Bilaga 1

Svensk ekonomi

.

Innehållsförteckning

1 Inledning 7

1.1 Tillväxtutsikter för den svenska ekonomin 7

1.2 Utvecklingen inom olika områden 9

2 Internationell utveckling 14

2.1 Asienkrisen och dess inverkan på prognosen 14

2.2 Utsikterna för den globala ekonomin 15

2.2.1 Utvecklingen i Förenta staterna 15

2.2.2 Utvecklingen i Japan och vissa asiatiska

 tillväxtekonomier 16

2.2.3 Utvecklingen i EU 16

2.2.4 Utvecklingen i Norden och Östersjöområdet 18

3 Kapitalmarknaderna 20

3.1 Utvecklingen i omvärlden 20

3.2 Utvecklingen i Sverige 21

4 Utrikeshandeln 24

4.1 Varuhandeln 24

4.2 Bytesbalansen 26

5 Näringslivets produktion 27

5.1 Industrin 27

5.2 Byggnadsverksamhet 29

6 Arbetsmarknad 30

7 Löner 35

8 Inflation 38

9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion 41

9.1 Hushållens inkomster 41

9.2 Privat konsumtion 42

10 Investeringar 44

10.1 Näringslivets investeringar 44

10.2 Bostäder 45

10.3 Lagerinvesteringar 46

11 Den offentliga sektorn 47

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 47

11.2 Den statliga sektorn 49

11.3 Allmänna pensionsfonden 50

11.4 Den kommunala sektorn 51

Appendix Känslighetsanalys av de offentliga finanserna 53

Tabeller

1.1 Prognosförutsättningar 9

1.2 Nyckeltal 9

1.3 Försörjningsbalans 11

1.4 Finansiellt sparande 11

1.5 De offentliga finanserna 12

2.1 BNP-tillväxt per region 14

2.2 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet 18

3.1 Betalningsbalansen 22

3.2 Ränte- och valutaantaganden 23

4.1 Svensk export till olika regioner 1997 24

4.2 Export och import av varor 25

4.3 Bytesbalansen 26

5.1 Näringslivets produktion 27

5.2 Nyckeltal för industrin 28

5.3 Byggnadsverksamhet 29

6.1 Arbetsmarknad 30

6.2 Sysselsättning i olika branscher 31

6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder 32

7.1 Timlöner 35

7.2 Arbetskraftskostnad per anställd i näringslivet

 enligt OECD 36

8.1 Konsumentprisutveckling 38

9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion

 och sparande 41

10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 44

10.2 Övriga näringslivets investeringar 45

11.1 Justering av den offentliga sektorns finansiella

 sparande till ENS-definition 47

11.2 Den offentliga sektorns finansiella sparande 48

11.3 Statens finansiella sparande, lånebehov

 och statsskuld 50

11.4 Kommunsektorns finanser 51

11.5 Delsektorernas konsumtion och

 transfereringsutgifter 52

A11.1 Förändring av BNP-gap och finansiellt sparande 53

A11.2 Beräknad förändring av finansiellt sparande i

 förhållande till förändring i BNP 53

A11.3 Konjunkturavmattning 54

A11.4 Sämre lönebildning 55

Diagram

1.1 BNP-utveckling 7

1.2 Bidrag till BNP-tillväxt 11

2.1 BNP-tillväxt i Förenta staterna, Japan och EU 14

2.2 Valuta- och aktiekursutveckling i Asien 15

2.3 Konsumentprisutveckling 16

2.4 Underskott i de offentliga finanserna 17

2.5 Företagens och hushållens förtroende i EU 17

2.6 Real BNP-tillväxt i Östersjöområdet 19

3.1 10-årsräntor i USA och Tyskland 20

3.2 Europeiska korträntor (3 mån) 21

3.3 Kronindex 21

3.4 Ränteutvecklingen i Sverige 22

4.1 Export-, världsmarknads- och

 marknadsandelstillväxt för bearbetade varor 25

5.1 Industrins arbetskostnad per producerad enhet

 i Sverige relativt 14 OECD-länder 28

5.2 Industrins bruttoöverskottsandel 28

6.1 Antal nyanmälda lediga platser och

 antal sysselsatta 31

6.2 Sysselsatta och arbetskraftsutbud 33

6.3 Öppet arbetslösa och personer i konjunktur-

 beroende arbetsmarknadspolitiska åtgärder 33

6.4 Befolkningen i arbetsför ålder uppdelad

 på grupper 33

7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet 36

8.1 Konsumentprisutveckling enligt KPI 39

9.1 Privat konsumtion och disponibel inkomst

 per invånare 42

9.2 Hushållens netto- och förmögenhetssparkvot 43

10.1 Investeringar som andel av BNP 44

10.2 Antal outhyrda respektive påbörjade lägenheter 46

11.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 47

11.2 Den offentliga sektorns inkomster och utgifter 49

11.3 Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld och

nettoskuld 49

11.4 Kommunsektorns bruttoproduktion

 och konsumtion 52

Svensk ekonomi

Förord

I denna bilaga till 1998 års ekonomiska vårproposition

görs en bedömning av den internationella och den

svenska ekonomins utveckling t.o.m. 2001.

Bedömningen av den internationella utvecklingen

grundar sig till stora delar på prognoser gjorda av

Finansdepartementets internationella avdelning. Be-

skrivningen av den svenska ekonomin baseras främst

på underlag från Statistiska centralbyrån och den

prognos som Konjunkturinstitutet publicerade den

25 mars 1998. Ansvaret för bedömningarna åvilar dock

helt Finansdepartementets ekonomiska avdelning.

Beräkningar för åren 1999 till 2001 har gjorts med

stöd av Konjunkturinstitutets modeller KOSMOS och

FIMO och är betingade av att ett antal förutsättningar

är uppfyllda.

Ansvarig för bilagan är departementsrådet Mats

Dillén. Beräkningarna baseras på information t.o.m.

den 8 april 1998.

1 Inledning

1.1 Tillväxtutsikter för den svenska

ekonomin

Det andra halvåret 1997 markerar en tydlig vändpunkt

för såväl tillväxten som för den öppna arbetslösheten.

För helåret 1997 blev tillväxten, enligt de preliminära

nationalräkenskaperna, något lägre än beräknat i

budgetpropositionen för 1998, vilket till viss del kan

förklaras av att den offentliga konsumtionen föll

kraftigare än förväntat. Aktivitetsnivån i ekonomin

ökade gradvis under loppet av 1997 och var i slutet av

året mycket hög (se diagram 1.1). Under 1998

förväntas, bl.a. till följd av att Asienkrisen leder till en

svagare exporttillväxt, en viss avmattning av

tillväxten. Under förutsättning att löneutvecklingen

blir i enlighet med den som anges av arbets-

marknadens parter bedöms den svenska ekonomin

ändå utvecklas så pass starkt att tillväxten 1998 och

1999 blir ca 3 % per år. Tillväxtens sammansättning

förändras jämfört med de senaste två åren. Den in-

hemska efterfrågan kommer att ge stora bidrag till

tillväxten. Nettoexporten, som under recessions- och

budgetkonsolideringsåren har varit tillväxtmotor i den

svenska ekonomin, kommer under tidsperioden fram

till 2001 att stå för en avsevärt mindre andel av

tillväxten. Den samlade efterfrågan riktas därför i

högre grad än tidigare mot arbetsintensiv verksamhet,

vilket i sin tur bidrar till en bättre sysselsättnings-

utveckling.

Den internationella konjunkturen fortsätter att ut-

vecklas väl, även om Asienkrisen väntas dämpa till-

växten något i år. De första tecknen på en annalkande

kris i delar av Asien visade sig förra sommaren och

beaktades i viss mån redan i budgetpropositionen för

1998. Sedan dess har emellertid krisen fördjupats. Vad

som idag framstår som den tydligaste effekten av

Asienkrisen är att det globala inflationstrycket har

minskat. Därmed är det naturligt att penningpolitiken i

Förenta staterna och i Europa blir något lättare än vad

som annars skulle ha varit fallet. I de asiatiska

länderna som direkt drabbats av den finansiella

turbulensen, bl.a. Sydkorea, Indonesien och Thailand,

väntas BNP stagnera eller falla. Konjunktur-

utvecklingen i Förenta staterna är fortsatt stark även

om tillväxten under de kommande åren inte blir lika

hög som under 1997. Tillväxtutsikterna i Europa är

överlag ljusa, bl.a. som en följd av den höga

dollarkursen och en förhållandevis lätt penningpolitik

samtidigt som effekten av Asienkrisen på tillväxten

bedöms bli relativt liten. Även de nordiska

ekonomierna, som är viktiga exportmarknader för

Sverige, växer mycket snabbt.

Den kapitalflykt som skett från de drabbade asia-

tiska länderna till säkra marknader i Europa och

Förenta staterna har tillsammans med förväntningar

om lägre framtida inflation resulterat i mycket låga

räntenivåer i OECD-området. Ett uttryck för detta är att

den tyska 10-årsräntan, liksom den svenska, för

närvarande ligger på lägre nivåer än vad som har re-

gistrerats under de senaste 35 åren. Kronan för-

svagades under hösten, men har under den senaste

tiden stärkts.

Under 1997 ökade exporten av varor och tjänster

med hela 12,8 % , vilket vid en historisk jämförelse är

en mycket hög ökningstakt. I år väntas exporttill-

växten, bl.a. till följd av Asienkrisen, mattas av be-

tydligt och under loppet av året förutses endast en

blygsam uppgång. Tudelningen av den svenska eko-

nomin i en mycket expansiv exportsektor och en

dämpad hemmasektor avtog förra året och den ut-

vecklingen fortsätter framöver. Den privata konsum-

tionen stimuleras av att hushållen kan förvänta sig en

god utveckling av de disponibla inkomsterna efter tre

år av fallande reala inkomster samtidigt som räntorna

är låga och tillgångspriserna, och därmed hushållens

förmögenheter, är förhållandevis höga. Det låga

ränteläget och den goda konjunkturutvecklingen

bidrar till ett gynnsamt investeringsklimat och inves-

teringarna väntas stiga relativt kraftigt framöver.

Arbetsmarknadsläget förbättrades under andra

halvåret 1997. Under denna period föll den öppna

arbetslösheten mycket kraftigt och i slutet av året var

nivån drygt 1,5 procentenhet lägre än ett år tidigare.

Den snabba nedgången beror på en ökad privat

sysselsättning, högt deltagande i kunskapslyftet och

att tillfällig avgångsersättning till personer mellan 60-

64 år reducerade arbetsutbudet. Den senaste tiden har

inkommande statistik visat att sysselsättningen ökar

och det finns flera indikatorer som tyder på att

sysselsättningen kommer att fortsätta öka framöver.

Den nedgång som väntas i arbetslösheten under

kommande år bedöms i högre grad genereras av ökad

sysselsättning än vad som var fallet under 1997. Det

resurstillskott till kommunerna som föreslås i denna

proposition tillsammans med den tidigare beslutade

höjningen av statsbidragen förbättrar

sysselsättningsläget i kommunerna. Därmed kan 1997

års negativa utveckling i kommunerna brytas och

vändas till en sysselsättningsuppgång.

I slutet av år 2000 beräknas den öppna arbetslös-

heten uppgå till 4 %. För att detta skall vara möjligt

måste tillväxten fram till dess vara hög. På några om-

råden är dock osäkerheten särskilt stor:

Det första området är storleken på kommande års

löneökningar. De avtal som hittills har träffats har

resulterat i avtalsmässiga löneökningar, som ligger på

en lägre nivå än vad många bedömare tidigare för-

väntat sig. Föreliggande prognos baseras på förut-

sättningen att löneglidningen, inom de områden där

avtal har tecknats, blir så stor som parterna själva har

angivit. På de områden där avtal ännu inte är klara,

antas de totala löneökningarna (dvs. inklusive

löneglidning) bli lika stora som på de områden där

avtal tecknats inklusive den av parterna angivna lö-

neglidningen. Under dessa omständigheter begränsas

de genomsnittliga löneökningarna till ca 3 % per år.

Detta skapar förutsättningar för en expansiv penning-

politik och en stark sysselsättningstillväxt.

Det andra området med stor osäkerhet är utveck-

lingen av den internationella konjunkturen och effek-

ten på världsekonomin av Asienkrisen. Prognosen

vilar på bedömningen att de reala återverkningarna av

Asienkrisen i Europa och Förenta staterna blir relativt

begränsade vad avser den ekonomiska utvecklingen

1999 och framåt samt att den japanska ekonomin

gradvis återhämtar sig. I de drabbade asiatiska

länderna antas de försvagade valutorna leda till en

kraftig exportuppgång så att länderna kan vända den

negativa tillväxttrenden redan nästa år.

Utgångspunkten för prognosen är således att Asien-

krisen innebär en lägre produktionsnivå i världen i

slutet av 1998, men att tillväxtförloppet därefter i

huvudsak är opåverkat av Asienkrisen.

Den snabbt fallande arbetslösheten under 1997 har

överraskat många konjunkturbedömare och be-

dömningarna av vad som är den mest sannolika ut-

vecklingen under kommande år måste göras i ljuset av

1997 års utveckling. Föreliggande prognos bygger på

antagandet att utbildningssatsningen även framöver

riktas till personer som annars skulle vara öppet

arbetslösa. Ytterligare en osäkerhetsfaktor är i vilken

utsträckning de grupper som idag står utanför ar-

betskraften träder in när sysselsättningsläget, och

därmed sannolikheten att få jobb, förbättras. Blir in-

trädet i arbetskraften högre än beräknat i prognosen

blir det svårare att uppnå arbetslöshetsmålet.

De offentliga finanserna visar överskott varje år

under prognosperioden efter beaktande av de förslag

som lämnas i denna proposition. Därmed minskar den

offentliga sektorns skuldsättning. Den offentliga

sektorns bruttoskuld som andel av BNP, definierad

enligt de s.k. Maastrichtkriterierna, sjunker från 76,9 %

1997 till 62,9 % år 2001.

1.2 Utvecklingen inom olika områden

Den mest turbulenta fasen av Asienkrisen förefaller

vara över även om situationen i vissa länder, exem-

pelvis Indonesien, fortfarande kan förvärras. För

innevarande år antas tillväxten falla i Asien som helhet

och bli mycket svag i de hårdast drabbade asiatiska

länderna, dvs. Thailand, Sydkorea, Filippinerna,

Indonesien och Malaysia. Den lägre tillväxten och de

förändrade konkurrensförhållanden, som följer av de

kraftiga deprecieringarna av de drabbade ländernas

valutor, försämrar tillväxtförutsättningarna för övriga

världen. En viktig konsekvens av de försvagade

asiatiska valutorna är att inflationstrycket i resten av

världen lättar. Därmed kan de negativa tillväxtim-

pulserna motverkas av en mindre stram penningpoli-

tik.

TABELL 1.1 PROGNOSFÖRUTSÄTTNINGAR

ÅRLIG

PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

2001

BNP-tillväxt,

OECD (16)

2,4

2,8

2,3

2,4

2,6

2,3

Konsumentpri

s-

ökning, OECD

(16)

2,2

2,0

1,7

2,0

2,0

2,0

Timlön,

kostnad

6,1

4,5

3,1

3,0

3,0

3,0

Dollarkurs

(SEK)1

6,7

7,6

7,9

7,6

7,5

7,5

TCW-index1

116,

0

120,

5

120,

2

119,

5

118,

5

118,

0

Tysk

långränta2

6,2

5,7

5,2

5,5

5,6

5,6

Svensk

långränta2

8,1

6,6

5,7

5,8

5,8

5,8

Svensk

kortränta3

5,8

4,3

4,6

4,6

4,6

4,6

1 Årsgenomsnitt.

2 10-års statsobligation, årsgenomsnitt.

3 6-månaders statsskuldväxel, årsgenomsnitt.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Att Asienkrisens negativa tillväxteffekter mildras av

en lättare penningpolitik är mest tydligt i Förenta sta-

terna. Den amerikanska ekonomin har haft ihållande

högkonjunktur sedan 1992. Arbetslösheten har sedan

dess fallit från knappt 8 % av arbetskraften till 4,6 % i

februari i år. Samtidigt har det tillkommit ca 15 miljoner

nya arbetstillfällen. För helåret 1997 ökade BNP med

hela 3,7 %. Den risk för stigande inflation, som många

såg för ett år sedan, har emellertid inte realiserats.

Detta kan bero på att hårdare internationell

konkurrens, ny teknologi och högre produktivitet har

resulterat i att den amerikanska ekonomins

inflationsbenägenhet har minskat. Det är dock

osannolikt att tillväxten och arbetslösheten kan

fortsätta att utvecklas på samma sätt som under 1997

utan att priser och löner accelererar. Asienkrisens

tillväxtdämpande effekter tillsammans med dollarns

appreciering mot såväl övriga OECD-länders valutor

som mot valutorna i de drabbade asiatiska länderna

förutses leda till en viss nedväxling av den

amerikanska ekonomins tillväxttakt. Den kritiska

frågan är om den dämpning av tillväxten som väntas i

Förenta staterna är tillräcklig för att förhindra

överhettning på den amerikanska arbetsmarknaden.

Den amerikanska styrräntan antas ligga oförändrad

under prognosperioden.

Tillväxten i den japanska ekonomin blev avsevärt

lägre 1997 än vad som förutsågs i budgetpropositio-

nen och för 1998 har tillväxten nedreviderats kraftigt.

De japanska svårigheterna beror inte endast på

spridningseffekter från de länder som direkt har

drabbats av Asienkrisen utan också på problemen i

den finansiella sektorn. De åtgärder som vidtagits för

att omstrukturera den finansiella sektorn, tillsammans

med att effekterna av Asienkrisen bedöms klinga av,

förutses leda till en tydlig återhämtning från och med

1999. Risken för en sämre utveckling är dock påtaglig.

TABELL 1.2 NYCKELTAL

1996

1997

1998

1999

2000

2001

KPI, dec. - dec.

0,1

1,9

0,6

1,5

2,0

2,0

NPI, dec. - dec.

-

1,0

-

0,9

-

0,5

0,9

-

-

Disponibel

inkomst1

-

0,7

-

1,7

2,5

2,9

3,7

3,1

Sparkvot (nivå)

4,4

0,8

0,9

1,3

2,9

4,0

Industriproduktio

n1

2,1

5,4

5,5

4,9

4,6

2,8

Relativ enhets-

arbetskostnad1

14,

3

-

4,9

-

2,2

0,4

-

-

Sysselsättning2

-

0,6

-

1,0

1,0

1,5

2,0

1,1

Öppen

arbetslöshet3

8,1

8,0

6,7

5,7

4,4

4,0

Arbetsmarknads-

politiska

åtgärder3

4,5

4,3

4,2

4,0

3,9

3,5

Handelsbalans4

125

138

155

168

188

201

Bytesbalans5

2,6

2,7

3,5

3,9

4,0

4,3

1 Årlig procentuell förändring.

2 Antal personer. Årlig procentuell förändring.

3 Andel av arbetskraften.

4 Miljarder kronor.

5 Procent av BNP.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Inom EU-området är Storbritannien det land som ligger

längst framme i konjunkturcykeln och tillväxten

förväntas därför mattas av från 3,3 % år 1997 till drygt

2 % 1998 och 1999. Irland, Spanien, Nederländerna

och Belgien är för närvarande inne i en stark

tillväxtfas. I Tyskland hölls tillväxten uppe under 1997

av en stark nettoexport, medan hemmamarknaden var

svag. I såväl Frankrike som Italien stärktes den

inhemska efterfrågan föregående år. Den generella

bilden är att EU-området som helhet är i början av en

konjunkturuppgång som förväntas sträcka sig över

1999. De expansiva effekterna av en lätt penningpolitik

och försvagade valutor, med Storbritannien som ett

viktigt undantag, har ännu inte fått fullt genomslag på

den samlade efterfrågan. Den mycket strama

finanspolitik, som bedrivits inom EU-området, väntas

bli mindre restriktiv, vilket bör understödja en

uppgång i den privata konsumtionen.

Därtill torde den allmänna räntenedgången sti-

mulera investeringarna. I Danmark, Norge och Finland

är aktivitetsnivån för närvarande mycket hög. I

Danmark och Norge finns också risk för överhettning.

I prognosen har antagits att ett stort antal länder

kommer att deltaga i den monetära unionen redan från

starten 1999. Penningpolitiken i deltagarländerna

kommer att anpassas så att övergången till den

monetära unionen blir smidig. För Tysklands del har

förutsatts att styrräntan höjs ca 0,5 procentenheter

under 1998, samtidigt som Spanien och Italien sänker

sina styrräntor. Även långa räntor förutsätts stiga

något. Från och med nästa år övergår rätten att fatta

penningpolitiska beslut från de nationella

centralbankerna till den gemensamma centralbanken

(ECB). Penningpolitiken liksom långränteutvecklingen

kommer i framtiden att avspegla konjunkturläget och

inflationsutvecklingen i hela EMU-området. Mot

bakgrund av de allmänt ljusa konjunkturutsikterna

förutsätts att såväl de korta som de långa räntorna

stiger med ca en halv procentenhet under 1999.

Sammantaget bedöms den internationella kon-

junkturutvecklingen leda till en tydlig avmattning i

världsmarknadstillväxten för svenska exportvaror

innevarande år. Den viktigaste anledningen är Asien-

krisens negativa effekter på det globala efterfråge-

läget. Under 1999 och 2000 ökar världsmarknads-

tillväxten i takt med att konjunkturläget i Europa

förstärks och de asiatiska ekonomierna återhämtar sig.

De långa svenska räntorna antas påverkas av den

allmänna ränteuppgång, som förväntas i EU-området.

Den mycket goda utvecklingen av den svenska

ekonomin, som tecknas i prognosen, med låg inflation,

måttliga löneökningar och starka offentliga finanser

föranleder emellertid en successiv nedjustering av

långräntemarginalen mot tyska obligationer. I slutet av

1999 antas skillnaden i ränta mellan en 10-årig svensk

statsobligationer och en motsvarande tysk uppgå till

0,2 procentenheter. Mot denna bakgrund antas också

Riksbankens viktigaste styrränta den sk reporäntan

 vara oförändrad fram t.o.m. 2001. Kronan antas

apprecieras något så att TCW-index når värdet 118 i

slutet av år 2000, varefter kronans värde antas vara

konstant enligt detta index. Osäkerheten i denna

bedömning är dock mycket stor.

En post som är svår att prognostisera är utveck-

lingen av lönerna. Givet de utgångspunkter som an-

gavs ovan beräknas lönerna stiga med ca 3 % per år

under hela kalkylperioden. Den kanske mest kritiska

punkten i löneprognosen är storleken på löneglid-

ningen. Nya avtalskonstruktioner med större utrymme

för lokal lönefördelning, låg inflation och låga

inflationsförväntningar, tillsammans med en växande

insikt hos arbetsmarknadens parter om att höga

löneökningar slår tillbaka på sysselsättningen, är

faktorer som bör verka för att löneglidningen blir

mindre i framtiden.

Den genomsnittliga inflationen låg strax under 1%

både 1996 och 1997. Tillfälliga faktorer, som

apprecieringen av den svenska kronan under 1996 och

räntenedgången under båda åren, höll temporärt

tillbaka inflationen mätt med konsumentprisindex

(KPI). Under loppet av förra året steg inflationen och

inflationstakten var 1,9 % i december. I budget-

propositionen gjordes bedömningen att konsument-

prisindex skulle stiga med ca 1,5 % under loppet av

1998. Under inledningen av 1998 föll emellertid in-

flationen. De viktigaste orsakerna bakom nedgången

är främst att Asienkrisen och fallande oljepriser har

dämpat importprisutvecklingen samt att hyrorna, som

väger tungt i KPI, ökade i mycket begränsad

omfattning vid den senaste hyresregleringen. I ljuset

av den prisstatistik som inkommit hittills i år, den

hårda internationella prispressen, och mot bakgrund

av de låga löneökningar som förutsätts i prognosen

och sänkt tobaksskatt beräknas konsumentprisindex

öka med drygt 0,5 % under loppet av innevarande år

och med 1,5 % under loppet av nästa år. År 2000 och

2001 antas att inflationen sammanfaller med

Riksbankens mål, dvs. 2 %.

År 1997 var ett mycket bra exportår. Den svenska

exporten av varor och tjänster ökade med hela 12,8 %

enligt nationalräkenskaperna. Den goda in-

ternationella utvecklingen och stora exportframgångar

inom vissa branscher är viktiga förklaringar till

exportutfallet. Exempelvis bidrog teleproduktindustrin,

som står för 12 % av varuexporten, med drygt en

tredjedel av den totala volymökningen under året. I år

väntas exportutvecklingen bli svagare än under

föregående år och tillväxttakten beräknas sjunka till

6,3 %. Bakom denna nedgång i årsgenomsnittet för

exporten ligger en mycket kraftig avmattning under

loppet av året. Avmattningen beror på att

världsmarknadstillväxten går ner till historiskt sett

normala nivåer, bl.a. på grund av Asienkrisen. Från

och med nästa år förutsätts att dessa negativa effekter

har avklingat och att exporttillväxten återigen kan öka,

därtill understödd av en god internationell tillväxt och

ett gynnsamt kostnads- och vinstläge i den svenska

exportindustrin.

Importen steg med 11,7 % förra året, vilket var en

mycket kraftig uppgång i förhållande till 1996 då

importen ökade med 3,7 %. Den höga importtillväxten

1997 förklaras dels av att exporten växte snabbt och

att efterfrågan i övrigt riktades mot produkter med

högt importinnehåll, exempelvis maskininvesteringar

och varaktiga konsumtionsvaror. Varuimporten

dämpas i år, främst på grund av att exporttillväxten

avtar betydlig. Även tjänsteimporten utvecklas

troligen något svagare i år jämfört med föregående år.

TABELL 1.3 FÖRSÖRJNINGSBALANS

MILJARD

ER

KRONOR

ÅRLIG PROCENTUELL FÖRÄNDRING

1997

1995

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Privat konsumtion

923

0,8

1,3

2,0

2,3

2,5

2,2

2,0

Offentlig konsumtion

449

-0,9

-0,2

-2,1

1,3

0,6

0,7

1,0

 Stat

134

-2,1

-0,6

-5,0

2,5

0,5

0,5

0,5

 Kommun

315

-0,4

0,0

-0,7

0,8

0,6

0,9

1,2

Bruttoinvesteringar

238

12,4

3,7

-4,8

7,2

7,6

7,0

5,7

 Näringsliv exkl.

bostäder

184

27,7

4,7

-0,1

7,8

6,1

4,9

2,7

 Bostäder

24

-23,5

13,1

-25,7

8,8

23,5

25,0

25,0

 Myndigheter

31

-5,7

-8,0

-9,4

2,8

4,0

2,2

2,3

Lagerinvesteringar

7

0,5

-1,1

0,7

0,0

0,0

0,0

0,0

Export

761

12,9

6,1

12,8

6,3

6,7

7,0

5,4

Import

639

10,2

3,7

11,7

6,9

7,0

6,2

5,8

BNP

1739

3,9

1,3

1,8

3,0

3,1

3,4

2,6

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Under de senaste fem åren har nettoexporten varit

tillväxtmotorn i den svenska ekonomin. Från och med i

år väntas en tydlig växling där tillväxtbidraget från

nettoexporten sjunker och inhemsk efterfrågan, ledd

av en stark investeringstillväxt och växande privat

konsumtion, tar vid som de viktigaste tillväxtskapande

BNP-komponenterna (se diagam 1.2).

Exporten och importen växer i stort sett samma takt

mellan 1998 och 2001. Eftersom exporten 1997 ligger på

en nivå som är ca 140 miljarder kronor högre än

importnivån, växer skillnaden mellan exporten och

importen över tiden, dvs handelsbalansöverskottet

blir allt större och väntas uppgå till ca 200 miljarder

kronor år 2001. Till följd av detta ökar även

överskotten i bytesbalansen från 2,7 %, som andel av

BNP 1997, till 4,0 % år 2001. Under 4-årsperioden 1998

till 2001 bidrar överskotten i bytesbalansen till en

amortering av Sveriges utlandsskuld med ca

300 miljarder kronor. I den offentliga sektorn och

hushållssektorn ökar de finansiella överskotten under

prognosperioden. Även företagen bidrar med ett

positivt finansiellt sparande (se tabell 1.4)

TABELL 1.4 FINANSIELLT SPARANDE

PROCENT AV BNP

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Bruttosparande

17,

3

16,

9

17,

9

18,

9

19,

6

20,

3

Realt sparande

14,

6

14,

1

14,

5

15,

1

15,

6

16,

0

 Fasta

investeringar

14,

8

13,

7

14,

1

14,

7

15,

2

15,

7

 Lagerinvesterin

gar

-

0,2

0,4

0,4

0,4

0,4

0,4

Finansiellt

sparande

2,7

2,8

3,3

3,7

4,0

4,3

 Offentlig

sektor1

-

2,1

-

1,1

1,6

0,8

1,5

2,0

 Hushåll1

3,4

1,4

1,3

1,4

1,9

2,3

 Företag

1,4

2,6

0,4

1,5

0,5

-

0,1

1 Efter beräkningsteknisk överföring till hushåll av överskott utöver

de målsatta åren 2000 och 2001.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Trots sjunkande disponibelinkomster ökade den pri-

vata konsumtionen med 2 % år 1997. Den mycket

svaga tillväxten av disponibelinkomsterna, som följt i

spåren av budgetkonsolideringen, vänds under de

kommande åren och möjliggör såväl en ökning av den

privata konsumtionen med mellan 2 och 2,5 % per år

som en stigande sparkvot. Den konsumtionstillväxt

som väntas under femårsperioden är nästan i paritet

med den uppgång som ägde rum i samband med

kreditmarknadsavregleringen under 1980-talet.

Skillnaderna är emellertid slående. Under 1980-talet var

konsumtionsuppgången i stor utsträckning

lånefinansierad. Den ökning av den privata

konsumtionen som ligger i prognosen kan ske utan att

sparkvoten faller. Trots låga nominella löneökningar är

det möjligt med en god utveckling av de reala

disponibelinkomsterna. Förklaringen ligger i att den

stigande sysselsättningen ökar hushållens inkomster

och att reallönerna stiger som en följd av den låga

inflationen.

År 1997 föll bruttoinvesteringarna med 4,8 %.

Nedgången var dels en reaktion på konjunktur-

avmattningen under 1996, dels hänförlig till att statliga

infrastrukturprojekt försenats. Den ekonomiska

utveckling, som förutses i prognosen, med låga räntor,

hög tillväxt, god lönsamhet och god konkurrenskraft i

näringslivet tillsammans med de bedömningar som

görs i olika enkäter talar för en stark

investeringstillväxt under de kommande åren. Ett

osäkerhetsmoment utgör dock Asienkrisens effekter

på industriinvesteringarna. Det finns därför en risk att

industrin inväntar ytterligare information och senare-

lägger sina investeringsplaner. Efter flera år av

fallande bostadsinvesteringar väntas dessa öka under

kommande år. Nivån i utgångsläget är dock mycket låg

och trots en hög procentuell tillväxttakt är det först år

2001 som investeringsvolymerna motsvarar en nivå

som bedöms vara en långsiktig jämviktsnivå.

Betydande statliga program för ekologiskt hållbara

investeringar och för energiomställning bidrar också

till den stigande investeringsaktiviteten.

Den statliga konsumtionen i fasta priser minskade

förra året med 5 %. Därmed har konsumtionsnivån

gått ned tre år i rad med sammanlagt ca 7,5 %. Mot

denna bakgrund väntas en återhämtning ske under

prognosperioden. Konsumtionen antas därför stiga

med 2,5 % i år och med ca 0,5 % nästa år. Under åren

2000 och 2001 har en ökning på 0,5 % respektive 0,5 %

lagts in i kalkylerna.

Den kommunala konsumtionen minskade enligt

det preliminära utfallet för 1997 med 0,7 %. Mot

bakgrund av tidigare beslutade och aviserade tillskott,

samt de nya tillskott som föreslås i denna proposition,

bedöms den kommunala konsumtionen åter öka under

de närmaste åren. Den kommunala konsumtionen

påverkas även av huvudmannskapsförändringar och

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den kommunala

konsumtionen beräknas öka med i genomsnitt ca

0,9 % per år under åren 1998 till 2001.

Under loppet av 1997 ljusnade läget på arbets-

marknaden. Den öppna arbetslösheten föll kraftigt

och sysselsättningen vände svagt uppåt. Givet de

förutsättningar som denna prognos bygger på låga

löneökningar, god internationell tillväxt och att ut-

bildningssatsningen ger avsedd effekt kan den

öppna arbetslösheten minska till 4 % i slutet av år

2000.

Sysselsättningstrenden pekar nu uppåt. Antalet

nyanmälda lediga platser, AMS enkätundersökningar

och den starka tillväxten under andra halvåret 1997 är

alla viktiga indikatorer på att sysselsättningen kommer

att öka. Den senaste arbetskraftsundersökningen

(AKU) från SCB visar att en uppgång redan har

inletts; sysselsättningen under den senaste 3-

månadersperioden (december, januari och februari)

ligger över motsvarande period ett år tidigare. Det

förhållande att tillväxten framöver i högre grad drivs

av inhemsk efterfrågan gör att efterfrågan i större

utsträckning än tidigare riktas mot arbetsintensiva

verksamheter. Den förändrade sammansättningen

innebär också att det är rimligt att anta att

produktivitetstillväxten blir lägre än tidigare. En viktig

bidragande orsak till en bättre sysselsättningsut-

veckling är att ett antal år av fallande offentliga kon-

sumtion bryts och vänds till en uppgång. Tillväxten

under de senaste åren drevs av en stark nettoexport,

vilket inte resulterade i så många nya arbetstillfällen

utan i stället i hög produktivitetstillväxt. Det bör dock

understrykas att om den sysselsättningstillväxt som

ligger i prognosen skall bli verklighet, så får inte de

totala löneökningarna bli högre än de 3 % per år som

förutsätts i denna prognos.

TABELL 1.5 DE OFFENTLIGA FINANSERNA

PROCENT AV BNP

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

62,

8

62,

5

60,

8

60,

1

59,

7

Utgifter

63,

9

61,

0

60,

0

57,

7

56,

1

Finansiellt sparande

före överföring

-1,1

1,6

0,8

2,3

3,5

Beräkningsteknisk

överföring

-0,8

-1,5

Finansiellt sparande

efter överföring

-1,1

1,6

0,8

1,5

2,0

Konsoliderad

bruttoskuld

efter överföring

76,

9

74,

3

71,

0

66,

8

62,

9

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

De offentliga finanserna fortsatte att stärkas under

1997. Den offentliga sektorns finansiella sparande

visade ett underskott på 1,1 % av BNP enligt national-

räkenskapernas redovisning. Mätt enligt de

redovisningsprinciper som tillämpas inom EU uppgick

underskottet till 0,8 %. Så sent som 1994 motsvarade

underskottet 10,3 %. I år väntas ett överskott i det

finansiella sparandet på 1,6 %. Därav beror

0,8 procentenheter på att en överföring av AP-

fondens fastigheter till bolagsform tillgodoräknas det

finansiella sparandet i nationalräkenskaperna. För

1999 beräknas överskottet till 0,8 %, vilket är samma

nivå som 1998 när effekten av bolagiseringen av AP-

fondens fastigheter exkluderas.

Riksdagen har i enlighet med förslag från rege-

ringen lagt fast att det offentliga finansiella sparandet

skall uppgå till 2 % av BNP i genomsnitt över kon-

junkturcykeln. Anpassningen ska ske successivt via

ett överskott på 1,5 % år 2000 och 2,0 % år 2001.

Dessa mål beräknas att överträffas med 16,5 miljarder

år 2000 och med 32 miljarder kronor år 2001.

Överskotten utöver de budgetpolitiska målen har

beräkningstekniskt tillförts hushållssektorn vid

beräkningen av hushållens konsumtion och sparande.

I tabell 1.5 redovisas den offentliga sektorns

finansiella sparande såväl före som efter den beräk-

ningstekniska överföringen till hushållssektorn.

De växande finansiella överskotten medför att den

offentliga sektorns skulder kan amorteras under pro-

gnosperioden. Statsskulden beräknas, vid de målsatta

överskotten år 2000 och 2001, minska med ca 63

miljarder kronor från 1997 till 2001 och den konso-

liderade bruttoskulden går ned från 76,9 % av BNP

1997 till 62,9 % år 2001.

I ett appendix till kapitel 11 presenteras två be-

räkningar av de offentliga finansernas känslighet för

tillväxt vid givna skatte- och utgiftsregler. I den första

känslighetsanalysen förutsätts en internationell kon-

junkturavmattning med allmänt ökad osäkerhet leda till

en lägre svensk tillväxt än i grundkalkylen. I detta fall

försämras det finansiella sparandet med 57 % av BNP-

skillnaden år 2001. I den andra känslighetsanalysen

fungerar lönebildningen sämre än i grundkalkylen,

vilket bl.a. ger upphov till en penningpolitisk

åtstramning. De offentliga finanserna försämras då

med 45 % av BNP-skillnaden år 2001. Att effekten blir

så pass begränsad beror bl.a. på att höga

löneökningar håller uppe de viktigaste skattebaserna,

löneinkomster och konsumtion, på kort och medellång

sikt.

I förhållande till tidigare erfarenheter liksom i för-

hållande till OECD:s och EU:s beräkningar visar dessa

känslighetsanalyser en något mindre effekt av lägre

tillväxt på de offentliga finanserna. En förklaring är att

känslighetsanalyserna avser fallet med givna skatte-

och utgiftsregler. En annan förklaring är att

känslighetsanalyserna beaktar balanskravet i den

kommunala sektorn. Detta får till följd att effekten på

kommunernas finansiella sparande begränsas. En

tredje förklaring är att inflationstakten förutses förbli

låg, vilket exkluderar fluktuationer i de offentliga

finanserna som beror på varierande inflation.

2 Internationell utveckling

Trots turbulensen på de asiatiska finansmarknaderna

växte världsekonomin i sin helhet starkt under 1997.

Den ekonomiska tillväxten i EU stärktes samtidigt som

högkonjunkturen i Nordamerika bestod. Åter-

hämtningen i den japanska ekonomin uteblev emeller-

tid och den inhemska efterfrågan stagnerade.

Effekterna av utvecklingen i Asien utgör ett stort

osäkerhetsmoment i prognosen. Asienkrisens eko-

nomiska återverkningar på världsekonomin förutses i

huvudsak begränsas till innevarande år och drabba

länderna i den asiatiska regionen hårdast. Den globala

tillväxttakten förutses sjunka med en procentenhet

jämfört med föregående år till drygt 3 % i år, medan

den väntas falla med ½ procentenhet till ca 2 ¼ % i

OECD-området. Konjunkturutvecklingen i Förenta

staterna och EU förutses inte brytas. Inom OECD

drabbas främst Japan och Sydkorea. Nästa år förutses

den globala BNP-tillväxten återigen stiga. På

medellång sikt bedöms de makroekonomiska förut-

sättningarna med förhållandevis låga räntor samt låg

och stabil inflation fortsätta att bidra till en väl fun-

gerande världsekonomi. Osäkerheten i de medel-

fristiga kalkylerna är emellertid betydande.

TABELL 2.1 BNP-TILLVÄXT PER REGION

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRIING

199

7

199

8

1999

2000

2001

Världen

4,1

3,1

3,6

3,8

3,8

OECD

2,8

2,3

2,4

2,6

2,3

 EU

2,6

2,7

2,9

2,9

2,4

S.k.transitionsekon

omier

1,7

2,7

3,7

4,1

4,8

 Central- och

Östeuropa

2,6

3,7

4,2

4,5

5,0

 Ryssland

0,4

1,4

3,0

3,5

4,5

U-länder

5,8

4,0

5,0

5,1

5,5

 Afrika

3,1

4,9

5,0

5,3

5,5

 Asien

6,8

4,2

5,5

5,8

6,0

 Dynamiska

asiatiska1-

 ekonomier

4,9

0,3

4,0

4,5

5,5

 Mellan och

Sydamerika

5,0

3,3

4,4

4,7

5,0

1 Till de dynamiska asiatiska ekonomierna räknas Hongkong,

Singapore, Taiwan, Malaysia, Thailand och Filippinerna.

Källor: OECD, IMF och Finansdepartementet.

Den amerikanska ekonomin väntas växa något lång-

sammare de kommande åren, men den ekonomiska

utvecklingen väntas ändå bli god. Konjunkturen i EU

som helhet förväntas fortsätta att stärkas till följd av

bl.a. en mindre stram finanspolitik, god produktivitets-

tillväxt samt gynnsamma monetära förhållanden, dvs.

den sammantagna effekten på den samlade efterfrågan

av ränte- och växelkursutvecklingen.

Oro i den finansiella sektorn och ett lågt förtroende för

den ekonomiska politiken bidrar till fortsatt stagnation

i den japanska ekonomin 1998. Därefter väntas en

gradvis återhämtning. BNP-tillväxten förutses sjunka i

Asien som helhet och bli negativ i vissa av de

drabbade länderna. Utsikterna för Öst- och Central-

europa fortsätter att förbättras, men osäkerheten har

ökat till följd av Asienkrisen. Ryssland har särskilt

påverkats av oro på de finansiella marknaderna.

Turbulensen i Asien har också fått effekter på Latin-

amerika särskilt Brasiliens ekonomiska läge har

försämrats och den ekonomiska politiken har stramats

åt.

Som en följd av den gynnsamma utvecklingen i

omvärlden steg världsmarknadstillväxten för svensk

export till 9,3 % 1997. Under 1998 förutses den avta till

drygt 6 %. I takt med att Asienkrisens effekter ebbar

ut antas den stiga till 7-8 % 1999-2000 och därefter

avta något.

2.1 Asienkrisen och dess inverkan på

 prognosen

Asienkrisens fortsatta förlopp utgör det största

osäkerhetsmomentet i den internationella prognosen. I

första hand förutses Japan och övriga asiatiska länder

med betydande finansiella och kommersiella

kopplingar till de krisdrabbade länderna att påverkas.

Återverkningarna i vissa andra tillväxtekonomier samt

i u-länderna väntas också bli påtagliga. Effekterna på

OECD-området utanför Asien bedöms dock bli

måttliga. I prognosen antas att Asienkrisen endast ger

upphov till relativt snabbt övergående effekter på den

globala tillväxten och världshandeln och att en

uppgång i världskonjunkturen sker 1999-2000.

De hårdast drabbade asiatiska ekonomierna, dvs.

Thailand, Filippinerna, Malaysia, Indonesien och

Sydkorea står för ca 5 % av global BNP och knappt

7 % av världshandeln. En kraftigt dämpad inhemsk

efterfrågan i den asiatiska regionen, deprecieringen av

ländernas valutor samt åtföljande lägre världs-

marknadspriser väntas ge handelsrelaterade effekter

på resten av världen. Samtidigt som de asiatiska län-

dernas importtillväxt sjunker kraftigt väntas en för-

bättrad konkurrenskraft leda till att exporten från

området gradvis ökar. Förenta staterna och EU, med

en stark respektive ökande inhemsk efterfrågan, vän-

tas absorbera en stor andel av den väntade förbätt-

ringen av bytesbalansen i den asiatiska regionen.

Utvecklingen i Asien har samtidigt medfört en

dämpning av pris- och ränteutvecklingen som delvis

kompenserar de negativa effekterna av krisen genom

att den inhemska efterfrågan stimuleras och i för-

längningen även sysselsättningen. Även om inflatio-

nen minskat bedöms det inte föreligga någon risk för

deflation då tillväxten i världsekonomin är fortsatt god

och centralbankerna förväntas ta hänsyn till de

nedjusterade inflationsförväntningarna i utformningen

av penningpolitiken.

Krisens effekter på företagens och hushållens för-

troende för ekonomin är särskilt svåra att förutsäga

och utgör en betydande risk i prognosen. Asienkrisen

skulle kunna leda till att företagen skrinlägger

investeringsplaner på grund av den ökade osäker-

heten. EU och Nordamerika kan även komma att

påverkas negativt av minskade direktinvesteringar

från den asiatiska regionen.

Att en stor del av kapitalet vänt tillbaka till säkra

marknader har inte enbart givit upphov till lägre

marknadsräntor, utan torde även ha bidragit till de

kraftigt stigande börskurserna i främst Förenta

staterna och EU. Den starka utvecklingen på aktie-

börserna utgör ett orosmoment, men det behövs en

relativt kraftig nedgång för att få mer påtagliga effekter

på den reala ekonomin. Såvida inte den finansiella

krisen förvärras i Asien förutses inga negativa effekter

på de finansiella marknaderna i Europa och

Nordamerika. Europeiska och amerikanska bankers

utlåning till regionen bedöms inte utgöra en system-

risk för den finansiella sektorn i dessa länder och ut-

gör därmed heller inte en risk för den reala ekonomin.

Däremot är krisen i den japanska finansiella sektorn ett

osäkerhetsmoment, inte minst som en försämring av

den finansiella situationen och den reala ekonomin i

Japan skulle kunna ge återverkningar på de asiatiska

ländernas förutsättningar att lösa krisen. Den

kinesiska ekonomins utveckling samt ekonomiska

politik kan även påverka krisens fortsatta förlopp.

Vissa tillväxtekonomier i f.d. Sovjetunionen, Öst-

och Centraleuropa samt Latinamerika har påverkats

negativt av minskad tillgång till utländskt kapital,

högre räntepremier och finansiell turbulens. Till följd

av detta har länderna behövt föra en åtstramande

ekonomisk politik. Ännu har effekterna på dessa

länder varit måttliga, men en försämring av situationen

i Asien skulle kunna ge effekter på den reala ekonomin

och i förlängningen även på OECD-området.

Även om den mest akuta fasen av Asienkrisen ser

ut att vara över finns fortfarande en risk för att situa-

tionen kan förvärras i vissa länder, t.ex. i Indonesien.

Vidare kan de reala effekterna i de drabbade länderna,

inte minst de sociala konsekvenserna, bli omfattande.

2.2 Utsikterna för den globala ekonomin

2.2.1 Utvecklingen i Förenta staterna

Förenta staterna har haft en exceptionellt god eko-

nomisk utveckling de senaste sex åren. Under 1997

steg BNP-tillväxten till 3,7 %, samtidigt som infla-

tionen föll till 2,3 % och arbetslösheten sjönk till

4,9 %.

Delvis till följd av den goda ekonomiska tillväxten

skapades balans i de offentliga finanserna under 1997,

vilket var tidigare än väntat. Finanspolitiken har

stramats åt sedan 1992 i det att det strukturella

underskottet, dvs där man bortser från den förbättring

som är ett resultat av konjunkturutvecklingen, har

minskat. Under innevarande år förutser OECD att

finanspolitiken fortsätter att vara restriktiv, medan den

förutses bli expansiv 1999.

De långa räntorna föll med ca 0,7 procentenheter

under 1997 och de korta räntorna var i princip oför-

ändrade. Penningpolitiken i Förenta staterna ser ut att

vara väl avvägd med hänsyn till den rådande osäker-

heten i konjunkturen. Å ena sidan fortsatte den

inhemska efterfrågan att växa starkt, samtidigt som

börsen ökade kraftigt efter fallet i oktober och löne-

ökningstakten steg markant mot slutet av 1997. Å

andra sidan har dollarförstärkningen bidragit till

stramare monetära förhållanden, Asienkrisen har haft

en dämpande effekt på inflation och ränteläge

samtidigt som en avmattning av BNP-tillväxten för-

utses i år. Styrräntan antas ligga kvar på den nuva-

rande nivån på 5,5 % under 1998 och 1999.

Den inhemska efterfrågan förutses fortsätta att

växa starkt under 1998. Ökningen av de reala dispo-

nibla inkomsterna, det höga konsumentförtroendet

samt börsens exceptionellt kraftiga uppgång borgar

för en fortsatt god utveckling av den privata konsum-

tionen. Nedgången i de långa räntorna sedan hösten

väntas bidra till ett högt bostadsbyggande samt en

fortsatt stark investeringsutveckling, men en viss av-

mattning från tidigare höga nivåer förutses till följd av

bl.a. minskande vinstmarginaler. Lageruppbyggnaden

väntas avta under 1998 och ge ett negativt bidrag till

BNP-tillväxten. Förutom dollarns appreciering väntas

utvecklingen i Asien medföra att nettoexporten ger ett

allt större negativt bidrag till BNP-tillväxten.

Sammantaget väntas BNP-tillväxten avta till 2,7 %

1998 och 2,2 % 1999. Inflationsutvecklingen och läget

på arbetsmarknaden väntas förbli gynnsamt. Eftersom

det råder fullt kapacitetsutnyttjande i den amerikanska

ekonomin förutses på medellång sikt, dvs år 2000-

2001, en tillväxttakt kring den potentiella, dvs ca 2 ¼- 2

½ % per år.

2.2.2 Utvecklingen i Japan och vissa

asiatiska tillväxtekonomier

Japan befinner sig i en långvarig ekonomisk kris som i

stor utsträckning hänger samman med allvarliga

strukturproblem i den finansiella sektorn. Under 1997

förvärrades den finansiella krisen och en kon-

sumtionsskattehöjning i april bidrog till att den in-

hemska efterfrågan minskade. Oro för ökad arbets-

löshet och krisen i det finansiella systemet bidrog till

att undergräva hushållens och företagens förtroende

för ekonomin. Effekterna av Asienkrisen började

också märkas i exportstatistiken under slutet av året.

Ett fortsatt lågt förtroende för ekonomin väntas bidra

till att den privata konsumtionen endast ökar

marginellt under 1998, samtidigt som investeringarna

bedöms sjunka något ytterligare. Räntorna förutses

förbli låga och styrräntan antas vara oförändrad under

1998-1999. Finanspolitiken väntas bli fortsatt

åtstramande, om än i något mindre omfattning. Till

följd av Japans stora exponering gentemot de

krisdrabbade länderna i Asien samt minskande

stimulanseffekter av yenens tidigare depreciering för-

utses att bidraget från nettoexporten minskar relativt

kraftigt under innevarande år. Sammantaget bedöms

tillväxten i det närmaste stagnera 1998. Åtgärder för

att omstrukturera den finansiella sektorn bedöms

gradvis medföra ett ökat förtroende och en åter-

hämtning av den japanska ekonomin under 1999.

Även den allmänna uppgången i den asiatiska regio-

nen väntas bidra till ett förbättrat konjunkturläge i

Japan. BNP-tillväxten förutses till 1,7 % 1999. Med

hänsyn till betydande ledig kapacitet förutses BNP-

tillväxten överstiga den potentiella och ligga kring 2

½ % år 2000-2001.

Valutaförsvagning, problem i den finansiella sek-

torn samt kreditåtstramning väntas leda till en kraftig

recession i Sydkorea, Thailand, Indonesien,

Malaysia och Filippinerna, under 1998. Den

ekonomiska aktiviteten i övriga asiatiska ekonomier

förutses också dämpas i ljuset av starka finansiella

och kommersiella kopplingar till de ovan nämnda

länderna samt det lägre förtroendet bland investerare i

regionen. I de Dynamiska Asiatiska Ekonomierna

(DAE) samt Indonesien förutses BNP-tillväxten sjunka

från knappt 5 % 1997 till i det närmaste stagnation

1998. Tillväxten i Kina väntas mattas något från

knappt 9 % 1997 till 6 % 1998. Stärkt

konkurrenskraft i exportsektorn i flertalet asiatiska

länder väntas dock gradvis bidra till en återhämtning i

regionen under 1999. BNP-tillväxten på medellång sikt

väntas bli god.

2.2.3 Utvecklingen i EU

Under prognosperioden sker övergången till den

ekonomiska och monetära unionen, EMU. EU-

kommissionen har rekommenderat att 11 länder skall

delta i EMU och i prognosen har antagits att så

kommer att bli fallet. Under de senaste åren har

skillnaderna i inflationstakt och räntor mellan EU-

länderna minskat betydligt och de offentliga finan-

serna har förbättrats avsevärt. Mot bakgrund av bl.a.

denna utveckling bedöms förutsättningarna vara goda

för en smidig övergång till EMU. Förbättrade

offentliga finanser och låg inflation i hela EU skapar

goda förutsättningar för den ekonomiska tillväxten i

EU framöver.

Konjunkturen i EU fortsatte att stärkas under 1997

och BNP-tillväxten steg till 2,6 % från 1,7 % året innan.

Den inhemska efterfrågan i EU som helhet blev dock

svagare än väntat. Fortsatt hög arbetslöshet och en

stram finanspolitik bedöms ha inverkat dämpande på

den privata konsumtionen. Investeringstakten var låg

i framför allt Tyskland, Frankrike och Italien. Den

inhemska efterfrågan var dock fortsatt stark i bl.a.

Storbritannien, Spanien, Finland och Nederländerna.

Exportutvecklingen var stark i EU som helhet bl.a. till

följd av EU-valutornas försvagning mot dollarn samt

den starka världsmarknadstillväxten, huvudsakligen i

OECD-området, och gav ett betydande bidrag till

BNP-tillväxten.

Förutsättningarna för en fortsatt konjunkturupp-

gång i EU är goda. För det första förutses finans-

politiken bli mindre stram under 1998 och 1999 jämfört

med 1996-97. Det faktiska underskottet i de offentliga

finanserna i EU som helhet uppgick till 2,4 % 1997,

vilket är en nedgång med 2,7 procentenheter sedan

1995. Det strukturella underskottet har minskat med

ca 2½ procentenheter under samma tid.

För det andra väntas gynnsamma monetära förhål-

landen stimulera ekonomin i likhet med det senaste

året. Sedan årsskiftet 1996/97 har EU:s nominella

effektiva växelkurs visavi utomstående industriländer

deprecierat med ca 9 %, de långa räntorna har fallit

med knappt 1 ½ procentenheter och de korta räntorna

har fallit något. Samtidigt har inflationen fortsatt att

ligga på en förhållandevis låg nivå kring 2 %. I bl.a.

Tyskland och Frankrike har en förhållandevis svag

konjunkturutveckling, Asienkrisens inverkan på den

globala prisutvecklingen, inklusive oljeprisfallet sedan

hösten 1997, lett till mycket låga inflationssiffror de

senaste månaderna. Under andra halvåret 1998 väntas

räntekonvergensen i de blivande EU-länderna

fortsätta. Bundesbank förutses höja styrräntan något

medan den förväntas kunna sänkas i de länder som

idag har förhållandevis höga räntor. Från 1 januari

1999 kommer penningpolitiken i EMU-området att

utformas av den europeiska centralbanken, ECB. I takt

med att den inhemska efterfrågan och BNP-tillväxten

stärks under de närmaste åren väntas styrräntan stiga

till 4 ¼ % 1999. De tioåriga obligationsräntorna väntas

också gradvis öka något, till 5,3 % 1998 och 5,6 %

1999.

Att förtroendeindikatorerna har fortsatt att peka uppåt

stärker ytterligare bilden av en uppåtgående

konjunktur i EU. Kapacitetsutnyttjandet är högt i

industrin och vinstmarginalerna bedöms stiga till följd

av hög produktivitetstillväxt samt låga ökningar av

arbetskraftskostnaderna. Investeringstakten påverkas

även positivt av de gynnsamma monetära för-

hållandena samt det förhållandevis höga förtroendet

bland företagen. Den privata konsumtionen bedöms

stärkas mot bakgrund av något lägre arbetslöshet,

högre disponibelinkomster samt en mindre stram fi-

nanspolitik. Konsumenternas förtroende har ökat

stadigt under 1997 och inledningen av 1998.

Nettoexportens bidrag till BNP-tillväxten förutses

minska under 1998 i takt med att exporttillväxten avtar

och importtillväxten tilltar. Avmattningen på

exportmarknaderna i Förenta staterna och Asien för-

väntas endast delvis kompenseras av en ökad handel

inom EU. Världsmarknadstillväxten för EU förutses

sjunka från ca 9½ % 1997 till 7-7½ % 1998-99.

Sammantaget bedöms BNP-tillväxten öka till 2,7 %

1998 och 2,9 % 1999.

Inflationen bedöms sjunka till under 2 % 1998.

Samtidigt som uppgången i konjunkturen och den

tidigare valutaförsvagningen mot dollarn kan pressa

upp priserna har Asienkrisen en dämpande inverkan

på prisutvecklingen. Arbetslösheten i EU som helhet

väntas endast minska marginellt till 11 %, trots upp-

gången i konjunkturen.

Den goda konjunkturutvecklingen i EU förutses

fortsätta under år 2000. Betydande ledig produktions-

kapacitet möjliggör att BNP-tillväxten överstiger den

potentiella tillväxten och ligger kvar på 2,9 %.

Exportutvecklingen väntas bli fortsatt god mot

bakgrund av stark tillväxt i OECD-området samt en

återhämtning i den asiatiska regionen. Fortsatt låg

inflation, förhållandevis låga räntor samt måttliga

löneökningar och goda vinstmarginaler väntas bidra

till en stark investeringsutveckling. En gynnsam

sysselsättningsutveckling förutses medföra en

uppgång av den privata konsumtionen. Mot slutet av

prognosperioden förutses BNP-tillväxten mattas till

2½ %.

Utvecklingen i större enskilda EU-länder

Den inhemska efterfrågan utvecklades svagare än

väntat i Tyskland under 1997. Privat konsumtion och

investeringar ökade endast marginellt och BNP-

tillväxten drevs framförallt av exporten. Samtidigt

ökade arbetslösheten under 1997 med drygt 1 pro-

centenhet i förhållande till 1996 och uppgick till ca

11,4 %. Finanspolitiken har varit åtstramande, medan

de monetära förhållandena har varit fortsatt expansiva.

Under 1998 väntas den inhemska efterfrågan gradvis

stärkas mot bakgrund av fortsatt låga räntor, en

mindre restriktiv finanspolitik samt stärkta

förtroendeindikatorer. Samtidigt bedöms bidraget från

nettoexporten avta bl.a. till följd av utvecklingen i

Asien. BNP-tillväxten bedöms stiga till 2,5 % 1998 och

2,8 % 1999.

Efter att ha utvecklats svagt under 1996 och början

av 1997 stärktes den inhemska efterfrågan i Frankrike

under det andra halvåret av 1997, både med avseende

på privat konsumtion och privata investeringar.

Denna utveckling underbyggdes av en försiktig

återhämtning på arbetsmarknaden, låg inflation samt

fortsatt låga räntor. Trots Asienkrisen fortsatte

exporten att utvecklas gynnsamt, om än i något

långsammare takt än under det första halvåret.

Förtroendet för ekonomin, både bland hushåll och

företag, stärktes under hösten och den inhemska ef-

terfrågan väntas fortsätta sin uppåtgående trend un-

der 1998. Nettoexportens bidrag till tillväxten bedöms

däremot minska relativt kraftigt under året.

Sammantaget är dock utsikterna för den franska

ekonomin under 1998 goda och BNP-tillväxten väntas

öka från 2,4% 1997 till 2,8% 1998 och 2,9 % 1999.

Den inhemska efterfrågan stärktes i Italien under

det första halvåret 1997 och bidrog till en återhämt-

ning av konjunkturen. Regeringens stimulansåtgärder

för bilförsäljningen inverkade positivt på den privata

konsumtionen. En kraftig budgetkonsolidering, lägre

inflationstakt samt förväntningar om deltagande i

EMU har bidragit till ett lägre ränteläge. Mot bakgrund

av en fortsatt god efterfrågan från omvärlden och

mindre strama penning- och finanspolitiska

förhållanden väntas konjunkturen fortsätta att gradvis

stärkas under de kommande två-tre åren. Det negativa

bidraget från nettoexporten förutses minska samtidigt

som investeringarna växer allt snabbare. BNP-

tillväxten bedöms stiga från 1,5 % 1997 till 2,2 % i år

och 2,8 % nästa år.

TABELL 2.2 BNP-TILLVÄXT, KPI OCH

ARBETSLÖSHET

ÅRLIG

PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

2001

BNP

OECD

2,5

2,8

2,3

2,4

2,6

2,3

EU

1,7

2,6

2,7

2,9

2,9

2,4

Förenta staterna

2,8

3,7

2,7

2,2

2,4

2,2

Japan

3,9

0,9

0,1

1,7

2,3

2,6

Tyskland

1,4

2,2

2,5

2,8

3,0

2,3

Frankrike

1,5

2,4

2,8

2,9

2,8

2,4

Italien

0,7

1,5

2,2

2,8

3,0

2,3

Storbritannien

2,2

3,3

2,1

2,3

2,5

2,5

Norden

3,0

3,4

3,4

3,2

2,9

2,2

Danmark

3,5

3,4

3,0

2,8

2,5

2,2

Finland

3,6

5,9

3,9

3,5

3,1

2,3

Norge

5,3

3,5

4,4

3,5

2,5

2,2

Konsumentpriser

OECD

2,2

2,0

1,7

2,0

2,0

2,0

EU

2,5

2,0

1,9

2,0

2,0

2,0

Norden

1,2

1,6

2,1

2,2

2,0

2,0

Arbetslöshet i %

av arbetskraften

OECD

6,9

6,7

6,6

6,5

6,4

6,3

EU

11,

4

11,

3

11,

0

10,

7

10,

3

10,

1

Norden

9,1

8,4

7,4

6,8

5,9

5,7

Världsmarknadst

illväxt

för svensk

export

5,8

9,3

6,2

7,3

8,0

6,5

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

I Storbritannien bidrog en stark utveckling av privat

konsumtion och export till en hög tillväxttakt under

1997. Den privata efterfrågan stimulerades av sjun-

kande arbetslöshet och stigande realinkomster. I slu-

tet av året dämpades dock exporten av den kraftiga

appreciering av pundet som ägt rum sedan sommaren

1996. Under året stramades finans- och penning-

politiken åt. Under 1998 förväntas en betydande

nedgång i exportens tillväxttakt till följd av den starka

valutan och av den ekonomiska krisen i Asien. Den

inhemska efterfrågan förutses dämpas något bl.a. till

följd av den strama ekonomiska politiken. BNP-

tillväxten bedöms sjunka från 3,3 % 1997 till 2,1 %

1998, för att sedan stiga till 2,3 % 1999.

2.2.4 Utvecklingen i Norden och

Östersjöområdet

Den gynnsamma ekonomiska utvecklingen i Norden

förväntas fortsätta under prognosperioden. Den in-

hemska efterfrågan förutses växa starkt och stimuleras

av bl.a. gynnsam sysselsättningsutveckling och

stigande reallöner.

I Danmark bidrog en stark inhemsk efterfrågan till

den positiva ekonomiska utvecklingen 1997. Den

privata konsumtionen stimulerades av en ökad syssel-

sättning och stigande reallöner. Under 1998 förväntas

en långsammare ökningstakt i privat konsumtion bl.a.

till följd av en stram finanspolitik. In-

vesteringstillväxten bedöms avta samtidigt som bi-

draget från nettoexporten förväntas öka till följd av en

ökad efterfrågan i Europa. BNP-tillväxten bedöms avta

från 3,4 % 1997 till 3,0 % i år och 2,8 % nästa år.

I Finland bidrog såväl en stark inhemsk efterfrågan

som en synnerligen god exportutveckling till en

mycket hög ekonomisk tillväxt på 5,9 % 1997. Den

privata konsumtionen stimulerades av en god

sysselsättningsutveckling och låga räntor samtidigt

som exporten gynnades av en stigande efterfrågan på

trä- och massaprodukter i Europa. I år förväntas en

minskad arbetslöshet och låga räntor bidra till en

fortsatt stark inhemsk efterfrågan, medan effekterna av

den ekonomiska krisen i Asien och kapacitetsproblem

inom pappersindustrin bedöms verka dämpande på

exportutvecklingen. BNP-tillväxten förväntas sjunka

till 3,9 % 1998 och till 3,5 % 1999.

Den snabba ekonomiska utvecklingen i Norge

fortsatte under 1997 med stöd av en stark inhemsk

efterfrågan. Den privata konsumtionen stimulerades

av en god sysselsättningstillväxt och ökade reallöner.

Investeringarna växte särskilt snabbt inom olje-

verksamheten. Den privata konsumtionen bedöms

utvecklas väl även 1998 till följd av en fortsatt gynn-

sam utveckling på arbetsmarknaden samt betydande

reallöneökningar. Det finns en uppenbar risk för att

det allt stramare läget på arbetsmarknaden ger upphov

till ett ökat inflationstryck 1998. Investeringstillväxten

förväntas sjunka, medan exporttillväxten ökar. BNP-

tillväxten bedöms öka från 3,5 % 1997 till 4,4 % 1998

och därefter falla tillbaka till 3,5 % 1999.

BNP-tillväxten i Baltikum steg avsevärt under 1997

och uppgick till 9 % i Estland och ca 6 % i Lettland

och Litauen. En väl avvägd penning- och finanspolitik

bidrog till att inflationen fortsatte att falla. Trots en

stark exportutveckling ökade dock bytes-

balansunderskotten till ca 8-10 % av BNP. Asienkrisen

fick vissa återverkningar på de finansiella

marknaderna i de baltiska länderna, även om börs-

nedgången i första hand orsakades av inhemska fak-

torer.

För första gången sedan början av övergången till

marknadsekonomi blev BNP-tillväxten positiv i

Ryssland. Inflationen halverades till drygt 10 % och

bytesbalansen förbättrades. Svårigheter i genom-

förandet av budget- och skattepolitiken bidrog till

försämrade offentliga finanser. I samband med det

sjunkande förtroendet för tillväxtekonomierna i Asien

uppstod oro på de finansiella marknaderna i slutet av

1997 och början av 1998. Mot bakgrund av bl.a.

stigande reala disponibelinkomster samt en mindre

nedgång i arbetslösheten väntas den inhemska

efterfrågan öka gradvis och BNP-tillväxten bedöms

stiga till 1-2 % 1998 och till ca 3 % 1999, men

osäkerheten i dessa bedömningar är betydande.

För det fjärde året i rad utvecklades ekonomin i

Polen starkt och BNP-tillväxten blev ca 7 %. En av-

mattning av den inhemska efterfrågetillväxten förutses

under de närmaste åren samtidigt som nettoexportens

negativa bidrag till BNP bedöms avta. Sammantaget

förutses BNP-tillväxten sjunka till ca 5 ½ % 1998.

Sammantaget har BNP-tillväxten i Östersjöområdet

som helhet, dvs i Tyskland, Ryssland, Polen,

Baltikum, Danmark, Finland och Sverige, stigit sedan

1996. En ytterligare förstärkning av den ekonomiska

aktiviteten i regionen förutses på kort och medellång

sikt.

3 Kapitalmarknaderna

Fortsatt låg inflation och fallande inflationsförvänt-

ningar har lett till lägre svenska obligationsräntor

under hösten och vintern. Även långräntemarginalen

mot utlandet har krympt ytterligare det senaste halv-

året. Riksbanken har reviderat ned sin inflations-

prognos för 1998 och 1999, och därför avstått från

ytterligare reporäntehöjningar sedan höjningen i de-

cember. Krisen i Asien har lett till lägre inflationsför-

väntningar, samtidigt som placerare föredragit dollar-

placeringar, vilket bidragit till en appreciering av den

amerikanska valutan. På flertalet av börserna i Europa

samt i Förenta staterna har kurserna fortsatt uppåt

efter den tillfälliga nedgången i oktober. Osäkerheten

om omfattningen av Asienkrisen, och vilken effekt

den kan tänkas få för aktiemarknaden är emellertid

påtaglig. Inom EU har förberedelserna inför

valutaunionen fått allt större betydelse för ränte- och

växelkursutvecklingen. Såväl korta som långa

marknadsräntor har konvergerat ytterligare mellan

länderna.

3.1 Utvecklingen i omvärlden

Trots en förhållandevis stark tillväxt i den amerikanska

ekonomin har obligationsräntorna fortsatt att falla

under hösten och i början av innevarande år. I januari

föll den amerikanska 10-årsräntan till 5,5 %. Trots

tillväxten finns det ännu inte något synligt

inflationstryck i ekonomin, och krisen i Asien har

bidragit till att dra ned inflationsförväntningarna

ytterligare. Som beskrivits i kapitel 2 ser penning-

politiken i USA ut att vara väl avvägd. Även om in-

flationen i Förenta staterna stiger under 1998 för-

väntas uppgången bli måttlig, vilket i sin tur talar för

att en eventuell långränteuppgång också blir måttlig.

Dollaruppgången, som förmodligen varit en bi-

dragande orsak till att inflationen inte tagit fart, har

bromsats under inledningen av 1998. Det som bidragit

till dollarns underliggande styrka de konjunkturella

skillnaderna mellan Förenta staterna och Europa

förväntas minska framöver, vilket kan leda till en något

svagare dollar. Även om den positiva räntemarginalen

mellan Förenta staterna och Europa idag knappt 2

procentenheter mellan amerikanska och tyska

korträntor och knappt 1 procentenhet mellan

amerikanska och tyska långräntor minskar det

kommande året förväntas amerikanska räntor

fortfarande vara något högre än europeiska, vilket

talar för att en eventuell dollardeprecieringen inte blir

dramatisk.

Utvecklingen på New York-börsen har varit fortsatt

stark, och under årets första kvartal steg kurserna med

i genomsnitt 10 %.

I Japan bedöms tillväxten falla ytterligare i år till

följd av de problem som beskrevs i föregående kapitel.

Den japanska 10-åriga obligationsräntan har efter en

mindre nedgång under förra våren legat stabilt kring

2 % under hösten och vintern. Tokyo-börsen har

under första kvartalet i år stigit med 8 %. Den japanska

penningpolitiken har varit fortsatt expansiv med ett

diskonto på 0,5 %, och någon åtstramning förväntas

inte under 1998-1999.

Även i Tyskland har obligationsräntorna fortsatt

nedåt under hösten och vintern, och i februari i år föll

den 10-åriga räntan under 5 %, vilket är rekordlågt i ett

historiskt perspektiv. En svagare konjunkturuppgång

än väntat samt låga inflationsförväntningar, som gått

ned ytterligare till följd av krisen i Asien, kan ses som

några orsaker till utvecklingen. Sedan oktober förra

året, då Asienkrisen fick fullt genomslag på de

internationella finansiella marknaderna, har D-marken

försvagats gentemot dollarn. En viss stabilisering av

D-markens kurs gentemot dollarn har dock skett under

februari och mars.

En annan viktig faktor som styrt marknadsutveck-

lingen i Europa, främst inom EU, är förberedelserna

inför den monetära unionen. Framförallt har de lett till

en fortsatt utjämning av räntenivåerna bland de länder

som förväntas delta i EMU från starten 1999.

Räntemarginalen mellan italienska 10-årsräntan, som är

den högsta bland de länder som väntas delta i

valutaunionen från och med januari 1999, och mot-

svarande ränta i Tyskland har gått ned från 1 pro-

centenhet i september till 0,3 procentenheter i mars.

Även de korta räntorna har konvergerat. De framtida

EMU-länder vars styrräntor ligger på en högre nivå,

främst Spanien och Italien, har sänkt sina styrräntor

under hösten och vintern. En tysk styrräntehöjning i

oktober i fjol, som följdes av höjningar i övriga

kärnländer inom EU, har också bidragit till

korträntekonvergensen. Skillnaden mellan spanska

och italienska styrräntor å ena sidan och tyska å den

andra har på ett år gått ned från över 3 procentenheter

till 1,2 procentenheter vad gäller Spanien mot

Tyskland och 2,2 procentenheter vad gäller Italien mot

Tyskland.

Bland ERM-valutorna har fluktuationerna minskat,

och samtliga valutor ligger numera nära sina re-

spektive centralkurser inom växelkursmekanismen. I

mars revalverades det irländska puntet inom ERM då

centralkursen gentemot D-marken skrevs upp med

3 %. Då puntet tidigare avvikit påtagligt från

centralkursen var åtgärden inte helt oväntad. Sam-

tidigt kopplades Greklands valuta till ERM.

Utvecklingen på ränte- och valutamarknaderna inom

EU tyder på en förväntan om att EMU blir verklighet

1999, och att 11 av EU:s 15 medlemsländer kommer att

ingå i unionen från start. Räntekonvergensen mellan

de länder som väntas delta i valutaunionen torde

fortsätta ytterligare under det dryga halvår som

återstår tills införandet av euron. På de finansiella

marknaderna återspeglas förväntningar om att

korträntekonvergensen främst kommer att ske via

räntesänkningar i högränteländerna. De korta euro-

peiska terminsräntorna indikerar förväntningar om att

korträntorna inom det framtida EMU kommer att

konvergera kring en nivå på 4 %.

3.2 Utvecklingen i Sverige

Utvecklingen på den svenska marknaden har till viss

del följt den internationella. De långa marknads-

räntorna har fortsatt ned under hösten och vintern till

nya bottennivåer. Den 10-åriga obligationsräntan

nådde i mars en nivå på ca 5,3 %. Lägre inflations-

förväntningar, bland annat till följd av låga utfall i den

faktiska inflationen och Asienkrisens förväntade

prisdämpande effekter, förefaller ha varit en viktig

faktor bakom räntenedgången den senaste tiden.

Trenden med fallande svensk räntemarginal gentemot

Tyskland när de internationella räntorna faller har varit

rådande även denna gång, och i januari i år föll den

10-åriga räntemarginalen gentemot Tyskland för första

gången sedan 10-årsräntan började marknadsnoteras i

Sverige under 0,5 procentenheter. Nedgången har

fortsatt de senaste månaderna, och i början av april

låg räntemarginalen under 0,4 procentenheter.

Utländska placerare har varit mycket aktiva på den

svenska obligationsmarknaden. Under förra året

nådde det utländska ägandet av svenska kronobliga-

tioner höga nivåer, och utländska köp är en tänkbar

förklaring till de lägre svenska obligationsräntorna

och den lägre räntemarginalen gentemot utlandet.

Andelen utländskt ägande på den svenska

obligationsmarknaden låg vid utgången av förra året

på cirka 25 % av den utestående svenska statsobliga-

tionsstocken, vilket är nära tidigare toppnivåer. En

hög andel utländska placerare har tidigare tenderat att

göra ränteutvecklingen mer volatil. Det senaste årets

minskade andel lånefinansierade utländska innehav av

svenska obligationer tyder emellertid på att de

utländska köpen av svenska obligationer numera är

mer långsiktiga och av mindre spekulativ karaktär än

tidigare. Detta kan komma att betyda att det tidigare

sambandet mellan det utländska ägandet och

volatiliteten i räntorna inte längre är lika starkt.

I likhet med flertalet övriga europeiska valutor har

kronan försvagats mot dollarn under hösten. Kronan

har emellertid också försvagats gentemot D-marken,

och därmed också mot TCW-index. Värt att notera är

emellertid att kronförsvagningen är betydligt blyg-

sammare om även de asiatiska valutorna beaktas.

Kronkursen låg i mars på ungefär samma nivå som för

ett halvår sedan, mätt mot ett bredare index inklusive

de asiatiska valutorna. Detta är relevant ur inflations-

och konkurrenssynpunkt.

Kronans försvagning i början av 1998 sammanföll i

tiden med spekulationer om att kronan kan komma att

marginaliseras som valuta när EMU bildas samt

farhågor om att kapitalutflöden till följd av svenska

köp av utländska värdepapper kommer att fortsätta.

Under februari och mars bröts emellertid kronför-

svagningen, och istället har det skett en trendmässig

förstärkning mot i första hand D-marken. Deprecie-

ringen gentemot dollarn har också avstannat.

TABELL 3.1 BETALNINGSBALANSEN

FLÖDEN, MILJARDER

KRONOR

1995

1996

1997

Bytesbalans

39,3

43,7

48,6

Kapitaltransfereringa

r

-3,7

-4,9

-0,3

Finansiell balans

-20,7

-24,1

-36,6

Direkta investeringar

23,1

2,8

-14,9

 I utlandet

-80,0

-31,3

-85,2

 I Sverige

103,1

34,0

70,3

Portföljinvesteringar

exkl.

finansiella derivat

-16,6

-83,2

-131,4

 Tillgångar

-75,3

-88,3

-112,2

 Aktier

-64,7

-50,4

-84,5

 Räntebärande

-10,6

-37,9

-27,6

 Skulder

58,7

5,0

-19,2

 Aktier

14,3

27,2

-12,3

 Räntebärande

44,4

-22,2

-6,9

Finansiella derivat

6,0

10,0

11,6

Övrigt kapital

-31,1

4,6

48,0

Valutareservens

transaktionsförändring

ar

9,9

41,9

50,0

Restpost

-14,9

-14,7

-11,7

Anm.: Tecknen visar vilka kapitalflöden som inhemska respektive

utländska köp givit upphov till. Ett minustecken vad gäller inhemska

aktörers agerande (tillgångar) betyder således ett utflöde till följd av

köp av utländska värdepapper, medan ett minustecken vad gäller

utländska aktörers agerande (skulder) betyder ett utflöde till följd av

försäljningar av svenska värdepapper. Det omvända förhållandet

gäller vid positiva siffror, det vill säga svenska försäljningar

respektive utländska köp.

Källa: Riksbanken.

Tabell 3.1 visar betalningsbalansen med en finfördelad

redovisning av den finansiella balansen. Per definition

summerar betalningsbalansen till noll. Detta innebär

det att bytesbalansöverskottet motsvaras av

kapitalutflöden i form av kapitaltransfereringar och

den finansiella balansen samt restposten. I tabellen

utgörs posten tillgångar (under portföljinvesteringar)

av svenska tillgångar i utlandet, som t.ex. utländska

aktier. För 1997 ökade de svenska finansiella till-

gångarna i utlandet med 112,2 miljarder kronor, vilket i

tabellen redovisas som ett kapitalutflöde. Hu-

vuddelen av detta bestod av köp av utländska aktier.

Posten skulder i tabellen är t.ex. utländska innehav av

svenska aktier då detta är en svensk skuld till ut-

landet. Det utländska innehavet av svenska värde-

papper minskade med 19,2 miljarder kronor under

1997, vilket också är ett kapitalutflöde. Den finansiella

balansen är svårtolkad och det går i allmänhet inte att

dra slutsatsen att stora valutaflöden kopplade till

värdepappershandeln kan förklara kronans utveckling.

Under de senaste åren har dock svenska köp av

utländska tillgångar varit påtagliga. Detta kan ses

både som ett resultat av att institutionella placerare

valt att diversifiera sina tillgångsportföljer och ett ökat

privat fondsparande. De utländska köpen av svenska

aktier var betydande under 1995 och 1996, men

innehaven minskade 1997.

De lägre inflationsförväntningarna i Sverige har

också bidragit till minskade förväntningar om framtida

korträntehöjningar. När Riksbanken i december höjde

reporäntan med 0,25 procentenheter till 4,35 % fanns

det förväntningar på marknaden om att höjningen

skulle följas av fler redan under våren 1998. Därefter

har emellertid Asienkrisen och efterföljande

nedrevideringar av både tillväxt- och infla-

tionsprognoser för 1998 lett till att även kortränte-

prognoserna justerats ned. I december indikerade de

implicita terminsräntorna förväntningar om en svensk

reporänta kring 5,50 % vid nästa årsskifte. I mars låg

motsvarande förväntningar på cirka 4,70 %. I sin

senaste inflationsrapport från mars reviderade även

Riksbanken ned sina prognoser över tillväxten och

inflationen för de två kommande åren, och

Riksbankens slutsats var att det för närvarande inte

finns någon anledning att ändra reporäntan. Samtidigt

poängterade Riksbanken att den förväntade

konjunkturuppgången talar för en viss försiktig

skärpning av penningpolitiken under det kommande

året .

De lägre räntorna och dollaruppgången är främsta

orsakerna till att Stockholmsbörsen, i likhet med fler-

talet övriga europeiska börser, gått fortsatt starkt.

Under 1997 steg börsen med 25 %, och under första

kvartalet i år var uppgången 20 %. Bästa branscher

har varit bank och finans till följd av räntened-

gången samt kemi och läkemedel.

Under hela förra året noterades en ökning av kre-

ditinstitutens utlåning till svensk allmänhet, det vill

säga företag och hushåll. I början av 1997 var det

främst bostadskrediter till hushållen som ökade, men

under andra halvåret skedde en markant ökning av

hushållens konsumtionskrediter. Under hela 1997

ökade dessa krediter med 8 %, räknat på årsbasis.

Motsvarande ökning av kreditinstitutens totala utlå-

ning till allmänheten uppgick till 3 %. Lägre utlå-

ningsräntor, hushållens mer positiva förväntningar om

den egna ekonomin samt ett uppdämt konsum-

tionsbehov är några faktorer som ligger bakom den

ökade utlåningen. Denna sammanfaller också väl med

förra årets uppgång i den privata konsumtionen.

Ökningstakten i penningmängdstillväxten steg på

nytt i början av innevarande år. Allmänhetens innehav

av sedlar och mynt, M0, ökade i februari med 4,3 %,

räknat på årsbasis. M0 bedöms vara en god indikator

för den framtida konsumtionen, och tillsammans med

utlåningen indikerar penningmängdstillväxten en

fortsatt god konsumtionsutveckling under 1998.

Antaganden om ränte- och valutakursutvecklingen

Antagandena om utvecklingen på de finansiella

marknaderna görs i ljuset av den internationella ut-

vecklingen som presenterades i det föregående ka-

pitlet samt den bild av den svenska ekonomiska ut-

vecklingen som tecknas i kommande kapitel.

I Tyskland är obligationsräntorna idag låga och

tillväxten väntas stiga något de närmaste åren till följd

av ökande inhemsk efterfrågan. En fortsatt låg

inflation vänts dock innebära en måttlig uppgång i de

korta marknadsräntorna de närmaste åren. Det gradvis

förbättrade konjunkturläget i Tyskland och flertalet

övriga europeiska länder förutses leda till en uppgång

i de långa marknadsräntorna.

Även i Sverige väntas inflationen förbli låg de

kommande åren. Detta bygger till stor del på anta-

gandet att de genomsnittliga löneökningarna begrän-

sas till 3 procent per år. Den offentliga sektorns fi-

nansiella sparande fortsätter att förbättras och de

budgetpolitiska målen uppfylls.

Det låga inflationstrycket och en inflation som

understiger inflationsmålet på 2 % under de närmaste

åren innebär att Riksbankens reporänta inte antas

behöva ändras från den nuvarande nivån på 4,35 %.

Mot bakgrund av den europeiska obliga-

tionsränteuppgången väntas de svenska obligations-

räntorna stiga. Uppgången förutses dock bli måttlig

och 10-årsräntan förväntas understiga 6 procent un-

der hela prognosperioden. Den mindre obligations-

ränteuppgången i Sverige jämfört med Tyskland och

den därmed sjunkande obligationsräntemarginalen är

ett uttryck för att förtroendet för den svenska eko-

nomin antas stärkas ytterligare de kommande åren.

Den stabila ekonomiska utvecklingen i Sverige, inte

minst vad gäller löner och priser, tillsammans med en

stark bytesbalans antas bidra till en viss förstärkning

av kronans kurs, mätt med TCW-index. I slutet av år

2000 antas TCW-index vara 118. Osäkerheten i denna

bedömning är dock mycket stor.

TABELL 3.2 RÄNTE- OCH VALUTAANTAGANDEN

SLUTNOTERINGAR FÖR RESPEKTIVE

ÅR.

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Reporänta

4,10

4,35

4,35

4,35

4,35

4,35

Ränta 6

månader

3,76

4,69

4,60

4,60

4,60

4,60

Ränta 5 år

5,50

5,61

5,30

5,40

5,40

5,40

Ränta 10 år

6,75

5,95

5,70

5,80

5,80

5,80

Differens

Sverige

 Tyskland 10

år

0,97

0,58

0,40

0,20

0,20

0,20

SEK/DEM

4,40

4,41

4,35

4,35

4,30

4,30

SEK/USD

6,90

7,90

7,75

7,50

7,50

7,50

TCW-index

117,

6

121

120

119

118

118

Källa: Ecowin och Finansdepartementet.

4 Utrikeshandeln

Efterfrågan från omvärlden på svenska produkter var

mycket god under 1997. Speciellt ökade exporten av

läkemedel och elektrovaror mycket kraftigt. Även

importen steg kraftigt, vilket delvis är ett resultat av

exportökningen. Till följd av den s.k. Asienkrisen an-

tas exportmarknadstillväxten inte öka lika mycket

under 1998 som under 1997, vilket leder till en lägre

exportökning i år. År 1999 och 2000 antas effekterna

av Asienkrisen endast i ringa omfattning påverka

världsmarknadstillväxten och exporten utvecklas

således i en snabbare takt. Ökad global

priskonkurrens antas ha en återhållande effekt på

såväl export- som importpriserna under prognos-

perioden. Svenska exportföretag förväntas ej heller

vinna marknadsandelar under de kommande åren, bl.a.

som en följd av kronans förväntade appreciering.

Nettoexportens bidrag till tillväxten i BNP blir lägre

under 1998 än vad som varit fallet de senaste åren,

men kommer i takt med en förbättrad omvärldstillväxt

att stiga som högst till 0,9 procentenheter år 2000.

4.1 Varuhandeln

År 1997 utvecklades den svenska exporten mycket

väl. Enligt nationalräkenskaperna ökade varuexporten

med 12,5 % jämfört med föregående år. Försäljningen

av traditionella svenska produkter som verkstadsvaror

och skogsvaror ökade relativt kraftigt, men även

försäljningen av kemivaror speciellt läkemedel

utvecklades starkt under året. Av verkstadsvarorna

ökade försäljningen av elektrovaror och datorer med

över 20% mätt i löpande priser. Enbart

teleproduktindustrin bidrog med drygt en tredjedel av

den totala volymökningen i varuexporten under året.

Den största delen av denna ökning kan härledas till ett

enda företag (Ericsson).

Världsmarknadstillväxten utvecklades bättre än

förväntat under 1997. Sammantaget steg marknads-

tillväxten för svensk export med drygt 9 % förra året.

Av Sveriges totala export 1997 gick 72 % till Europa

som är den överlägset viktigaste exportmarknaden.

Exporten till EU-länderna ökade med 8 % jämfört med

1996 medan exporten till övriga Europa ökade med 19

% i löpande priser. Den kraftigaste exportökningen

noterades till icke EU-länder i Sveriges närområde

såsom till Baltikum, Polen och Ryssland. Dock mottar

dessa länder än så länge endast 4 % av den totala

svenska exporten. Exporten till Asien (exklusive

Mellanöstern) ökade med 9 % under 1997. Länderna i

Asien har gradvis ökat i betydelse för svensk export

de senaste 15 åren. Med tanke på den ekonomiska kris

som har drabbat några av länderna i området är

fortsatta exportökningar till dessa länder ej sannolika

de närmaste åren. Gruppen av s.k. krisländer

(Filippinerna, Indonesien, Malaysia, Sydkorea och

Thailand) har varit en av de snabbast växande

marknaderna för svensk export under senare år men

står enbart för 3 % av den totala exporten.

TABELL 4.1 SVENSK EXPORT TILL OLIKA

REGIONER 1997

LÖPANDE PRISER

ANDEL(%)

PROCENTUELL

ÖKNING MELLAN

1996 OCH 1997

Europa

72

10

varav EU-

länder

56

8

Afrika

2

8

Amerika

12

17

Asien

(exklusive

mellanöstern)

11

9

Övriga

4

14

Källa: Statistiska centralbyrån, utrikeshandelsstatistiken

Exportutvecklingen de kommande åren är huvud-

sakligen beroende av den internationella tillväxten. I

detta sammanhang har effekterna av Asienkrisen en

viktig betydelse (se även kapitel 2). För den svenska

exportindustrins vidkommande har Asienkrisen såväl

direkta som indirekta effekter på exporttillväxten. Till

de direkta effekterna kan räknas det exportbortfall som

följer av minskad efterfrågan av importvaror i

krisländerna. Till skillnad från de direkta effekterna

påverkar de indirekta effekterna handelsflöden och

prisbildning i ett senare skede. En negativ indirekt

effekt är den hårdnande konkurrens från inhemska

producenter som svenska exportörer utsätts för till

följd av de kraftiga devalveringarna av krisländernas

valutor. Således möter svensk exportindustri i

krisländerna en situation med fallande efterfrågan

kombinerat med ett försämrat konkurrensläge, vilket

kommer att reducera exporten till dessa ekonomier.

Vidare ger de kraftiga växelkursförändringarna

krisländerna en stor kostnadsfördel som skapar möj-

ligheter att erövra marknadsandelar ifrån konkurrenter.

För svenskt vidkommande kan branscher som skog,

stål och elektroniska maskiner bli mer

konkurrensutsatta de närmsta åren. Företagen i

krisländerna är dock i liten utsträckning konkurrenter

till svenska exportföretag. Slutligen kan nämnas och

som tidigare beskrivits i kapitel 2 att Asienkrisen

kommer att medföra en något svagare global tillväxt

som i sin tur bidrar till sämre förutsättningar för

svensk export på samtliga marknader.

Trots Asienkrisen ser utvecklingen av exporten i

ett 2-3 års perspektiv fortsatt ljus ut även om tillväxten

dämpas jämfört med 1997 års exceptionellt höga

tillväxt. Varuexporten beräknas öka med 6,5 % 1998,

vilket är en halvering av tillväxttakten jämfört med

1997. Den främsta orsaken till den lägre tillväxttakten

är försvagningen av den internationella

marknadstillväxten från ca 10 % 1997 till drygt 6 %

1998. Det är inom OECD-området som export-

marknadstillväxten förväntas utvecklas bäst under

1998 medan tillväxten i övriga världen blir betydligt

svagare. En återhämtning av exportmarknadstillväxten

förväntas under 1999 och 2000, vilket får till effekt att

svensk varuexport ökar snabbare under dessa år. För

2001 antas exporten växa långsammare som en följd av

den globala konjunkturavmattningen.

Den hårdnande internationella priskonkurrensen till-

sammans med en förväntad appreciering av den

svenska kronan medför sannolikt inte något större

utrymme för svenska företag att höja sina priser.

Följaktligen har endast marginella ökningar av export-

priserna antagits i prognosen. Trots relativt god

produktivitetsutveckling och historiskt sett låga

kostnadsökningar förväntas exportindustrin inte öka

sina marknadsandelar nämnvärt under de närmaste

åren. Exportindustrins goda lönsamhet, å andra sidan,

skapar gynnsamma förutsättningar för att bibehålla

redan vunna marknadsandelar.

Som tidigare nämnts har teleproduktindustrins

export vuxit mycket kraftigt de senaste två åren. Om

denna positiva utveckling fortsätter eller överträffas är

det möjligt att Sveriges export blir starkare än vad som

antas i nuvarande prognos. Å andra sidan kan det inte

uteslutas att Asienkrisens negativa effekter kan bli

mer långvariga vilket i sin tur skulle hämma den

svenska exportutvecklingen.

Varuimporten ökade med 10,3 % i volym 1997.

Importtillväxten var betydligt starkare än under före-

gående år, då uppgången stannade vid drygt 2 %.

Den höga importtillväxten år 1997 kan till viss del ses

som ett återställande av en tillfälligt låg importkvot år

1996, men kan också förklaras av att efterfrågan på

varor med ett stort importinnehåll ökade kraftigt under

1997. Behovet av insatsvaror steg tack vare den starka

industriproduktionen. Efterfrågan på varaktiga

konsumtionsvaror tilltog i styrka efter år med en svag

utveckling. Maskininvesteringar bidrog också till den

starka importen. Verkstadsvarorna, som står för drygt

hälften av importvärdet, ökade i volym med 14 %.

Importen av vägfordon och framför allt bilar ökade

starkt, men även importen av elektroprodukter steg

kraftigt.

Deprecieringen av kronan under 1997 medförde att

importpriserna steg något under senare delen av året.

Den internationella prisutvecklingen var dock

återhållsam under 1997. Framförallt har detta tagit sig

uttryck i fallande råvarupriser. Främst märkbart är fallet

i råoljepriset. Importpriserna för bearbetade varor var

oförändrade för helåret 1997, medan det totala

importpriset ökade svagt. Asienkrisen väntas ha en

dämpande effekt på de internationella priserna under

prognosåren. Dessutom antas kronan stärkas, vilket

ytterligare dämpar ökningen av importpriserna.

TABELL 4.2 EXPORT OCH IMPORT AV VAROR

ANDEL AV TOTAL

PROCENTUELL VOLYMUTVECKLING

PROCENTUELL PRISUTVECKLING

1997

1997

1998

1999

2000

2001

1997

1998

1999

2000

2001

Varuexport

 Bearbetade

varor

85,9

11,3

7,4

7,5

-0,9

0,7

0,1

 Fartyg

0,8

80,0

-1,6

2,9

-1,7

0,2

-0,8

 Petroleumprodukt

er

2,2

8,3

-5,4

-1,3

1,2

4,3

0,7

 Övriga råvaror

11,1

9,4

2,3

4,0

5,1

0,5

3,4

Summa

varuexport

100

11,3

6,5

7,0

7,6

5,8

-1,1

0,7

0,4

0,6

1,2

Varuimport

 Bearbetade

varor

80,5

12,0

8,0

8,1

0,0

0,0

-0,2

 Fartyg

0,6

-26,9

33,1

-16,3

-1,5

-0,7

9,2

 Råolja

4,7

13,2

-4,1

2,0

2,6

-15,0

5,5

 Petroleumprodukt

er

2,6

-8,1

6,3

3,0

4,3

-4,1

2,0

 Övriga råvaror

11,6

4,6

1,0

3,8

7,5

-1,0

-0,2

Summa

varuimport

100

10,3

6,8

7,1

6,6

6,0

0,7

1,0

0,1

0,7

1,3

Anm.: Export och import är i tabellen redovisade enligt

utrikeshandelsstatistiken. Enligt nationalräkenskaperna ökade exporten med 12,5

%

1997.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Den importvägda efterfrågan beräknas utvecklas nå-

got svagare under de kommande åren än under före-

gående år. Exporten ger fortfarande det största bi-

draget till ökningen, trots att exportutvecklingen antas

mattas av i år. Men även efterfrågan på kon-

sumtionsvaror och maskininvesteringar väntas leda

till stigande importvolymer i framtiden. Importen av

bearbetade varor antas öka med ca 8 % både inne-

varande och nästkommande år. År 2000 antas BNP-

tillväxten, bl.a. till följd av den starka internationella

tillväxten, tillta. Efterfrågan beräknas dock ha en

sammansättning med lägre importinnehåll än tidigare

år, vilket dämpar importtillväxten något. Tillväxten i

den totala varuimporten antas i huvudsak följa

utvecklingen för bearbetade varor, men är dock något

svagare.

Nettoexportens bidrag till BNP-tillväxten förväntas

bli 0,4 procentenheter i år, vilket är en betydande

minskning jämfört med de senaste åren. Som en följd

av en stark internationell tillväxt beräknas netto-

bidraget därefter öka för att år 2000 uppgå till 0,9

procentenheter. År 2001 antas ett bidrag på 0,4 pro-

centenheter till BNP-tillväxten.

4.2 Bytesbalansen

I början av 1990-talet hade Sverige betydande under-

skott i bytesbalansen som efter deprecieringen 1992

snabbt vändes till överskott. Mycket stora överskott i

handelsbalansen under de senaste åren har bidragit

till bytesbalansöverskotten. Tjänstebalansen har å

andra sidan utvecklats allt sämre och förväntas göra

det även i fortsättningen. Det är framför allt

resevalutanettot som ger ett kraftigt negativt bidrag

till tjänstenettot. Trots en generellt sett svagare kron-

kurs under 1997 i förhållande till 1996 har utlands-

resandet fortsatt att öka kraftigt. I takt med att hus-

hållens inkomstställning antas stärkas kommer

resevalutanettot sannolikt ytterligare att försämras

framöver. Ytterligare en faktor som belastar rese-

valutaimporten är den kraftiga ökningen av direkt-

importerade bilar som skett under de senaste åren.

Avkastningen på kapital förväntas förbättras något

de närmaste två åren. En orsak är att stora bytes-

balansöverskott i kombination med en appreciering av

kronkursen stärker Sveriges finansiella nettoställning

mot utlandet och bidrar till en minskning av

underskottet i räntenettot. Dessa faktorer motverkar

effekterna av en förväntad måttlig höjning av den

internationella räntenivån under prognosperioden. I

dagsläget är det utländska ägandet av svenska aktier

större än det svenska ägandet av utländska aktier. Det

har i prognosen antagits att en ökad internationell

diversifiering av svenskars aktieägande leder till ett

ökat innehav av utländska aktier. Om direktav-

kastningen på utländska placeringar är lägre än av-

kastningen på alternativa placeringar i Sverige

tenderar denna diversifiering att försämra kapitalav-

kastningsnettot på kort sikt. På längre sikt bör dock

skillnaden i avkastning jämna ut sig, vilket skulle

komma att förbättra nettoavkastningen på kapital och

även bytesbalansen.

Det finansiella sparandet i Sverige är högt vilket

avspeglas av det stora överskottet i bytesbalansen.

Bytesbalansöverskotten som andel av BNP väntas

ligga på en hög nivå även under tiden kring

millenniumskiftet. En starkt bidragande faktor till det

höga sparandet är regeringens mål för de offentliga

finanserna med innebörden att den offentliga sektorn

skall uppvisa ett finansiellt överskott över

konjunkturcykeln. Trots det stora bytesbalansöver-

skottet ökade Sveriges utlandsskuld år 1997 och

uppgick till ca 45 % av BNP. Kronans depreciering

och den relativt svaga kursutvecklingen av svenskars

innehav av utländska aktier var de främsta orsakerna

till försämringen. På längre sikt torde bytesba-

lansöverskotten leda till att utlandsskulden minskar

som andel av BNP. Faktorer som talar för denna ut-

veckling är bl.a. en förväntad appreciering av kronan,

ökad amortering av den statliga utlandsskulden och

en utjämning i värdeförändringar på kapital gentemot

utlandet.

TABELL 4.3 BYTESBALANSEN

MILJARDER KRONOR

1997

1998

1999

200

0

200

1

Varuexport

635,

1

680,

9

731,

4

Varuimport

496,

6

525,

5

563,

3

Handelsbalans

138,

5

155,

4

168,

1

Transporter

5,0

4,7

4,5

Resevaluta

-

24,2

-

26,3

-

28,2

Övriga tjänster

-0,7

-1,7

-2,4

Tjänstebalans

-

19,9

-

23,3

-

26,1

Löner

-1,4

-1,7

-1,7

Avkastning på

kapital

-

47,0

-

45,5

-

43,5

 därav

 räntor

-

63,5

-

64,7

-

61,9

 direktinvestering

ar

23,0

25,0

23,6

 aktieutdelningar

-6,5

-5,8

-5,2

Löpande

transfereringar

-

23,5

-

21,0

-

22,8

Bytesbalansen

46,7

63,9

74,0

Kapitaltransfereri

ngar

-0,3

-3,0

-3,0

Finansiellt

sparande

som andel av BNP

2,8

3,3

3,7

4,0

4,3

Anm.: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition. År 1997

bygger på en prognos.

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet.

5 Näringslivets produktion

Konjunkturen stärktes i stora delar av näringslivet i

fjol. År 1997 ökade produktionen i näringslivet med

hela 3 % vilket var betydligt mer än den totala pro-

duktionstillväxten i ekonomin. Uppgången inom in-

dustrin spred sig till allt fler delar av näringslivet sam-

tidigt som tudelningen mellan en expanderande

exportsektor och en dämpad hemmamarknadsektor

avtog något. Byggproduktionen var dock fortsatt

mycket svag.

TABELL 5.1 NÄRINGSLIVETS PRODUKTION

PROCENTUELL

VOLYMFÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Jordbruk, fiske

och

skogsbruk

-

3,0

4,6

0,0

-

2,0

Industri

2,1

5,4

5,5

4,9

4,6

2,8

El, gas, värme och

vattenverk

0,2

1,8

-

1,5

-

0,5

Byggnadsindustri

0,8

-

5,4

5,1

6,0

Näringslivets

tjänster

2,6

2,9

3,1

3,3

Summa näringsliv

2,1

3,0

3,7

3,7

3,9

2,7

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Under prognosperioden 1998 till 1999 förväntas

konjunkturläget inom näringslivet förbättras ytter-

ligare. Sammantaget beräknas produktionen stiga med

knappt 4 % per år. Den goda internationella

konjunkturen medför en fortsatt stark exportefter-

frågan även om en viss avmattning, bl. a till följd av

Asienkrisen, väntas i år. Bidraget till produktionstill-

växten blir därmed betydligt lägre än förra året. Dri-

vande för produktionsutvecklingen de närmaste två

åren förväntas istället bli en kraftig uppgång i den

inhemska efterfrågan när investeringskonjunkturen

bedöms vända uppåt samtidigt som den privata kon-

sumtionsökningen blir fortsatt stark. En allt större del

av den förutsedda produktionstillväxten kommer i de

konsumtionsorienterade delarna av tjänstesektorn och

i de delar som är beroende av investerings-

utvecklingen. En god produktionsutveckling förutses

därför i sektorer som handel, hotell och restaurang,

samt företagstjänster. Ett kraftigt ökat

bostadsbyggande de närmaste åren från mycket låga

utgångsnivåer är den främsta anledningen till att en

stark återhämtning förutses inom byggnadsindustrin.

Den totala byggproduktionen bedöms öka med ca 5 %

i år och med 6 % nästa år.

5.1 Industrin

Industrikonjunkturen var stark under större delen av

förra året med en mycket kraftig produktionsuppgång

under andra halvåret. För helåret 1997 steg in-

dustriproduktionen med 5,4 %. Utvecklingen var

gynnsam i flertalet delsektorer men på samma sätt som

under 1996 noterades betydande produktionsökningar

inom elektro- och teleproduktindustrin. Av

nationalräkenskaperna framgår att enbart den sektorn

stod för närmare hälften av den totala produk-

tionstillväxten inom industrin.

Mot slutet av förra året och under årets inledning

har industrikonjunkturen visat tecken på avmattning.

Trots det beräknas ändå industriproduktionen mätt

som årsgenomsnitt öka med ungefär lika mycket som

förra året. Det sammanhänger med att produk-

tionsvolymen under fjärde kvartalet i fjol nådde en så

hög nivå att också en begränsad tillväxt under loppet

av innevarande år ger en hög ökning av årsgenom-

snittet. Enligt Konjunkturinstitutets barometer från

februari märks en dämpning av orderläget inom den

cykliska basindustrin samt inom den tidigare mycket

expansiva teleproduktindustrin. Teleproduktindustrin

med en stark exponering i Asien har sannolikt redan

märkt av effekterna av Asienkrisen. Marknads-

tillväxten för svenska exportvaror förutses bli lägre i år

och nästa år jämfört med 1997, vilket innebär att

produktionen av exportvaror ökar långsammare än

tidigare. Industrikonjunkturen förutses ändå åter

stärkas något från och med andra kvartalet till följd av

en ökande efterfrågetillväxt på hemmamarknaden men

till viss del också på grund av en stigande efterfrågan

på investeringsvaror i Europa. Detta gynnar svensk

industri som i hög grad är specialiserad på produktion

av investeringsvaror. Den starka inhemska

investerings- och konsumtionstillväxten förutses

innebära att produktionen inom

hemmamarknadsindustrin stiger snabbare än under de

senaste åren. Sammantaget beräknas industri-

produktionen stiga med 5,5 % i år och med ca 5 % år

1999. Under loppet av året beräknas dock

industriproduktionen öka betydligt mer nästa år.

Industrins kapacitetsutnyttjande steg något under

loppet av förra året och uppgick till 88,0 % under

fjärde kvartalet. Detta var 2,0 procentenheter lägre än

vid förra konjunkturtoppen år 1994. Kapitalstocken

beräknas växa med ungefär 8 % mellan slutet av 1997

och slutet av 1999 samtidigt som industriproduktionen

förutses öka med ca 7 % under motsvarande

tidsperiod. Således förutses utnyttjandegraden sjunka

något fram till slutet av nästa år och därmed torde

risken för kapacitetsbrister vara ringa. I kombination

med förväntade låga löneökningar innebär det ett

mycket lågt inflationstryck för stora delar av industrin.

Ett osäkerhetsmoment kvarstår dock för huruvida

industrin kan få tag på kvalificerad arbetskraft. Trots

den måttliga sysselsättningsökning som hittills

noterats verkar bristen på kvalificerad arbetskraft vara

oroande hög vilket på sikt kan driva upp

löneglidningen. Detta skulle i sin tur höja kostnaderna

och därmed dämpa produktionen.

TABELL 5.2 NYCKELTAL FÖR INDUSTRIN

PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

Industriproduktion

2,1

5,4

5,5

4,9

Lönekostnad per

timme

7,4

4,8

3,1

3,0

Produktivitet

2,4

6,5

4,7

3,7

Enhetsarbetskostnad,

(ULC)

4,9

-1,6

-1,5

-0,7

14 OECD-länders ULC

1,0

-0,3

0,5

0,9

14 OECD-länders

ULC, SEK

-8,2

3,5

0,7

-1,1

Relativ ULC, SEK

14,3

-4,9

-2,2

0,4

Vinstmarginal,

förändring

-2,2

0,1

1,1

0,0

Bruttoöverskottsandel

1

34,2

35,0

37,8

38,2

1 Bruttoöverskottsandel avser bruttovinstens andelen av

förädlingsvärdet till faktorpris.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

De internationella arbetskraftskostnaderna per pro-

ducerad enhet har ökat mycket långsamt under de

senaste åren. Löneökningarna i vår omvärld har

gradvis anpassat sig till en låginflationsmiljö samtidigt

som produktivitetsutvecklingen varit fördelaktig.

Även i Sverige har arbetskostnaden per producerad

enhet ökat förhållandevis långsamt sedan 1992, bl.a.

som en följd av hög produktivitetsutveckling, och

därmed har det gynnsamma konkurrensläge som

uppstod i samband med deprecieringen hösten 1992 i

stort kunnat bibehållas. Sett över hela perioden 1992

till 1997 har dock de svenska arbetskostnaderna per

producerad enhet, till följd av höga löneökningar, ökat

snabbare än i omvärlden.

De jämförelsevis höga löneökningarna i Sverige har

inneburit ett högt omvandlingstryck som sannolikt har

hållit tillbaka sysselsättningen. Under perioden fram

till 1999 förutsätts dock löneökningarna bli ungefär

lika stora som i omvärlden. Dessutom beräknas

produktiviteten utvecklas mer fördelaktigt i Sverige än

i omvärlden. Därigenom minskar industrins relativa

enhetsarbetskostnad något jämfört med de viktigaste

konkurrentländerna, trots en förväntad appreciering

av kronan, över perioden 1997 till 1999. En sådan

fördelaktig utveckling av konkurrensläget förutsätter

dock att löneökningstakten kan begränsas till 3 % per

år. Den högre produktivitetsökningen i svensk

industri kan förklaras av att en stor del av

expansionen även fortsättningsvis sker i den

högproduktiva delen av industrin. Produktivi-

tetsökningarna väntas dock avta successivt i förhål-

lande till den mycket snabba utvecklingen under pe-

rioden 1992-1997.

Industrins lönsamhet blev i stort sett oförändrad

förra året. Med tanke på kronförsvagningen var in-

dustrins prisbeteende återhållsamt, vilket tyder på att

företagen har utnyttjat den svagare kronan till att öka

marknadsandelarna. Prisökningarna för importerade

insatsvaror liksom löneökningarna höjde

kostnadsnivån i industrin men detta motverkades av

en snabb produktivitetsutveckling.

Priserna har höjts i mycket liten omfattning i början av

1998. Mot bakgrund av att tillverkningsföretagen

normalt höjer priserna i stor omfattning i början på året

indikerar detta ett fortsatt lågt inflationstryck. De

internationella priserna förutses utvecklas mycket

svagt i år trots en relativt god konjunkturutveckling.

Resursutnyttjandet är fortfarande lågt på de flesta håll

och Asienkrisen bidrar till att dämpa priserna. Låga

importpriser, begränsade löneökningar och en

fördelaktig produktivitetsutveckling väntas leda till att

de rörliga kostnaderna per producerad enhet i stort

blir oförändrade i år jämfört med förra året.

Prisprognosen för 1998 förutsätter att exportföretagen

höjer sina priser i utländsk valuta i takt med

konkurrenterna. Därigenom stiger vinstmarginalerna

något i exportindustrin. En växande inhemsk efter-

frågan beräknas innebära att de mer pressade hem-

mamarknadsföretagen förbättrar sin vinstsituation

något. För industrin som helhet beräknas därmed

produktpriserna sammanvägt stiga med 1,5 % i år,

vilket innebär att lönsamheten, mätt som driftsöver-

skottet brutto som andel av förädlingsvärdet, ökar till

höga 37,8 %.

Nästa år beräknas produktpriserna öka med knappt

1 % och de rörliga kostnaderna per producerad enhet

med 0,8 %. Lönsamheten för industrin som helhet

beräknas således i stort bli oförändrad. Den starkare

internationella konjunkturen väntas leda till en något

högre internationell prisökningstakt men tack vare

fortsatt låga löneökningar blir prisökningarna i ett

historiskt perspektiv mycket låga. I den cykliska

basindustrin förutses vinstmarginalerna åter öka till

följd av att de internationellt bestämda priserna vän-

der upp, medan lönsamheten i övriga exportindustrin

minskar något till följd av den starkare kronan.

5.2 Byggnadsverksamhet

Byggkonjunkturen försvagades ytterligare förra året

efter en viss uppgång under 1996. Svängningarna i

byggandet kan till stor del hänföras till bostads-

investeringarna. De fördelaktiga investeringsbidragen

till ny- och ombyggnad gav upphov till en tidigare-

läggning av bostadsproduktion från 1997 till 1996.

Därtill torde osäkerheten om innehållet i den bo-

stadspolitiska propositionen ha lett till att en del

byggprojekt sköts framåt i tiden från år 1997.

TABELL 5.3 BYGGNADSVERKSAMHET

MILJARDER

 KRONOR

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

 1997

1996

1997

1998

1999

Byggnadsinvesteri

ngar

101,

7

1,9

-

13,2

7,6

10,2

 Näringslivet

56,6

0,9

-5,2

7,8

6,4

 Myndigheter

21,3

-7,8

-

16,2

5,7

5,1

 Bostäder

23,8

13,1

-

25,7

8,8

23,5

Reparationer och

underhåll

85,2

1,1

3,9

1,8

0,2

Totalt

186,9

1,6

-6,6

5,1

6,0

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Produktionen inom byggnadssektorn föll med ca 30 %

mellan 1990 och 1997. Den kraftiga minskningen av

byggnadsindustrin är delvis av bestående natur men

branschen kan under de närmaste åren förväntas växa

i takt med eller högre än den totala tillväxten i

ekonomin. Inflationsförväntningarna ligger i närheten

av 2 %-målet och realräntorna är åter på 1980-

talsnivåer, vilket bör gynna byggmarknaden de

närmaste åren. Byggandet beräknas sammantaget öka

med 5 % i år och med 6 % år 1999.

Drivkrafter för produktionsutvecklingen är framför

allt bostadsbyggandet och i viss mån byggandet av

kommersiella lokaler som vänder upp från låga nivåer.

Nyproduktionen på bostadsmarknaden har under en

längre tid varit mycket blygsam i förhållande till det

långsiktiga behovet. Låga räntor, stigande

disponibelinkomster och en varaktig syssel-

sättningsökning från och med andra halvåret 1997

beräknas leda till en gradvis högre efterfrågan på nya

bostäder. Vakansgraden är mycket låg i expansiva

områden och bostadspriserna har stigit rejält så att

marknadspriserna redan idag överstiger

nyproduktionskostnaden i dessa områden.

Nyproduktionen förutses gradvis stiga till mellan

25 000 -30 000 bostäder år 2001 och därmed närma sig

en långsiktig jämviktsnivå. Den bostadspolitiska

propositionen som presenterades i mars innehåller

bl.a. ett investeringsbidrag för ekologisk hållbarhet.

Detta bedöms ha en viss uppdragande effekt på

omfattningen av varje projekt. Genom propositionen

har osäkerheten om de framtida reglerna minskat,

vilket också främjar bostadsbyggandet.

De senaste årens låga investeringskvoter inom nä-

ringslivet kan förklaras av behovet av att reducera

lokalbeståndet till långsiktigt hållbara nivåer. Höga

realräntor och strukturella förändringar har inneburit

höga vakansgrader för kommersiella lokaler. De

senaste åren har dock andelen lediga lokaler i expan-

siva områden minskat kraftigt. Den positiva

sysselsättningsutvecklingen samt den relativt kraftiga

konsumtionsökningen som förutses beräknas medföra

växande bygginvesteringar inom näringslivet från och

med andra halvåret 1998. Infrastrukturinvesteringarna

ökar i och med att beslut tagits om byggnation av

storstadslederna. Programmet ett hållbart Sverige

kan också i viss omfattning bidra till den större

byggvolymen. Regeringen har avsatt sammanlagt

7,4 miljarder kronor för perioden 1998 till 2001 till ett

program för ekologisk hållbarhet. Energi-

investeringarna ökar också kraftigt de närmaste åren.

Det finns avsatt 1,5 miljarder kronor per år till ett

omställningsprogram för energisektorn. Byggre-

parationerna beräknas stiga något ytterligare fram till

1999 till följd av skattereduktionen för reparation och

ombyggnad förlängts och utökats.

6 Arbetsmarknad

Arbetsmarknadsläget förbättrades markant under

loppet av 1997. Den öppna arbetslösheten sjönk med

drygt 1,5 procentenhet. Nedgången i arbetslösheten

berodde på ökad sysselsättning i privat sektor, utökat

antal utbildningsplatser och införandet av den tillfäl-

liga avgångsersättningen till personer mellan 60 och

64 år. Trots en viss sysselsättningsuppgång mot

slutet av 1997 minskade den totala sysselsättningen

mätt som årsgenomsnitt. Den största nedgången

skedde inom offentliga myndigheter. De närmaste åren

förutses en god konjunkturutveckling såväl

internationellt som i Sverige, vilket leder till en snabb

sysselsättningsuppgång. Arbetskraftsutbudet hålls

samtidigt tillbaka av att antalet utbildningsplatser ökar

ytterligare, vilket får till följd att den öppna arbets-

lösheten faller till 4,0 % vid slutet av år 2000.

Förutsättningarna för beräkningarna är att lönebild-

ningen fungerar väl och att utbildningssatsningen

även framöver riktas till personer som annars skulle

vara öppet arbetslösa.

TABELL 6.1 ARBETSMARKNAD

ÅRLIG

PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

2001

BNP,

producentpris

1,4

2,0

3,0

3,0

3,3

2,4

Produktivitet

1,3

2,9

2,0

1,6

1,4

1,4

Arbetade

timmar

0,1

-1,1

1,0

1,4

1,9

1,0

Medelarbetstid

0,7

-0,1

0,0

-0,1

-0,1

-0,1

Antal

sysselsatta

-0,6

-1,0

1,0

1,5

2,0

1,1

Arbetskraft

-0,2

-1,1

-0,4

0,4

0,6

0,7

Öppen

arbetslöshet1

8,1

8,0

6,7

5,7

4,4

4,0

Åtgärder2

4,5

4,3

4,2

4,0

3,9

3,5

1 I procent av arbetskraften.

2 Antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärder i procent av arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet.

Produktivitet

Produktiviteten ökade mycket snabbt från 1990 till

1995 samtidigt som sysselsättningen föll med ca

470 000 personer. Den snabba produktivitetstillväxten

beror sannolikt på en mängd samverkande faktorer,

som t.ex. ökad internationalisering och därmed ökad

konkurrens, snabba framsteg inom bl.a.

informationsteknologin och avregleringen inom vissa

näringar. En annan delförklaring kan vara att det

mycket svaga konjunkturläget i början av 1990-talet

skapade ett rationaliseringstryck, som innebar att

främst personer med relativt hög kompetens lyckades

erhålla och bibehålla arbeten. Företag med relativt låg

produktivitetspotential klarade inte heller av

konkurrensen och slogs ut från marknaden. De för-

hållandevis höga löneökningarna de senaste åren har

också bidragit till ett ökat rationaliseringstryck. Den

snabba produktivitetstillväxten hade en dämpande

effekt på sysselsättningen i början av 1990-talet men

har ökat förutsättningen för en god tillväxt i ekonomin

framöver genom att det finns fler lediga resurser att ta

i anspråk.

Under slutet av 1995 och inledningen av 1996 av-

tog produktivitetsuppgången. Orsaken till detta var en

tillfällig avmattning i ekonomin, vilket ledde till en viss

överkapacitet på både maskiner och personal. Under

andra halvåret 1997 ökade produktionen snabbare

igen utan att det ledde till en motsvarande ökad

sysselsättning. Därmed klarade företagen av

produktionsökningen med befintlig kapacitet samt

genom ytterligare rationaliseringar. Produktionsupp-

gången och den snabba produktivitetstillväxten under

hösten kan dock vara en indikation på att efterfrågan

på arbetskraft kommer att öka framöver, eftersom en

produktionsuppgång vanligtvis inleds med en

produktivitetsökning för att så småningom resultera i

ökad sysselsättning. Drivkraften i produk-

tionsuppgången antas också växla från export till in-

hemsk efterfrågan. Det innebär troligen att

produktionsuppgången blir mer

sysselsättningsintensiv, vilket bidrar till en lägre

produktivitetsökning. Produktiviteten antas därför

inte fortsätta stiga i samma snabba takt framöver, utan

produktionsuppgången leder i större utsträckning till

ökad sysselsättning.

Medelarbetstid

En annan förklaring till den svaga sysselsättnings-

utvecklingen i början av 90-talet var att medelarbets-

tiden steg snabbt. Även en högre medelarbetstid ökar

förutsättningarna för god tillväxt i och med att det

finns fler lediga resurser att ta i anspråk. Den främsta

orsaken till att medelarbetstiden ökade var att sjuk-

frånvaron halverades. Sjukfrånvaron ligger nu på en

låg nivå, historiskt sett, och nedgången har stannat

av. Framöver antas sjukfrånvaron vara relativt oför-

ändrad. Den s.k. vanligen arbetade tiden per syssel-

satt minskade i början av 1990-talet men har ökat igen

under de senaste åren . Den främsta orsaken är att

andelen sysselsatta som arbetar mer än 35 timmar i

veckan minskade i början av 1990-talet, varefter den

har stigit så att nivån år 1997 låg på ungefär samma

nivå som år 1990. Därmed finns det anledning att tro

att utrymmet för att på detta sätt öka arbetstiden

ytterligare är begränsat. En annan faktor som talar för

att det är svårt att klara av ökad produktion med ökad

genomsnittlig arbetstid är att antalet övertidstimmar

har ökat något det senaste året. Från de flesta

fackförbund krävs det arbetstidsförkortningar och i

flera av de avtal som tecknats under 1998 har

arbetstagarna fått till stånd en arbetstidsförkortning.

Sammantaget förutses medelarbetstiden vara

oförändrad i år, för att åren därefter minska något i

samband med att arbetstidsförkortningarna träder i

kraft.

Sysselsättning

Till följd av låg tillväxt, snabb produktivitetstillväxt

och stigande medelarbetstid föll antalet sysselsatta

med ca 530 000 personer mellan 1990 och 1994, varav

drygt 400 000 var i den privata sektorn och drygt

100 000 i den offentliga sektorn. Under åren 1994 och

1995 steg sysselsättningen för att falla på nytt 1996 i

samband med konjunkturavmattningen. Förra året

ökade sysselsättningen svagt mot slutet av året, men

minskade med 1,2 %, mätt som årsgenomsnitt.

Under de närmaste åren beräknas sysselsättningen

stiga. Det finns flera tecken som tyder på att efterfrå-

gan på arbetskraft kommer att öka framöver. Förutom

stark konjunktur, snabb produktivitetstillväxt under

andra halvåret 1997 och förväntan om lägre

medelarbetstid, har antalet nyanmälda lediga platser

stigit under 1997 och inledningen av 1998. Historiskt

sett har detta varit en bra indikator på syssel-

sättningsutvecklingen vilket framgår av diagram 6.1.

Sysselsättningsutvecklingen har följt utvecklingen av

antalet lediga platser, med viss eftersläpning. Plat-

serna har ökat i de flesta branscher med undantag av

jord- och skogsbruk samt byggnadsindustrin. En stor

del av ökningen stod den offentliga sektorn för. Mot

bakgrund av detta beräknas sysselsättningen stiga

med ca 40 000 personer i år och 60 000 personer nästa

år, mätt som årsgenomsnitt.

Sysselsättningen inom offentliga myndigheter föll

kraftigt under 1996 och inledningen av 1997 men mot

slutet av året bromsades nedgången upp. Den största

nedgången skedde inom kommunala myndigheter.

Under 1998 och 1999 väntas sysselsättningen öka

inom primärkommuner och landsting, dels till följd av

höjda statsbidrag, dels till följd av att antalet s.k.

offentligt tillfälligt anställda antas öka. Dessa kommer

till största delen att vara sysselsatta inom

kommunerna.

Sysselsättningen i näringslivet föll under 1996 och

inledningen av 1997 inom samtliga branscher utom

tjänstesektorn. Inom industrin fortsatte sysselsätt-

ningen att minska något under 1997 trots en snabb

produktionsökning. Mot bakgrund av att produk-

tionen antas fortsätta stiga inom industrin bedöms

efterfrågan på arbetskraft öka framöver. Antalet sys-

selsatta inom industrin väntas därmed stiga med ca

6 000 personer i år och 12 000 nästa år, mätt som

årsgenomsnitt. Aktiviteten inom byggnadssektorn var

mycket svag under 1997 och bostadsbyggandet ligger

för närvarande på en mycket låg nivå. I år beräknas

dock bostadsinvesteringarna ta fart, vilket antas leda

till en sysselsättningsuppgång på i genomsnitt 4 000

personer. År 1999 fortsätter bostadsbyggandet att öka

och sysselsättningen stiger med ytterligare 10 000

personer. Efterfrågan på privata tjänster antas tillta i

samband med att privat konsumtion stiger och

investeringskonjunkturen tar fart. Sysselsättningen

inom branschen beräknas därmed fortsätta öka i

ungefär samma takt som förra året i år och lite

snabbare nästa år. Sammantaget ökar antalet syssel-

satta inom näringslivet med knappt 90 000 mellan 1997

och 1999.

TABELL 6.2 SYSSELSÄTTNING I OLIKA

BRANSCHER

TUSENTAL PERSONER

1997

1998

1999

2000

2001

Privat sektor

269

5

272

6

278

3

284

8

288

0

 Jord- och

skogsbruk

109

106

104

 Industri

800

806

818

 Byggnadsverksa

mhet

218

222

232

 Privata tjänster

156

9

159

2

162

9

Offentliga

myndigheter

122

3

123

2

123

6

124

6

126

0

 Staten

189

188

187

 Kommunerna

103

4

104

4

104

9

Totalt

3922

3961

4020

4098

4144

Arbetskraft, totalt

426

4

424

7

426

3

428

7

431

5

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

För åren 2000 och 2001 beräknas BNP stiga med ca

3 % per år. Förutsättningarna för att dessa tillväxttal

skall kunna uppnås är att den internationella kon-

junkturen blir fortsatt stark samt att arbetsmarknaden

och särskilt lönebildningen fungerar väl. Av

avgörande betydelse är att de lediga resurser som

finns tillgängliga på arbetsmarknaden kan tillsättas

utan att det uppstår inflationsdrivande löneökningar.

Mot bakgrund av den goda tillväxten i ekonomin

bedöms sysselsättningen kunna öka med i genomsnitt

ca 1,5 % per år under denna perioden. Tillväxten drivs

framför allt av bruttoinvesteringar och privat

konsumtion. Liksom för åren 1998-1999 sker därför den

största sysselsättningsuppgången inom privat sektor,

främst inom tjänstesektorn. Även inom offentliga

myndigheter ökar dock sysselsättningen något, främst

till följd av höjningen av statsbidragen till

kommunerna.

Även om det finns goda förutsättningar för en hög

tillväxt och snabb sysselsättningsökning, i form av

bl.a. hög produktivitetsnivå och ett stort överskott på

arbetskraft, så finns det risk för en betydligt sämre

utveckling de närmaste åren än vad som antas i be-

räkningarna. Bland annat råder osäkerhet om

löneökningarna kan begränsas till 3,0 %. En annan

faktor som kan hämma tillväxten och

sysselsättningsuppgången är om det uppstår brist på

vissa typer av arbetskraft. I Arbetsmarknads-

styrelsens (AMS) rapport Var finns jobben 1998

påpekas att bristerna ökar för vissa yrkesgrupper.

Även Konjunkturinstitutets barometer för såväl in-

dustrin som för tjänstesektorn indikerar att det är brist

på framför allt tekniska tjänstemän och

branschspecifik kompetens inom vissa sektorer. An-

talet nyanmälda lediga platser tenderar dessutom att

bli kvarstående i större utsträckning än tidigare, vilket

kan betyda att arbetsgivarna har svårt att hitta

tillräckligt kompetent arbetskraft att anställa. Ut-

vecklas bristen på arbetskraft till ett reellt problem

ökar risken för högre löneglidning och sämre syssel-

sättningsutveckling än vad som förutsätts i progno-

sen.

Åtgärder inom arbetsmarknads- och

utbildningspolitiken

De två senaste åren har det tillkommit flera nya åt-

gärder inom arbetsmarknadspolitiken. Bland annat har

det införts tillfällig avgångsersättning, resursarbete,

generationsväxling och ökat kommunalt ansvar för att

aktivera ungdomar. Tillfällig avgångsersättning

innebär att arbetslösa mellan 60 och 64 år ges

möjlighet att erhålla a-kassa utan att stå till arbets-

marknadens förfogande. Enligt AMS fick ca 18 500

personer denna typ av ersättning förra året. Under

1998 kommer inga fler tillfälliga avgångsersättningar

att beviljas. Resursarbete innebär att arbetsgivare

inom offentlig sektor ges möjlighet att ta emot en

långtidsarbetslös som, med ersättning motsvarande a-

kassa, utför kvalitetshöjande arbete under en be-

gränsad tidsperiod. Generationsväxlingen innebär att

anställda som fyllt 63 år erbjuds möjligheten att lämna

arbetsmarknaden före ordinarie pensionsålder, om

deras arbetsgivare lämnar sitt godkännande. Villkoret

är att de vakanser som uppstår huvudsakligen tillsätts

med långtidsarbetslösa som fyllt 20 men inte 35 år. Än

så länge har denna åtgärd inte fått något större

genomslag. Direktiven för antalet konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder läggs om för 1998

och 1999. Volymkravet sänks med 10 000, jämfört med

vad som föreslogs i budgetpropositionen.

Anledningen till detta är att kvaliteten på åtgärderna

skall kunna förbättras, dvs. antalet platser inom

arbetsmarknadsutbildningen, som är betydligt

kostsammare än övriga åtgärder, skall kunna

bibehållas. Det totala antalet personer i åtgärder

minskar därmed från 185 000 år 1997 till 179 000 år

1998, mätt som årsgenomsnitt. Förutom åtgärder inom

arbetsmarknadspolitiken har antalet utbildningsplatser

inom både vuxenutbildningen och högskolan utökats.

De flesta av de ovanstående åtgärderna reducerar

arbetskraftsutbudet under prognosperioden.

TABELL 6.3 KONJUNKTURBEROENDE

ARBETSMARKNADSPOLITISKA ÅTGÄRDER

TUSENTAL PERSONER

199

6

199

7

199

8

199

9

200

0

200

1

I arbetskraften

41

32

 Beredskapsarbete

8

7

 Rekryteringsstöd

12

4

 Utbildningsvikariat

10

4

 Starta-eget-bidrag

10

12

 Offentligt tillfälligt

 anställda

0

5

Ej i arbetskraften

15

5

15

2

 Arbetsmarknadsutbil

dning

46

37

 Arbetslivsutveckling

52

53

 Kommunavtal

13

14

 Datortek

12

14

 Arbetsplatsintrodukt

ion

32

34

Totalt

196

185

179

169

167

150

Anm.: För åren 1998-2001 ingår även kommunalt ansvar för

ungdomar under 25 år i begreppet konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. År 1998 och 1999 tillkommer

dessutom resursarbete och den s.k. IT-satsningen.

Rekryteringsstöd, utbildningsvikariat och beredskapsarbete slås ihop

till individuellt anställningsstöd.

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen och Finansdepartementet.

Arbetskraften

Antalet personer i arbetskraften har minskat kraftigt

sedan 1990 i samband med försämringen av arbets-

marknadsläget och expansionen av antalet konjunk-

turberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder som

inte ingår i arbetskraften. Arbetskraftstalet dvs. ar-

betskraften i procent av den arbetsföra befolkningen

mellan 16 och 64 år, föll från 84,0 % år 1990 till 77,8 %

år 1996. Sysselsättningsgraden, dvs. antalet

sysselsatta i procent av den arbetsföra befolkningen

föll under samma period från 82,3 % till 71,5 %. Såväl

arbetskraftstalet som sysselsättningsgraden ligger

dock fortfarande på en högre nivå än i de flesta

OECD-länderna.

Under loppet av 1997 skedde en markant minskning

av arbetskraften. Antalet personer i arbetskraften föll

med ca 60 000 personer samtidigt som syssel-

sättningen ökade svagt. Minskningen av utbudet

hänger samman med utökningen av antalet utbild-

ningsplatser och införandet av den tillfälliga av-

gångsersättningen. Utbildningssatsningarna fick stor

effekt på utbudet. Enligt SCB:s arbetskraftsunder-

sökning (AKU) verkar de flesta platserna ha tillsatts

av personer som tidigare var öppet arbetslösa. Enligt

historiska mönster söker sig också latent arbets-

sökande personer, dvs. personer utanför arbetskraften

som kan och vill arbeta men som inte aktivt söker

arbete, till arbetsmarknaden när arbetsmarknadsläget

förbättras. Detta verkar ha skett i förhållandevis liten

utsträckning under hösten. Förändringar i

arbetskraftsutbudet till följd av ändrat

arbetsmarknadsläge sker dock troligtvis med viss

eftersläpning, vilket bidrar till att arbetskraftsdel-

tagandet kan väntas öka under 1998.

Under innevarande år antas den väntade syssel-

sättningsökningen leda till att fler personer träder in i

arbetskraften. Antalet utbildningsplatser ökar visser-

ligen ytterligare, vilket minskar utbudet. Däremot

kommer det inte att beviljas några fler tillfälliga av-

gångsersättningar som reducerar utbudet. De tillfälliga

avgångsersättningarna som kom till stånd under 1997

kommer istället att ha motsatt effekt under de

kommande fem åren eftersom antalet som kommer att

pensioneras vid 65 års ålder blir färre, dvs. utträdet

från arbetskraften på grund av pensionering blir lägre

än det annars skulle ha blivit. En omfördelning av de

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna, från åtgärder som klassas som utbildning,

och per definition inte räknas in i arbetskraften, till

åtgärder som klassas som sysselsättning, bidrar också

till att öka arbetskraftsutbudet i år. Sammantaget stiger

arbetskraftsutbudet med ca 30 000 personer under

loppet av 1998. Mätt som årsgenomsnitt minskar det

dock med ca 20 000 personer. Från 1998 till 2001 ökar

antalet utbildningsplatser ytterligare vilket håller

tillbaka utbudet som stiger med knappt 70 000

personer samtidigt som den arbetsföra befolkningen

ökar med knappt 50 000 personer.

Öppen arbetslöshet

Till följd av den svaga sysselsättningsutvecklingen i

början av 90-talet ökade den öppna arbetslösheten

från 1,7 % år 1990 till 8,1 % år 1996. Samtidigt ökade

antalet konjunkturberoende åtgärder med

3,3 procentenheter till 4,5 %. Enligt det internationellt

standardiserade mått som används av bl.a. OECD,

ökade den öppna arbetslösheten under samma period

med 8,2 procentenheter till 10,0 % år 1996. Den största

skillnaden mellan de olika definitionerna är att

heltidsstuderande som söker arbete inte räknas som

öppet arbetslösa i Sverige, vilket de gör enligt det

internationella måttet. En stor del av de

heltidsstuderande arbetssökande består av personer i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Trots den snabba

ökningen av arbetslösheten under 90-talet låg ar-

betslösheten år 1996 fortfarande ca 1 procentenhet

lägre än genomsnittet i EU, mätt med det internatio-

nella måttet. Jämfört med genomsnittet i OECD låg

nivån däremot ca 2,5 procentenheter högre.

Under loppet av 1997 föll den öppna arbetslösheten

med ca 1,5 procentenheter. Under de närmaste åren

antas den snabba sysselsättningsuppgången, i

kombination med en svag utveckling av arbetskrafts-

utbudet, leda till att den öppna arbetslösheten faller

till 4,0 % mot slutet av år 2000. De konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna omfattar då 3,5 %

av arbetskraften. En förutsättning för att nå ner till

4,0 % i öppen arbetslöshet är, förutom en väl

fungerande lönebildning och en god internationell

konjunkturutveckling, att utbildningssatsningen även

framöver riktas till personer som annars skulle vara

öppet arbetslösa. Visar det sig svårt att få till stånd

alla utbildningsplatser, till följd av t.ex. lärarbrist, finns

det risk för att den öppna arbetslösheten överstiger

4,0 % vid slutet av år 2000. Förutsättningen för att

antalet platser skall fyllas har dock ökat i och med att

rätten att få utbildningsbidrag för vuxenstudier har

förlängts till 2 år för de som påbörjade utbildningen

hösten 1997.

7 Löner

Den genomsnittliga timlönen steg med 4,4 % år 1997,

enligt preliminär statistik från Statistiska centralbyrån

samt Kommun- och Landstingsförbundet.

Löneökningarna kommer dock att justeras upp något

när alla retroaktiva löneutbetalningar så småningom

registrerats i statistiken, varför den slutliga

lönekostnadsökningen beräknas uppgå till 4,5 %. De

tre senaste åren har lönerna därmed ökat med i

genomsnitt 4,6 % per år. Det är anmärkningsvärt

mycket mot bakgrund av det svaga

arbetsmarknadsläget och löneutvecklingen i övriga

EU-länder, där arbetskraftskostnaden i näringslivet i

genomsnitt ökade med ca 3,5 % per år. Sedan förra

avtalsrörelsen, i början av 1995, har det dock skett en

del förändringar kring förhandlingsordningen som

talar för lägre löneökningar framöver. Det finns också

flera andra faktorer som bidrar till en nedväxling av

den svenska löneökningstakten, som t.ex. markant

lägre inflationsförväntningar. Föreliggande prognos

förutsätter att löneutvecklingen blir i enlighet med den

som anges av arbetsmarknadens parter. De avtal som

har slutits hittills i år beräknas enligt parterna ge årliga

löneökningar på i genomsnitt ca 3 % inklusive en

löneglidning, som av parterna bedöms bli betydligt

lägre än tidigare. Löneökningarna inom de områden

där det inte finns nya avtal, antas överensstämma med

de löneökningarna som parterna beräknar att avtalen

inklusive löneglidning skall ge i de branscher där avtal

redan slutits.

TABELL 7.1 TIMLÖNER

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Industri

7,4

4,5

 Avtal

3,7

3,1

 Löneglidning

3,7

1,4

Byggnadsindustri

3,5

3,8

 Avtal

2,6

3,8

 Löneglidning

0,9

0,0

Privata tjänster

5,6

4,4

 Avtal

4,5

3,6

 Löneglidning

1,1

0,8

Statliga

myndigheter

7,3

4,3

 Avtal

5,0

3,5

 Löneglidning

2,3

0,8

Kommunala

myndigheter

5,9

4,8

 Avtal

5,3

4,7

 Löneglidning

0,6

0,1

Totalt

6,1

4,5

3,1

3,0

3,0

3,0

 Avtal

4,4

3,8

 Löneglidning

1,7

0,7

Källor: Statistiska centralbyrån, Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Hittills i år (8 april) har det slutits nya avtal för ca 25 %

av arbetsmarknaden. De flesta avtalen är treåriga med

rätt att sägas upp efter två år. I många av avtalen

fördelas en större del av löneökningarna på lokal nivå

än tidigare, vilket talar för att löneglidningen framöver

kan bli lägre än tidigare. Flera av de avtal som slutits

hittills i år innefattar även en förkortning av

arbetstiden. Inom pappers- och massa- samt

verkstadsindustrin har parterna explicit inkluderat en

bedömning av löneglidningen i beräkningen av den

totala lönekostnaden framöver. De bedömer att

löneglidningen under de närmaste åren skall kunna

begränsas till mellan 0 och 0,8 %. Det är en historiskt

sett mycket låg löneglidning. Industrisektorn har de

fem senaste åren haft en genomsnittlig löneglidning

på ca 2 % per år. En faktor som kan bidra till en lägre

löneglidning är den starka prispress som för

närvarande tycks finnas såväl inom landet som

internationellt. Inom pappers- och massaindustrin har

också arbetsgivarnas möjlighet att påverka

fördelningen av löneökningarna ökat genom att den

s.k. stupstock, som innebär att den lokala potten

fördelas ut som en generell höjning vid oenighet

mellan parterna, tagits bort i och med 1997 års avtal.

Denna förändring kan enligt arbetsgivarnas

bedömning resultera i en lägre löneglidning. Inom flera

andra sektorer inom industrin finns dock liknande

stupstockar kvar.

Det finns flera faktorer som talar för en entydig

nedväxling av löneökningstakten i den svenska eko-

nomin. Bland annat har det skett en del förändringar

kring förhandlingsordningen inom vissa organisa-

tioner sedan förra avtalsrörelsen. I samband med

vårpropositionen 1996 fick arbetsmarknadens parter i

uppdrag av regeringen att redovisa sin syn på den

framtida lönebildningen och formulera nödvändiga

förändringar av förhandlings- och lönebildningssys-

temet för att säkerställa en bättre fungerande löne-

bildning. Bakgrunden var bl.a. de förhållandevis höga

avtal som 1995 års avtalsrörelse resulterade i. Av de

svar som inkom till regeringen under våren 1997

framkom bland annat att det finns en bred samsyn

bland arbetsmarknadens parter vad gäller

lönebildningens betydelse för bekämpningen av ar-

betslösheten. De konkreta förslag till åtgärder för att

förbättra lönebildningen, som de olika organisa-

tionerna på arbetsmarknaden presenterade, skilde sig

dock åt i betydande grad. De flesta organisationer var

dock eniga om att vissa förändringar kunde behöva

göras vad gäller förlikningsmannainstitutionens

verksamhet. Inom industrin undertecknades dessutom

ett partsövergripande avtal som bland annat innehöll

en ny förhandlingsordning. Den nya för-

handlingsordningen, som legat till grund för årets av-

talsrörelse inom industrin, innehåller en detaljerad

tidsplan för förhandlingarna och utökade befogen-

heter för de s.k. opartiska ordförandena, som enligt

avtalet skall biträda parterna i förhandlingarna.

Parterna har även kommit överens om att alla anspråk

på retroaktiv utbetalning av lön går förlorad om en

facklig organisation utlöser en varslad stridsåtgärd.

Ett liknande avtal om en ny förhandlingsordning har

senare tecknats för tjänstemän inom handels- och

tjänstesektorn. I detta avtal är dock medlarnas

befogenheter ej lika långtgående som inom industrin.

En annan förändring jämfört med förra avtals-

rörelsen är att såväl arbetsgivarna som arbetstagarna i

år tycks ha lagt större vikt vid koordineringen av

avtalsrörelsen. Arbetsgivarna på den privata sidan har

verkat för att den konkurrensutsatta industrin skall

vara löneledande och att avtal inom denna sektor skall

slutas innan andra avtal sluts. På arbetstagarsidan har

alla LO-förbunden enats kring ett samordnat lönekrav

som totalt värderas till 3,7 %, inklusive löneglidning.

De samordnade lönekraven innebär i praktiken en

satsning på de lågavlönade eftersom alla löntagare

garanteras en löneökning på minst 300 kronor.

En tredje faktor, som talar för lägre nominella löne-

ökningar, är att förtroendet för penningpolitiken har

ökat, vilket bland annat framgår av att

inflationsförväntningarna överensstämmer med infla-

tionsmålet. Sedan början av 1995, då förra avtals-

rörelsen inleddes, har inflationsförväntningarna fallit

med 1,5 procentenheter. Med den bedömning av in-

flationen som görs i prognosen kommer reallönerna att

stiga med mellan 1 och 2 % vid en nominell löne-

ökning på 3 %. Reallönerna stiger därmed snabbare än

genomsnittet under de senaste två decennierna, då de

nominella löneökningarna var betydligt högre. Andra

faktorer som talar för mer återhållsamma löneökningar

är att vinstmarginalerna i näringslivet är lägre än i

början av 1995 och att sysselsättningsutvecklingen

har varit svag de senaste åren.

Även om det finns flera faktorer som talar för låga

löneökningar under de närmaste åren finns det fort-

farande risk för att löneökningarna kommer att

överstiga 3 % per år. Historiskt sett har följsamheten

mellan löneökningarna inom olika branscher och

sektorer varit stor även om förutsättningarna, i form

av vinstläge och sysselsättningsutveckling, har varie-

rat. Lyckas något förbund förhandla fram

löneökningar som är högre än vad övriga förbund

erhåller finns det risk för att löneglidningen så

småningom drivs upp inom andra branscher, som

kompensation för lägre löneökningar. Det finns också

viss risk för att det uppstår brist på arbetskraft inom

vissa branscher framöver, vilket kan öka lönetrycket.

En annan faktor som kan bidra till höga löneanspråk är

att hushållens köpkraft minskat under 1996 och 1997,

trots höga reallöneökningar. Å andra sidan beräknas

hushållens reala disponibla inkomster kunna stiga

avsevärt under de närmaste åren, även vid en nominell

löneökningstakt runt 3 %.

TABELL 7.2 ARBETSKRAFTSKOSTNAD PER

ANSTÄLLD I NÄRINGSLIVET ENLIGT OECD .

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

Tyskland

2,4

2,2

1,8

1,9

Frankrike

2,8

3,3

2,3

2,4

Italien

4,3

4,4

3,2

2,8

Storbritannien

3,3

4,9

5,4

4,8

Österrike

2,0

2,0

2,2

2,7

Belgien

1,0

2,7

2,5

2,5

Danmark

3,6

4,0

4,3

4,7

Finland

2,9

1,7

3,4

2,8

Grekland

10,9

9,5

6,7

5,5

Irland

3,5

4,9

6,0

5,9

Nederländerna

2,1

2,5

2,7

3,6

Portugal

5,5

6,0

4,1

4,0

Spanien

3,6

3,2

3,0

3,5

Sverige1

6,2

3,6

4,1

4,0

EU

3,3

3,5

3,1

3,1

1 OECD:s prognos. Se fotnot 4.

Källa: OECD.

Eftersom penningpolitiken anpassas för att uppnå

inflationsmålet är det svårt att övervältra ökade löne-

kostnader på konsumenterna. I stället leder högre

löneökningar till högre räntor och därmed lägre efter-

frågan och lägre sysselsättning. Den internationella

priskonkurrensen bidrar också till att det är svårare att

höja priserna. Höga löneökningar skapar därmed i

första hand press på företagen att öka ra-

tionaliseringsprocessen, vilket dämpar sysselsätt-

ningsutvecklingen. Om inte företagen klarar av att öka

produktiviteten i samma takt som reallönerna sjunker

företagens vinstmarginaler. Även detta leder till att

tillväxten i ekonomin hämmas, vilket dämpar

sysselsättningsutvecklingen. Ur ett sysselsättnings-

och arbetslöshetsperspektiv är det därför viktigt att de

totala löneökningarna, inklusive löneglidningen, kan

begränsas till en nivå i linje med de bedömningar som

gjorts av arbetsmarknadens parter.

Det är också viktigt att löneökningarna i Sverige

inte är högre än i de viktigaste konkurrentländerna.

Om inte högre löneökningar kompenseras av en

motsvarande högre produktivitetstillväxt eller sjun-

kande växelkurs, så försämras konkurrenskraften för

svensk exportindustri. Högre kostnadsökningar kan

leda till höjda exportpriser och därmed minskad ef-

terfrågan på svenska varor, vilket hämmar tillväxten i

ekonomin. Åren 1995-1997 steg de svenska arbets-

kraftskostnaderna i näringslivet med ca 1 procenten-

het mer per år än genomsnittet i övriga EU-länder.

Företagen har hittills kunnat hålla tillbaka priserna

genom att sänka vinstmarginalerna och rationalisera

verksamheten, men det är inte en långsiktigt hållbar

utveckling. De löneökningar som antas i prognosen

ligger i linje med utvecklingen i övriga EU-länder.

8 Inflation

Inflationstrycket i svensk ekonomi har fallit påtagligt

de senaste åren. Såväl 1996 som 1997 var inflationen

enligt konsumentprisindex (KPI) under 1 % mätt som

årsgenomsnitt. Prisökningarna var fortsatt låga

inledningsvis i år. I februari uppgick inflationen, mätt

som förändringen av KPI över 12-månader, till 1,2 %.

Givet måttliga löneökningar finns det goda

förutsättningar för hög tillväxt i kombination med

fortsatt låga prisökningar under de närmaste åren.

Den låga inflationstakten mätt med KPI de senaste

åren är delvis resultatet av lägre räntor. Från i mitten

av 1994 fram till mars i år har de 5-åriga bolåneräntorna

halverats, vilket har medfört väsentligt lägre

räntekostnader för egnahemsägare. I februari i år bi-

drog denna kostnadsminskning till att sänka inflatio-

nen med motsvarande 0,7 procentenheter. Medel-

räntan på hushållens bostadslån är fortfarande

förhållandevis hög och de lån som successivt förfaller

läggs vanligen om till en lägre ränta än tidigare.

Därmed förväntas fallande räntekostnader för egna-

hemsägare hålla ned inflationstakten även fortsätt-

ningsvis under 1998. I prognosen har antagits en svag

ränteuppgång under 1999 som innebär att

kostnaderna för egnahemsägare kommer att stiga

något under nästa år. Omslaget i räntekostnader bidrar

till att inflationen enligt KPI kommer att vara högre

1999 än 1998.

De lägre räntorna förefaller även ha påverkat

hyresavtalen i år. Hyrorna för hyreslägenheter, till-

sammans med månadsavgifter för bostadsrätter, utgör

drygt 14 % av KPI och är därmed av stor betydelse för

den uppmätta inflationen. Vid årsskiftet höjdes

hyrorna med endast 0,5 % och eftersom flertalet av

avtalen i allmänhet sluts under inledningen av året

indikerar detta att hyreshöjningar blir ca 1 % under

loppet av 1998, vilket historiskt sett är mycket lågt. De

senaste åren har hyrorna höjts med 3- 4 % per år.

Förutom lägre räntor torde dessutom stödet till de s.k.

krisårgångarna för flerfamiljshus samt det utökade och

något förlängda ROT-avdraget bidra till att

hyreshöjningarna blir lägre än vad som varit fallet de

senaste åren. Mycket tyder således på att

hyreskostnaderna, som tidigare har höjt KPI i be-

tydande omfattning, kommer att öka måttligt såväl

1998 som 1999.

En stor del av svenska hushålls konsumtion utgörs

direkt eller indirekt av importerade varor. Därigenom är

förändringen av växelkursen och den internationella

prisutvecklingen av stor betydelse för de svenska

konsumentpriserna. Under loppet av förra året och

inledningsvis i år har importpriserna i producentledet

ökat måttligt. De låga importpriserna förklaras bl.a. av

den kraftiga nedgången i oljepriserna och av en

allmänt låg internationell inflation orsakad av låga

löneökningar och en fördelaktig produktivitetstillväxt i

OECD-länderna. Därtill har den finansiella oron i

Asien bidragit till lägre priser. Genom vissa

fördröjningseffekter kan man dessutom anta att

effekterna av Asienkrisen ännu inte till fullo har slagit

igenom på den internationella prisnivån. När kronan

antas appreciera något beräknas importpriserna ge ett

mycket blygsamt bidrag till inflationen såväl i år som

nästa år.

TABELL 8.1 KONSUMENTPRISUTVECKLING

ÅRLIG

PROCENTUELLL

FÖRÄNDRING

1997

1998

1999

2000

2001

KPI,

årsgenomsnitt

0,9

0,9

1,2

2,0

2,0

KPI, dec. - dec.

1,9

0,6

1,5

2,0

2,0

Basbelopp

(tusental)

36,3

36,4

36,6

37,0

37,7

NPI,

årsgenomsnitt

-1,2

-1,3

0,8

-

-

NPI, dec. - dec.

-0,9

-0,5

0,9

-

-

IPI, privat

konsumtion

2,2

1,2

1,0

-

-

HIKP1,

årsgenomsnitt

1,8

1,5

1,2

-

-

HIKP1, dec. -

dec.

2,7

0,8

1,5

-

-

KPI, OECD2,

årsgenomsnitt

2,0

1,7

2,0

2,0

2,0

1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU.

2 Med OECD avses 16 länder, se kapitel 2.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Inflationsförväntningar hos hushåll och företag på-

verkar prisutvecklingen i betydande grad bl.a. genom

lönebildningen. Låga inflationsförväntningar kan

också främja en prismedvetenhet som gör det svårt för

företagen att övervältra kostnadsökningar på ef-

terföljande led. Av Statistiska centralbyråns under-

sökning beträffande hushållens inköpsplaner framgår

att hushållens inflationsförväntningar har legat på och

under Riksbankens inflationsmål på 2 % under en

längre tid. Även i näringslivet är inflationsför-

väntningarna måttliga. I Konjunkturinstitutets baro-

metrar samt Prosperas och Aragons inflationsenkäter

till varu- och penningmarknaden noterades en viss

uppgång under 1997. I de senaste undersökningarna

har emellertid inflationsförväntningarna sjunkit, tro-

ligen som ett resultat av den överraskande låga infla-

tionen inledningsvis i år. Förväntningarna ligger för

närvarande väl inom Riksbankens toleransintervall för

inflationen.

Även långräntenedgången kan tolkas som att in-

flationsförväntningarna har fallit. Om marknadsak-

törerna utgår från att det framtida inflationstrycket är

avgörande för Riksbankens penningpolitik kan

inflationsförväntningarna utläsas via de korta implicita

terminsräntorna eftersom dessa indikerar på vilken

nivå marknadsaktörerna tror att Riksbankens korta

styrränta kommer att ligga på vid en given tidpunkt i

framtiden. Terminsräntorna har successivt fallit under

vintern, vilket kan tolkas som att infla-

tionsförväntningarna har gått ned. Sammantaget

speglar nedgången i inflationsförväntningarna hos

hushåll och näringsliv bl.a. att Riksbankens pris-

stabilitetsmål har vunnit i förtroende, vilket innebär att

inflationsbenägenheten har minskat i den svenska

ekonomin. Detta talar för låga prisökningar även

framdeles.

På längre sikt är utvecklingen av produktiviteten

och lönerna avgörande för hur mycket syssel-

sättningen kan öka vid bibehållen prisstabilitet. Förra

året steg lönerna i näringslivet med ca 4,5 %. Tack

vare lägre inflationsförväntningar och en ökad am-

bition från arbetsmarknadens parter att hålla ned löne-

ökningarna finns det förutsättningar för lägre

löneökningar under de närmaste åren. Om så inte blir

fallet är risken överhängande att inflationen stiger

snabbare och, via en stramare penningpolitik,

sysselsättningen ökar mindre än vad som antas i

denna prognos. Under de senaste åren har produk-

tiviteten utvecklats mycket gynnsamt. Till exempel

steg produktiviteten i industrin med ca 5 % per år

under åren 1995 - 1997, vilket är ytterligare en viktig

förklaring till det låga inflationstrycket. Mycket talar

för en fortsatt god produktivitetstillväxt även fram-

över, och i år och nästa år förutses produktiviteten i

näringslivet öka med drygt 2 % per år i genomsnitt.

Givet att löneökningarna stannar vid 3 % per år

kommer effektiviseringen av produktionen i närings-

livet att absorbera större delen av denna kostnads-

ökning.

Den höga produktivitetstillväxten är bl.a. ett re-

sultat av de omfattande investeringar som har genom-

förts inom industrin de senaste åren. Förra året

minskade visserligen industrins investeringar något

men efter den kraftiga kapacitetsutbyggnaden 1995

och 1996 ligger investeringarna ändå på en hög nivå.

Under de närmaste åren väntas kapitalstocken växa

med ca 4-5 % per år, vilket tillsammans med den

förväntade produktivitetstillväxten, torde bidra till att

kostnadsdrivande kapacitetsproblem i industrin kan

undvikas trots en fortsatt god industrikonjunktur.

Redan i dag uppger dock företag i vissa branscher att

det råder brist på kvalificerad arbetskraft. Med en

fortsatt produktionsuppgång finns det en risk att

detta problem förvärras framöver, vilket kan leda till en

ökad löneglidning och ett tilltagande pristryck.

Utöver ovan beskrivna inflationspåverkande fak-

torer finns det ytterligare omständigheter som för-

klarar varför inflationen i svensk ekonomi har fallit de

senaste åren. Den tilltagande internationaliseringen

har sannolikt medfört en skärpt konkurrens och

därigenom ett ökat rationaliseringstryck inom industri

och handel. Under 1990-talet har dessutom ett flertal

marknader avreglerats, t.ex. el, post, tele, flyg, taxi och

tåg. Avregleringarna torde ha inneburit en förändrad

konkurrenssituation, vilket har ökat trycket på

företagen att minska sina kostnader. En viktig orsak

till den markanta nedgången i prisökningstakten är

också att hushållens efterfrågan har varit mycket låg

under större delen av 1990-talet. Den svaga inhemska

efterfrågan, och en ökad prismedvetenhet hos

konsumenterna, har satt press på producenter och

handeln att dämpa prisutvecklingen. Under de senaste

åren har hushållens efterfrågan tilltagit något och det

är troligt att uppgången stärks framöver bl.a. som en

följd av en ökad sysselsättning. Expansionen av den

privata konsumtionen, och i övrigt låga

kostnadsökningar, kan skapa ett visst utrymme för

producenter och handeln att höja priserna något de

närmaste åren.

Av KPI-ökningen under loppet av 1997 på 1,9 %

förklaras ca 1 procentenhet av förändringar av in-

direkta skatter och subventioner. I år beräknas skatte-

och subventionsförändringar i stället sänka KPI med

ca 0,3 procentenheter, vilket är en viktig förklaring till

att priserna kommer att öka mindre under loppet av

innevarande år än under 1997. I januari i år höjdes

alkoholskatten, vilket tillsammans med ändrade

elskatter höjde KPI något. Däremot förväntas det

höjda taket för ROT-avdraget i mars i år, liksom

justeringen av tobaksskatten i augusti i år, medföra att

KPI sänks. Effekten på KPI av skattesänkningen på

tobak är beräknad utifrån ett antagande om

oförändrade handelsmarginaler. Nästa år beräknas

avskaffandet av ROT-avdraget samt införandet av

avfallsskatten höja KPI. Dessa kostnadsökningar

motverkas till viss del av stödet till de s.k.

krisårgångarna för flerfamiljshus och av sänkt fastig-

hetsskatt på vattenkraftverk. Totalt väntas föränd-

ringar av indirekta skatter och subventioner höja KPI

med ca 0,3 procentenheter under loppet av 1999.

Sammantaget finns det givet löneökningar på 3 %

per år i genomsnitt förutsättningar för att infla-

tionstrycket kommer att vara fortsatt lågt de närmaste

åren även vid en förhållandevis hög tillväxt. De

måttliga löneökningarna kommer till stor del att

kompenseras av en förväntad produktivitetstillväxt

samtidigt som Asienkrisen pressar de internationella

priserna med låga importprisökningar som följd.

Räntekostnaderna för egnahemsägare faller även i år

samtidigt som skatteförändringar bidrar till att sänka

KPI. När sedan effekterna av skatteförändringarna

som genomfördes under andra halvåret 1997 inte

längre inräknas i 12-månaderstalet sjunker inflationen

för att mot slutet av 1998 uppgå till drygt 0,5 %. Nästa

år beräknas priserna öka något snabbare bl.a. på

grund av att räntekostnaderna för egnahem inte längre

faller och på grund av vissa skatte- och sub-

ventionsförändringar. Inflationen beräknas därmed

ligga på ca 1,5 % under andra halvåret 1999.

Det harmoniserade indexet för konsumentpriser

(HIKP), som används för prisjämförelser inom EU, har

under större delen av 1997 ökat snabbare än KPI. Det

förklaras av att de fallande räntekostnaderna för

egnahem inte ingår i HIKP. Allt eftersom

kostnadsminskningen för egnahemsägare avtar under

nästa år minskar skillnaden mellan de båda måtten. I

december 1999 beräknas 12-månaderstalet enligt

HIKP, liksom KPI, uppgå till 1,5 %.

Utgångspunkten för år 2000 och 2001 är att

Riksbanken klarar sitt inflationsmål på 2 %. Lönerna

väntas öka måttligt även dessa år medan pro-

duktivitetstillväxten mattas något. Lönsamheten i

näringslivet antas vara god under perioden, vilket är

en viktig förutsättning för ökad tillväxt och syssel-

sättning.

9 Hushållens ekonomi och privat

konsumtion

För de kommande åren väntas relativt starka ökningar

av hushållens reala inkomster och konsumtion.

Sparkvoten vänder upp efter nedgången under de

senaste åren.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens realinkomster har utvecklats svagt under

de senaste åren. Efter de kraftiga ökningar som re-

gistrerades i början av 1990-talet, huvudsakligen till

följd av att 1990/91 års skattereform var underfinan-

sierad, har hushållssektorns samlade inkomster fallit

tillbaka. Inkomstutvecklingen under de senaste åren

har emellertid varit splittrad. De reala löneinkomsterna

före skatt har utvecklats positivt, medan

skattehöjningar och sänkta ersättningsnivåer i trans-

fereringssystemen dragit ned hushållens inkomster.

 Förra året sjönk de realt disponibla inkomsterna

med 1,7 %. I budgetpropositionen för 1998 beräknades

oförändrade realinkomster. Den oväntade

minskningen skedde trots att den reala lönesumman

utvecklades något bättre än väntat. Företagarin-

komsterna sjönk emellertid med 1 % i reala termer och

nettot av räntor och utdelningar gav ett negativt

bidrag till inkomstutvecklingen. Skattehöjningar och

besparingar i vissa bidragssystem reducerade hus-

hållens inkomster ytterligare.

För 1998 beräknas hushållens reala disponibla in-

komster öka med 2,5 %. Bakom denna relativt kraftiga

uppgång ligger en fortsatt ökning av reallönerna före

skatt tillsammans med stigande sysselsättning.

Transfereringarna från offentlig sektor ger också ett

positivt bidrag till inkomstutvecklingen i år, trots att

arbetslösheten sjunker. Pensionerna ökar igen, trots

att prisuppräkningen av basbeloppet är reducerat till

80 %. Bostadstillägget till pensionärerna har höjts med

motsvarande 300 miljoner kronor. Ersättningsnivåerna

i sjuk- och föräldraförsäkringen höjdes vid årsskiftet

från 75 till 80 %. Därtill ökar utbetalningarna från

sjukförsäkringen till följd av att arbetsgivarperioden

återställts till 14 dagar från 1 april 1998 efter att ha varit

28 dagar under 1997. Detta påverkar dock inte

hushållens inkomster eftersom sjuklönen reduceras i

motsvarande grad. Ersättningsnivån i

arbetslöshetsförsäkringen höjdes till 80 % redan den 1

oktober 1997, vilket får en positiv inverkan på

inkomstutvecklingen även för innevarande år. Övriga

transfereringar ökar realt med 9,5 %. I den kraftiga

ökningen ligger att antalet personer som uppbär olika

former av studiestöd stiger kraftigt i år. Därtill kommer

att barnbidragen och flerbarnstilläggen höjdes vid

årsskiftet med sammanlagt 2,9 miljarder kronor.

Direkta skatter och avgifter stiger bl.a. genom att

den allmänna egenavgiften till pensionssystemet har

höjts med 1 procentenhet. Vidare finansieras den

höjda ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen

delvis genom ökade egenavgifter. Skatten för småföre-

tagare har sänkts genom att en ökad andel av vinsten

beskattas som inkomst av kapital.

TABELL 9.1 HUSHÅLLENS DISPONIBLA INKOMSTER, KONSUMTION OCH SPARANDE

MILJARDER

KRONOR,

LÖPANDE

PRISER

PROCENTUELL UTVECKLING, 1991 ÅRS PRISER

1997

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Lönesumma, inkl. sjuklön

756,6

5,2

3,3

3,0

3,1

2,9

2,0

Transfereringar från

offentlig sektor

387,9

-1,8

-0,3

1,8

-1,3

-1,0

-0,4

Pensioner

216,2

1,1

-0,7

0,7

1,1

1,6

1,2

Sjukförsäkring m.m.

34,3

-15,3

-6,9

6,5

-1,3

1,7

0,9

Arbetslöshetsbidrag m.m.

55,3

-2,6

2,0

-8,8

-11,8

-16,7

-10,9

Övriga transfereringar

82,2

-1,8

1,8

9,5

-1,2

-0,6

-0,3

Räntor och utdelningar,

netto1

-13,5

-0,1

-0,1

0,7

-0,1

0,6

0,3

Övriga inkomster, netto1

204,9

-0,6

-1,2

-0,2

0,8

0,7

0,6

Direkta skatter

405,7

8,1

7,1

3,1

-0,4

2,6

1,9

Beräkningsteknisk

överföring1

1,6

1,4

Disponibel inkomst efter

överföring

930,2

-0,7

-1,7

2,5

2,9

3,7

3,1

Privat konsumtion

922,9

1,3

2,0

2,3

2,5

2,2

2,0

Sparande, nivå i % av

disponibel inkomst

Nettosparande

4,4

0,8

0,9

1,3

2,9

4,0

Finansiellt sparande

6,2

2,6

2,5

2,6

3,8

4,7

1 Bidrag till realinkomstutvecklingen, procentenheter.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

De förtida fyllnadsinbetalningarna av skatt i februari i

år var nästan lika stora som förra året. Det tyder på att

hushållen realiserade kursvinster på aktier under 1997

i nästan samma omfattning som 1996, då vär-

destegringar på allemansfonder togs fram till be-

skattning i ovanligt stor utsträckning inför skatte-

höjningen 1997. Värdeförändringar, realiserade eller

orealiserade, på aktier och fastigheter påverkar inte

hushållens disponibla inkomster, som de definieras i

nationalräkenskaperna. Eftersom realisationsvinster

utlöser en skattebetalning blir effekten att de reduce-

rar den uppmätta disponibla inkomsten.

För 1999 förutses en fortsatt positiv utveckling av

sysselsättningen och reallönerna. Pensionärerna får

också en real inkomstökning. Den fulla prisupp-

räkningen av basbeloppet återställs och därutöver

höjs pensionerna med 1 %, som ett första steg i att

återställa den reducering av pensionerna som skedde i

samband med valutakrisen 1992. Besparingar förutses

inom sjuk- och föräldraförsäkringen samt inom

underhållsbidragen, delvis för att finansiera tidigare

budgetöverskridanden.

Den statliga inkomstskatten förändras nästa år

genom att den tillfälliga s.k. värnskatten upphör och

föreslås ersättas med ett skatteuttag på 25 % för in-

komster över 32 400 kronor per månad. Netto innebär

förändringarna, jämfört med 1998 års regler, en

skattesänkning på ca 2,8 miljarder kronor. Samman-

taget beräknas realinkomsterna öka med 2,9 % nästa

år.

För åren 2000 och 2001 beräknas den goda till-

växten leda till en fortsatt gynnsam sysselsättnings-

ökning, medan reallöneökningarna dämpas när in-

flationen stiger något. Effekten på disponibel inkomst

av den ökade sysselsättningen dämpas av att den

totala arbetslösheten sjunker parallellt. När löne-

inkomsterna stiger så minskar inkomsterna från ar-

betslöshetsbidragen.

Pensionerna ökar relativt starkt efter sekelskiftet.

Genom ännu en extra uppräkning av pensionerna med

1 % beräknas åter pensionerna på det fulla bas-

beloppet från år 2000.

I kalkylerna har överskott i den offentliga sektorns

finansiella sparande utöver de budgetpolitiska målen

överförts till hushållen år 2000 och 2001. Därigenom

förstärks hushållens disponibla inkomster med ca

16,5 miljarder kronor år 2000 och drygt 32 miljarder

kronor år 2001. Det motsvarar 1,6 % år 2000 och

ytterligare 1,4 % år 2001 av disponibel inkomst.

Inklusive dessa överföringar beräknas re-

alinkomsterna öka med 3,7 % år 2000 och med 3,1 % år

2001.

9.2 Privat konsumtion

Under 1997 förstärktes den uppgång i hushållens

konsumtion som inleddes i mitten av 1990-talet. Mätt

som årsgenomsnitt steg hushållens konsumtion

mellan 1996 och 1997 med 2,0 %. Det var framförallt

sällanköpsvaruhandeln som stod för uppgången.

Hushållens efterfrågan beräknas öka ytterligare de

kommande åren, främst som en följd av en successiv

förbättring av situationen på arbetsmarknaden. En

ökad sysselsättning och stigande inkomster väntas

bidra till positiva framtidsförväntningar. Den privata

konsumtionen har hittills under 1998 varit för-

hållandevis stark, och mycket talar för en god kon-

sumtionstillväxt framöver.

De senaste årens tillväxt i den totala privata kon-

sumtionen har kompenserat för den kraftiga ned-

gången som skedde under inledningen av 1990-talet.

Hushållens totala konsumtion passerade under det

första halvåret 1997 de höga nivåerna från perioden

1989-1991. Om hänsyn tas till befolkningstillväxten

framgår det emellertid att den totala privata konsum-

tionen per invånare 1997 ligger på ungefär samma

nivå som den gjorde 1987 (se diagram 9.1). Den

mycket svaga utvecklingen av konsumtionen hittills

under 1990-talet talar bl.a. för att det bör finnas ett

betydande uppdämt behov hos hushållen att ersätta

förslitna kapitalvaror. I synnerhet gäller detta den

svenska bilparken, som under flera års tid har varit en

av de äldsta i Västeuropa.

Uppgången av konsumtionen under 1996 och 1997 har

varit stark i jämförelse med den svaga utvecklingen av

de disponibla inkomsterna. Nettosparkvoten, dvs.

sparandet som andel av disponibelinkomsten, föll från

6,3 % 1995 till 0,8 % 1997 (se diagram 9.2). Det låga

sparandet 1997 begränsar i viss utsträckning det

finansiella utrymmet för en framtida expansion av den

privata konsumtionen. Ett alternativt mått på

hushållens sparande är emellertid den s.k.

förmögenhetssparkvoten, definierad som föränd-

ringen i hushållens totala förmögenhet relativt den

disponibla inkomsten (se diagram 9.2). Förmögen-

hetssparkvoten omfattar värdet på hushållens

aktieinnehav, bostadsrätter och övriga finansiella

tillgångar, och har till skillnad från nettosparkvoten

stigit kraftigt de senaste åren. Detta mått på

hushållens sparande sjönk dramatiskt i början av

1990-talet, främst på grund av raset i fastighets-

priserna. Hushållen kompenserade nedgången genom

att spara en allt större andel av sin inkomst, dvs.

nettosparkvoten steg kraftigt. Genom ett positivt

finansiellt sparande, och med stigande aktie- och

huspriser, har förmögenhetssparkvoten åter ökat och

låg 1997 på en hög nivå. Behovet av att spara av sin

disponibelinkomst har därmed minskat, vilket delvis

kan förklara de senaste årens kraftiga nedgång i netto-

sparkvoten.

En stor del av uppgången i hushållens konsumtion

1997 bestod dessutom av kapitalvaror, t.ex. bilar och

vitvaror. Dessa varor kan i viss utsträckning betraktas

som en form av sparande. Även i detta perspektiv har

sparandet utvecklats något starkare de senaste åren

än vad nettosparkvoten indikerar. Hushållens starka

förmögenhetsställningen tyder på att behovet av att

spara är betydligt lägre än tidigare under 1990-talet.

Den kraftiga nedgången i nettosparkvoten samman-

faller med hushållens alltmer positiva framtidsför-

väntningar. Dessa förväntningar påverkas t.ex. av det

förbättrade arbetsmarknadsläget, de låga räntorna och

den gynnsamma konjunkturutvecklingen. Hushållens

förväntningar är av stor betydelse för den privata

konsumtionen. Hushåll som förväntar sig en framtida

inkomsttillväxt ökar sannolikt sina nuvarande

konsumtionsutgifter. Orsaken är att hushållen strävar

efter att utjämna sin konsumtion över livscykeln.

Dessutom erbjuder sparandet en försäkring mot

oförutsedda framtida inkomstbortfall. Om t.ex. osäker-

heten beträffande hushållens inkomstutveckling

minskar behövs ett mindre sparande, vilket resulterar i

en ökad konsumtion.

Hushållens framtidsförväntningar, som de mäts av

Statistiska centralbyrån i Hushållens inköpsplaner,

bekräftar bilden att hushållen under de senaste två

åren har blivit alltmer optimistiska. Tilltron till den

egna ekonomiska situationen har förstärkts, och en

allt större andel hushåll förväntar sig en sjunkande

arbetslöshet. Även förtroendet för Sveriges ekonomi

har ökat, vilket sannolikt beror på den allt starkare

konjunkturen och en snabb förbättring av de offent-

liga finanserna. Det förbättrade stämningsläget hos

hushållen är troligen en bidragande orsak till den

ökade konsumtionen de senaste åren. Hushållens

framtidsförväntningar är även i början av 1998 his-

toriskt sett mycket positiva.

Konsumtionen har i början av året varit förhål-

landevis stark. Detaljhandelns totala omsättningen

ökade i januari med drygt 5 % i förhållande till mot-

svarande månad 1997, och bilförsäljningen ökade med

drygt 20 % samma period. Dessutom bör de låga

räntorna och det låga bostadsbyggandet innebära att

priserna på fastigheter fortsätter att stiga, vilket

stärker hushållens totala förmögenhet. Flertalet indi-

katorer talar således för en ökad konsumtionstillväxt

framöver. Hushållens förväntningar är förhållandevis

positiva, disponibelinkomsten beräknas öka, och si-

tuationen på arbetsmarknaden förväntas förbättras.

Hushållens starka förmögenhetsställning talar också

för en hög konsumtionsnivå. Sammantaget bedöms

den totala privata konsumtionen stiga med 2,3 % 1998,

och med 2,5 % 1999. I synnerhet är det försäljningen

av kapitalvaror som förväntas driva

konsumtionsutvecklingen.

År 2000 och 2001 väntas konsumtionstillväxten

avta något trots att disponibelinkomsten utvecklas

gynnsamt. Därmed stiger nettosparkvoten till en

långsiktigt mer normal nivå. Den privata konsum-

tionen beräknas stiga med 2,2 % år 2000 och med

2,0 % år 2001. Avmattningen i

konsumtionsutvecklingen är huvudsakligen ett

resultat av att hushållen under perioden 1998-1999

kraftigt förväntas uppgradera sin kapitalstock.

10 Investeringar

Investeringskonjunkturen tar fart de närmaste åren

efter ett oväntat fall förra året. Sammantaget beräknas

de totala bruttoinvesteringarna stiga med över 7 %

både 1998 och 1999.

Nedgången i bruttoinvesteringarna förra året kan

hänföras till fördröjningar i vissa statliga infrastruk-

turprojekt samt till avmattningen i industrin under

1996, som med en viss eftersläpning dämpade inves-

teringarna. Den starka produktionsökningen i nä-

ringslivet förra året samt en förväntad fortsatt god

efterfrågetillväxt väntas medföra en stigande investe-

ringsaktivitet inom hela näringslivet såväl i år som

under 1999. Låg räntenivå, en positiv sysselsättnings-

och disponibelinkomstutveckling beräknas också

innebära en gradvis återhämtning av bostadsinveste-

ringarna. Betydande statliga program för ekologisk

hållbarhet och för energiomställning stimulerar den

totala investeringsaktiviteten. De offentliga myndig-

heternas investeringar förutses också öka till följd av

byggnationen av storstadslederna.

TABELL 10.1 BRUTTOINVESTERINGAR EFTER

NÄRINGSGREN

MILJARDER

 KRONOR

ÅRLIG PROCENTUELL

VOLYMFÖRÄNDRING

1997

1997

1998

1999

2000

2001

Näringslivet

183,

6

-0,1

7,8

6,1

4,9

2,7

 Industri

64,1

-6,9

5,8

4,5

 Övrigt

 näringsliv

119,

5

3,8

8,8

6,8

Bostäder

23,8

-

25,

7

8,8

23,

5

25,

0

25,

0

 Nybyggnad

11,5

-

19,

2

8,0

31,

2

 Ombyggnad

12,3

-

32,

0

9,8

14,

9

Offentliga

myndigheter

30,5

-9,4

2,8

4,0

2,2

2,3

Totalt

237,

9

-4,8

7,2

7,6

7,0

5,7

Maskiner

136,

2

2,8

6,9

5,6

Byggnader

101,7

-

13,2

7,6

10,2

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

I ett medelfristigt perspektiv fram till år 2001 förutses

de gynnsamma förutsättningarna innebära att in-

vesteringarna som andel av BNP fortsätter att öka och

därmed närma sig de nivåer som rådde på 1970-och 80-

talen. Den låga räntan och de relativt höga

vinstnivåerna, som är ett resultat bl.a. av en väl fun-

gerande lönebildning, utgör goda förutsättningar för

att investeringarna skall utvecklas gynnsamt även

åren runt millenniumskiftet. Tillgången på arbetskraft

och den goda makroekonomiska miljön med sunda

statsfinanser och prisstabilitet befrämjar långsiktiga

investeringar. Den relativt höga investerings-

aktiviteten är i sin tur en förutsättning för att kost-

nadsdrivande flaskhalsar ska kunna undvikas.

Bostadsbyggandet väntas närma sig långsiktiga jäm-

viktsnivåer då räntorna är låga, hushållens realin-

komster ökar och sysselsättningen ökar kraftigt. Trots

den procentuellt kraftiga uppgången i bo-

stadsinvesteringarna kommer nivån på bostadsbyg-

gandet fortfarande att vara relativt låg jämfört med

1980-talet.

10.1 Näringslivets investeringar

Näringslivets investeringar föll mycket kraftigt under

lågkonjunkturen i början av 1990-talet men har delvis

återhämtat sig de senaste åren. Uppgången har dock

hittills varit koncentrerad till de exportberoende

näringarna. Under prognosperioden väntas det höga

resursutnyttjandet i såväl exportsektorn som i

hemmamarknadssektorerna ställa krav på en bred

utbyggnad av produktionskapaciteten inom hela nä-

ringslivet. Fördelaktiga förutsättningar i form av låga

löneökningar, låga räntor och en stigande lönsamhet

beräknas medföra en kraftigt stigande investerings-

aktivitet inom hela näringslivet fram till år 2001.

Även om industrins investeringar föll tillbaka något

förra året låg volymerna ändå kvar på en historiskt

hög nivå och därmed byggdes kapaciteten ut ytter-

ligare. Trots en markant ökning av industripro-

duktionen förblev kapacitetsutnyttjandet relativt lågt.

Den låga utnyttjandegraden berodde främst på den

fortsatta kapacitetsutbyggnaden men också till viss

del på den gynnsamma produktivitetsutvecklingen.

Mot slutet av förra året steg dock kapacitetsutnytt-

jandet till 88,0 % och närmade sig därmed en nivå där

flaskhalsar kan börja göra sig gällande. Mot bakgrund

av den förväntade produktionsökningen fram till 1999

bör det finnas ett fortsatt stort behov av

kapacitetsutbyggnad under de närmaste åren.

Lönsamheten steg något förra året och tack vare en

återhållsam löneutveckling och en snabb produk-

tivitetsökning förutses vinstläget, trots en stark

internationell prispress, förbättras ytterligare. Mot

bakgrund av de låga räntorna stiger därför den relativa

avkastningen på investeringar inom industrin under

prognosperioden. Enligt Statistiska centralbyråns

investeringsenkät från februari planerar industrin för

betydande volymökningar under innevarande år. Med

anledning av den osäkerhet som uppstått i och med

utvecklingen i Asien är det dock sannolikt att en del

av de planerade investeringarna förskjuts framåt i

tiden. Sammantaget beräknas ändå industrins

investeringar öka med ca 6 % innevarande år, vilket

implicerar en ökning av kapitalstocken med 4 %.

Volymökningarna förutses bli mycket kraftiga i

motorfordonsindustrin och i teleproduktsektorn. För

1999 bedöms det fortsatt goda konjunkturläget och en

viss ytterligare vinstökning leda till att investering-

arna ökar i takt med resursutnyttjandet. När byggin-

vesteringarna och den privata konsumtionen nästa år

tar över som drivkrafter väntas expansionen i större

utsträckning ske i hemmamarknadsindustrin.

I och med att konjunkturläget inom övrigt nä-

ringsliv förbättrades förra året vände också inves-

teringarna åter uppåt efter att ha stagnerat under

lågkonjunkturen 1996. Investeringsutvecklingen blev

dock sämre än förväntat, vilket främst beror på för-

seningar av flera stora infrastrukturprojekt inom

Banverkets regi, men också på att utbyggnadstakten i

den tidigare så expansiva telekommunikationssektorn

oväntat avtog.

TABELL 10.2 ÖVRIGA NÄRINGSLIVETS INVESTERINGAR

MILJARDER

KRONOR

ÅRLIG PROCENTUELL

 VOLYMFÖRÄNDRING

1997

1996

1997

1998

1999

Jordbruk och

skogsbruk

8,9

6,0

7,1

3,0

4,1

Energi och

vattenverk

14,1

-4,1

3,3

12,

9

14,

4

Byggnadsindustri

4,6

-2,0

13,

4

7,0

11,

0

Handel

17,2

0,4

4,3

11,

0

11,

5

Finansiell

verksamhet

2,5

-

15,

1

30,

5

13,

0

12,

0

Företagstjänsteverk

samhet

14,1

0,2

6,3

11,

0

6,5

Hushållsverksamhet

11,2

-3,1

13,

5

4,5

5,0

Fastighetsverksamh

et

7,7

15,

2

2,8

6,0

11,

0

Övrig

tjänsteverksamhet

39,2

-1,6

-1,6

8,3

1,3

 därav samfärdsel

24,4

11,

6

-3,2

17,

0

-2,0

Summa

119,5

0,3

3,8

8,8

6,8

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

För såväl 1998 som för 1999 förutses en markant

ökning av investeringsaktiviteten inom ett brett om-

råde. Under de närmaste åren väntas den relativt

kraftiga konsumtions- och sysselsättningsökningen

innebära att resursutnyttjandet stiger inom varuhan-

del och fastighetsförvaltning, vilket kan förväntas

leda till en betydande investeringsökning efter en lång

period av stagnation. Enligt Statistiska centralbyråns

investeringsenkät från februari är handelns

investeringsplaner också mycket expansiva för 1998.

För fastighetssektorn finns inga investeringsenkäter.

Andra indikatorer pekar dock på en relativt kraftig

expansion de närmaste åren. Nyproduktionen har

sedan lågkonjunkturen i början på 1990-talet varit

mycket låg till följd av svag lönsamhet och höga va-

kanser. Utvecklingen de senaste åren med sjunkande

vakanstal och ett kraftigt räntefall har dock inneburit

en betydande lönsamhetsförbättring inom fastighets-

sektorn. Priserna på kommersiella lokaler har ökat med

sammantaget 18 % de senaste 2 åren. En betydande

produktion av kommersiella lokaler kan därför

förväntas komma igång mot slutet av 1998.

Strukturella förändringar bidrar också till den för-

väntade investeringsexpansionen inom övrigt nä-

ringsliv. Inom den finansiella sektorn medför sam-

manslagningen av banker samt förberedelser inför

millienniumskiftet ett ökat behov av nyinvesteringar

de närmaste åren. Avregleringen inom energisektorn

innebär en hårdnande konkurrens, vilket ökar kraven

på rationaliseringar. Dessutom bidrar det statliga

energiomställningsprogrammet till den starka

expansionen inom energisektorn. För de närmaste tre

åren finns årligen avsatt 1,5 miljarder kronor. Den

förväntade expansionen inom dessa båda sektorer

styrks också av företagens egna planer enligt SCB:s

investeringsenkät.

Vidare väntas statliga infrastrukturprojekt såsom

byggandet av Öresundsbron med tillfartsleder leda till

en kraftig uppgång i investeringsnivån inom sam-

färdsel under innevarande år. Den kraftiga uppgången

beror också till viss del på förseningar i projekt som

skulle påbörjats föregående år. Enligt nu föreliggande

planer planar volymerna i de stora in-

frastrukturprojekten ut 1999.

10.2 Bostäder

Antalet påbörjade bostäder sjönk till rekordlåga

11 000 förra året. Det låga bostadsbyggandet kan

förklaras av att de temporära investeringsbidragen föll

bort under sommaren 1997 samtidigt som hushållens

ekonomi var fortsatt ansträngd med fallande

disponibelinkomster och en svag sysselsättnings-

utveckling. Mot slutet av förra året började det dock

byggas fler bostäder samtidigt som ett antal viktiga

indikatorer för bostadsbyggandet talar för en fortsatt

uppgång. Exempelvis ökade antalet ansökningar om

statligt stöd till nyproduktion successivt under 1997

och orderstocken till småhusfabrikanterna steg kraf-

tigt mot slutet av året.

Bostadsbyggandet har under åren 1993 till 1997

legat på en historiskt sett mycket låg nivå. Den

successiva minskningen av bostadssubventionerna

och den höga realräntan har inneburit en gradvis an-

passning av bostadsstocken mot en ny långsiktig

jämviktsnivå. Anpassningsprocessen pågår under

mycket lång tid med ett lågt bostadsbyggande som

följd. Effekterna av subventionsminskningarna

bedöms dock avta de närmaste åren samtidigt som de

ekonomiska förutsättningarna för en ökad efterfrågan

förbättras. Därigenom bör en gradvis ökning av

bostadsproduktionen komma till stånd. Bostads-

marknaden kännetecknas idag av en ökad differen-

tiering mellan olika lokala och regionala bostads-

marknader. Vakansgraden för allmännyttan uppgick i

september förra året till 5 % för landet som helhet. I

expanderande storstadsområden låg den dock om-

kring 2 %. En ökad efterfrågan på bostäder märks först

på prisutvecklingen. Det senaste året har priserna på

småhus ökat med 7 % i riket som helhet samtidigt som

produktionskostnaderna i stort legat stilla. I

storstadsområdena steg priserna under samma

tidsperiod med 10 % eller mer. Detta har inneburit att

det på alltfler platser blivit lönsamt att bygga nytt. I

områden med svag tillväxt och sviktande

befolkningsunderlag ligger dock priserna kvar på en

så låg nivå att bostadsbyggande under överskådlig

tid inte kommer att bli lönsam. Däremot är

förutsättningarna för en uppgång i bostadsproduk-

tionen inom expansiva områden de närmaste åren

mycket gynnsamma. Räntorna förväntas förbli låga,

hushållens inkomstutveckling blir god efter tre år med

stagnerande disponibelinkomster och arbets-

marknadsutvecklingen är positiv. Den bostads-

politiska propositionen presenterades i mars och inne-

håller bl.a. investeringsbidrag för ekologisk hållbarhet.

Genom propositionen har osäkerheten om de framtida

reglerna minskat, vilket också främjar

bostadsbyggandet. Långa projekteringstider och

inledningsvis höga vakanser innebär dock att upp-

gången i nyproduktionen blir relativt blygsam under

innevarande år. Sammantaget beräknas antalet på-

började lägenheter uppgå till 13 000 i år och till 18 000

år 1999. Den finns dock en viss risk för att styrkan i

uppgången kan underskattas. Det långsiktiga behovet

av nya bostäder uppgår enligt Boverket till ca 30 000-

35 000 per år.

Antalet påbörjade ombyggnader blev också

mycket lågt under 1997 främst till följd av att det

förmånliga extra statliga stödet till ombyggnation

upphörde 1996. Dessutom har den låga lönsamheten i

branschen samt hushållens svaga inkomstutveckling

sannolikt lett till att en del nödvändiga ombyggna-

tioner skjutits på framtiden. De låga räntorna och

hushållens förbättrade ekonomiska situation talar

dock för att ombyggandet stiger framöver när bo-

stadsföretagens finansiella ställning gradvis stärks.

För åren 1998 till 2000 finns dessutom statliga medel

tillgängliga inom ramen för investeringsprogrammet

för ekologisk hållbarhet, vilket bidrar till att stimulera

ombyggnadsverksamheten. Medlen uppgår till 800

miljoner år 1998, 1 800 miljoner kr år 1999 och 2 800

miljoner kr år 2000.

10.3 Lagerinvesteringar

Enligt nationalräkenskaperna uppgick lagerinveste-

ringarnas tillväxtbidrag till motsvarande 0,7 % av BNP

år 1997. Utvecklingen av lagerinvesteringarna de

senaste åren är svårtolkad på grund av att primär-

statistiken och utfallet enligt nationalräkenskaperna

till stora delar ger olika resultat.

Inom industrin påbörjades en lagerreducering un-

der andra halvåret 1996 vilken fortsatte första halvåret

förra året. Lagerkvoten, dvs. lagerstocken i för-

hållande till produktionsvolymen, föll därmed kraftigt.

Under andra halvåret steg industriproduktionen

snabbt och en begränsad lageruppbyggnad inleddes.

Enligt konjunkturbarometern är industriföretagen i

början på 1998 nöjda med storleken på lagren. Den

förväntade produktionsökningen under loppet av

1998 och 1999 bör dock innebära något större

lagervolymer framför allt i form av insatsvaror. Detta

leder till att industrins genomsnittliga lagerhållning

ökar något såväl innevarande år som nästa år. I

förhållande till produktionen förväntas dock lagren

fortsätta att minska.

Produktionsuppgången inom parti- och detalj-

handeln under 1997 ledde till en ökning av han-

delslagren. Till följd av en fortsatt goda efterfrågeut-

vecklingen förutses lagren öka även i år och nästa år

men i betydligt mindre omfattning än tidigare. Struk-

turförändringar inom framför allt partihandeln antas

innebära att lagren i förhållande till produktionen kan

fortsätta att minska. Sammantaget beräknas lager-

cykeln ge ett mycket svagt bidrag till BNP-tillväxten

de närmaste två åren.

11 Den offentliga sektorn

De offentliga finanserna stärktes ytterligare 1997.

Därmed har det finansiella sparandeunderskottet, mätt

som andel av BNP reducerats från 12,3 % 1993 till

1,1 % 1997. I år beräknas ett överskott uppstå, som

växer successivt under prognosperioden.

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Utvecklingen 1997 - 1998

Cr 1997 uppgick underskottet i den offentliga sek-

torns finansiella sparande till ca 19 miljarder kr eller

1,1 % av BNP, enligt nationalräkenskapernas preli-

minära redovisning. Det var ca 14 miljarder kronor,

motsvarande 0,8 % av BNP bättre än vad som be-

räknades i budgetpropositionen för 1998. Skillnaden

förklaras i huvudsak av att de statliga utgifterna blev

lägre än beräknat bl.a. till följd av lägre ränteutgifter

och lägre arbetslöshet. Dessa faktorer bidrar till en

förbättring jämfört med budgetpropositionen även för

år 1998. Därtill kommer att skatteinbetalningarna från

både hushåll och företag var oväntat stora i februari i

år. Det beror sannolikt på att hushållens

realisationvinster och företagens vinster för 1997,

som leder till skattebetalningar i år, var underskattade i

budgetpropositionen. Å andra sidan beräknas det i år

ske en viss återhämtning av den offentliga

konsumtionen och vissa transfereringar efter den

oväntat låga nivån 1997. Sammantaget beräknas nu

den offentliga sektorns finansiella sparande 1998 till

ca 29 miljarder kronor eller 1,6 % av BNP, vilket är en

förbättring på ca 19 miljarder kronor jämfört med vad

som beräknades i budgetpropositionen.

Finansiellt sparande enligt ENS-definition

De svenska nationalräkenskaperna skiljer sig delvis

från bokföringsreglerna i det europeiska national-

räkenskapssystemet (ENS). ENS tillämpas inom EU vid

bedömningen av de offentliga finanserna i samband

med förfarandet vid alltför stora underskott, s.k.

Excessive Deficit Procedure.

För närvarande redovisas ränteutgifterna på

statsskulden utgiftsmässigt i de svenska national-

räkenskaperna. Där inräknas emellertid inte kurs-

vinster/förluster i samband med förtida inlösen av

obligationer och inte heller realiserade valutakursför-

ändringar. Enligt nyligen antagna rekommendationer

avseende redovisningen enligt ENS ska kursvins-

ter/förluster i samband med inlösen av obligationer

redovisas som ränta. Dessutom ska de kursvins-

ter/förluster, som uppstår vid emissioner av s.k.

benchmarklån periodiseras. Räntan på

statsskuldsväxlar ska redovisas vid förfall och inte

som i dag vid emission. Dessa redovisningsprinciper

avseende räntor leder till betydande justeringar jäm-

fört med nuvarande svenska nationalräkenskaper.

Enligt ENS ska vidare skatter och subventioner på

varor och tjänster samt på produktionsfaktorer bok-

föras när skatten @r upplupen och inte vid betalning,

som i de svenska nationalräkenskaperna.

Enligt Statistiska centralbyrån innebär en tillämp-

ning av ENS-reglerna att det finansiella underskottet

1997 uppgick till 0,8 % av BNP. Med motsvarande

justeringar beräknas ett finansiellt överskott 1998 på

0,8 % av BNP.

TABELL 11.1 JUSTERING AV DEN OFFENTLIGA

SEKTORNS FINANSIELLA SPARANDE TILL

ENS-DEFINITION

MILJARDER KRONOR, LÖPANDE

PRISER

1996

1997

1998

Finansiellt sparande

enligt NR

-35,0

-19,1

29,0

procent av BNP

-2,1

-1,1

1,6

Totala justeringar

-24,2

4,9

-14,6

Begreppsjusteringar

-20,6

5,5

-14,6

 Momsjustering

-12,9

 Läkemedelssubventioner

-1,4

1,4

 Särskild löneskatt

-3,9

 Räntor

-2,8

3,7

-14,6

 Övrigt

0,4

0,4

Beräkningsjusteringar

-3,6

-0,6

 Köp och försäljning av

 fastigheter

-2,2

-1,0

 Övrigt

-1,4

0,4

Finansiellt sparande

enl. ENS

-59,1

-14,2

14,4

procent av BNP

-3,5

-0,8

0,8

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

TABELL 11.2 DEN OFFENTLIGA SEKTORNS FINANSIELLA SPARANDE

MILJARDER KRONOR, LÖPANDE

PRISER

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

1076,0

1092,6

1139,8

1158,0

1202,2

1248,7

procent av BNP

63,7

62,8

62,5

60,8

60,1

59,7

 Skatter och avgifter

912,8

941,7

981,9

1006,1

1049,1

1094,9

 Procent av BNP

54,1

54,2

53,9

52,9

52,4

52,3

 Kapitalinkomster

92,9

84,6

86,2

79,3

79,6

78,2

 Övriga inkomster

70,3

66,4

71,7

72,6

73,5

75,6

Utgifter

1111,0

1111,9

1111,0

1142,0

1155,7

1174,5

procent av BNP

65,8

63,9

61,0

60,0

57,7

56,1

 Transfereringar till hushåll

386,7

387,9

398,8

398,9

402,8

409,3

 Övriga transfereringar

126,1

118,4

114,6

115,2

116,1

114,2

 Ränteutgifter

121,0

113,9

104,9

102,4

92,8

88,1

 Konsumtion

443,1

449,3

467,6

482,9

499,2

517,2

 Investeringar

34,1

42,4

25,1

42,6

44,9

45,7

Finansiellt sparande före

överföring

-35,0

-19,1

29,0

16,0

46,5

74,1

procent av BNP

-2,1

-1,1

1,6

0,8

2,3

3,5

Beräkningsteknisk överföring

-16,5

-32,3

Finansiellt sparande efter

överföring

-34,9

-19,1

29,0

16,0

30,0

41,9

procent av BNP

-2,1

-1,1

1,6

0,8

1,5

2,0

 Staten

-54,7

-22,9

2,3

8,7

28,6

44,2

 AP-fonden

17,2

11,0

23,3

3,1

-3,4

-7,8

 Kommunsektorn

2,6

-7,2

3,4

4,2

4,8

5,5

Primärt finansiellt sparande

-6,8

10,1

47,7

39,1

43,2

51,7

procent av BNP

-0,4

0,6

2,6

2,1

2,2

2,5

Finansiell ställning

Nettoskuld

343

377

364

344

316

274

procent av BNP

20,3

21,7

20,0

18,1

15,8

13,1

Konsoliderad bruttoskuld

1303

1337

1353

1351

1337

1317

procent av BNP

77,2

76,9

74,3

71,0

66,8

62,9

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Utvecklingen av de offentliga finanserna till 2001

För 1998 beräknas den offentliga sektorns finansiella

sparande uppgå till 1,6 % av BNP, efter beaktande av

de förslag som lämnas i den ekonomiska vårpro-

positionen. Därav beror 0,8 procentenheter på att AP-

fondens innehav av svenska fastigheter överförs till

bolagsform. Överföringen tillgodoräknas det fi-

nansiella sparandet eftersom aktier men inte fastighe-

ter är en finansiell tillgång. Exklusive effekten av bo-

lagiseringen av AP-fondens fastigheter uppgår

överskottet således till 0,8 % av BNP. Utdelningarna

från det statliga bolaget Securum 1997 och 1998 in-

räknas inte i finansiellt sparande.

För 1999 beräknas ett överskott på 0,8 % av BNP.

Det är samma nivå som 1998 exklusive effekten av

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter.

Skatterna som andel av BNP (skattekvoten) steg

kraftigt 1996 till ca 54 % , delvis till följd av tillfälliga

inkomster genom uppbördsförändringen av

mervärdeskatten. Tillkommande skattehöjningar och

stora inbetalningar av skatt på reavinster m.m. medför

att skattekvoten ligger kvar på i stort sett 1996 års

nivå både 1997 och 1998. Nästa år väntas skatte-

kvoten gå ned till ca 53 %. Det förklaras delvis av de

föreslagna skatteförändringarna i den ekonomiska

vårpropositionen. Därtill väntas inkomsterna från

reavinster avta.

Förbättringen av de offentliga finanserna mellan

1996 och 1997 berodde helt på att utgifterna som andel

av BNP gick ned med ca 2 procentenheter. Ut-

giftskvoten beräknas fortsätta att sjunka under 1998

och 1999. Av den totala nedgången av utgiftskvoten

mellan 1997 och 1999 på ca 4 procentenheter svarar

minskade ränteutgifter för drygt 1 procentenhet.

Riksdagen har lagt fast mål för de offentliga finan-

serna med innebörden att den offentliga sektorn i

genomsnitt över konjunkturcykeln skall uppvisa ett

finansiellt överskott motsvarande 2 % av BNP från

och med år 2001. Anpassningen ska ske successivt

via ett överskott på 1,5 % av BNP år 2000. De fi-

nansiella kalkylerna visar att vid den antagna tillväx-

ten och med hittills fattade beslut och föreslagna åt-

gärder kommer dessa mål att överträffas med 16,5

miljarder år 2000 och med drygt 32 miljarder kronor år

2001. Denna utveckling kommer till stånd genom att

utgifterna som andel av BNP sjunker från 60 % 1999

till ca 56 % år 2001. Skattekvoten går samtidigt ned till

ca 52,5 %.

Liksom i budgetpropositionen baseras kalkylerna

på ett beräkningstekniskt antagande om att de över-

skjutande överskotten tillförs hushållssektorn så att

budgetmålen uppnås exakt. Därigenom uppnås en mer

sannolik fördelning av det finansiella sparandet, vilket

har betydelse för bl.a. prognosen för den privata

konsumtionen.

Det finansiella sparandet visar den förändring av

den finansiella förmögenheten som sker genom

transaktioner. Värdeförändringar påverkar således inte

det finansiella sparandet. Detsamma gäller för-

säljningar av aktier och andra finansiella tillgångar, då

de inte förändrar den finansiella förmögenhets-

ställningen. Den offentliga skuldsättningen påverkas

däremot av anskaffning och försäljningar av finan-

siella tillgångar, omdisponeringar på balansräkningen

samt värdeförändringar på skulden i utländsk valuta.

Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld,

definierad enligt de s k Maastrichtkriterierna, mot-

svarade drygt 79 % av BNP vid utgången av 1994.

Skuldkvoten har sedan reducerats och uppgick till

76,9 % vid utgången av 1997 och beräknas gå ned till

74,3 % vid slutet av 1998. Genom de finansiella

överskotten och fortsatta försäljningar av statens ak-

tieinnehav sjunker skulden nominellt från och med

1999. Givet de målsatta överskotten år 2000 och 2001

går skulden ned till ca 63 % av BNP i slutet av år 2001.

Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld, dvs.

skulder minus samtliga finansiella tillgångar @r vä-

sentligt lägre @n den konsoliderade bruttoskulden.

Detta beror huvudsakligen på att AP-fonden har be-

tydande finansiella tillgångar vid sidan av statsobliga-

tioner. Nettoskulden börjar sjunka i nominella tal

redan i år och 2001 beräknas skulden vara nere på ca

13 % av BNP.

11.2 Den statliga sektorn

Den statliga sektorn omfattar, förutom den del av

statens verksamhet som ingår i statsbudgeten, @ven

fonder m.m. utanför budgeten. Statliga affärsverk och

bolag ingår däremot inte.

Av de statliga utgifterna är det endast konsumtio-

nen och investeringarna som utgör real resursför-

brukning och ingår i BNP. Den statliga konsumtionen

svarar för ca 1/5 av statens utgifter och ca 7,5 % av

BNP. Den statliga konsumtionen varierar relativt

kraftigt mellan Dren och har visat sig vara svår att

förutsäga. Genom systemet med anslagssparande kan

statliga myndigheter delvis förskjuta förbrukningen av

de budgeterade medlen i tiden. Dessutom är na-

tionalräkenskapernas preliminära utfall osäkra och

genomgår ofta stora revideringar.

Den statliga konsumtionen i fasta priser har mins-

kat kontinuerligt sedan 1995 och förra året sjönk

konsumtionen med hela 5 % enligt preliminära na-

tionalräkenskaper. Mot denna bakgrund väntas en

återhämtning ske under prognosperioden så att kon-

sumtionen stiger med 2,5 % i år och därefter med 0,5 %

per år.

TABELL 11.3 STATENS FINANSIELLA SPARANDE, LÅNEBEHOV OCH STATSSKULD

MILJARDER KRONOR, LÖPANDE

PRISER

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Bidrag till lånebehov

Finansiellt underskott

54,7

22,9

-2,3

-8,7

-28,6

-44,2

Utlåning m.m.

13,5

13,8

13,5

13,5

13,8

13,3

Amorteringar, försäljning av

aktier m.m.

-61,4

-42,5

-31,0

-20,4

-16,4

-4,6

Räntor och periodisering av

skatter

3,3

2,2

18,7

9,7

7,4

4,5

Övrigt

10,9

9,7

0,0

0,0

0,0

0,0

Lånebehov

21,0

6,2

-1,1

-6,2

-23,9

-30,9

Värdeförändring på

statsskulden

4,4

14,7

1,5

-4,3

1,9

-0,2

Statsskuldsförändring

25,4

20,9

0,4

-10,5

-22,0

-31,1

Statsskuld

1411,2

1432,1

1432,5

1422,0

1400,1

1369,0

procent av BNP

83,6

82,4

78,6

74,7

69,9

65,4

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Sambandet mellan statens finansiella sparande, låne-

behov och statsskuld framgår av tabell 11.3. Finan-

siellt sparande visar transaktionsförändringen av den

finansiella förmögenheten, dvs. tillgångar minus

skulder, medan lånebehovet avspeglar enbart föränd-

ringen av skulden. Därutöver finns vissa bokförings-

mässiga skillnader beträffande räntor samt en del

olikheter i periodiseringar av inkomster och utgifter.

Posten övrigt i tabellen fångar för utfallsåren 1996

och 1997 upp bl.a. skilda periodiseringar i Riksgäld-

kontorets redovisning av lånebehovet och Statistiska

centralbyråns redovisning av finansiellt sparande.

Denna skillnad har historiskt visat olika tecken och är

svår att prognostisera. Den sätts schablonmässigt till

noll för prognosåren.

Under 1996 och 1997 reducerades lånebehovet i

stor utsträckning av genom försäljningar av aktier och

andra finansiella transaktioner. Dessa transaktioner

påverkade dock inte det finansiella sparande. I år blir

försäljningar av finansiella tillgångar av mindre

omfattning än tidigare samtidigt som de kassamässiga

ränteutgifterna är betydligt högre än de som redovisas

i nationalräkenskaperna. Detta medför sammantaget

att skillnaden mellan sparandet och lånebehovet blir

liten. Statens finansiella sparandet beräknas till 2,3

miljarder kronor och amorteringen av statsskulden till

1,1 miljarder kronor. Försäljningar av aktier bidrar till

amorteringar även 1999 och 2000.

Statsskuldens utveckling bestäms, förutom av lå-

nebehovet, @ven av att skulden i utländsk valuta på-

verkas av valutakursförändringar. Kronans försvag-

ning under 1997 ökade statsskulden med ca 15

miljarder kronor. Den förutsatta valutakursutveck-

lingen under prognosperioden har en marginell effekt

på skulden. Statsskulden har, som andel av BNP,

sjunkit från toppen 1994-1995. Från och med nästa år

minskar statsskulden även i nominella tal.

11.3 Allmänna pensionsfonden

AP-fondens sparande har minskat kontinuerligt sedan

1990 och uppgick till ca 11 miljarder kronor 1997, se

tabell 11.2.

För 1998 redovisas en ökning av det finansiella

sparandet till följd av en bolagisering av AP-fondens

svenska fastighetsbestånd. Transaktionen innebär att

fastigheter ersätts med aktier i balansräkningen. Då

aktier, men inte fastigheter, utgör en finansiell tillgång

enligt nationalräkenskaperna så leder transaktionen till

ett högre uppmätt finansiellt sparande, trots att den

totala förmögenheten inte ändras. Exklusive effekten

av bolagiseringen av fastigheter beräknas det

finansiella sparandet till 8,3 miljarder kronor.

År 1999 sjunker sparandet till ca 3 miljarder kronor

och blir sedan negativt från och med 2000. Det innebär

att AP-fondens tillgångar börjar minska.

Med anledning av Dlderspensionsreformen avsätts

sedan 1995 11% av inkomsterna från ATP-avgiften, ca

10 miljarder kr per Dr, till ett räntebärande konto hos

Riksg@ldskontoret. Dessa medel @r avsedda att

motsvara den pensionsrätt som tjänas in i premie-

reservsystemet. Avsättningen inräknas i statens

finansiella sparande och reducerar statens lånebehov,

medan AP-fondens sparande reduceras med

motsvarande belopp.

Regeringen lägger samtidigt med vårpropositionen

fram förslag till reformerat ålderspensionssystem.

Genomförandet av dessa förslag, vars effekter inte

beaktas i de redovisade beräkningarna, kommer att

kraftigt förändra det offentliga sparandets fördelning

mellan staten och det allmänna pensionssystemet.

Även statsskulden och den offentliga sektorns kon-

soliderade bruttoskuld påverkas.

11.4 Den kommunala sektorns

Kommunsektorn omfattar kommuner (primär-

kommuner), landsting samt kyrkokommuner och

kommunalförbund. Kommunala affärsverk och

kommunalt ägda företag räknas inte till kommun-

sektorn.

Sedan budgetpropositionen för 1998 presenterades

har utfallet för 1996 reviderats. Kommunsektorns

resultat blev bättre än väntat vilket bland annat

förklaras med uppskjutna investeringar och tillfälliga

inkomster från försäljning av fastigheter.

Enligt det preliminära utfallet från nationalräken-

skaperna motsvarade kommunsektorns utgifter

24,1 procent av BNP år 1997. Därav utgjorde kon-

sumtionen 18,1 procentenheter. Kommunsektorns

inkomster i form av skatter och statsbidrag motsva-

rade 20,3 procent av BNP.

I enlighet med riksdagens beslut har de allmänna

statsbidragen till kommunerna och landstingen höjts

med 4 miljarder kronor per år under 1997 och 1998.

Därutöver har lika stora förstärkningar för åren 1999

och 2000 föreslagits. Från och med 1998 föreslås en

ytterligare nivåhöjning om 4 miljarder kronor.

Statsbidragsnivån påverkas även av ekonomiska reg-

leringar mellan staten och kommunsektorn. Nivå-

höjningen från och med 1998 förklaras av att betal-

ningsansvaret för läkemedelssubventionerna förts

över från staten till landstingen. Från och med 1998 tar

landstingen och kommunerna dessutom över ansvaret

för inkontinensartiklar. Med början 1997 tillkommer

även särskilda satsningar på offentligt tillfälligt

anställda (OTA) och resursarbetare, för vilka särskilda

statsbidrag utgår.

Det preliminära utfallet för 1997 visar att både den

kommunala konsumtionen och sysselsättningen blev

högre än vad som förutsågs i budgetpropositionen för

1998. Det finansiella sparandet blev däremot sämre än

prognostiserat. Skillnaden motsvarar i huvudsak de

fastighetsköp för miljardbelopp en enskild kommun

gjorde under 1997.

Både kommuner och landsting är enligt lag bundna

att uppnå balanskravet från och med år 2000.

Balanskravet innebär att budgeten måste upprättas så

att de årliga intäkterna överstiger kostnaderna.

Kostnaderna ska inkludera pensionsskulds-

förändringen. Om investeringsutgifterna är större än

avskrivningarna kan ett negativt finansiellt sparande

förenas med att balanskravet uppnås. Detta är möjligt i

kommunerna men inte i landstingen. I beräkningarna

av kommunsektorns utveckling förutsätts att

balanskravet uppnås. I kalkylerna har vidare den

genomsnittliga kommunala skattesatsen antagits vara

oförändrad på 1998 års nivå för hela beräkningspe-

rioden.

Hösten 1996 utlovade regeringen att kommuner och

landsting skulle erhålla kompensation om de

tvingades att betala tillbaka en del av det förskott som

erhållits i samband med slutavräkningen för 1997.

Denna kompensation har i beräkningarna hanterats

som en tillfällig bidragshöjning på 2,6 miljarder kronor

under 1999.

TABELL 11.4 KOMMUNSEKTORNS FINANSER1

 MILJARDER KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Inkomster

406,5

411,3

441,0

458,3

475,6

493,3

Skatter

293,9

294,4

300,5

306,2

321,1

336,7

Statsbidrag2

55,2

60,2

82,1

92,4

93,4

93,9

Övrigt

57,4

56,6

58,3

59,6

61,1

62,7

Utgifter

404,0

418,5

437,6

454,1

470,8

487,7

Transfereringar

77,8

78,2

90,7

95,1

97,4

99,6

Konsumtion

306,6

315,1

326,8

337,7

349,8

363,6

 volymförändring3 %

0,0

-0,7

0,8

0,6

0,9

1,2

 underliggande4 %

0,0

-1,1

-0,3

1,2

1,3

1,3

Investeringar

19,6

25,2

20,1

21,3

23,7

24,5

Finansiellt sparande

2,6

-7,2

3,4

4,2

4,8

5,5

1 Inkomster och utgifter redovisas exklusive statligt utjämningsbidrag och

statlig utjämningsavgift. Utjämningsbidraget för 1998 är fastställt till

21 miljarder kronor.

2 Redovisas från och med 1996 netto efter avdrag för kommunernas och

landstingens tillskott till det kommunala

momsåterbetalningssystemet.

3 Årlig procentuell förändring i fasta priser.

4 Årlig procentuell volymförändring rensad för åtgärderna OTA, resursarbetare

samt det förändrade kostnadsansvaret mellan staten och

kommunsektorn för

inkontinensartiklar.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Det finansiella sparandet i kommunsektorn förväntas

under 1998 bli bättre än vad som prognostiserades i

budgetpropositionen för 1998, bland annat på grund

av återhållsamma investeringar. Nivån på det finan-

siella sparandet år 2000 beräknas motsvara ett positivt

resultat för sektorn som helhet, vilket innebär att

balanskravet uppnås.

Från och med 1998 beräknas det finnas utrymme för

både en successiv förbättring av det finansiella

sparandet och en konsumtionsökning med cirka 0,9

procent per år. Det är främst i kommunerna detta

utrymme för konsumtionsökning finns.

Kommunsektorns konsumtion är ett mått på dess

skattefinansierade verksamhet. Om försäljningsin-

komster och avgifter läggs till konsumtionen erhålls

bruttoproduktionen, som motsvarar kommunsektorns

totala produktion och resursåtgång.

Både den kommunala konsumtionen och bruttopro-

duktionen ökade i fasta priser fram till början av nittio-

talet. Skillnaden mellan bruttoproduktionen och

konsumtionen har tilltagit efter 1990. Detta beror på att

kommunsektorn ökat sin försäljning och

avgiftsfinansierade verksamhet.

Kommunsektorns konsumtion påverkas av åtgär-

derna resursarbetare och OTA samt den förändrade

fördelningen mellan staten och kommunsektorn av

ansvaret för inkontinensartiklar. Även utbildnings-

satsningarna inom den kommunala vuxenutbildningen

höjer nivån på konsumtionen.

Resursarbetarna och OTA förväntas få störst effekt

under 1998 då kommunsektorns konsumtion påverkas

med cirka 0,8 procent och sysselsättningen med cirka

1,0 procent. Det förändrade ansvaret för

inkontinensartiklar medför från och med 1998 en

nivåhöjning av kommunsektorns konsumtion, något

som påverkar konsumtionsvolymen i förhållande till

1997 med cirka 0,4 procent.

Utrymmet för konsumtionsökning medger en ök-

ning av antalet sysselsatta i kommunsektorn med i

genomsnitt cirka 9000 personer per år från och med

1998.

Kommunsektorns utgifter beräknas år 2001 mot-

svara 23,3 procent av BNP. Konsumtionen förväntas

utgöra 17,4 procentenheter därav. Verksamheten mätt

som andel av BNP fortsätter således att minska under

prognosperioden.

TABELL 11.5 DELSEKTORERNAS KONSUMTION OCH

TRANSFERERINGSUTGIFTER

VOLYMFÖRÄNDRING %

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Konsumtion

Kommunsektor

n

0,0

-0,7

0,8

0,6

0,9

1,2

Kommuner

2,3

-2,5

1,1

1,1

1,5

1,4

Landsting

-5,8

4,4

0,4

-0,7

-0,9

0,6

Övriga1

-0,4

-1,9

-0,5

-0,5

0,1

0,1

Transfererin

gar2

Kommunsektor

n

1,2

2,3

16,3

3,4

0,3

0,4

Kommuner

10,4

5,6

2,1

-0,7

-1,0

-0,9

Landsting

-

15,2

 -5,5

53,2

10,3

2,1

2,3

Övriga

11,1

8,3

0,0

0,0

-0,1

0,0

1 Kyrkokommuner och kommunalförbund.

2 Exklusive ränteutgifter, deflaterat med konsumentprisindex.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Känslighetsanalys av de offentliga finanserna

Den offentliga sektorns finansiella sparande har upp-

visat stora svängningar de senaste två decennierna.

Som framgår av tabell A11.1 har dessa svängningar

samvarierat med konjunkturutvecklingen. På 1970-talet

fanns däremot inte något sådant samband.

TABELL A11.1 FÖRÄNDRING AV BNP-GAP OCH

FINANSIELLT SPARANDE

FÖRÄNDRING

AV BNP-GAP

FÖRÄNDRING

AV

FINANSIELLT

SPARANDE

FÖRÄNDRING

AV

FINANSIELLT

SPARANDE I

FÖRHÅLLAND

E

TILL BNP-GAP

1971-75

3,9

-2,5

-0,6

1975-78

-4,8

-3,2

0,7

1978-79

1,8

-2,4

-1,4

1979-83

-3,5

-2,1

0,6

1983-89

3,9

10,4

2,7

1989-93

-10,8

-17,7

1,6

1993-98

2,9

13,9

4,7

Anm.: Förändring av BNP-gap antas här vara skillnaden mellan

förändring i faktisk BNP och 2 % årlig tillväxt.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Sverige har jämfört med andra länder en stor offentlig

sektor, med förhållandevis höga inkomstberoende

skatter och hög ersättningsgrad i de offentliga in-

komstbortfallsförsäkringarna. Detta innebär ofrån-

komligen att såväl offentliga inkomster som offentliga

utgifter varierar med BNP-utvecklingen. En hög grad

av samvariation mellan konjunkturläge och offentligt

sparande kan emellertid även vara resultatet av en

aktiv kontracyklisk finanspolitik, dvs. att diskretionära

åtgärder vidtas som försvagar de offentliga finanserna

i lågkonjunktur och förstärker dem i högkonjunktur.

Exempelvis beror försämringen av de offentliga

finanserna fram till 1993 delvis på bankstödet. Den

förbättring som ägt rum efter 1993 beror

huvudsakligen på konsolidieringsprogrammet.

Beräkningar som gjorts av OECD och EU-kom-

missionen, som redovisas i tabell A11.2, tyder på att

Sverige har de mest konjunkturkänsliga offentliga

finanserna bland EU-länderna.

TABELL A11.2 BERÄKNAD FÖRÄNDRING AV

FINANSIELLT SPARANDE I FÖRHÅLLANDE TILL

FÖRÄNDRING AV BNP

OECD

EU

Sverige

0,7

0,9

Tyskland

0,5

0,5

Frankrike

0,6

0,5

Italien

0,3

0,5

Storbritannien

0,5

0,6

Österrike

0,5

0,5

Belgien

0,6

0,6

Danmark

0,6

0,7

Finland

0,6

0,6

Irland

0,4

0,5

Nederländerna

0,6

0,8

Spanien

0,6

0,6

Källa: OECD Economic Outlook No 62.

I syfte att belysa hur de offentliga finanserna utveck-

las vid lägre tillväxt redovisas nedan två

känslighetsanalyser avseende den ekonomiska

utvecklingen fram till och med år 2001. Som

utgångspunkt har den kalkyl som presenteras i

föreliggande proposition använts. Samtliga

jämförelser som görs är mot denna kalkyl. Vilken

grundkalkyl som används ska emellertid ha mindre

betydelse för resultatet.

I båda känslighetsanalyserna antas skatte- och ut-

giftsreglerna vara desamma som i grundkalkylen. Den

statliga konsumtionen, de offentliga investeringarna

liksom de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna är också

desamma. Beräkningarna gäller således effekten av

lägre tillväxt på de offentliga finanserna utan

beaktande av eventuella diskretionära regeländringar

som motverkar den lägre tillväxten. För kommunerna

förutsätts att balanskravet ska vara uppfyllt från och

med år 2000. Då många kommuner ligger nära eller

under balanskravet innebär detta att den kommunala

konsumtionen anpassas med hänsyn taget till

skatteinkomsterna. Penningpolitiken styrs av

inflationsmålet, vilket innebär att styrräntan blir

annorlunda än i grundkalkylen.

Konjunkturavmattning

I den första känslighetsanalysen antas den svenska

tillväxten bli 1 procentenhet lägre 1999 och

2 procentenheter lägre år 2000 till följd av en inter-

nationell konjunkturavmattning med allmänt ökad

osäkerhet. Detta slår direkt mot den svenska exporten

samtidigt som den större osäkerheten försvagar den

inhemska efterfrågan jämfört med grundkalkylen. Det

är investeringarna som, med en viss eftersläpning,

reagerar kraftigast på konjunkturavmattningen. Den

ökade osäkerheten, den lägre aktivitetsnivån och det

sämre arbetsmarknadsläget gör att den privata

konsumtionen försvagas. För att kommunerna skall

uppfylla balanskravet år 2000 antas den kommunala

konsumtionen anpassas till de lägre

skatteinkomsterna. Effekterna av den internationella

konjunkturavmattningen kompenseras delvis av en

mer expansiv penningpolitik i Sverige och i omvärlden,

men de långa räntorna hålls uppe av den större

osäkerheten. Förändringen i BNP får inte fullt

genomslag på sysselsättningen. Detta beror på att

både produktiviteten och medelarbetstiden antas bli

något lägre vid den sämre konjunkturutvecklingen.

Den lägre sysselsättningen leder även till att arbets-

kraftsutbudet blir lägre. År 2001 blir den öppna ar-

betslösheten 1,6 procentenheter högre än i grund-

kalkylen.

TABELL A11.3 KONJUNKTURAVMATTNING

NIVÅSKILLNAD JÄMFÖRT MED

GRUNDKALKYLEN

PROCENT

1998

1999

2000

2001

BNP

0,0

-

1,0

-

3,0

-

3,0

Privat konsumtion

0,0

-

0,9

-

2,3

-

2,1

Kommunal konsumtion

0,0

-

0,5

-

1,3

-

1,6

Sysselsättning, personer

0,0

-

0,8

-

2,4

-

2,5

Öppen arbetslöshet 1

0,0

0,5

1,5

1,6

Timlöneökning

0,0

0,0

0,0

0,0

Inflation (KPI)

0,0

0,0

0,0

0,0

Kort ränta 1

0,0

-

1,0

-

1,0

-

1,0

Lång ränta 1

0,0

0,0

0,0

0,0

Offentliga inkomster,

procent av BNP

0,0

0,1

0,4

0,3

Offentliga utgifter, procent

av BNP

0,0

0,6

2,0

1,9

Offenligt finansiellt

sparande,

procent av BNP

0,0

-

0,5

-

1,5

-

1,7

1 Procentenheter.

Källa: Finansdepartementet.

Den svagare tillväxten och det sämre arbetsmark-

nadsläget leder till att den offentliga sektorns finan-

siella sparande, i procent av BNP, blir 1,7 procenten-

heter lägre år 2001. Detta motsvarar drygt hälften (57

%) av skillnaden i BNP-nivå. De viktigaste skatte-

baserna, dvs. lönesumma och privat konsumtion,

utvecklas svagare. Effekterna på skatteinkomsterna

dämpas emellertid av att varken lönesumman eller den

privata konsumtionen minskar i samma utsträckning

som BNP. Den lägre inhemska efterfrågan och

exporten ger även lägre vinster för företagen, vilket

medför lägre företagsskatter. Den högre arbets-

lösheten och lägre sysselsättningen leder till högre

utgifter för arbetsmarknadsstöd och andra transfere-

ringar till hushållen, t. ex. i form av socialbidrag och

bostadsbidrag. Ett lägre offentligt finansiellt sparande

leder till en större statsskuld och därmed högre rän-

teutgifter. Effekterna på utgiftssidan dämpas av att

den kommunala konsumtionen blir lägre än i grund-

kalkylen. Denna effekt bidrar också till att de offentliga

finanserna är något mindre konjunkturkänsliga enligt

denna känslighetsanalys än enligt OECD:s och EU:s

beräkningar.

Sämre lönebildning

I den andra känslighetsanalysen är utgångspunkten

att den svenska lönebildningen fungerar sämre än vad

som antas i grundkalkylen. De nominella löne-

ökningarna antas bli 1 procentenhet högre varje år

under perioden 1998 t.o.m. 2000. Riksbanken förut-

sätts höja styrräntan med sammanlagt 1 procentenhet

under 1998 och 1999. Den stramare penningpolitiken

antas dämpa löneökningstakten först år 2001. De

högre löne- och räntekostnaderna innebär att både

svenska exportföretag och företag som möter

importkonkurrens förlorar marknadsandelar. Den

högre räntan och den lägre aktivitetsnivån leder även

till lägre investeringar än i grundkalkylen. Hushållens

disponibla inkomster stiger när lönerna blir högre,

vilket leder till en kortsiktig och begränsad uppgång i

den privata konsumtionen jämfört med grundkalkylen.

På sikt blir hushållen mer försiktiga, därmed blir den

privata konsumtionen år 2001 lägre.

BNP-tillväxten blir år 1998 marginellt svagare.

Skillnaden tilltar med tiden och år 2001 är BNP-nivån

1,8 % lägre än i grundkalkylen. Det högre kost-

nadsläget pressar fram rationaliseringar. Detta medför

att produktiviteten blir något högre och att

sysselsättningen blir väsentligt lägre, vilket medför att

den öppna arbetslösheten blir 1,5 procentenheter

högre år 2001 än i grundkalkylen. Lägre tillväxt har

således ett förhållandevis stort genomslag på syssel-

sättning och arbetslöshet när den orsakas av en sämre

fungerande lönebildning.

Den offentliga sektorns finansiella sparande, i

procent av BNP, blir 0,8 procentenheter lägre år 2001,

vilket motsvarar knappt hälften (45 %) av skillnaden i

BNP-nivå. Högre arbetslöshet och lägre

sysselsättning leder till högre kostnader för arbets-

marknadsstöd och övriga hushållstransfereringar.

Därtill kommer högre ränteutgifter både till följd av

den större skulden och den högre räntan. Kommu-

nerna anpassar konsumtionen till de lägre skattein-

komsterna och de högre timlönerna så att balanskra-

vet uppfylls. Effekterna på inkomstsidan blir

förhållandevis små, särskilt inledningsvis eftersom de

viktigare skattebaserna lönesumman och privat kon-

sumtion blir större på kort sikt än i grundkalkylen.

Sammantaget bli effekterna av lägre tillväxt på de

offentliga finanserna mindre, när den lägre tillväxten

beror på en sämre fungerande lönebildning, än när

den beror på en internationell konjunkturavmattning.

TABELL A11.4 SÄMRE LÖNEBILDNING

NIVÅSKILLNAD JÄMFÖRT MED GRUNDKALKYLEN,

PROCENT

1998

1999

2000

2001

BNP

-

0,1

-

0,5

-

1,3

-

1,8

Privat konsumtion

0,2

0,1

-

0,3

-

0,6

Kommunal konsumtion

0,0

-

0,1

-

0,2

-

1,1

Sysselsättning, personer

-

0,3

-

0,8

-

1,7

-

2,3

Öppen arbeslöshet 1

0,2

0,5

1,1

1,5

Timlöneökning

0,9

1,0

1,0

0,5

Inflation (KPI)

0,3

0,2

0,0

0,0

Kort ränta 1

0,5

1,0

1,0

1,0

Lång ränta 1

0,2

0,5

0,5

0,5

Offentliga inkomster,

procent av BNP

0,2

0,3

0,7

0,7

Offentliga utgifter, procent

av BNP

0,1

0,3

1,1

1,5

Offenligt finansiellt

sparande,

procent av BNP

0,2

0,0

-

0,4

-

0,8

1 Procentenheter.

Källa: Finansdepartementet.

Slutsatser

Jämfört med tidigare erfarenheter samt OECD:s och

EU:s beräkningar visar dessa känslighetsanalyser en

något mindre effekt av lägre tillväxt på de offentliga

finanserna. En avgörande skillnad är därvid att dessa

känslighetsanalyser förutsätter givna skatte- och ut-

giftsregler, medan resultaten i tabell A11.1 och tabell

A11.2 även inkluderar effekter av regeländringar. En

annan skillnad är att dessa känslighetsanalyser beak-

tar balanskravet på den kommunala sektorn, som

innebär att de kommunala utgifterna anpassas till de

kommunala inkomsterna. Denna faktor kan dock bli

svagare framöver om kommunerna har så stora över-

skott att konjunktursvängningarna kan tillåtas slå

igenom på resultatet i stället för på den kommunala

konsumtionen. En tredje skillnad är att inflationen

förutsätts förbli låg, vilket begränsar inflationsbe-

tingade fluktuationer i de offentliga finanserna. Så-

dana fluktuationer var betydelsefulla såväl under

uppgångsfasen fram till 1989, som under nedgångs-

fasen fram till 1993.

Analyserna tyder således på att de offentliga finan-

serna förändras med runt hälften av en BNP-ändring

vid givna skatte- och utgiftsregler, i en miljö med

balanserade kommunala finanser och prisstabilitet.

Kalkyler av detta slag är dock förhållandevis osäkra

och är känsliga bl.a. för hur BNP:s sammansättning

ändras. Därtill förstärks svängningarna i de offentliga

finanserna i den mån det bedrivs diskretionär kon-

tracyklisk finanspolitik.

 Med OECD-området avses här 16 länder: Förenta staterna, Japan,

Tyskland, Frankrike, Italien, Storbritannien, Kanada, Belgien, Danmark,

Finland, Nederländerna, Norge, Spanien, Schweiz, Sverige och Österrike.

 I SCB:s arbetskraftsundersökning (AKU) definieras den vanligen

arbetade tiden som det antal timmar man normalt arbetar per vecka.

 Vid OECD:s beräkning av arbetskraftskostnaden ingår sociala avgifter,

som t.ex. sjukförsäkring, medan andra arbetsgivaravgifter som är rena

löneskatter, exempelvis den allmänna löneavgiften, inte ingår. I Sverige

skedde en växling mellan sociala avgifter och löneskatter 1997 som höll

tillbaka arbetskraftskostnaden med 1,1 procentenheter enligt OECD:s

beräkning, trots att växlingen inte påverkar de sammanlagda

arbetsgivaravgifterna. Eftersom arbetskraftskostnaden mäts per anställd och

inte per timme påverkas utvecklingen också av om medelarbetstiden

förändras.

 Månadsavgifter för bostadsrätter skrivs i KPI fram med utvecklingen av

hyror för hyreslägenheter.

PROP. 1997/98:150 BILAGA 1

 PROP. 1997/98:150 BILAGA 1

 8

 7

 24

 25

 PROP. 1997/98:150 BILAGA 1

 36

 39

PROP. 1997/98:150 BILAGA 1

 48

 49

 PROP. 1997/98:150 BILAGA 1

 54

 55