Propositionens huvudsakliga innehåll

Den 1 februari 1991 trädde ett antal ändringar i

delgivningslagen i kraft. Bl.a. infördes regler om s.k.

förenklad delgivning. Denna delgivningsform innebär att

parter i mål och ärenden under vissa förutsättningar kan

delges helt enkelt genom att brev skickas med posten till

den söktes adress. Något bevis om att delgivning har skett

behövs inte i dessa fall.

I propositionen föreslås en justering av reglerna för att

förenklad delgivning skall kunna användas även i mål och

ärenden till vilka myndigheten själv, och inte någon av

parterna, har tagit initiativet.

De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1

januari 1993.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i delgivningslagen (1970:428)

Härigenom föreskrivs att 3 a och 19 §§ delgivningslagen

(1970:428) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 a §1

Om det inte är olämpligt Om det inte är olämpligt

med hänsyn till med hänsyn till

omständigheterna, får omständigheterna, får

ordinär delgivning med den ordinär delgivning med den

som inlett målet eller som är part eller som har

ärendet eller med dennes liknande ställning i ett

motpart ske genom att mål eller ärende ske

myndigheten sänder genom att myndigheten

handlingen med posten till den sänder handlingen med

sökte under hans senast posten till den sökte under

kända adress och minst en hans senast kända adress

dag senare skickar ett och minst en dag senare

meddelande om att handlingen skickar ett meddelande om att

har sänts (förenklad handlingen har sänts

delgivning). (förenklad delgivning).

 Förenklad delgivning får inte

avse

stämningsansökningar eller andra handlingar varigenom

mål eller ärenden anhängiggörs och får användas bara om

den sökte har delgivits upplysning om att förenklad

delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet.

Delgivning av sådan upplysning med den som inlett målet

eller ärendet behöver dock inte ske, om upplysningen

lämnas i nära anslutning till att dennes ansökan kommit in

till myndigheten.

19 §2

Delgivning har skett genom att den som söks för

delgivning själv har mottagit handlingen, oavsett på vilket

sätt den kommit honom till handa. Har den sökte kvitterat

postförsändelse som hämtats av bud, skall den anses ha

kommit honom till handa samma dag som den avhämtats på

posten.

Förekommer vid särskild postdelgivning eller

stämningsmannadelgivning att den som sökes för delgivning

vägrar att taga emot handlingen, anses delgivning ändå ha

skett.

Delgivning skall anses ha skett

enligt 6 § andra stycket genom att handlingen är

tillgänglig och meddelandet delgivits,

enligt 3 a § när två enligt 3 a § när två

veckor förflutit från veckor förflutit från

det att meddelandet skickades det att meddelandet skickades

med posten och det inte med med posten och det inte med

hänsyn till hänsyn till

omständigheterna omständigheterna

framstår som osannolikt att framstår som osannolikt att

handlingen inom handlingen före

tvåveckorstiden kommit fram tvåveckorstidens utgång

till den söktes senast kommit fram till den söktes

kända adress, senast kända adress,

enligt 3 § tredje stycket, 12 eller 13 § genom att det blivit

fullgjort som föreskrivs där,

enligt 15 § andra stycket sista punkten genom att

handlingen lämnats i den söktes hemvist eller fästs på

dörren till hans bostad,

enligt 17 § på tionde dagen efter beslutet om

kungörelsedelgivning under förutsättning att det blivit

fullgjort som föreskrives i paragrafens första stycke.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7

maj 1992

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om förenklad delgivning

i myndigheters initiativärenden

1 Ärendet och dess beredning

Den 1 februari 1991 trädde ett antal ändringar i

delgivningslagen (1970:428, DL) i kraft (SFS 1990:1410).

Bl.a. infördes regler om s.k. förenklad delgivning (3 a §

DL).

Förenklad delgivning innebär att delgivning får ske

genom att en myndighet sänder en handling med posten till

den sökte under hans senast kända adress och minst en dag

senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts.

Förenklad delgivning får enligt lagtexten användas

gentemot den som har inlett målet eller ärendet och mot

dennes motpart. Vidare förutsätter förenklad delgivning att

den sökte först har fått information om att förenklad

delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet.

Vissa handlingar får inte delges genom förenklad

delgivning.

Vissa grupper av mål och ärenden inleds inte av någon

part utan i stället av myndigheten själv. Det finns behov av

att använda förenklad delgivning i många sådana

initiativärenden, men det är tveksamt om lagtexten kan

anses medge förenklad delgivning med parterna i dessa

ärenden. I en promemoria som upprättats inom

Justitiedepartementet har föreslagits en lagändring för att

öppna en sådan möjlighet.

Promemorian har remissbehandlats. Svar har avgivits till

Justitiedepartementet av Justitiekanslern, Domstolsverket,

Riksåklagaren, Riksskatteverket, Riksrevisionsverket,

Länsstyrelsernas organisationsnämnd, Rikspolisstyrelsen,

Stockholms tingsrätt, Kronofogdemyndigheten i Göteborgs

och Bohus län, Länsstyrelsen i Malmöhus län,

Polisstyrelsen i Umeå, Riksdagens ombudsmän, Svenska

kommunförbundet samt Åklagarutredningen-90 (Ju

1990:04). Remissyttrandena finns tillgängliga i

lagstiftningsärendet (dnr 92--582).

Jag avser nu att ta upp promemorians förslag. Till

protokollet i detta ärende bör fogas promemorians

författningsförslag som bilaga 1. Dessutom kommer

jag att föreslå en ytterligare justering av reglerna om

förenklad delgivning efter påpekande i ett remissvar.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 23 april 1992 att inhämta

lagrådets yttrande över ett lagförslag som utarbetats i

ärendet. Det lagförslag som remitterats till lagrådet är

identiskt med propositionens lagförslag. Lagrådet har

lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas

till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

2 Utvidgning av tillämpningsområdet för förenklad

delgivning

Mitt förslag: Reglerna om förenklad delgivning blir

tillämpliga även i mål och ärenden till vilka myndigheten

själv, och inte någon part, har tagit initiativet.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak

med mitt.

Remissinstanserna är i princip positiva till

förslaget.

Skälen för mitt förslag: Förenklad delgivning

infördes efter ett förslag i propositionen (1990/91:11) Några

delgivningsfrågor. Enligt propositionen bygger förenklad

delgivning på tanken att den som vet om att ett visst ärende

pågår vid en myndighet bör kunna delges enligt ett

förenklat förfarande, nämligen i princip genom lösbrev på

posten. I första hand gäller detta enligt propositionen den

som själv har inlett ärendet. Men det gäller även dennes

motpart, sedan han en gång har fått reda på ärendets

existens. Information om att förenklad delgivning kan

komma att användas skall som regel delges den det gäller.

Den som inlett ärendet kan dock tillställas informationen

formlöst om detta sker i nära anslutning till att hans ansökan

kommit in till myndigheten.

Initiativärenden berörs inte uttryckligen i propositionen.

Remissinstanserna har allmänt uttalat att det krävs

lagändring för att man skall kunna tillämpa förenklad

delgivning i initiativärenden. Jag delar denna åsikt.

Remissinstanserna instämmer i den i promemorian

framförda uppfattningen att det från ändamåls- och

rättssäkerhetssynpunkter inte spelar någon roll för en part

om ärendet i fråga har inletts av någon motpart eller av

myndigheten själv; huvudsaken är att han delges fullgod

information om ärendet och om det faktum att förenklad

delgivning kan komma att användas mot honom

fortsättningsvis i ärendet. Själv har jag samma uppfattning.

Som exempel på initiativärenden där det kan finnas

utrymme för förenklad delgivning nämns i promemorian

polis- och åklagarmyndigheters förundersökning i brottmål,

länsstyrelsens ärenden om återkallande av olika tillstånd --

t.ex. för yrkesmässig trafik, för fastighetsmäklare och för

utskänkning av alkohol --, länsstyrelsens ärenden om

tvångsförordnande av revisor i aktiebolag, kommunens

miljö- och hälsoskyddsärenden, vissa ärenden vid tingsrätt

som har att göra med rättens tillsynsskyldighet samt vissa

mål om exekutiv försäljning och löneexekution hos

kronofogdemyndighet.

Remissinstanserna bekräftar att det finns ett behov av

att kunna använda förenklad delgivning i initiativärenden.

Flera av dem tror dock inte att tillämpningsområdet blir

särskilt stort, vilket till stor del sammanhänger med att det

bara är i ärenden där den sökte skall delges vid mer än ett

tillfälle som det kan finnas något utrymme för förenklad

delgivning. Från bl.a. åklagarhåll framhålls att det krävs

ändringar i förundersökningskungörelsen (1947:948) för att

förenklad delgivning skall kunna användas vid s.k.

slutdelgivning av förundersökning i brottmål med den

misstänkte.

För egen del finner jag det alldeles tydligt att det finns

ett utrymme för förenklad delgivning i initiativärenden som

är tillräckligt stort för att motivera att regler därom införs.

Uppräkningen av ärendetyper i promemorian är ju inte på

något sätt uttömmande. I stället kan olika myndigheter

förväntas hitta fler ärendetyper där förenklad delgivning

kan användas. Just när det gäller slutdelgivning av

förundersökning i brottmål tror jag att förenklad delgivning

kan komma att visa sig särskilt värdefull. Jag bedömer det

också som en förutsättning att vissa justeringar först görs i

förundersökningskungörelsen. Jag avser att återkomma till

regeringen i denna fråga.

Den lagtekniska lösningen

Den nuvarande lagtexten begränsar den förenklade

delgivningens tillämpning till den som inlett målet eller

ärendet och dennes motpart. Enligt promemorian skulle

man i fortsättningen helt enkelt tala om en part i ett mål

eller ärende, varvid även inbegreps personer med

ställning motsvarande en parts. Därmed skulle man utesluta

personer som intar en helt annan sorts ställning i mål och

ärenden, t.ex. vittnen och sakkunniga.

Det råder ingen tvekan om att förenklad delgivning bör

vara begränsad till personer som intar någon form av

partsställning. Flera remissinstanser har emellertid krävt att

lagtexten tydligt skall ange att en vidare krets åsyftas än som

faller under det traditionella partsbegreppet. Jag håller med

om att ordet part har en så specifik innebörd att man inte

kan använda bara det ordet om man vill träffa en större

grupp. Lämpligen bör lagtexten som målgrupp ange den

som är part eller som har liknande ställning i ett mål eller

ärende. Jag återkommer i specialmotiveringen med

några ytterligare kommentarer till denna fråga.

Bör vissa handlingar i initiativärenden uttryckligen

undantas från förenklad delgivning?

En fråga, som inte har tagits upp i promemorian, gäller

det förhållandet att, enligt andra stycket i 3 a § DL,

förenklad delgivning inte får avse stämningsansökningar

eller andra handlingar varigenom mål eller ärenden

anhängiggörs. Syftet med detta förbud är att ställa högre

krav på delgivning av handlingar som typiskt sett är mycket

viktiga för adressaten. Stockholms tingsrätt menar att

oklarheter eventuellt kan uppkomma när det gäller att

tillämpa denna bestämmelse på initiativärenden och säger

att det möjligen kan vara befogat att i lagtexten ange att inte

heller den inledande handling genom vilken en myndighet

ex officio upptar ett ärende till prövning får delges genom

förenklad delgivning.

Förbudet mot förenklad delgivning gäller

stämningsansökningar och andra handlingar varigenom mål

eller ärenden anhängiggörs. Enligt min uppfattning skulle

denna regel i sin nuvarande utformning inte träffa någon

handling i ett initiativärende. Det skulle också vara

vanskligt att i lagtext försöka beskriva någon motsvarande

kategori av handlingar i ärenden där det är myndigheten

själv som tar initiativet, eftersom dessa ärenden kan se ut

på så många olika sätt. I en del ärenden är det ju också så

att den första kontakten mellan myndigheten och den sökte

sker muntligt. Men den grundläggande frågan är

naturligtvis om det överhuvudtaget finns behov av att

undanta vissa handlingar i dessa ärenden.

Om mitt förslag genomförs kommer förenklad

delgivning i ett initiativ- ärende att kunna tillämpas först

efter det att informationen om förenklad delgivning

har delgivits den sökte, vilket förstås måste ha skett på

något annat sätt än genom förenklad delgivning. I sådana

ärenden kommer alltså den förenklade delgivningen att

följa samma mönster som vid delgivning med den part i ett

tvåpartsärende som inte har inlett ärendet. I sistnämnda typ

av ärende delges normalt inte informationen lösryckt utan i

stället tillsammans med den handling varigenom ärendet

har inletts. På samma sätt torde myndigheterna i sina

initiativärenden komma att i den första kommunikationen

som delges parten lämna dels någon sorts föreläggande att

svara i ärendet, dels information om att förenklad

delgivning kan komma att användas mot honom i

fortsättningen i ärendet. Alternativt kommer föreläggandet

att delges först och informationen i en senare omgång. I

båda fallen kommer syftet med förbudet i andra stycket mot

förenklad delgivning av stämningsansökningar m.m. rent

faktiskt att tillgodoses även i initiativärendena utan att man

uppställer något förbud mot förenklad delgivning av vissa

handlingar i dessa ärenden.

Jag föreslår mot denna bakgrund ingen ändring av

paragrafens andra stycke. Jag påminner emellertid om den

allmänna lämplighetsregeln som finns i första stycket och

som anger att förenklad delgivning får användas bara om

det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna.

3 Justering av presumtionen för när förenklad delgivning

skall anses ha skett

Mitt förslag: Delgivning enligt 3 a § DL skall anses

ha skett när två veckor förflutit från det att meddelandet om

en delgivningshandling skickades med posten och det inte

framstår som osannolikt att handlingen före

tvåveckorstidens utgång kommit fram till den söktes

senast kända adress.

Promemorian behandlar inte denna fråga.

Skälen för mitt förslag: Länsstyrelsen i Malmöhus

län har i sitt remissvar föreslagit en ändring av

formuleringen i 19 § DL, som definierar när delgivning skall

anses ha skett enligt 3 a §, nämligen när två veckor förflutit

från det att meddelandet om delgivningshandlingen

skickades med posten och det inte med hänsyn till

omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen

inom tvåveckorstiden kommit fram till den söktes

senast kända adress.

En strikt bokstavstolkning skulle kunna leda till

underkännande av en delgivning där handlingen kommit

fram innan tvåveckorstiden börjat löpa. Så kan ju bli

fallet om myndigheten dröjer några dagar med att skicka

meddelandet. Syftet med regeln är naturligtvis att en

delgivning inte skall godkännas, om handlingen inte

kommer fram förrän efter tvåveckorstidens utgång.

Jag föreslår därför den ändringen av formuleringen att

handlingen före tvåveckorstidens utgång skall ha

kommit fram till den söktes senast kända adress.

4 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

Justitiedepartementet upprättats förslag till lag om ändring

i delgivningslagen (1970:428).

Förslaget har granskats av lagrådet.

5 Specialmotivering

3 a §

Enligt förslaget skall förenklad delgivning kunna

användas i förhållande till den som är part eller som har

liknande ställning i ett mål eller ärende. Förslaget innebär

en utvidgning av tillämpningsområdet jämfört med gällande

rätt. För närvarande kan förenklad delgivning användas

bara i mål och ärenden som inletts av någon part. I

fortsättningen skall detta delgivningssätt kunna användas

även om det är myndigheten själv som har initierat målet

eller ärendet.

Såsom framgått av den allmänna motiveringen avses den

nya lagtexten täcka in alla som har en partsliknande

ställning i ett mål eller ärende. Ordet part behöver alltså

inte återfinnas i författningsregleringen av själva det

förfarande där delgivningen skall användas. I stället kan

förekomma uttryck som sakägare, fastighetsägare,

misstänkt, tillståndshavare etc., beroende på

ämnesområdet. I en stor del av ärendena hos

förvaltningsmyndigheterna torde den nu föreslagna

formuleringen komma att träffa samma personkrets som

avses i t.ex. 16 § förvaltningslagen (1986:223), där man talar

om ''''''''sökande, klagande eller annan part''''''''. Allmänt kan

sägas att personen i fråga skall ha en ställning som är

jämförbar med den som t.ex. en part i ett tvistemål eller en

tilltalad i ett brottmål intar. Typiskt för en sådan person är

att han har ett intresse för egen del i själva saken, att han

har rätt att framställa yrkanden i själva saken eller att han

har rätt att överklaga ett avgörande i saken. T.ex. omfattas

inte vittnen och sakkunniga.

Vad som nu sagts om parter och andra personer i

liknande ställning gäller även deras ombud eller

ställföreträdare. Om sålunda någons talan förs av hans

ombud eller ställföreträdare kan man tillämpa förenklad

delgivning mot ombudet resp. ställföreträdaren. Det bör

dock observeras att man inte först kan t.ex. tillställa

ombudet information om förenklad delgivning och därefter

delge parten själv i lösbrev enligt reglerna för förenklad

delgivning. Detta innebär ingen ändring i förhållande till

gällande rätt.

19 §

Den föreslagna ändringen gäller presumtionen för när

delgivning enligt 3 a § skall anses ha skett. Förslaget har

kommenterats i den allmänna motiveringen.

6 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag

att regeringen föreslår riksdagen att anta förslaget till lag

om ändring i delgivningslagen (1970:428).

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta det förslag som föredraganden har lagt

fram.

Promemorians lagförslag

Bilaga 1

Förslag till

Lag om ändring i delgivningslagen (1970:428)

Härigenom föreskrivs att 3 a § delgivningslagen

(1970:428) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 a §

Om det inte är olämpligt Om det inte är olämpligt

med hänsyn till med hänsyn till

omständigheterna, får omständigheterna, får

ordinär delgivning med den ordinär delgivning med en

som inlett målet eller part i ett mål eller

ärendet eller med dennes ärende ske genom att

motpart ske genom att myndigheten sänder

myndigheten sänder handlingen med posten till

den

handlingen med posten till den sökte under hans senast

sökte under hans senast kända adress och minst en

kända adress och minst en dag senare skickar ett

dag senare skickar ett meddelande om att handlingen

meddelande om att handlingen har sänts (förenklad

har sänts (förenklad delgivning).

delgivning).

 Förenklad delgivning får inte

avse

stämningsansökningar eller andra handlingar varigenom

mål eller ärenden anhängiggörs och får användas bara om

den sökte har delgivits upplysning om att förenklad

delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet.

Delgivning av sådan upplysning med den som inlett målet

eller ärendet behöver dock inte ske, om upplysningen

lämnas i nära anslutning till att dennes ansökan kommit in

till myndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993.

Lagrådet

Bilaga 2

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-04-27

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl,

justitierådet Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders

Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 23 april

1992 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i delgivningslagen (1970:428).

Förslaget har inför lagrådet föredragits av

hovrättsassessorn Göran[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Innehåll

Proposition 1

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7

maj 1992 4

1 Ärendet och dess beredning 4

2 Utvidgning av tillämpningsområdet för förenklad

delgivning 5

3 Justering av presumtionen för när förenklad delgivning

skall anses ha skett 7

4 Upprättat lagförslag 8

5 Specialmotivering 8

6 Hemställan 9

7 Beslut 9

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 10

Bilaga 2 Lagrådets yttrande 11

1 Senaste lydelse 1990:1410.

2 Senaste lydelse 1990:1410.