Regeringens skrivelse

 1993/94:46

 Hemlig teleavlyssning och hemlig

 teleövervakning vid förundersökning i

 brottmål under år 1992

Skr.

1993/94:46

 Regeringen överlämnar denna skrivelse

 till riksdagen.

 Stockholm den 30 september 1993

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 Skrivelsens huvudsakliga innehåll

 I skrivelsen redogörs för tillämpningen

 under år 1992 av bestämmelserna i

 rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning

 och hemlig teleövervakning vid

 förundersökning i brottmål.

 1

 Innehåll

 Ärendet och dess beredning 3

 Närmare om hemlig teleavlyssning 4

 Närmare om hemlig teleövervakning 5

 Slutsatser 5

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den

 30 september 1993 7

 2

 Ärendet och dess beredning

 Bestämmelser om hemlig teleavlyssning som

 tvångsmedel vid beivrande av brott finns

 i första hand i 27 kap. rättegångsbalken

 (RB). Sedan den 1 september 1989 (prop.

 1988/89:124, bet. 1988/89:JuU25, rskr.

 1988/89:313, SFS 1989:650) finns också i

 kapitlet bestämmelser om hemlig

 teleövervakning.

 Regler om hemlig teleavlyssning och

 hemlig teleövervakning finns även i lagen

 (1952:98) med särskilda bestämmelser om

 tvångsmedel i vissa brottmål, lagen

 (1988:97) om förfarandet hos kommunerna,

 förvaltningsmyndigheterna och domstolarna

 under krig eller krigsfara m.m. samt

 lagen (1991:572) om särskild

 utlänningskontroll, som trätt i kraft den

 1 juli 1991 och ersatt lagen (1989:530)

 om åtgärder för att förebygga våldsdåd

 med internationell bakgrund

 (terroristlagen).

 Hemlig teleavlyssning innebär att

 telemeddelanden, som befordras via ett

 allmänt tillgängligt telenät till eller

 från en viss teleanläggning, i hemlighet

 avlyssnas eller tas upp genom ett

 tekniskt hjälpmedel för återgivning av

 innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet

 kan användas både för avlyssning av

 telefonsamtal och för upptagning av annan

 telekommunikation än muntlig sådan, såsom

 telex, telefax och datakommunikation.

 Hemlig teleövervakning innebär att

 uppgifter i hemlighet hämtas in om

 telemeddelanden som har expedierats eller

 beställts till eller från en viss

 teleanläggning som är ansluten till ett

 allmänt tillgängligt telenät eller att en

 sådan anläggning stängs av för

 telemeddelanden.

 I enlighet med riksdagens önskemål (bet.

 1981/82:JuU54, rskr. 1981/82:298)

 redovisar regeringen årligen hur reglerna

 om teleavlyssning i RB har tillämpats. I

 samband med att reglerna om hemlig tele-

 avlyssning och hemlig teleövervakning

 ändrades den 1 september 1989 uttalades i

 lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124

 s. 55) att regeringens redovisning till

 riksdagen angående tillämpningen av be-

 stämmelserna borde behållas vid

 övergången till de nya reglerna om hemlig

 teleavlyssning och att en motsvarande

 redovisning borde lämnas när det gäller

 hemlig teleövervakning.

 Regeringen lämnade hösten 1992 en

 redogörelse till riksdagen för

 tillämpningen av hemlig teleavlyssning

 och hemlig teleövervakning enligt RB

 under år 1991 (skr. 1992/93:44, bet.

 1992/93:JuU10, rskr. 1992/93:43).

 Regeringen tar nu upp frågan om

 motsvarande redogörelse för år 1992.

 Redogörelsen bygger på uppgifter som

 Rikspolisstyrelsen har lämnat i en

 skrivelse till regeringen den 21

 september 1993. Redogörelsen omfattar

 samtliga fall av hemlig teleavlyssning

 och hemlig teleövervakning enligt RB:s

 regler under år 1992.

 Enligt Rikspolisstyrelsens skrivelse har

 teleavlyssning och teleövervakning vid

 förundersökning i brottmål med stöd av

 bestämmelserna i RB huvudsakligen

 förekommit i förundersökningar där det

 har funnits starka misstankar om

 organiserad eller annars omfattande

 handel med narkotika och då andra

 spaningsmetoder har prövats utan resultat

 eller redan från början har visat sig

 vara otillräckliga. Huvudsyftet har

 liksom tidigare varit att avslöja den

 mera omfattande smugglingen till och

 försäljningen inom landet.

 Närmare om hemlig teleavlyssning

 När det gäller förundersökningar avseende

 grova narkotikabrott visar

 Rikspolisstyrelsens redogörelse att

 domstol under år 1992 har meddelat

 tillstånd att avlyssna kommunikation till

 eller från telefonapparater eller andra

 teleanläggningar som har innehafts eller

 använts av sammanlagt 258 misstänkta

 personer. Antalet fall under åren 19691 -

 1992 var följande.

 1969 28 1977122 1985 233

 1970 39 1978102 1986 213

 1971 44 1979147 1987 205

 1972 34 1980220 1988 210

 1973 46 1981277 1989 214

 1974 44 1982313 1990 214

 1975 42 1983418 1991 243

 1976 64 1984414 1992 258

 När det gäller andra grova brott som

 enligt RB kan grunda rätt till

 teleavlyssning har enligt

 Rikspolisstyrelsen teleavlyssning under

 år 1992 använts i 61 fall. Det har gällt

 förundersökningar huvudsakligen rörande

 mord, mordbrand, grovt rån, grov

 penningförfalskning och allmänfarlig

 ödeläggelse. Motsvarande siffror för de

 närmast föregående åren var 17 (1983), 13

 (1984), 6 (1985), 15 (1986), 15 (1987),

 15 (1988), 24 (1989), 13 (1990) och 31

 (1991). Beträffande 1986 års siffra har

 uteslutits den telefonavlyssning som det

 året ägde rum i utredningen av mordet på

 statsminister Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

 Av Rikspolisstyrelsens redovisning

 framgår att den genomsnittliga

 avlyssningstiden år 1992 var drygt 47

 dagar. Motsvarande siffra var för år 1991

 44 dagar, för år 1990 46 dagar, för år

 1989 44 dagar, för år 1988 48 dagar, för

 år 1987 54 dagar, för år 1986 53 dagar

 och för år 1985 60 dagar. En granskning

 av handlingarna visar att avlyssnings-

 tiderna varierar. Det finns under år 1992

 ärenden där avlyssningen pågått bara

 under en eller ett par dagar, medan den i

 några andra fall har pågått i mer än fem

 månader. I ett fall har avlyssningen

 pågått så länge som drygt sju månader.

 När det gäller frågan i vilken mån

 teleavlyssningen har fyllt avsett ändamål

 framgår att avlyssningen har haft

 betydelse för förundersökningen i fråga

 om den misstänkte i ca 77 procent av

 fallen år 1985, 64 procent år 1986, 68

 procent år 1987, 44 procent år 1988,

 51 procent år 1989, 47 procent år 1990,

 48 procent år 1991 och

 1Möjligheten att tillgripa

 telefonavlyssning vid misstanke om grova

 narkotikabrott tillkom år 1969.

 drygt 47 procent år 1992. Såvitt gäller

 förundersökningens betydelse i fråga om

 den misstänkte framgår också att

 avlyssningen inte har gett något resultat

 i drygt 28 procent av fallen och att

 åtgärden har avbrutits med kvarstående

 misstanke i drygt 24 procent av fallen,

 allt under år 1992.

 Under år 1992 har det inte förekommit

 något fall där en domstol har lämnat en

 ansökan om teleavlyssning utan bifall. I

 likhet med tidigare år har

 Rikspolisstyrelsen tillämpat en viss

 förhandsprövning av de ärenden där

 teleavlyssning har aktualiserats (jfr

 prop. 1980/81:76 s. 277 och 278). Vid

 förhandsprövning under år 1992 har

 Rikspolisstyrelsen inte lämnat negativt

 besked i något fall.

 Närmare om hemlig teleövervakning

 När det gäller antalet tillstånd som har

 lämnats för hemlig teleövervakning visar

 Rikspolisstyrelsens redovisning att det

 under år 1992 lämnades sådant tillstånd i

 60 fall, varav 57 fall avsåg

 narkotikabrott och 3 fall avsåg grov

 stöld och grovt rån. Under år 1991

 lämnades 41 tillstånd, varav 35 avsåg

 narkotikabrott och 6 avsåg andra brott.

 Den genomsnittliga

 teleövervakningstiden under år 1992 var

 drygt 47 dagar. Motsvarande siffra för år

 1991 var 43 dagar. Handlingarna visar att

 tiderna för teleövervakningarna under år

 1992 varierar mellan 18 dagar och knappt

 4 månader.

 När det gäller frågan i vilken mån

 teleövervakningen har fyllt avsett

 ändamål framgår att övervakningen har

 haft betydelse för förundersökningen i

 fråga om den misstänkte i 25 procent av

 fallen. Vidare framgår att

 förundersökningen inte har gett något

 resultat i knappt 37 procent av fallen

 och att de fall där åtgärden har

 avbrutits med kvarstående misstanke

 utgjorde drygt 38 procent. Motsvarande

 procentsatser för år 1991 var 17, 37

 respektive 46.

 Under år 1992 har det inte förekommit

 något fall där en domstol har lämnat en

 ansökan om hemlig teleövervakning utan

 bifall och inte heller något fall där

 Rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning

 har lämnat negativt besked.

 Slutsatser

 Regeringen konstaterar att antalet

 teleavlyssningar på grund av misstanke om

 grov narkotikabrottslighet under åren

 1986 - 1990 låg på en ganska konstant

 nivå men att antalet avlyssningar har

 ökat både under år 1991 och år 1992.

 Av materialet i ärendet framgår vidare

 att antalet beslag av cannabis,

 amfetamin, heroin och kokain har ökat

 kraftigt under senare år och att antalet

 beslag under år 1992 ligger på ungefär

 samma nivå som år 1991. Beslagsmängderna

 har ökat när det gäller heroin men i

 övrigt minskat jämfört med år 1991.

 Som framgår av de nu redovisade

 uppgifterna är läget på narkotikaområdet

 fortfarande mycket oroande.

 Teleavlyssning kan uppenbarligen inte

 avvaras i kampen mot

 narkotikabrottslighet och annan särskilt

 grov brottslighet. Men det är angeläget

 att åtgärderna så långt det är möjligt

 begränsas både när det gäller antalet

 avlyssningar och den tid som avlyssning

 pågår. Såsom understrukits vid tidigare

 redovisningar i detta ämne är det viktigt

 att noga följa denna utveckling. Av

 siffrorna i årets redogörelse kan utläsas

 att avlyssningarna under åren 1991 och

 1992 har ökat, både när det gäller grova

 narkotikabrott och andra grova brott,

 särskilt grova rån. Detta ökade antal

 korresponderar mot en ökning under samma

 år av antalet personer som har lagförts

 för grovt narkotikabrott och grovt rån.

 När det gäller den genomsnittliga

 avlyssningstiden, avlyssningstiderna i

 övrigt samt andelen avlyssningar som har

 haft betydelse för förundersökningen i

 fråga om den misstänkte har siffrorna

 under de senaste åren i stort sett

 stabiliserat sig på en konstant nivå.

 Beträffande de redovisade siffrorna om

 teleövervakningen kan konstateras att

 denna har fått sin allra största

 betydelse i förundersökningar rörande

 narkotikabrottslighet. Att

 teleövervakningarna i jämförelse med

 teleavlyssningarna visar ett sämre

 resultat när det gäller i vilken mån

 åtgärden har haft betydelse för

 förundersökningen i fråga om den

 misstänkte är naturligt med tanke på

 tvångsmedlens olika användningsområde.

 Teleövervakningen fyller en viktig funk-

 tion för att exempelvis kartlägga en

 misstänkt narkotikalangares kontaktkrets

 och kan utgöra ett effektivt komplement

 till teleavlyssningen. Antalet tillstånd

 för hemlig teleövervakning har ökat

 påtagligt jämfört med år 1991.

 3

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 30 september

 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar skrivelse 1993/94:46

 Hemlig teleavlyssning och hemlig

 teleövervakning vid förundersökning i

 brottmål under år 1992.

 4