hemspråksundervisning är införda i respektive

skolformsförordnings kapitel Särskilda stödinsatser, som reglerar

stödåtgärder till elever som har svårigheter i skolan. Skolverket föreslår

att bestämmelserna flyttas till kapitlet Utbildningens innehåll.

Regeringen avser att göra en sådan förändring. Hemspråksämnet har som

framgått egna kursplaner. Skolverket har kompletterat kursplanerna med

betygskriterier. Hemspråksämnet har således samma styrdokument som

andra språkämnen. Från att ha varit en stödåtgärd riktad till vissa elever

har undervisningen i hemspråk som ämne övergått till att vara en uttalad

språkundervisning.

Det är viktigt att invandrarelever ges en kvalitativt god

hemspråksundervisning. Bristen på lärare med formell lärarutbildning

samt svårigheten att få fram lämpliga läromedel är exempel på att

hemspråksundervisningen inte genomförs som annan språkundervisning i

skolan. Även det förhållandet att många elever deltar i

hemspråksundervisning utanför timplanebunden tid skiljer denna

undervisning från studier i främmande språk. Det är i och för sig naturligt

att frivillig undervisning förläggs efter den ordinarie skoldagen och det är

kanske också det enda sättet att anordna undervisningsgrupper. Men

samtidigt kan det innebära att hemspråksundervisningen alltid sker under

sen eftermiddagstid när eleverna är trötta och att hemspråkslärarnas

möjligheter att samarbeta med andra lärare försvåras.

Det finns utan tvivel organisatoriska problem när det gäller att på ett

bra sätt integrera hemspråksundervisningen i den övriga

skolverksamheten. Den ibland negativa inställningen till

hemspråksundervisningen hängs ofta upp på just de organisatoriska och

administrativa problemen. Diskussionen har egentligen inte handlat om

vad undervisningen är till för. Utgångspunkten bör i stället vara att

undervisningen i sig är mycket viktig för elevens personliga utveckling

och dessutom en nödvändig förutsättning för att gå vidare med

andraspråket. Därför gäller det att finna goda organisatoriska lösningar.

Vi tror också att fler lärare och skolledare behöver ökade kunskaper om

språkutvecklingen hos invandrarbarn.

Den tillgång i form av kunskaper och erfarenheter, som

hemspråkselever och deras lärare utgör, kan bidra till ökad språk- och

kulturkunskap även för andra elever. En förutsättning är dock att dessa

kunskaper efterfrågas, lyfts fram och används vid undervisning i övriga

ämnen. Därför måste hemspråksundervisningen kunna genomföras som

annan språkundervisning.

8 Författningskommentar

8.1 Förslag till lag om särskild skatteväxling med anledning

av ändrade möjligheter för ett landsting att begära ersättning

från gymnasieelevernas hemkommuner

1 och 2 §§

Den ändring av 5 kap. 23 § skollagen (1985:1100) som genomfördes

genom SFS 1996:566 medförde att landstingen fick rätt att begära full

interkommunal ersättning från elevernas hemkommuner. Den sänkning

av landstingets skattesats som avses är det skatteutrymme som har

motsvarats av landstingets kostnader för anordnandet av

naturbruksprogrammet och omvårdnadsprogrammet inom de gymnasiala

utbildningarna. Som konstaterats i avsnitt 4.3 har den angivna

lagändringen inte lett till att full interkommunal ersättning utgått till

landstingen. Den skatteväxling som föreskrivs i dessa paragrafer innebär

att skatteuttag för utbildningskostnader skall flyttas från landstingen till

kommunerna. De kommuner som ingår i en landstingskommun får högst

höja sina skattesatser med ett belopp som motsvarar landstingets

sänkning av skattesatsen. Denna bestämmelse begränsar inte kommunens

rätt att fritt fastställa skattesatsen. För de kommuner som inte ingår i

något landsting gäller att de inte berörs av denna lag.

3 §

Lagen innehåller ingen bestämmelse om till vilket belopp landstingen

skall sänka sina skattesatser. Det får förutsättas att parterna kan komma

överens om vilket belopp som är det rätta och att skatteväxlingen därefter

genomförs inom föreskriven tid.

8.2 Förslaget till lag om ändring i skollagen

5 kap.

4 a och 4 b §§

Innehållet i paragraferna har förts över från 5 kap. 13 och 13 a §§ i deras

gällande lydelse. Vidare görs i 4 a § ett förtydligande som visar att ett

specialutformat program kan utformas individuellt för en elev eller

gemensamt för en grupp elever. Avsikten med den nya lydelsen av 4 a §

och även med den nya 4 b § är att beskrivningarna av de

specialutformade och individuella programmen skall, på samma sätt som

gäller för de nationella programmen, återfinnas bland de inledande

bestämmelserna i kapitlet om gymnasieskolan.

13 §

Andra stycket har helt nytt innehåll. Här anvisas möjligheten för

kommuner och landsting att genom samverkansavtal erbjuda grupper av

elever utbildning. För kommunernas del gäller möjligheten till

samverkan både specialutformade och individuella program som erbjuds

en grupp av elever. Genom den regel som införs i 13 a § kan ett landsting

endast anordna specialutformade program genom samverkansavtal med

en kommun.

13 a §

Paragrafen har ett helt nytt innehåll. Landstingen ges en möjlighet att

efter överenskommelse med en kommun anordna utbildning på

specialutformade program. Bestämmelsen får till följd att landstingen

kan ingå samverkansavtal med en eller flera kommuner kring de

specialutformade programmen. Landsting kan alltså inte anordna

individuella program eftersom landstingen endast kan anordna utbildning

på nationella och, numera, specialutformade program.

Rubriken före 13 b §

Den nya rubriken närmast före paragrafen visar att de tre nya

paragraferna 13 b, 13 c och 13 d §§ reglerar mottagandet av sökande till

specialutformade och individuella program som är avsedda för en grupp

elever. Att även 14 § är placerad under den nya rubriken medför ingen

inskränkning i regeringens möjlighet att föreskriva att individuella

program med olika syften skall stå öppna för sökande från hela landet.

13 b §

Bestämmelserna i paragrafen medför skyldigheter för kommuner och

landsting som anordnar utbildning för en grupp elever att även ta emot

behöriga sökanden som inte är hemmahörande i samverkansområdet.

Detta gäller under förutsättning att elevens hemkommun har åtagit sig att

svara för elevens utbildningskostnader. Hänvisningen i andra stycket till

de behörighetskrav som gäller på de nationella programmen återfanns

tidigare i 13 § andra stycket. Detsamma gäller bemyndigandet i samma

stycke. Bemyndigandet är liksom tidigare avsett att användas för att

kunna ställa upp särskilda krav på förkunskaper.

13 c §

Paragrafen är ny. Ansökningsreglerna motsvarar i stort vad som gäller

om ansökan till de nationella programmen. En nyhet är dock att till en

elevs ansökan om aktuell utbildning, som inte anordnas i hemkommunen

eller inom samverkansområdet, skall hemkommunen foga ett yttrande

där det skall framgå om hemkommunen åtar sig att svara för kostnaderna

för elevens utbildning. Ett sådant yttrande behöver dock inte lämnas om

hemkommunen tillhör samverkansområdet.

13 d §

Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak vad som följer av

hänvisningen i 13 a § tredje stycket i dess gällande lydelse.

20 §

Ändringen i första stycket medför att även elever som har påbörjat en

utbildning på ett specialutformat program, anordnat av ett landsting, har

rätt att fullfölja programmet enligt de bestämmelser som finns i

paragrafen.

6 kap.

10 §

Tillägget i andra stycket innebär att ett landsting efter överenskommelse

med en kommun även får anordna utbildning på specialutformade

program.

10 a §

Som en följd av vad som nu stadgas om landstingens möjlighet att

anordna specialutformade program inom gymnasiesärskolan ökar

landstingens skyldighet att anordna skolskjuts för eleverna. Landstingen

är alltså skyldiga att anordna skolskjuts för eleverna oavsett om de går på

ett nationellt eller ett specialutformat program.

12 kap.

3 §

Efter överenskommelse med en kommun skall ett landsting kunna

anordna särvux motsvarande den utbildning som ges på nationella och

specialutformade program i gymnasiesärskolan.

Sammanfattning av PM om Huvudmannaskapet för gymnasiala

utbildningar, (Dnr U96/3935/S)

Riksdagen beslutade i maj 1996 med anledning av propositionen

Huvudmannaskapet för gymnasial utbildning (prop.1995/96:183,

bet.1995/96:UbU10, rskr. 1995/96:265) om förändrade villkor för

landstingen att anordna gymnasiala utbildningar. En arbetsgrupp tillsatt

inom utbildningsdepartementet har haft till uppgift att ta fram underlag

för en fortsatt behandling av huvudmannaskapet för gymnasiala

utbildningar, bl.a. frågan om skatteväxling.

Arbetsgruppen gör i promemorian ett antal ställningstaganden om

huvudmannaskapet för gymnasiala utbildningar, som kan läggas till

grund för en fortsatt beredning i frågan.

Följande förslag läggs.

 Anordnare av en gymnasial utbildning är även fortsättningsvis dess

huvudman. En konsekvens av detta förslag blir att nuvarande

lagstiftning ej behöver ändras i denna del.

 Landstingens initiativrätt att anordna utbildningar inom naturbruks-

och omvårdnadsområdena i gymnasieskolan och komvux behålls

 Landstingen får, om vilket tidigare beslutats, anordna andra

gymnasiala utbildningar än inom naturbruks- och

omvårdnadsområdena efter överenskommelse med en kommun.

Utöver detta föreslår arbetsgruppen att landstingen med samma

förbehåll får anordna specialutformade program. För specialutformade

program med tyngdpunkt inom naturbruks- och omvårdnadsområdena

bör dock ett landsting ha initiativrätt.

 Kommunerna skall ha hela ansvaret för de gymnasiala utbildningarna

- även det ekonomiska. Landsting och kommuner i respektive

landstingsområde åläggs därför att före utgången av år 1998

skatteväxla för utbildningskostnader som hittills täckts av landstingets

skattemedel. Därvid utgår arbetsgruppen från att inom respektive

landstingsområde ingående kommuner och landsting genom

överenskommelser fastställer skatteväxlingens storlek.

Sammanställning av remissyttranden över PM om

Huvudmannaskapet för gymnasiala utbildningar

(Dnr U96/3935/S)

Remissinstanserna

Remissyttranden har inkommit från Statens skolverk, Socialstyrelsen,

Skogsstyrelsen, Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH),

Askersunds kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Ockelbo kommun, Stockholms

stad, Växjö kommun, Örebro kommun, Stockholms läns landsting,

Landstinget Sörmland, Landstinget Kronoberg, Bohuslandstinget,

Landstinget Västernorrland, Norrbottens läns landsting, Örebro läns

landsting, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet,

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i

Sverige (LO), Naturbrukets Yrkesnämnd, Skogsbrukets Yrkesnämnd.

Dessutom har yttranden inkommit från Lärarnas Riksförbund (LR),

Landstinget Västmanland, Landstinget Kristianstads län och Malmöhus

läns landsting med gemensam skrivelse, Landstinget Halland,

Landstinget i Östergötland, Landstinget i Kalmar län, Landstinget i

Jönköpings län, Landstinget Dalarna samt Jönköpings kommun.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_____________________

Regeringen beslutar proposition 1996/97:110 Vissa skolfrågor m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i skol-

lagen (1985:1100)

5 kap. 4 a §

5 kap. 4 b §

5 kap. 13 b §

 Lagen omtryckt 1991:1111.

 Senaste lydelse 1996:1046.

 Senaste lydelse 1996:1046.

 Senaste lydelse 1993:370.

 Senaste lydelse 1996:566.

 Senaste lydelse 1996:566.

 Senaste lydelse 1996:566.

Prop. 1996/97:110

2

Prop. 1996/97:110

1

Prop. 1996/97:110

Bilaga 1

Prop. 1996/97:110

Bilaga 2

Prop. 1996/97:110