Regeringens proposition

 1993/94:66

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder för ungdomar

 och långtidsarbetslösa, m.m.

 Regeringen överlämnar denna proposition till

 riksdagen.

 Stockholm den 14 oktober 1993

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Börje[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att ett generellt

 anställningsstöd införs för att stimulera till nya

 reguljära arbeten. Stödet innebär ett avdrag från

 arbetsgivaravgifterna med 15 procentenheter för

 tillkommande anställda efter den 30 september 1993.

 Avdraget från avgifterna gäller under år 1994.

 I propositionen föreslås vidare att den

 försöksverksamhet med arbetsplatsförlagd praktik

 för ungdomar - ungdomspraktik - som pågått sedan

 den 1 juli 1992 förlängs till utgången av juni

 1995. Vidare föreslås vissa förändringar i

 försöksverksamheten. Förslagen innebär ett förtyd-

 ligande av syftet med praktiken - nämligen att den

 i större utsträckning bör leda till anställning.

 Praktikanordnarna föreslås, med vissa undantag,

 bidra till finansieringen av åtgärden via ett

 mindre finansieringsbidrag för varje

 ungdomspraktikant. Bidraget föreslås till 1 000 kr

 per månad under den första sexmånadersperioden och

 till 3 000 kr per månad under de följande sex

 månaderna hos samme praktikanordnare.

 Dessutom föreslås att det försök med

 arbetslivsutveckling (ALU) som pågått sedan den

 1 januari 1993 förlängs till utgången av juni 1995.

 Högst 450 miljoner kronor inom ramen för anslaget

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder föreslås för

 kringkostnader i samband med en kraftigt utökad

 ALU-verksamhet under innevarande budgetår. Dessutom

 föreslås att högst 15 miljoner kronor av anslaget

 får användas till ersättning för resekostnader för

 den som anvisats ALU. Det föreslås också att högst

 5 miljoner kronor av anslagsmedlen skall få

 disponeras för en delegation för ALU. Delegationens

 uppgift skall bl.a. vara att komma med idéer och

 uppslag till hur ALU-verksamheten kan utvecklas.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut..................4

 2 Lagtext......................................5

 3 Behov av förändringar........................9

 3.1Utgångspunkter............................9

 3.2Problem och möjligheter...................9

 3.3Prioriteringar...........................10

 3.4Fler reguljära arbeten...................11

 3.5Ungdomsarbetslöshet......................12

 3.6Regeländringar...........................12

 3.7Långtidsarbetslöshet.....................13

 3.8Avnämarna................................14

 3.9Kommunala insatser.......................14

 4 Ungdomspraktik..............................15

 4.1Ett modifierat åtgärdssystem.............15

 4.2Ungdomspraktik under sommaren............18

 4.3Särskilda bestämmelser för funktionshindrade

 ung-

 domar....................................19

 4.4Akademikerpraktik........................19

 4.5Genomförandet............................20

 5 Arbetslivsutveckling........................21

 6 Ett generellt anställningsstöd..............29

 7 Bidrag till samlingslokaler.................31

 8 Författningskommentarer.....................31

 8.1Förslag till lag om generellt

 anställningsstöd...............................31

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 14 oktober 1993............................34

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till

 a) lag om ändring i lagen (1992:322) om

 ungdomspraktikanter,

 b) lag om fortsatt giltighet av lagen

 (1992:1331) om arbetslivsutveckling,

 c) lag om generellt anställningsstöd,

 d) lag om ändring i lagen (1981:691) om

 socialavgifter,

 2. godkänner regeringens förslag om

 akademikerpraktik (avsnitt 4.4),

 3. bemyndigar regeringen att begränsa de

 åldersgrupper som kan vara aktuella för

 ungdomspraktik (avsnitt 4.5),

 4. godkänner att av medlen under anslaget

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

 a) högst 450 miljoner kronor får användas för

 kringkostnader i samband med ALU-verksamhet

 (avsnitt 5),

 b) högst 15 miljoner kronor får användas för

 resebidrag för ALU-anvisade som har särskilt

 höga resekostnader (avsnitt 5),

 c) högst 5 miljoner kronor får disponeras för en

 delegation för arbetslivsutveckling

 (avsnitt 5.4),

 5. godkänner regeringens förslag om bidrag till

 samlingslokaler (avsnitt 7).

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:322)

 om

 ungdomspraktikanter

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:322)

 om ungdomspraktikanter[1]

 dels att lagen skall fortsätta att gälla till

 utgången av juni 1995,

 dels att nuvarande bestämmelse skall betecknas

 1 §,

 dels att det i lagen skall införas en ny

 paragraf, 2 §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

 Regeringen får

 föreskriva att

 anordnare som

 tillhandahåller praktik

 för ungdomar skall

 betala

 finansieringsbidrag vid

 anvisning till

 ungdomspraktik.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagens giltighetstid senast förlängd 1993:721.

 2.2 Förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen

 (1992:1331)

 om arbetslivsutveckling

 Härigenom föreskrivs att lagen (1992:1331) om

 arbetslivsutveckling, som gäller till utgången av

 år 1994, skall fortsätta att gälla till utgången av

 juni 1995.

 2.3 Förslag till lag om generellt anställningsstöd

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Arbetsgivare medges enligt bestämmelserna i

 denna lag ett generellt anställningsstöd. Lagen

 gäller inte statliga arbetsgivare.

 2 § Med anställd avses i denna lag den som har en

 anställning med en arbetstid om minst 17 timmar per

 vecka i arbetsgivarens verksamhet och som för detta

 arbete uppbär sådan lön eller annan ersättning för

 vilken arbetsgivaravgifter skall betalas. Med

 anställd avses också annan som uppbär ersättning

 för arbete under motsvarande tid och för vilken

 arbetsgivaravgifter skall betalas.

 3 § En arbetsgivare som efter den 30 september

 1993 har ökat antalet anställda får göra ett avdrag

 enligt bestämmelserna i 3-6 §§ när han beräknar av

 de arbetsgivaravgifter han skall betala enligt

 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter.

 4 § Avdrag får för varje månad göras med ett

 belopp som motsvarar 15 procent av

 avgiftsunderlaget enligt 2 kap. 3-5 §§ lagen

 (1981:691) om socialavgifter multiplicerat med det

 antal anställda som vid månadens utgång överstiger

 antalet anställda efter utgången av september 1993

 (nyanställda) dividerat med antalet anställda vid

 utgången av månaden.

 5 § Om det finns intressegemenskap mellan två

 arbetsgivare anses den som var anställd hos en av

 arbetsgivarna vid utgången av september 1993 inte

 som nyanställd hos någon annan inom

 intressegemenskapen.

 6 § Om en verksamhet förvärvats eller övertagits

 anses den som var anställd i verksamheten vid

 utgången av september 1993 inte vara nyanställd.

 7 § I fråga om förfarandet vid avdrag från

 arbetsgivaravgifter enligt denna lag gäller

 bestämmelserna i lagen (1984:668) om uppbörd av

 socialavgifter från arbetsgivare.

 8 § Belopp som dragits av från arbetsgivaravgifter

 enligt denna lag skall anses avse

 folkpensionsavgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994 och

 tillämpas på ersättning som betalas ut under tiden

 den 1 januari - den 31 december 1994.

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691)

 om

 socialavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen

 (1981:691) om socialavgifter[1] skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 1 §[2]

 I denna lag ges bestämmelser om avgifter för

 finansiering av den allmänna försäkringen och vissa

 andra sociala ändamål.

 Att denna lag tillämpas även i fråga om

 arbetsmiljöavgift och särskild löneskatt på vissa

 förvärvsinkomster framgår av lagen (1989:484) om

 arbetsmiljöavgift och lagen (1990:659) om särskild

 löneskatt på vissa förvärvsinkomster.

 Om nedsättning av Om nedsättning av

 socialavgifter som socialavgifter som

 regionalpolitiskt stöd regionalpolitiskt stöd

 finns särskilda och som generellt

 bestämmelser. anställningsstöd finns

 särskilda bestämmelser.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 Lagrådet

 Lagförslagen faller inom Lagrådets

 granskningsområde. Lagförslagen under 2.1, 2.2 och

 2.4 är enligt regeringens mening av sådan enkel be-

 skaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

 betydelse. Lagförslaget under 2.3 är av så

 brådskande natur, att den fördröjning av ärendet

 som granskningen skulle medföra, skulle vara till

 avsevärd men. Lagen måste med anledning av det

 ekonomiska läget och situationen på arbetsmarknaden

 träda i kraft redan den 1 januari 1994. Lagrådets

 hörande bör därför underlåtas.

 **FOOTNOTES**

 [1] Lagen omtryckt 1989:633.

 [2] Senaste lydelse 1991:1841.

 3 Behov av förändringar

 3.1 Utgångspunkter

 Sviterna efter 1980-talets inflations- och

 spekulationsekonomi och därav följande obalanser i

 den svenska ekonomin, i kombination med en

 internationell lågkonjunktur, medför stora

 påfrestningar på arbetsmarknaden. Problemen kan

 lösas endast med en politik som skapar tillväxt och

 som är förenlig med en varaktig stabil ekonomisk

 utveckling med hög sysselsättning och låg

 inflation. Det internationella beroendet gör att

 tilltron till ekonomins långsiktiga

 utvecklingskraft avgör möjligheterna att bekämpa

 arbetslösheten på såväl kort som längre sikt.

 För att alla, oavsett förutsättningar och hemort,

 skall ges goda möjligheter i livet krävs en stark

 ekonomi, som klarar kortsiktiga påfrestningar.

 Regeringens långsiktiga program mot obalanserna i

 de offentliga finanserna syftar till att vända

 utvecklingen i positiv riktning.

 Underskotten utgör starka restriktioner för

 politiken. Deras storlek gör att saneringen medför

 smärtsamma övergångsproblem med krav på och

 uppoffringar av alla. Samtidigt innebär reformerna

 förbättringar av samhällsekonomins funktion.

 Stabilitets- och tillväxthinder undanröjs,

 incitamenten blir tydligare, nyföretagandet och

 valmöjligheterna ökar. Därmed kan produktiviteten

 öka, tillväxten skjuta fart och arbetslösheten

 minska på ett varaktigt sätt. Sverige skall komma

 stärkt ur krisen.

 3.2 Problem och möjligheter

 Arbetslösheten är vårt allvarligaste problem. Den

 innebär ett samhällsekonomiskt slöseri med resurser

 och leder till sociala problem och spänningar i

 samhällslivet. Kampen mot arbetslösheten står

 därför i centrum för den ekonomiska politiken.

 Vägen ur arbetslöshetskrisen blir lång och

 mödosam. Att ytterligare skjuta de grundläggande

 strukturella ekonomiska problemen på framtiden

 skulle medföra ett växande och helt ohanterligt

 fördelningspolitiskt dilemma. Det skulle leda till

 bestående hög arbetslöshet, kraftigt minskade

 resurser till välfärdspolitiken och varaktigt sänkt

 levnadsstandard.

 De stora underskotten i statens finanser innebär

 på kort sikt en dämpning och en fördröjning av

 konjunkturuppgången. På längre sikt utgör

 underskotten - och därmed en växande räntebörda -

 ett hot mot den grundläggande välfärden.

 Kort- och långsiktiga problem måste ses i ett

 sammanhang. Tilltro till politikens långsiktighet

 ger styrka åt kampen mot arbetslöshet på kort sikt.

 Aktiv arbetsmarknadspolitik innebär en investering

 i människor. Kunskaper och färdigheter kan

 vidmakthållas och utvecklas. Det sker en bred

 upprustning av infrastrukturen. Därmed främjas

 produktivitet och tillväxtkraft i hela landet.

 Uppdelningen mellan människor och landsdelar

 motverkas.

 Under mandatperioden har en rad åtgärder

 vidtagits mot arbetslösheten. Utöver stora

 tillskott till arbetsmarknadspolitiska insatser av

 traditionellt snitt kan nämnas utbyggnaden av ett

 tredje gymnasieår, fler platser inom högskolan,

 infrastrukturinvesteringar, ROT-verksamhet,

 ungdomspraktik och arbetslivsutveckling.

 De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har ökat

 snabbt efter sommaren och den öppna arbetslösheten

 har pressats ned. En fortsatt utbyggnad av de

 arbetsmarknadspolitiska insatserna under hösten kan

 förväntas ge en ytterligare nedgång av den öppna

 arbetslösheten. Antalet ungdomar inom

 ungdomspraktik ökade till ca 45 000 i början av

 oktober och ökningen fortsätter. Totalt omfattades

 nästan 170 000 personer av olika åtgärder i slutet

 av september. Med anvisade medel beräknas 290 000

 personer i genomsnitt per månad kunna få del av

 olika konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

 insatser under resten av budgetåret. Härtill kommer

 ett stort antal personer i utbildningsvikariat och

 arbetslivsutveckling, som finansieras på annat

 sätt.

 Det svenska näringslivets konkurrenskraft har

 starkt förbättrats genom främst ett hårt

 rationaliseringsarbete, valutakursförändringar,

 sänkta arbetsgivaravgifter, minskad

 korttidsfrånvaro samt sänkta räntenivåer. Den

 förbättrade konkurrenskraften har också slagit

 igenom i form av bl.a. en ökad orderingång,

 produktion och export. Effekterna på arbets-

 marknaden kommer alltid med en betydande

 eftersläpning. Noteras kan emellertid en stark

 nedgång av antalet varsel om uppsägning samt att

 antalet nyanmälda platser har upphört att minska.

 Kommuner och landsting har under de senaste åren

 bedrivit ett intensivt arbete i syfte att utveckla

 och effektivisera verksamheten. En fortsatt

 koncentration på huvuduppgifterna i form av vård

 och omsorg om barn, gamla och sjuka samt utbildning

 är nödvändig liksom ett utvecklingsarbete i syfte

 att effektivisera och stärka medborgarnas

 valfrihet.

 3.3 Prioriteringar

 Kampen mot långtidsarbetslöshet, och då inte minst

 bland våra ungdomar, måste ställas ännu mer i

 förgrunden av två skäl:

 1. Samhället har ett ansvar för att ungdomarna

 länkas in i arbetslivet och därmed ges möjlighet

 att tillfredsställa sina förväntningar och använda

 sina resurser i samhällsbyggandet. Att åsidosätta

 det ansvaret kan försvaga vår ställning som

 välfärdsnation. Den växande arbetslösheten bland de

 unga kan också hota näringslivets framtid.

 2. Långtidsarbetslöshet innebär stora

 individuella påfrestningar. Samtidigt medför den

 att omfattande produktiva resurser, som kunde an-

 vändas för att stärka ekonomin, läggs i träda och

 riskerar att raseras. Erfarenheterna från omvärlden

 i det avseendet förskräcker.

 De förslag vi strax kommer att redogöra för avser

 att ta till vara landets mänskliga resurser. De är

 ett uttryck för arbetslinjen - trots en mycket låg

 arbetskraftsefterfrågan.

 Förslagen är ägnade att ge de arbetslösa

 produktiva och utvecklande alternativ, med

 möjlighet till stor omfattning och omedelbar

 effekt, att motverka ytterligare arbetslöshet inom

 kommuner och landsting samt att underlätta

 återgången till en reguljär arbetsmarknad med

 utveckling och tillväxt i våra företag. Det förslag

 om ett tidsbegränsat generellt anställningsstöd som

 vi förordar syftar till att stimulera till

 nyanställningar på den reguljära arbetsmarknaden

 och till att omvandla den omfattande övertiden till

 fler arbeten. Därmed tas också de möjligheter den

 ordinarie arbetsmarknaden erbjuder bättre till

 vara.

 3.4 Fler reguljära arbeten

 Arbetslösheten i Sverige är mycket hög. Detta trots

 att många företag, i synnerhet de som exporterar

 eller konkurrerar med importerande företag, i dag

 upplever en starkt förbättrad situation.

 Många arbetsgivare vågar inte nyanställa,

 präglade av svårigheterna att anpassa verksamheten

 när det tidigare gick dåligt. I stället låter de

 redan anställda arbeta övertid. Den övertid som nu

 tas ut motsvarar ca 50 000 arbeten.

 Samtidigt blir alltfler människor

 långtidsarbetslösa och riskerar att slås ut. Detta

 är inte bara ett stort socialt problem; det

 försvårar också återgången till en väl fungerande

 arbetsmarknad längre fram. I många andra europeiska

 länder uppstår överhettningstendenser med

 åtföljande löneinflation redan vid sådana

 arbetslöshetstal som vi har i Sverige i dag. En

 bestående långtidsarbetslöshet måste därför

 motverkas.

 De av regeringen föreslagna förbättringarna i

 möjligheterna till prov- och visstidsanställning

 bidrar till att motverka en sådan utveckling och

 till att tidigarelägga och förstärka

 sysselsättningsuppgången när produktionen ökar. Det

 generella anställningsstöd (GAS) som föreslås i

 denna proposition är ett viktigt komplement till

 dessa förändringar.

 Syftet med GAS är att konstruera ett system som

 är så enkelt och lättfattligt som möjligt och som

 omfattar alla icke-statliga arbetsgivare. Systemet

 kan sammanfattas så här: Stödet innebär en

 nedsättning av arbetsgivaravgifterna med 15

 procentenheter under år 1994 för den nettoökning av

 sysselsättningen som sker efter den 30 september

 1993 jämfört med antalet sysselsatta vid slutet av

 den månaden.

 Förslaget innebär en omläggning av politiken i

 riktning mot marknadsmässiga, "riktiga", arbeten.

 Till skillnad från många andra arbets-

 marknadsåtgärder finns en mycket hög grad av privat

 medfinansiering, vilket medför att sysselsättningen

 ger ett samhällsekonomiskt värdefullt

 produktionstillskott.

 GAS innebär att kostnaden för att öka

 sysselsättningen minskas. Vi är nu, av allt att

 döma, i inledningsfasen till en konjunkturuppgång,

 varvid stödet kan förväntas tidigarelägga

 anställningar som i annat fall skulle ske senare.

 Vidare kommer kostnaden för att nyanställa att

 minska, vilket stärker de arbetslösas ställning

 gentemot dem som redan har jobb.

 3.5 Ungdomsarbetslöshet

 Ungdomspraktiken infördes i ett läge då

 tillgängliga åtgärder för att hindra en

 accelererande ungdomsarbetslöshet var helt

 otillräckliga. Det gällde att snabbt motverka att

 tiotusentals ungdomar avvisades från

 arbetsmarknaden och gavs budskapet att de var

 obehövliga. Arbetsförmedlingen gavs ett

 verkningsfullt instrument. En okomplicerad åtgärd

 möjliggjorde att även små företag kunde anordna

 praktik.

 Åtgärden har uppfyllt målen. Ungdomarna själva

 har positiva erfarenheter och dessa omdömen delas

 av praktikanordnarna. Samtidigt har kritik riktats

 mot ungdomspraktiken för att den medför en viss

 undanträngning av reguljära arbeten.

 När åtgärden infördes gjordes en bedömning av

 riskerna, eftersom sådana aldrig helt kan undvikas.

 Arbetsförmedlingen har med de resurser den förfogar

 över uppfyllt sitt ansvar väl. Den har stävjat

 missförhållanden. I stället har ungdomar och vuxna

 verkat sida vid sida och ett utbyte av kunskaper

 och erfarenheter har skett mellan generationerna.

 Kritiken väger därför lätt. Alternativet hade varit

 sysslolöshet med permanent kontantbidrag.

 Uppföljningar av åtgärden visar emellertid också

 på en viss ensidighet. Inledningsvis gynnade

 ungdomspraktiken i mindre utsträckning

 konkurrenssvaga kategorier som långtidsarbetslösa,

 lågutbildade och invandrare. Under våren 1993

 uppmärksammades dessa och behoven kunde tillgodoses

 i något större utsträckning. Det är viktigt att

 ytterligare ansträngningar görs för dessa grupper.

 Ungdomspraktiken har givit ungdomarna värdefull

 erfarenhet av arbetslivet. Den har skapat en god

 grund för yrkesvalet och motivation för fortsatta

 studier. Den låga volymen under sommaren 1993

 medger en kraftig ökning av ungdomspraktiken under

 resten av budgetåret.

 3.6 Regeländringar

 Ungdomspraktiken är en tidsbegränsad åtgärd i ett

 unikt svårt arbetsmarknadsläge. Det är nu lägligt

 att modifiera systemet så att praktiken i ännu

 större utsträckning leder till reguljär

 anställning. Detta kan ske genom att för

 praktikanordnarna tydliggöra ungdomspraktikens

 syfte.

 Som ett led i arbetsmarknadspolitikens

 finansiering föreslår vi att under de första sex

 månadernas praktik skall anordnarna åta sig att

 betala ett finansieringsbidrag om 1 000 kr per

 månad för varje ungdomspraktikant. Därefter kan

 praktiken förlängas med ytterligare sex månader. Om

 detta sker hos samme anordnare blir bidraget

 3 000 kr per månad. Om den förlängs hos en annan

 anordnare blir det 1 000 kr per månad.

 Förlängningen stärker ungdomarnas position vid

 konjunkturuppgången.

 Ungdomspraktiken skall avvecklas stegvis och

 smidigt så fort situationen medger det. Osäkerheten

 om konjunkturutvecklingen är stor. För att inte

 ändringar av regler rörande finansieringsbidraget

 eller de åldersgrupper som omfattas onödigtvis

 skall försenas, och för att inte pågående

 verksamhet skall ryckas sönder av att förändringar

 annonseras i förväg, bör regeringen bemyndigas att

 avgöra när och hur sådana åtgärder skall vidtas.

 3.7 Långtidsarbetslöshet

 Människor kan brytas ner av långvarig arbetslöshet.

 Risk finns för passivitet och isolering. De

 förlorar social förankring och strukturen i det

 dagliga livet bryts ner. En utveckling som riskerar

 att göra det svårare och ibland omöjligt att komma

 tillbaka till arbetsmarknaden.

 Utslagning medför stora skadeverkningar för såväl

 individen som samhället. Kostnaderna för de sociala

 skyddssystemen stiger. Arbetsmarknadens

 funktionssätt påverkas negativt när fler förlorar

 anknytningen till arbetsmarknaden. Den strukturella

 arbetslösheten stiger och inflationsdrivande

 flaskhalsar uppstår tidigare i konjunkturuppgången.

 Arbetslivsutveckling (ALU) infördes bl.a. för att

 motverka ökningen av långtidsarbetslösheten.

 Åtgärden avser att stimulera och använda den

 individuella och lokala initiativrikedom som behövs

 för att ge de arbetslösa själva möjlighet att

 konstruktivt bidra till sin egen och samhällets

 utveckling.

 Varje människa besitter resurser. Därför måste de

 arbetslösas vilja, kunskap och förmåga till

 aktivitet och utveckling tas till vara. Det gagnar

 lokalt näringsliv och gör att samhällsuppgifter som

 annars inte skulle bli utförda kommer till stånd.

 Därmed skapas nära kontakt med arbetslivet utan

 störningar på den reguljära arbetsmarknaden. Det

 underlättar återinträdet i arbetslivet och bidrar

 till utveckling på den egna orten.

 Nya lokala samverkansformer mellan enskilda

 människor, kommuner, organisationer och företag har

 lett till uppslag och otraditionella initiativ. De

 har haft och har stor betydelse för både individen

 och de lokala förutsättningarna att utveckla ort

 och bygd såväl ekonomiskt som kulturellt, natur-

 och miljömässigt.

 Det går inte att öka de sedvanliga

 arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i någon högre

 grad. De kostnadsmässiga och praktiska gränserna

 har i det närmaste nåtts. Utbildningsmöjligheterna

 har byggts ut kraftigt och kommunerna kan inte

 finansiera någon väsentlig ökning av beredskaps-

 arbeten. ALU är i dagsläget den enda åtgärd som

 volymmässigt kan få en verkningsfull effekt och

 hejda utvecklingen av långtidsarbetslösheten.

 I likhet med ungdomspraktiken har ALU mött kritik

 för att verksamheten tar bort arbeten från den

 reguljära arbetsmarknaden. Det har förekommit vissa

 missförhållanden. AMS visar emellertid i en

 uppföljning av åtgärden den 28 maj 1993 att dessa

 är begränsade. Åtgärden är med de regler som har

 upprättats inte konkurrenssnedvridande. De mindre

 lyckade projekten bottnar sannolikt i bristande

 kunskap och erfarenhet i ett initialskede.

 Det gäller nu att bygga på de erfarenheter som

 har erhållits och ytterligare sträva efter att

 finna projekt som är meningsfulla utan att den

 reguljära arbetsmarknaden störs.

 3.8 Avnämarna

 ALU väckte direkt stort intresse och projekten kom

 snabbt i gång. Länsarbetsnämndernas praxis för hur

 medlet används spänner över ett vitt fält. Det

 gäller nu att ta vara på de bästa erfarenheterna.

 Till skillnad från andra insatser är inte ekonomin

 restriktionen för ALU-åtgärderna.

 Alternativkostnaden - kontantersättning - är i

 stort densamma. Begränsningen är bristen på

 samordning av behoven och kapaciteten att

 identifiera, organisera och driva projekten. Idéer,

 uppslag och goda erfarenheter måste spridas. Det

 gäller också att bredda ALU-verksamheten så att

 fler kvinnor och invandrare får del av den.

 För att utveckla tillgången på möjligheter och

 idéer i landet kommer regeringen senare att inrätta

 en idé- och avnämardelegation för arbets-

 livsutveckling. Delegationen skall aktivera

 avnämarna genom att informera, engagera och

 mobilisera näringsliv, kommuner, myndigheter och

 organisationer i arbetet med att ta till vara den

 kapacitet de arbetslösa besitter. Målet skall vara

 ambitiöst: bekämpa all långtidsarbetslöshet!

 Delegationen skall sprida idéer till och goda

 exempel på väsentliga uppgifter. Den skall vägleda

 och informera om hur insatserna kan utformas så att

 den reguljära arbetsmarknaden inte påverkas. Den

 skall vidare bidra till opinionsbildning och

 utvärdering. Delegationen skall även gå igenom

 möjligheterna att öka andelen ALU-projekt med be-

 tydelse för näringslivet utan att konkurrensen

 mellan olika företag störs.

 Delegationen skall vara källa till uppslag och en

 kanal mellan avnämarna för idéer om hur ALU bäst

 kan användas i ett svårt arbetsmarknadsläge.

 3.9 Kommunala insatser

 Efter att ha uppvisat underskott varje år sedan år

 1985 förstärks utvecklingen av kommunsektorns

 finansiella sparande under åren 1992 och 1993. De

 positiva resultaten är emellertid tillfälliga.

 Under år 1994 beräknas det finansiella sparandet

 för kommunsektorn försämras. Kostnaderna för den

 kommunala konsumtionen beräknas minska åren 1993

 och 1994, samtidigt som lönerna fortsätter att öka

 förhållandevis långsamt.

 Det är nödvändigt för utvecklingen av svensk

 ekonomi att förändringsarbetet i kommuner och

 landsting bedrivs vidare. Någon förstärkning av den

 kommunala ekonomin genom ytterligare ökning av

 statliga anslag är inte möjlig. En sådan lösning

 skulle undergräva förtroendet för svensk ekonomi

 och fördröja den konjunkturuppgång som krävs för

 att minska arbetslösheten.

 Med nu aktuella bedömningar av den kommunala

 ekonomin och planerade begränsningar av antalet

 kommunalt anställda bör kommuner och landsting ha

 relativt goda möjligheter att också beakta

 arbetsmarknaden vid genomförandet av erforderliga

 förändringar. Det är av största vikt att den

 arbetsmarknadspolitiska arsenalen utnytttjas

 optimalt för att stödja ett sådant

 förändringsarbete och motverka arbetslöshet.

 Frågorna bör lösas genom lokala förhandlingar

 mellan länsarbetsnämnder, kommuner och landsting på

 samma sätt som gäller för övriga arbetsmarknaden.

 4 Ungdomspraktik

 4.1 Ett modifierat åtgärdssystem

 Regeringens förslag: Den som tillhandahåller

 praktik för ungdomar skall, med vissa undantag,

 efter överenskommelse med arbetsförmedlingen betala

 ett bidrag som en delfinansiering av åtgärden

 (finansieringsbidrag).

 Finansieringsbidraget skall under de första sex

 månaderna vara 1 000 kr per månad för varje

 ungdomspraktikant.

 Anvisningstiden för en praktikant kan förlängas i

 ytterligare sex månader. Om detta sker hos samme

 anordnare skall finansieringsbidraget vara 3 000 kr

 per månad. Om förlängningen sker hos annan

 anordnare blir bidraget hos denne 1 000 kr per

 månad.

 Verksamheten med ungdomspraktik förlängs till att

 avse även tiden den 1 juli 1994 - den 30 juni 1995.

 Skälen för regeringens förslag: Det nuvarande

 systemet med ungdomspraktik som infördes den 1 juli

 1992 har gett arbetssökande ungdomar under 25 år

 möjlighet till praktik i arbetslivet. Alternativet

 för de ca 120 000 ungdomar som under budgetåret

 1992/93 anvisades ungdomspraktik hade i mycket hög

 utsträckning varit sysslolöshet och passivt

 uppbärande av kontantbidrag. Praktiken har i

 stället gett ungdomarna arbetslivserfarenhet. Många

 har givits möjlighet att behålla och öka den

 kompetens som de inhämtat genom bl.a. teoretisk

 utbildning. De har samtidigt fått möjlighet att

 presentera sig för presumtiva arbetsgivare och har

 därmed ökat sina möjligheter att få ett reguljärt

 arbete. För den grupp ungdomar som ännu ej varit

 klar med sin yrkesutbildning har praktiken utgjort

 en bra grund för yrkesval och skapat motivation för

 fortsatta studier.

 Syftet att ungdomspraktiken främst skulle

 inriktas mot privata näringslivet har uppnåtts.

 Enligt en enkätundersökning av AMS i januari 1993

 fick 58 % av ungdomarna praktik vid enskilda

 företag, 35 % inom den offentliga sektorn och 6,5 %

 hos ideella organisationer.

 AMS har i oktober 1993 redovisat erfarenheter och

 resultat av ungdomspraktiken från juli 1992 till

 augusti 1993. Under denna period fick 137 378

 personer beslut om att börja ungdomspraktik. I

 september 1993 var antalet ungdomar i

 ungdomspraktik 42 581, nära 11 000 fler än i

 september 1992.

 I genomsnitt fick 21,2 % av dem som deltagit i

 ungdomspraktik under budgetåret 1992/93 arbete. I

 detta innefattas arbete på den reguljära

 arbetsmarknaden, arbete med lönebidrag, skyddat

 arbete hos offentliga arbetsgivare och Samhall.

 Tendensen har varit att en stigande andel av

 ungdomspraktikanterna fått reguljärt arbete.

 Ungdomar med högre utbildning fick arbete i

 större utsträckning än övriga. Av de 80 % som hade

 gymnasiekompetens fick 23,3 % arbete mot 14,0 % av

 dem som endast hade grundskolekompetens.

 Andelen som fick arbete av de 5 % som hade

 arbetshandikapp och av de 3,5 % som var

 utomnordiska medborgare var ungefär hälften av vad

 som gällde för genomsnittet.

 En kartläggning gjord på uppdrag av

 Arbetsmarknadsdepartementet om "Arbetsgivarnas

 kunskaper om och inställning till ungdomspraktik"

 (IMU-Testologen september 1992) visade att drygt

 40 % av de tillfrågade arbetsgivarna var

 intresserade av att ta emot ungdomspraktikanter

 framför allt då man trodde att åtgärden underlättar

 framtida rekrytering och fungerar som en form av

 provanställning. Enligt en annan

 intervjuundersökning (TEMO februari 1993) har

 ungdomarna själva uppskattat praktiken då den i

 stor utsträckning legat i linje med deras

 framtidsmål och då de anser sig ha blivit väl

 omhändertagna och därmed trivts på sina

 arbetsplatser.

 Viss kritik har framförts mot ungdomspraktiken

 att den kan ha inneburit undanträngning av

 reguljärt arbete. Enligt vår mening är det ound-

 vikligt att vissa problem uppstår när en åtgärd,

 för att förhindra stigande arbetslöshet, får en

 sådan stor omfattning som ungdomspraktiken. Det

 gäller även andra arbetsmarknadspolitiska insatser

 som t.ex. beredskapsarbeten.

 Undanträngningseffekten skall jämföras med att ca

 120 000 ungdomar har fått värdefull praktik i

 arbetslivet föregående budgetår.

 Systemet med ungdomspraktik är en tidsbegränsad

 åtgärd i ett mycket svårt arbetsmarknadsläge. Det

 är viktigt att anpassa systemet till det faktiska

 konjunkturläget. Vår bedömning är att det nu är tid

 att modifiera systemet så att praktiken i ännu

 högre grad leder till reguljär anställning efter

 praktikperiodens slut. Ungdomspraktiken är

 begränsad i tiden t.o.m. den 30 juni 1994. Även om

 det nu finns tecken på en positiv utveckling av

 ekonomin kommer det svåra arbetsmarknadsläget för

 ungdomar att kvarstå även därefter. Vi föreslår

 därför att ungdomspraktiken förlängs t.o.m. den

 30 juni 1995.

 Enligt vår mening bör ett modifierat system med

 ungdomspraktik där praktikanordnaren åtar sig att

 betala ett bidrag till staten för varje ung-

 domspraktikant införas. Utöver tidigare krav på att

 tillhandahålla inskolning, handledning och praktisk

 yrkesutbildning får praktikanordnarna även åta sig

 en delfinansiering av systemet för ungdomspraktik

 vilket motiveras av bl.a. statsfinansiella skäl. I

 en överenskommelse med arbetsförmedlingen åtar sig

 praktikanordnaren att under de första sex månaderna

 av ungdomspraktiken betala ett finansieringsbidrag

 om 1 000 kr per månad för varje ungdomspraktikant

 som anordnaren tar emot.

 Arbetsförmedlingen skall redan inför beslut om

 anvisning till den första praktikperioden diskutera

 med praktikanordnaren om möjligheterna för

 ungdomspraktikanten att efter praktiken övergå till

 reguljärt arbete, arbete med rekryteringsstöd eller

 om ytterligare en praktikperiod kan ordnas. Det är

 en diskussion som måste föras med utgångspunkt från

 såväl den unges förutsättningar, kompetens och

 intresseinriktning, som praktikuppgifternas

 innehåll och utvecklingsmöjligheter.

 Efter den inledande sexmånadersperioden kan

 ungdomspraktiken förlängas med ytterligare sex

 månader hos samme praktikanordnare om denne

 överenskommer med arbetsförmedlingen att anställa

 den unge efter praktikperiodens slut. Under denna

 period höjs enligt överenskommelse

 finansieringsbidraget till 3 000 kr per månad.

 Noggranna överväganden bör föregå en anvisning av

 en ny ungdomspraktikant till en praktikanordnare

 som ej har erbjudit tidigare praktikant reguljär

 anställning eller anställning med rekryteringsstöd.

 Detsamma skall gälla när anordnaren inte har

 erbjudit en förlängning av ungdomspraktiken.

 Ungdomar som efter sex månader i ungdomspraktik

 inte kan få reguljärt arbete och ej heller

 förlängning av sin ungdomspraktik hos samme

 praktikanordnare skall liksom hittills kunna

 anvisas ny ungdomspraktik hos annan

 praktikanordnare. Finansieringsbidraget för denne

 nye praktikanordnare blir då 1 000 kr per månad.

 Finansieringsbidragen är avdragsgilla i

 praktikanordnarnas rörelse. Finansieringsbidrag

 skall erläggas av alla anordnare utom i vissa fall.

 Vi återkommer strax till dessa (avsnitten 4.3 och

 4.4). En anvisning till en ungdomspraktikplats hos

 anordnare som inte betalar förfallna bidrag skall

 återkallas.

 Ungdomarna skall i likhet med nu i första hand

 anvisas platser inom det enskilda näringslivet och

 då främst vid små - även enmansföretag - och

 medelstora företag. För att underlätta

 framtagningen av praktikplatserna kan hjälp tas av

 parterna på arbetsmarknaden. Det är också viktigt

 att ungdomarna själva tar en mycket aktiv del i och

 ansvar för att hitta lösningar på sin

 arbetslöshetssituation.

 Av AMS rapport den 1 mars 1993

 "Ungdomsarbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder för ungdomar" framgår att

 långtidsarbetslösa ungdomar samt ungdomar med

 handikapp och ungdomar med utländskt medborgarskap

 var underrepresenterade bland de ungdomar som an-

 visats en praktikplats i förhållande till sin andel

 av de arbetslösa ungdomarna. Dessa prioriterade

 målgrupper för arbetsmarknadsåtgärder måste få den

 uppmärksamhet och det stöd av arbetsförmedlingen

 som är en förutsättning för att de skall få

 tillträde till arbetslivet. Dessa gruppers andel i

 ungdomspraktik måste därför överstiga deras andel

 av de arbetslösa.

 Administrationen av utbildningsbidragen bör tills

 vidare ske enligt de regler och rutiner som

 arbetsförmedlingen, arbetsmarknadsinstituten och

 försäkringskassan utformat för utbildningsbidrag

 vid deltagande i ungdomspraktik. Detta innebär att

 länsarbetsnämnden prövar rätten till

 utbildningsbidrag medan försäkringskassan beräknar

 och betalar ut bidraget. Vi vill här erinra om att

 formerna för administrationen av

 utbildningsbidragen för närvarande ses över inom

 Arbetsmarknadsdepartementet.

 För innevarande budgetår har beräknats att

 100 000 ungdomar i genomsnitt per månad kommer att

 delta i ungdomspraktik. Kostnaden härför har

 beräknats till 7,9 miljarder kronor. Enligt våra

 beräkningar innebär det föreslagna

 finansieringsbidraget att, under perioden januari

 -juni 1994, praktikanordnarna kommer att erlägga

 bidrag på sammanlagt ca 300 miljoner kronor till

 staten. Helårseffekten av det förslagna finan-

 sieringsbidraget beräknas vid oförändrad volym till

 ca 1,0 miljarder kronor netto efter skatt. Utfallet

 är beroende av omfattningen på

 3 000-kronorsplatserna.

 Kostnaden för innevarande budgetår för

 ungdomspraktik under sommaren, som vi strax

 återkommer till, dvs. endast juni månad 1994, ryms

 inom anslaget.

 Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer att besluta om de närmare

 rutinerna m.m. för administrationen av

 finansieringsbidraget. Finansieringsbidraget skall

 föras till inkomsttitel 2524 Bidrag för

 ungdomspraktik.

 Förslaget om att ungdomspraktiken skall pågå även

 under perioden den 1 juli 1994 - den 30 juni 1995

 bör genomföras genom ändring i lagen (1992:332) om

 ungdomspraktikanter.

 4.2 Ungdomspraktik under sommaren

 Regeringens förslag: Ungdomspraktik som har

 anvisats före den 1 maj skall kunna sträcka sig

 även över perioden juni - augusti. Detta skall dock

 inte gälla för traditionella feriearbetsområden.

 Skälen för regeringens förslag: Sommaren 1993

 hade endast ungdomar med registrerat handikapp samt

 de ungdomar som annars skulle utförsäkras från

 arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd

 rätt att delta i ungdomspraktik mer än en månad

 under perioden juni - augusti. Skälet var att den

 reguljära sommararbetsmarknaden för ungdomar inte

 skulle ersättas med ungdomspraktik. Normalt stiger

 alltid sysselsättningen under sommarmånaderna. Det

 beror bl.a. på det stora antal ungdomar som

 sommararbetar. I det nuvarande dåliga arbetsmark-

 nadsläget är dessa möjligheter emellertid

 begränsade.

 Att stanna kvar på en ungdomspraktikplats under

 sommaren bör väsentligt öka den unges möjligheter

 till reguljärt arbete under hösten. Därför bör

 möjligheten till praktik som har anvisats före den

 1 maj utvidgas till att avse hela sommaren. För att

 ytterligare understryka att ungdomspraktiken skall

 leda till reguljärt arbete, bör praktikplatser

 under ferieperioden (den 15 juni - 15 augusti) inte

 få avse traditionella feriearbetsområden som hotell

 och restaurang, handel, vård och omsorg m.m.

 Anvisningar under denna period bör också ske med

 ett uttalat sikte på möjligheten till kommande

 reguljärt arbete.

 Ungdomar som önskar göra uppehåll i

 praktikplatsplacering under den normala

 semesterperioden bör kunna få göra detta.

 Utbildningsbidrag lämnas naturligtvis inte under

 sådan ledighet.

 4.3 Särskilda bestämmelser för funktionshindrade

 ungdomar

 Regeringens förslag: Vid behov skall praktikplatser

 kunna anvisas utan att praktikanordnarna åtar sig

 att betala finansieringsbidrag för ungdomar som

 omfattas av 1 § lagen om stöd och service till

 vissa funktionshindrade eller som till följd av

 psykiatrisk vård eller som på annat sätt har en

 dokumenterad och långvarig kontakt med den

 psykiatriska vården eller som har fått sin skolgång

 fördröjd till följd av ett varaktigt fysiskt

 funktionshinder eller som av socialmedicinska skäl

 genomgår rehabilitering.

 Skälen för regeringens förslag: De

 funktionshindrade ungdomarna bör ha samma möjlighet

 som andra ungdomar att länkas in i arbetslivet och

 därmed ges möjlighet att tillfredsställa sina

 förväntningar och använda sina resurser i

 samhällsbyggandet. Arbetslinjen skall gälla även

 för de funktionshindrade ungdomarna. Antalet

 förtidspensioneringar bland ungdomar bör minimeras.

 Det är därför särskilt viktigt att arbets-

 förmedlingen och arbetsmarknadsinstituten utarbetar

 en utvecklingsplan utifrån dessa ungdomars behov

 och förutsättningar. Tiden i ungdomspraktik skall

 användas till att skapa förutsättningar för

 ungdomarna att delta i arbetslivet även efter

 uppnådda 25 år.

 För att underlätta för dessa ungdomar att få

 ungdomspraktik bör anordnaren vid behov kunna

 befrias från finansieringsbidrag.

 4.4 Akademikerpraktik

 Regeringens förslag: Praktikanordnaren betalar

 inget finansieringsbidrag för ungdomspraktik i

 högst tre månader som anvisas nyexaminerade

 ungdomar i åldern 25 - 29 år med högskoleutbildning

 om minst 120 poäng. Regeringen bemyndigas att vid

 behov utvidga antalet platser för

 akademikerpraktik.

 Skälen för regeringens förslag: En grupp

 arbetssökande vars arbetsmarknadssituation

 försvårats kraftigt under det senaste året är de

 nyexaminerade högskoleutbildade som fyllt 25 år.

 Fr.o.m. innevarande budgetår kan dessa ungdomar få

 ungdomspraktik i högst tre månader. Praktiken bör

 efter tre månader övergå till reguljärt arbete

 eller arbete med rekryteringsstöd i högst sex

 månader.

 Vi anser det inte lämpligt att så snart efter

 införandet av denna nya åtgärd ändra regelsystemet

 genom att införa ett finansieringsbidrag. Detta

 skulle enbart skapa osäkerhet bland samtliga

 berörda. På sikt bör man emellertid också överväga

 denna åtgärds finansiering.

 Vi vill i stället poängtera vikten av att

 akademikerpraktiken håller en mycket hög kvalité.

 Praktiken bör vara förlagd inom det verksamhets-

 område till vilket praktikanternas utbildning

 syftar. Vidare skall praktikplatsanordnarna ansvara

 för att introduktion och handledning är sådan att

 de unga akademikerpraktikanterna på ett bra sätt

 ges möjlighet att komplettera sin teoretiska

 kompetens med praktisk tillämpning.

 Om praktiken skall uppfattas som meningsfull av

 dessa mycket välutbildade ungdomar bör den utformas

 så att den leder till ökade möjligheter till

 reguljärt arbete. Arbetsförmedlingen skall därför

 redan vid anvisning till akademikerpraktiken

 förhandla med praktikanordnaren om utformningen och

 övergången till arbete med eller utan

 rekryteringsstöd efter tre månaders praktik.

 Syftet med akademikerpraktiken är att förkorta

 tiden mellan avslutad utbildning och arbete inom

 utbildningsområdet för nyexaminerade akademiker. Om

 denna tid blir alltför lång, på grund av den svåra

 arbetsmarknadssituationen, riskerar de att förlora

 värdefull kompetens. Detta är ett problem såväl för

 den enskilde individen som för samhället. Dessa

 välutbildade ungdomar behövs för att utveckla vårt

 näringsliv och samhälle.

 Riksdagen har tidigare beslutat, på förslag från

 regeringen, att verksamheten skall begränsas till

 3 000 platser (prop. 1992/93:150 bil. 8, bet.

 1992/93:FiU30, rskr. 1992/93:447). Vi föreslår att

 regeringen bemyndigas att vid eventuellt behov

 utvidga ramen för akademikerpraktik inom ramen för

 oförändrade resurser.

 4.5 Genomförandet

 Regeringens förslag: När det modifierade systemet

 med ungdomspraktik införs den 1 januari 1994 skall

 de tidigare bestämmelserna gälla för ungdomspraktik

 som har påbörjats senast den 31 december 1993, dock

 i högst sex månader.

 För att arbetsmarknaden för ungdomar så snart som

 möjligt skall kunna återgå till det normala,

 bemyndigas regeringen att ändra nivån på

 finansieringsbidragen. Vidare bemyndigas regeringen

 i samma syfte att begränsa de åldersgrupper som är

 aktuella för ungdomspraktik.

 Skälen för regeringens förslag: För att få en

 successiv övergång till det modifierade systemet

 med ungdomspraktik, med ett finansieringsbidrag,

 bör särskilda övergångsbestämmelser gälla. Vi

 föreslår därför att för ungdomspraktik som har

 påbörjats senast den 31 december 1993, skall de

 tidigare bestämmelserna gälla, dock i högst sex

 månader. Skälet är att det är mycket viktigt att

 systemet med ungdomspraktik kan uppnå den

 omfattning som krävs för att den öppna

 ungdomsarbetslösheten skall kunna hållas nere.

 En viktig förutsättning för en anpassning till

 konjunkturutvecklingen och för att så snabbt som

 möjligt återgå till en reguljär arbetsmarknad är

 att beslut om finansieringsbidragens storlek och en

 sänkning av den högsta åldern för dem som kan

 anvisas ungdomspraktik, kan tas utan dröjsmål.

 Det finns i dag tecken på en positiv utveckling

 inom såväl den svenska som den internationella

 ekonomin. Det är emellertid mycket svårt att

 förutse i vilken omfattning och när detta kommer

 att påverka situationen på den svenska

 arbetsmarknaden. Regeringen bör därför bemyndigas

 av riksdagen att ändra nivåerna på

 finansieringsbidragen och att begränsa de

 åldersgrupper som nu kan få ungdomspraktik.

 Förslagen i denna proposition om

 finansieringsbidrag bör genomföras genom ett

 tillägg till lagen (1992:322) om

 ungdomspraktikanter med innebörden att regeringen

 får föreskriva om finansieringsbidrag vid anvisning

 till ungdomspraktik.

 Regeringen kommer att uppdra åt AMS att senast

 den 1 maj 1994 redovisa de arbetsmarknadspolitiska

 insatserna och dessas resultat för ungdomar, med

 särskild vikt lagd på de förändrade förutsättningar

 som införandet av det modifierade systemet med

 ungdomspraktik inneburit.

 5 Arbetslivsutveckling

 Regeringens förslag: För att omfattningen på

 arbetslivsutvecklingen (ALU) skall kunna öka

 väsentligt, skall högst 450 miljoner kronor av de

 disponibla medlen under anslaget

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder få användas för

 kringkostnader i samband med ALU-verksamhet. Vidare

 skall av samma medel högst 15 miljoner kronor få

 användas till ersättning för resekostnader för

 ALU-anvisade med särskilt långa resvägar.

 Av anslagsmedlen skall dessutom högst 5 miljoner

 kronor få disponeras för en särskild delegation för

 arbetslivsutveckling.

 Försöksverksamheten med ALU förlängs till att

 avse även tiden den 1 januari - den 30 juni 1995.

 Skälen för regeringens förslag: Av de problem som

 samhället nu ställs inför är långtidsarbetslösheten

 ett av de allvarligaste. Antalet långtidsarbetslösa

 har ökat dramatiskt under det senaste året. I

 september 1992 var 62 000 personer

 långtidsarbetslösa enligt AMS statistik. Ett år

 senare hade antalet stigit till 119 000 personer.

 Nära var tredje arbetslös är i dag

 långtidsarbetslös.

 AMS prognoser tyder på att långtidsarbetslösheten

 också kommer att vara mycket hög framöver.

 Regeringen har därför föreskrivit att bl.a.

 långtidsarbetslösa skall prioriteras i

 Arbetsmarknadsverkets verksamhet. Vi riskerar

 annars att en del av arbetskraften kommer att mista

 fotfästet på arbetsmarknaden.

 Bland de arbetslösa finns många med kvalificerad

 utbildning och lång yrkeserfarenhet. Målet måste

 vara att behålla och utveckla denna kompetens och

 deras kontakt med arbetsmarknaden.

 Vad innebär arbetslivsutveckling?

 Arbetslivsutveckling (ALU) är en åtgärd som skapats

 för att förstärka arbetslinjen. I stället för att

 arbetslösa får arbetslöshetsersättning, får de

 genom ALU tillfälle att utföra sysslor, som annars

 inte skulle ha utförts. Föreningar och

 organisationer får en möjlighet att utveckla sin

 verksamhet. Det lokala näringslivet kan få fler

 impulser och chanser att förnyas. En grundläggande

 förutsättning är att ALU-insatser inte får ersätta

 arbeten på den reguljära arbetsmarknaden eller

 snedvrida konkurrensen.

 Inriktningen på åtgärden

 Det finns runt om i samhället omfattande sysslor

 som är angelägna men som inte blir utförda även om

 den ekonomiska situationen förbättras. Det finns

 kompetent arbetskraft som behöver och kräver

 sysselsättning. ALU är en lämplig åtgärd för att

 matcha dessa.

 Det är därför av största vikt att ta fram så

 många ALU-projekt som möjligt. Inom bl.a. följande

 områden finns ett avsevärt antal uppgifter som kan

 utföras med hjälp av ALU:

 - Förberedelser för starta-eget-bidrag

 - Naturvård

 - Miljösatsningar på bred front

 - Kulturmiljövård

 - Introduktion av flyktingar

 - Otraditionella yrkesval

 - Turism

 - Idrott- och friluftsliv

 - Stödprojekt i Östersjöområdet

 - Kompletterande insatser för äldre och

 funktionshindrade

 - Samhällsinformation

 - Insatser inom kommuner och landsting.

 Vi kommer nu att redovisa några möjligheter till

 ALU-verksamhet med den förutsättningen att

 insatserna inte skall ersätta reguljära arbeten

 eller leda till en snedvridning av konkurrensen

 mellan olika företag. Det är av vikt att

 arbetsförmedlingen och länsarbetsnämnderna är utom-

 ordentligt uppmärksamma i detta avseende.

 Gemensamt gäller också att de ALU-projekt som

 stärker den enskildes möjligheter på

 arbetsmarknaden skall ges prioritet, liksom projekt

 som syftar till att skapa nya arbetstillfällen. För

 varje ALU-projekt skall finnas en ansvarig

 handledare som svarar för att uppgifterna fullföljs

 planenligt.

 Det är viktigt att kvalitetsaspekten betonas inom

 ALU-verksamheten. Den ALU-anvisade bör under sin

 tid i ALU uppleva att han eller hon uträttar

 sysslor som stimulerar och leder till delaktighet.

 De ideella organisationernas roll i framtagandet

 och organiserandet av ALU-verksamheten bör

 samtidigt betonas.

 Förberedelser för start av eget företag

 Inom ramen för ALU bör de som förbereder start av

 eget företag kunna komplettera bristande kunskaper

 inom t.ex. företagsekonomi, marknadsföring och

 produkt- eller tjänsteutveckling. Dessutom bör de

 under handledning praktiskt kunna genomföra t.ex.

 marknadsundersökningar, inventering av

 finansieringskällor och ekonomiska kalkyler.

 Förberedelserna inkluderar även utveckling av

 företagsidéer. Framtagning av prototyper torde

 därför i många fall vara lämpliga ALU-projekt.

 Vidare behöver bl.a. kvinnor, ungdomar och

 invandrare uppmuntras att delta i denna typ av

 verksamhet eftersom det finns stora, dolda

 "företagarresurser" inom grupperna.

 Naturvård

 Inom skogsvården lämpar sig framför allt

 stamkvistning och rågångsmarkering som

 ALU-verksamhet. Skogsvården behöver även

 ALU-insatser bl.a. när det gäller kartläggning av

 sumpskogar och inventeringar av nyckelbiotoper.

 Inom landskapsvården kan projekt som restaurering

 av hagmarker, fäbodvallar, kulturlämningar av olika

 slag, markstädning, etc. utföras.

 Miljösatsningar på bred front

 Inom miljöområdet finns många angelägna uppgifter

 som kan utföras som ALU-projekt. Likaså kan

 vårdinsatser inom naturskyddade områden och andra

 naturvårdsobjekt genomföras. Det finns t.ex. ett

 stort behov av åtgärder som rör vårdinsatser inom

 naturskyddade områden och andra naturvårdsobjekt

 och av inventeringar inom naturvårdsområdet. En

 prioritering av ALU på miljöområdet innebär

 åtgärder i syfte att minska miljöskulden och

 stimulera kretsloppsutvecklingen. Vidare kan

 kommunernas arbete inom miljövården stöttas

 tillfälligt genom t.ex. ALU-engagerade kommunala

 naturvägledare och miljöinformatörer. Det finns

 också goda förutsättningar att använda ALU för

 engångsinsatser inom fastighetsdata- och

 lantmäteriområdet.

 Kulturmiljövård

 Inom kulturmiljövården finns ett antal projekt som

 är aktuella som ALU. Muséer och arkivinstitutioner

 har behov av inventeringar, registreringsarbete,

 katalogiseringar, fotovård, dokumentation samt

 kunskapsspridning. Kulturmiljöminnen av olika slag

 kan rustas upp med hjälp av ALU-anvisade. Vård av

 fasta fornlämningar, liksom iordningställande av

 informationsplatser och skyltar, är angelägna

 uppgifter.

 Det finns en möjlighet att inom ramen för ALU

 bedriva kulturverksamhet för olika målgrupper,

 bl.a. skolelever och flyktingar. Även inom andra

 sektorer av kulturområdet kan meningsfull

 ALU-verksamhet skapas.

 Introduktion av flyktingar

 ALU-anvisade kan delta i introduktionen av

 flyktingar och invandrare till svenskt arbets- och

 samhällsliv. Insatser för att förbättra invandrares

 språkkunskaper, introduktion i det svenska

 samhället och hjälp med praktik för ungdomar är

 exempel på andra uppgifter. Denna verksamhet kan

 kombineras med t.ex. teater-, musik- och

 sportverksamhet samt studiecirklar. Det viktiga är

 att både de ALU-anvisades och flyktingarnas

 kompetens tas tillvara.

 Personer inom ALU kan även informera i skolor om

 bl.a. främlingsfientlighet och rasism och därmed

 komplettera skolans resurser i arbetet att motverka

 dessa fenomen.

 Otraditionella yrkesval

 Arbetslösa män och kvinnor med otraditionell

 utbildning, t.ex. inom vård och teknik, kan stärka

 sin yrkesidentitet, utveckla sina yrkeskunskaper

 och färdigheter genom ALU-verksamhet. ALU kan

 dessutom vara en bra form för att allmänt pröva vad

 ett otraditionellt arbetsområde innebär inför

 framtida studie- och yrkesval. Verksamheten får

 dock inte innebära att reguljärt arbete trängs

 undan.

 Turism

 ALU-projekt kan bedrivas för att mobilisera en orts

 eller bygds resurser för turism. Sådana projekt kan

 få sin inspiration i de kvalitéer som finns på

 orten - natur, jakt, fiske, kulturhistoria etc.

 ALU-anvisade kan sedan marknadsföra dessa; allt för

 att stimulera lokalt engagemang.

 Turistföreningar kan, när det är omöjligt att

 uppbringa annan finansiering, genom ALU-verksamhet

 få stöd i sin verksamhet. ALU-anvisade kan t.ex.

 anlägga leder, iordningställa informationsplatser

 och underhålla båthamnar.

 Idrotts- och friluftsliv

 ALU-anvisade kan organisera olika former av

 fritidsaktiviteter. De kan stimulera till

 medvetenhet om kost och friskvård samt informera

 riskgrupper om hälsoproblem. Inom ramen för ALU är

 det även möjligt att anlägga och rusta upp

 motionsspår, underhålla mindre idrottsanläggningar

 etc. ALU-anvisade kan även aktivera ungdomar till

 fritidsaktiviteter.

 Stödprojekt i Östersjöområdet

 AMS bedriver redan nu - tillsammans med

 länsarbetsnämnderna och olika handelskamrar -

 ALU-projekt i Baltikum. Kvalificerade ALU-anvisade,

 t.ex. ekonomer, jurister, VD:ar, stöder baltiska

 företag med marknadsföring, bokslut,

 företagsutveckling etc.

 Andra typer av stödprojekt kan också bedrivas.

 Svenska föreningar som samarbetar med länder i

 Östersjöregionen kan bedriva viss verksamhet, t.ex.

 natur- och miljövårdsarbete, inom ramen för ALU.

 Kompletterande insatser för äldre och

 funktionshindrade

 Engagerade och kompetenta ALU-anvisades insatser

 kan användas för att stimulera äldres och

 funktionshindrades tillvaro samt ge kompletterande

 stöd och hjälp. Frivilligorganisationer, som

 handikapprörelsen, pensionärsföreningar, Röda

 korset och kyrkliga organisationer, är lämpliga att

 organisera denna typ av verksamhet.

 ALU-anvisade kan undersöka/inventera de

 funktionshindrades situation och behov m.m. i

 kommunerna i samråd med handikapprörelsen.

 Handikapporganisationerna har även behov av att få

 vissa typer av projekt utförda.

 Samhällsinformation

 Ideella organisationer kan bedriva bl.a.

 informationsverksamhet i skolorna om angelägna och

 opolitiska samhällsfrågor, t.ex. om handikapp,

 u-landsprojekt och missbruksproblem.

 Insatser inom kommuner och landsting

 Samtidigt som arbetslösheten är hög finns det

 omfattande uppgifter inom en rad samhällsområden

 där aktiva insatser är angelägna. Flertalet

 kommuner och landsting har i dagsläget hårt

 ansträngd ekonomi. Det är viktigt i detta läge att

 kommunerna prioriterar de mest angelägna verk-

 samheterna, såsom vård, omsorg och utbildning.

 En viktig begränsning för arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder, vilken också gäller för ALU, är att

 insatserna inte får inkräkta på den reguljära

 arbetsmarknaden. Dessa får inte avse arbeten som

 annars skulle ha utförts av ordinarie arbetskraft.

 En ALU-delegation

 Arbetsmarknadsverket har fått fram en rad viktiga

 projekt för både deltagare och samhälle inom ramen

 för ALU. Arbetsförmedlingen har i början prövat sig

 fram på olika sätt för att få fram projekt efter

 skiftande lokala förutsättningar. Till skillnad mot

 t.ex. ungdomspraktik och utbildningsvikariat har

 dock resurserna för informationsinsatser om

 möjligheterna att anordna ALU-projekt varit

 relativt begränsade.

 Med den nuvarande omfattningen på

 långtidsarbetslösheten talar starka skäl för ett

 intensifierat erfarenhetsutbyte och en ökad bredd

 på ALU-verksamheten. Arbetsmarknadsverket arbetar

 också i den riktningen. Erfarenhetsutbytet bör

 gälla såväl kvalitetskrav som att identifiera och

 koordinera behoven. Samtidigt måste också bevakas

 att ALU-verksamheten inte ersätter reguljära

 arbeten.

 En delegation bör nu inrättas med tyngdpunkt av

 viktiga avnämare. Tillsammans med AMS skall den ha

 till uppgift att väsentligt utöka omfattningen av

 ALU för att dels starkt begränsa

 långtidsarbetslösheten, dels tillgodose angelägna

 samhällsuppgifter och utvecklingsbehov där insatser

 kan göras. Delegationen skall även tillsammans med

 AMS dra upp gränser för ALU-verksamheten så att den

 inte tränger in på den reguljära arbetsmarknaden.

 Målsättningen skall vara att erbjuda

 ALU-aktiviteter med en bredd och ett innehåll som

 tillgodoser så många långtidsarbetslösa som möjligt

 och därmed minimerar den skadliga

 långtidsarbetslösheten.

 Delegationen skall bl.a.:

 - informera, engagera och mobilisera näringsliv,

 kommuner, landsting, statliga myndigheter och

 frivilligorganisationer i arbetet med att ta till

 vara de insatser som de arbetslösa kan erbjuda,

 - identifiera eftersatta områden där arbetslösa kan

 göra insatser utan att konkurrensförhållandena på

 marknaden påverkas,

 - utarbeta program samt organisera insatser inom

 skilda samhällsområden och i samarbete med

 Arbetsmarknadsverket och andra berörda organ

 initiera och följa upp angelägna projekt,

 - medverka till opinionsbildning, utvärdering och

 erfarenhetsutbyte.

 ALU får dels inte vara reguljärt arbete, dels

 inte snedvrida konkurrensförhållanden på den lokala

 orten. Delegationen har därför en viktig uppgift i

 att se över gränsdragningsproblem så att

 ALU-projekt inte skall riskera att ersätta

 reguljära arbeten.

 Delegationen skall bestå av en ordförande och

 representanter för AMS och de samhällsområden där

 omfattande insatser bedöms kunna genomföras. Ett

 sekretariat skall biträda delegationen.

 Delegationen bör i sitt arbete samråda med

 beredningen för främjande av den ideella sektorn,

 som ser över bl.a. sektorns sysselsättningsskapande

 roll.

 Regeringen kommer senare att inrätta denna

 delegation. För verksamheten under innevarande

 budgetår bör högst 5 miljoner kronor få disponeras

 av medlen under anslaget Arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder. Högst 450 000 kronor av dessa bör få

 användas för förvaltningskostnader. Resterande

 medel avsatta för delegationen skall avse informa-

 tionsinsatser och de övriga uppgifter för

 delegationen som vi nu har redovisat.

 Volymer och kostnader

 Regeringen beräknade i 1993 års

 kompletteringsproposition (prop. 1992/93:150

 bil. 8) att minst 50 000 personer i genomsnitt per

 månad skall omfattas av ALU-insatser under

 budgetåret 1993/94. Genom Arbetsmarknadsverkets

 omfattande insatser har åtgärden redan lyckats nå

 höga volymer. I början av oktober 1993 uppgick

 antalet till nära 50 000. Vi anser det nödvändigt

 att antalet ALU-anvisade ökar väsentligt under

 resten av innevarande budgetår.

 ALU är en flexibel åtgärd som medför liten

 byråkrati. ALU är dessutom en kostnadseffektiv

 åtgärd. De ALU-anvisade får en ersättning i form av

 utbildningsbidrag, som motsvarar deras

 arbetslöshetsersättning. Den genomsnittliga

 ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen är för

 närvarande ca 454 kr per dag. Kontant

 arbetsmarknadsstöd (KAS) är 198 kr per dag.

 Alternativa arbetsmarknadspolitiska åtgärder är

 betydligt dyrare. Beredskapsarbeten har en

 genomsnittlig statsbidragskostnad på ca 660 kr per

 dag. En upphandlad arbetsmarknadsutbildning kostar

 i genomsnitt ca 830 kr per dag. I dagens situation

 är det nödvändigt att erbjuda olika åtgärder till

 ett stort antal människor samt att begränsa

 kostnaderna. ALU är en lämplig åtgärd för att

 bekämpa långtidsarbetslösheten.

 Genom en stor omfattning på ALU kan behovet av

 främst beredskapsarbeten begränsas. Däremot bör ALU

 inte få inverka negativt på utnyttjandet av

 rekryteringsstödet. Detta är den stödform bland de

 nu nämnda som bör prioriteras. Vi vill här nämna

 att rekryteringsstödet snart kommer att bli föremål

 för en uppföljning och utvärdering.

 För innevarande budgetår har medlen för

 kringkostnaderna till ALU-verksamheten beräknats

 till högst 207 miljoner kronor. Vi bedömer att

 detta belopp är för lågt med hänsyn till den

 omfattning på ALU-verksamheten som vi nu bedömer

 realistisk och nödvändig. Inte minst för insatser

 inom miljö- och naturvården är behovet stort av

 kringkostnadsmedel. Vi föreslår därför att beloppet

 bestäms till högst 450 miljoner kronor under

 innevarande budgetår inom ramen för disponibla

 medel under anslaget Arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder.

 Vidare anser vi att det i vissa fall skall vara

 möjligt att ge de ALU-anvisade särskilt bidrag i

 form av resekostnadsersättning. Det gäller främst

 ALU-anvisade i glesbygd som inte kan få en

 anvisning på hemorten eller inom normalt

 pendlingsavstånd. I undantagsfall bör därför bidrag

 kunna lämnas till de anvisade som har särskilt höga

 resekostnader. Vi föreslår därför att högst

 15 miljoner kronor av medlen under nyss nämnda

 anslag får användas till detta ändamål.

 Arbetslivsutveckling skall vara en tillfällig

 åtgärd för arbetslösa med arbetslöshetsersättning i

 det rådande svåra arbetsmarknadsläget. I den s.k.

 stabiliseringspolitiska propositionen hösten 1992

 (prop. 1992/93:50 bil. 8) gjorde vi bedömningen att

 åtgärden skulle sträcka sig fram t.o.m. den

 31 december 1994. Vi föreslår nu att perioden

 förlängs t.o.m. den 30 juni 1995. Förslaget bör

 föranleda en lag om fortsatt giltighet av lagen

 (1992:1331) om arbetslivsutveckling.

 Uppföljning av arbetslivsutvecklingen

 Regeringen gav den 15 april 1993 AMS i uppdrag att

 göra en uppföljning av arbetslivsutvecklingen. AMS

 redovisade uppdraget den 28 maj 1993. Av

 redovisningen framgår bl.a följande:

 Det övervägande antalet ALU-projekt drivs av

 föreningar, kommuner och ideella organisationer. De

 vanligaste sysslorna som utförs inom ALU är

 reparation och underhåll, uppgifter inom

 administration samt natur- och miljövård. Någon

 direkt undanträngningseffekt kunde inte påvisas

 gentemot reguljärt arbete eller beredskapsarbete.

 Länsarbetsnämnderna har haft olika prioriteringar

 vid val av ALU-projekt. Ungefär hälften av

 nämnderna har prioriterat projekt som anordnats av

 föreningar, kommuner, fackliga och

 folkbildningsorganisationer. Ungefär vart tredje

 län har prioriterat projekt som syftar till att

 utveckla näringslivet och som kan leda till nya

 arbetstillfällen. Länen har även prioriterat

 personalintensiva projekt och projekt som är lämpa-

 de för vissa grupper, såsom kvinnor, tjänstemän och

 byggnadsarbetare.

 Det finns betydande skillnader mellan länen när

 det gäller uppläggning och genomförande av

 förberedelse för att starta-eget inom ramen för

 ALU. När det gäller innehållet i förberedelserna

 ligger tyngdpunkten på marknadsundersökningar,

 utveckling av affärsidéer och kunskaper om

 marknadsföring. Som regel samarbetar

 arbetsförmedlingen med myndigheter och

 organisationer som har särskild kompetens inom

 området, som Utvecklingsfonden, Nyföretagarcentrum,

 Trygghetsråd och kommunernas

 näringslivssekretariat.

 Kringkostnadsmedlen har använts på mycket olika

 sätt i länen och förbrukningen har varierat starkt.

 En av länsarbetsnämnderna har låtit ALU-anordnaren

 få betala för kringkostnader som "motprestation"

 för de ALU-anvisades insats.

 Arbetslöshetstiden före en ALU-anvisning har i

 genomsnitt varit 249 dagar. Ungefär 25 % av de

 anvisade har varit arbetslösa mer än ett år innan

 de fått en ALU-plats. De anvisade har haft en

 ALU-plats i fem månader i genomsnitt. Endast ett

 par procent har avbrutit sin ALU-period och då i de

 flesta fall därför att de har fått arbete.

 Två av tre har fått sin ALU-plats genom

 arbetsförmedlingen. Drygt en av fem har skaffat

 platsen själv. Resten, 13 %, har fått platsen genom

 någon annans initiativ.

 Arbetsmarknadsdepartementet har i augusti i år

 givit konsultföretaget TEMO i uppdrag att göra en

 ny uppföljning av arbetslivsutvecklingen. TEMO

 skall intervjua 1 000 ALU-anvisade, 100

 ALU-anordnare och 50 arbetsförmedlingar.

 Uppföljningen är framför allt en attitydundersök-

 ning, där de tillfrågade får ge sina synpunkter på

 åtgärden. I uppföljningen ställs också frågor om

 ALU medför undanträngningseffekter på den reguljära

 arbetsmarknaden. Uppföljningen beräknas kunna

 redovisas i slutet av november 1993.

 6 Ett generellt anställningsstöd

 Regeringens förslag: Ett generellt anställningsstöd

 för arbetsgivare införs. Stödet innebär att för en

 nettoökning av sysselsättningen under år 1994,

 jämfört med antalet sysselsatta i september 1993,

 medges avdrag av arbetsgivaravgifterna med 15

 procentenheter.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns nu

 många tecken på att den svenska ekonomin befinner

 sig i inledningsfasen av en konjunkturuppgång. Den

 utlandskonkurrerande delen av näringslivet har fått

 en väsentligt stärkt position. Samtidigt talar

 erfarenheterna för att effekterna på

 arbetsmarknaden av en ökad ekonomisk aktivitet

 kommer att märkas betydligt senare, ibland med en

 eftersläpning på upp till ett år. Effekterna av de

 strukturellt angelägna åtgärder som regeringen

 tidigare förslagit och som föreslås i dag kommer

 att få genomslag successivt.

 Det är angeläget att i högre grad inrikta

 stödåtgärderna på den reguljära arbetsmarknaden och

 att uppmuntra tidigareläggning av sådana

 anställningar för att reducera antalet arbetslösa

 samt att minska behovet av arbetsmarknadspolitiska

 åtgärder. Av dessa skäl är det även angeläget att

 ersätta övertidsarbete med vanliga arbeten.

 Vi föreslår därför att ett generellt

 anställningsstöd införs. Syftet är också att

 stimulera till en ökad sysselsättning på den

 reguljära arbetsmarknaden. Genom att rikta åtgärden

 direkt till arbetsgivarna påverkas inte övriga

 arbetsmarknadspolitiska åtgärder och

 arbetsförmedlingen belastas inte med ytterligare

 uppgifter. Stödet skall gälla samtliga kategorier

 av arbetsgivare utom statliga myndigheter och

 statliga affärsdrivande verk.

 Det generella anställningsstödet bör utformas så

 att en arbetsgivare, som efter den 30 september

 1993 har ökat antalet anställda, får under år 1994,

 vid beräkningen av de arbetsgivaravgifter som skall

 betalas enligt 2 kap. 1 § lagen (1981:691) om

 socialavgifter, för varje månad göra ett avdrag.

 Detta skall motsvara 15 procent av

 avgiftsunderlaget enligt 2 kap. 3-5 §§ i nämnda lag

 multiplicerat med det antal anställda som vid

 månadens utgång överstiger antalet anställda efter

 utgången av september 1993 (nyanställda) dividerat

 med antalet anställda vid utgången av månaden.

 Stödnivån motsvarar ungefär den s.k. skattedelen av

 de sociala avgifterna. För nyanställningar som sker

 senast under januari utgår stödet hela år 1994,

 medan stödperioden blir kortare för anställningar

 som sker senare under år 1994. Genom denna

 konstruktion uppmuntras snabba

 sysselsättningsökningar. Ökning av anställda som

 föranleds av överflyttning av anställda mellan

 arbetsgivare med intressegemenskap och vid förvärv

 av verksamhet skall inte berättiga till avdrag.

 Stödet skall baseras på den som innehar

 anställning med en arbetstid om minst 17 timmar per

 vecka.

 Genom denna konstruktion reduceras

 marginalkostnaden för nyanställningar, vilket

 innebär en stimulans till expansiva företag utan

 att en betydande statsfinansiell belastning

 uppkommer. Åtgärden kan antas ge upphov till

 betydligt fler och säkrare nya arbeten än vad en

 ytterligare allmän sänkning av

 arbetsgivaravgifterna skulle medföra. Den gör det

 också lönsamt för arbetsgivarna att omvandla

 övertid till anställningar. Det är viktigt att

 denna möjlighet tas tillvara. Åtgärden gynnar de

 arbetslösa samtidigt som trycket på

 lönekostnadsökningar inte påverkas. Genom att

 åtgärden införs i ett extremt konjunkturläge och

 genom att den görs tidsbegränsad undviks problem

 som skulle kunna uppkomma med ett permanent

 marginellt anställningsstöd. Omvandlingstrycket i

 ekonomin bibehålls.

 För att beräkna effekten av GAS på de offentliga

 finanserna krävs information dels om vilka

 sysselsättningsökningar som skulle komma att ske

 även om GAS inte infördes, dels om vilken

 sysselsättningsökning som sker på grund av GAS.

 Sådan information saknas.

 Som ett räkneexempel kan dock nämnas att en

 stödberättigad sysselsättningsökning som skulle ha

 skett även utan GAS på 70 000 personer skulle leda

 till en försämring av de offentliga finanserna på

 ca 1,6 miljarder kronor. Om införandet av GAS

 leder till en sysselsättningsökning utöver vad som

 annars skulle ha skett motsvarande ca 20 000

 sysselsatta (motsvarande 12 000 genomsnittliga

 årsarbeten) skulle detta förstärka de offentliga

 finanserna med ca 1,5 miljarder kronor. GAS skulle

 under dessa antaganden ge en nettobudgeteffekt för

 den offentliga sektorn nära noll medan företagens

 och hushållens sammanlagda inkomster skulle öka med

 produktionstillskottet motsvarande ca 2,2 miljarder

 kronor.

 Stödet bör regleras i en särskild lag om

 generellt anställningsstöd. Förslaget föranleder

 också att en hänvisning till det generella anställ-

 ningsstödet införs i 1 kap. 1 § lagen (1981:691) om

 socialavgifter.

 Regeringen kommer att besluta om en utvärdering

 av stödet sedan det varit i gång en tid.

 7 Bidrag till samlingslokaler

 Våren 1993 beslutade riksdagen (bet. 1992/93:FiU30,

 rskr. 1992/93:447) om bidrag för om-, till- och

 nybyggnad samt reparation av allmänna

 samlingslokaler. Budgetåret 1993/94 disponerar

 Boverket 50 miljoner kronor för bidrag till objekt

 med en övre total kostnad om högst 6 miljoner

 kronor. Bidrag får i stödområdena utgå med högst

 70 % av arbetskraftskostnaden och utanför

 stödområdena med högst 65 % av

 arbetskraftskostnaden.

 Endast ett fåtal ansökningar om bidrag enligt

 dessa regler har hittills kommit in till Boverket.

 Anledningen är att reglerna i de flesta fall är mer

 oförmånliga och krångliga än de som angivits i

 tidigare sysselsättningsmotiverade beslut, då

 bidrag lämnades enligt förordningen (1989:288) om

 stöd till allmänna samlingslokaler. Enligt denna

 förordning utgör det statliga bidraget 50 % av

 bidragsunderlaget.

 Det är angeläget att de medel som Boverket nu

 disponerar kan utnyttjas. I det rådande

 arbetsmarknadsläget är det av yttersta vikt att

 inga arbetstillfällen går till spillo, i synnerhet

 när medel redan anvisats för att snabbt skapa

 angelägna arbeten. En miljon kronor i statligt

 bidrag till samlingslokaler beräknas generera fem

 till sex årsarbeten.

 Bidragsreglerna bör därför ändras, så att

 Boverket antingen får lämna bidrag enligt nu

 gällande regler, eller enligt nyss nämnda

 förordning om stöd till allmänna samlingslokaler.

 Bidrag bör emellertid endast få lämnas till objekt

 med en övre total kostnad om högst 6 miljoner

 kronor. Arbetena skall bedrivas med arbetskraft som

 anvisas eller godkänns av arbetsförmedlingen.

 Objekt och tidpunkt när arbetena skall sätta igång

 skall beslutas efter samråd med länsarbetsnämnden.

 Vid val av objekt skall projekt i

 sysselsättningssvaga områden prioriteras.

 8 Författningskommentarer

 8.1 Förslag till lag om generellt anställningsstöd

 1 §

 I paragrafen anges vilka arbetsgivare som kan komma

 i fråga för det generella anställningsstödet.

 Undantag görs endast för statliga arbetsgivare,

 dvs. statliga myndigheter och statens

 affärsdrivande verk. Lagen gäller således bl.a.

 kommuner, landsting och statliga bolag.

 2 §

 I paragrafen anges vad som avses med begreppet

 anställd. Den valda 17-timmarsgränsen knyter an

 till den gräns som gäller i bl.a. lagen (1979:84)

 om delpensionsförsäkring. Det generella

 anställningsstödet ges jämsides med

 rekryteringsstöd och stöd enligt lagen (1990:912)

 om nedsättning av socialavgifter. Även

 uppdragstagare som saknar F-skattebevis och där

 således den som betalar ut ersättningen skall

 betala arbetsgivaravgifter omfattas i förevarande

 lag av begreppet anställd.

 3 §

 Det generella anställningsstödet ges till

 arbetsgivare som efter den 30 september 1993 har

 ökat antalet anställda. Stödet ges i form av ett

 avdrag från de arbetsgivaravgifter som

 arbetsgivaren skall redovisa i sin

 uppbördsdeklaration enligt bestämmelserna i lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

 arbetsgivare. Det är således arbetsgivaren själv

 som beräknar avdragets storlek i samband med att

 han redovisar arbetsgivaravgifterna. Kontroll av

 att lämnade uppgifter är riktiga får ske genom

 revision.

 4 §

 I paragrafen anges hur avdraget beräknas. Avdrag

 medges för nyanställda med 15 procent av

 arbetsgivarens genomsnittliga avgiftsgrundande

 ersättning till sina anställda. Med nyanställda

 avses det antal anställda som vid månadens utgång

 överstiger antalet anställda vid utgången av

 september 1993. Jämförelsen med förhållandena vid

 utgången av september 1993 innebär för nyetablerad

 verksamhet att avdrag får göras med ett belopp som

 motsvarar 15 procent av avgiftsunderlaget.

 5 §

 Bestämmelsen avser, liksom regeln i 6 §, att hindra

 kringgående av bestämmelserna om generellt

 anställningsstöd. Stödet skall inte ges när

 anställda flyttats från en verksamhet till en annan

 om det föreligger intressegemenskap mellan

 arbetsgivarna, t.ex. från ett bolag till ett annat

 inom en koncern. Stöd skall inte heller ges i det

 fall en kommun flyttar över viss verksamhet till

 ett fristående bolag ägt av kommunen. Detsamma

 gäller vid byte av företagsform, t.ex. från enskild

 näringsverksamhet till aktiebolag eller

 handelsbolag. Stödet är knutet till arbetsgivaren.

 Stöd ges således inte heller när en arbetsgivare

 som redovisar källskatt och arbetsgivaravgifter

 avseende olika verksamheter under särskilda

 redovisningsnummer flyttar anställda från en

 verksamhet till en annan.

 6 §

 Det generella anställningsstödet omfattar

 nyanställningar. Stöd skall därför inte ges när en

 verksamhet förvärvats från annan arbetsgivare.

 Paragrafen omfattar samtliga typer av förvärv,

 alltså även verksamhet som förvärvats genom

 universalsuccession, t.ex. arv, gåva eller bo-

 delning. Uttryckssättet "förvärvats eller

 övertagits" avser att tydliggöra att bestämmelsen

 omfattar också situationer när verksamhet som drivs

 i offentlig regi tas över av en privat

 arbetsgivare, t.ex. kommunalt daghem tas över av

 ett föräldrakooperativ, och när kommun tar över

 verksamhet som tidigare drivits i

 landstingskommunal regi. Även i ett fall som detta

 skall jämförelse göras med förhållandena vid

 utgången av september 1993 i den förvärvade eller

 övertagna verksamheten.

 7 §

 Paragrafen motsvarar 9 § tredje stycket lagen om

 nedsättning av socialavgifter.

 8 §

 Som framgår av kommentaren till 3 § skall det

 generella anställningsstödet utgå i form av ett

 avdrag från de arbetsgivaravgifter som arbets-

 givaren redovisar i uppbördsdeklarationen. Belopp

 som dragits av skall anses avse folkpensionsavgift.

 Arbetsmarknadsdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

 14 oktober 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:66

 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder för ungdomar och

 långtidsarbetslösa, m.m.

 Rättsdatablad

 Författningsrubrik Bestämmelser som inför,

 ändrar, upphäver eller

 upprepar ett normgiv-

 ningsbemyndigande

 Lag om ändring i lagen2 §

 (1992:322) om ungdoms-

 praktikanter