Regeringens proposition

1994/95:160

Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa

Prop.

1994/95:160

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 februari 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ett nytt program för Sveriges samarbete med Central-

och Östeuropa, omfattande budgetåren 1995/96, 1997 och 1998. För denna period

föreslår regeringen att totalt fyra miljarder kronor (4 010,3 miljoner kronor)

ställs till förfogande, varav 1 718,7 miljoner kronor under det förlängda

budgetåret 1995/96.

 I propositionen föreslås också att den särskilda exportkreditgarantiramen för

Central- och Östeuropa höjs från en till två miljarder kronor.

 Regeringen redovisar i propositionen sina överväganden med avseende på det

fortsatta östsamarbetets inriktning och utformning. Till grund härför ligger den

översyn som Kommittén för analys av utvecklingssamarbete utfört i enlighet med

riksdagens önskemål och på uppdrag av regeringen och som redovisats i

departementsserien under titeln Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa

(Ds 1994:134). En sammanfattning av redovisningen och de inkomna remissvaren

ingår som bilagor till propositionen.

 I propositionen anger regeringen även övergripande riktlinjer till den nya

myndigheten som regeringen föreslår skall bildas och inom vilken en särskild

avdelning skall bildas med ett samlat ansvar för samarbetet med Central- och

Östeuropa.

 Vidare redogörs i propositionen för regeringens syn på Sveriges roll i

Europeiska unionens (EU) program för samarbete med Central- och Östeuropa samt

på förhållandet mellan det fortsatta svenska bilaterala samarbetet och EU:s

samarbetsprogram.

 Det samarbete som finansieras under littera G. och som behandlas i denna

proposition, är en del av det mer omfattande samarbete som regeringen bedriver

med Central- och Östeuropa.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 4

2 Sveriges samarbete med Central- och

 Östeuropa................................ 5

3 Ärendet och dess beredning............... 15

4 Att främja en säkerhetsgemenskap......... 17

 4.1 Gemensam säkerhet.................... 17

 4.2 De baltiska staterna................. 18

 4.3 Ryssland............................. 20

 4.4 Säkerhetsfrämjande insatser.......... 22

5 Att fördjupa demokratins kultur.......... 25

 5.1 Demokratins former och rättsstaten... 28

 5.2 Stöd till folkrörelser och enskilda

 organisationer....................... 29

 5.3 Kultur............................... 31

 5.4 Jämställdhet......................... 32

 5.5 Forskning och utbildning............. 33

6 Att stödja en socialt hållbar ekonomisk

 omvandling............................... 37

 6.1 Stabilisering........................ 38

 6.2 Strukturomvandling................... 39

 6.3 Sociala sektorn...................... 41

 6.4 Det finansiella stödet i reform-

 processen............................ 43

 6.5 Näringslivsutveckling................ 45

 6.6 Exportkreditgarantiram............... 49

 6.7 Multilateralt och regionalt samarbete 51

 6.8 Stöd till de finansiella sektorerna i

 Baltikum............................. 55

7 Att stödja en miljömässigt hållbar ut-

 veckling................................. 59

 7.1 Förvaltningsstöd och kunskapsupp-

 byggnad.............................. 62

 7.2 Åtgärdsprogrammet för Östersjön...... 62

 7.3 Energi............................... 65

 7.4 Kärnsäkerhet och strålskydd.......... 65

8 Samarbetsländerna........................ 68

 8.1 Estland, Lettland och Litauen........ 68

 8.2 Estland.............................. 69

 8.3 Lettland............................. 71

 8.4 Litauen.............................. 73

 8.5 Polen................................ 74

 8.6 Ryssland............................. 76

 8.7 Andra länder......................... 79

9 EU:s samarbete med Central- och Östeuropa 82

 9.1 PHARE................................ 82

 9.2 TACIS................................ 84

 9.3 Europeiska investeringsbanken........ 84

 9.4 Sverige och EU:s östsamarbete........ 85

10 Regionalt samarbete...................... 90

 10.1Östersjösamarbete.................... 91

 10.2Barentssamarbetet.................... 92

 10.3Nordiskt samarbete................... 93

11 Anslagsfrågor för budgetåret l995/96..... 94

Bilaga 1 Sammanfattning av Sveriges samarbete

 med Central-och Östeuropa (Ds

 1994:134)............................109

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser.....113

Bilaga 3 Sammanfattning av remissinstansernas

 yttranden över Sveriges samarbete med

 Central- och Östeuropa(Ds 1994:134)..116

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 16 februari 1995..........................118

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 l. medger att programmet för samarbete med Central- och Östeuropa avser

 budgetåren 1995/96-1998,

 2. till Samarbete med Central- och Östeuropa genom Den nya myndigheten för

 budgetåret l995/96 anvisar ett reservationsanslag på 725 000 000 kr,

 3. till Samarbete med Central- och Östeuropa genom Svenska institutet för

 budgetåret l995/96 anvisar ett reservationsanslag på 75 000 000 kr,

 4. till Övriga bidrag till samarbete med Central- och Östeuropa för budgetåret

 l995/96 anvisar ett reservationsanslag på 368 199 000 kr,

 5. till Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd

 och exportkreditgarantier för budgetåret l995/96 anvisar ett

 reservationsanslag på 48 000 000 kr,

 6. till Täckande av eventuella förluster i anledning av statliga garantier till

 länder i Central- och Östeuropa för budgetåret l995/96 anvisar ett

 förslagsanslag på 1 000 kr,

 7. bemyndigar regeringen att under budgetåret 1995/96 ikläda staten

 betalningsansvar i form av statsgarantier för finansiellt stöd till länder i

 Central- och Östeuropa till ett belopp om högst 300 000 000 kr,

 8. bemyndigar regeringen att ikläda staten betalningsansvar i form av

 statsgarantier för exportkreditgarantigivning för vissa länder i Central-

 och Östeuropa till ett belopp om högst 1 000 000 000 kr utöver tidigare

 medgivet belopp,

 9. bemyndigar regeringen att under budgetåret l995/96 få göra utfästelser för

 insatser i Central- och Östeuropa intill ett belopp om högst 1 621 600 000

 kr utöver anslagna medel för budgetåret 1995/96,

 10.medger att högst 100 miljoner kronor av intäkter från investeringar i

 u-länder får användas som säkerhet för upplåning på kapitalmarknaden för

 vidare utlåning till projekt i Central- och Östeuropa,

 11.godkänner vad regeringen anfört rörande avräkning av investeringsgarantier,

 12.medger att den medelsreservation som vid utgången av budgetåret 1994/95 kan

 finnas kvar på reservationsanslaget G 1. Sveriges samarbete med länderna i

 Central- och Östeuropa får tillföras de nya anslagen under littera

 G. Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa.

2 Sveriges samarbete med Central- ochÖsteuropa

Regeringen ställer upp fyra mål för samarbetet med

Central- och Östeuropa:

- främja en säkerhetsgemenskap,

- fördjupa demokratins kultur,

- stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling,

- stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Regeringen anser att utrikespolitiken bör präglas av ett samlat agerande för

säkerhet och solidaritet. Det program för samarbete med Central- och Östeuropa

som presenteras i det följande utgör en viktig del av svensk utrikes- och

säkerhetspolitk.

 Länderna i Central- och Östeuropa genomgår sedan år 1989 en genomgripande

samhällsomvandling efter decennier av ofrihet och misshushållning. Flera länder

har kommit långt i att skapa ett demokratiskt samhällssystem och en fungerande

marknadsekonomi. Det är en historisk uppgift att befästa denna omvandling och

integrera länderna i ett Europa som präglas av gemensam säkerhet, demokratins

kultur och en bärkraftig utveckling.

 Länderna i Central- och Östeuropa har i olika former inlett eller fördjupat

samarbetet med Europarådet, Europeiska unionen, Organisationen för säkerhet och

samarbete i Europa, Västeuropeiska unionen, NATO:s samarbetsråd och Partnerskap

för fred. Många regeringar i Central- och Östeuropa ser Europeiska unionen som

den starkaste kraften i denna integration. Flera av länderna önskar samtidigt

bli upptagna som medlemmar i NATO.

 Sverige har ett starkt intresse av att genom utrikespolitiskt samarbete främja

demokratins och den sociala marknadsekonomins strukturer i regionen, verka för

en öppnare handel och en djupare ekonomisk integration samt en intensifierad

utrikes- och säkerhetspolitisk dialog med länderna i Central- och Östeuropa.

Detta sker såväl direkt bilateralt mellan regeringar som i samarbetet inom EU

och andra multilaterala organisationer.

 Det sker också, och kanske framför allt, genom det nätverk av kontakter som

sedan många år nu vävs samman mellan människor i de olika länderna i Europa.

Många människor i Sverige har först nu upptäckt den kulturella rikedom som finns

i grannländerna. Företag, organisationer, universitet, kommuner och många

aktörer skapar genom sitt väldiga kontaktnät den allt djupare integration som är

vårt samarbetes yttersta mål.

 Föreliggande propositon speglar inte på något fullständigt sätt denna mångfald

i relationerna med Central- och Östeuropa. Propositionen anger ramar och

riktlinjer för det samarbete som finansieras över Utrikesdepartmentets littera

G. Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa. Härutöver bedriver

Utrikesdepartementet och andra delar av regeringen ett omfattande samarbete som

endast i begränsad utsträckning återspeglas i propositionen.

 Regeringen föreslår i denna proposition att riksdagen beslutar om ett program

för Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa för de tre budgetåren 1995/96,

1997 och 1998. Regeringen föreslår att programmet skall omfatta totalt fyra

miljarder kronor (4 010 miljoner kronor inklusive Sveriges andel av EU-budgetens

anslag till samarbete med Central- och Östeuropa). För 1995/96 föreslås 1 719

miljoner kronor. Samtidigt höjs exportkreditgarantiramen från en till två

miljarder kronor.

 Samarbetet syftar ytterst till att främja säkerheten, demokratin och en

bärkraftig utveckling i hela Europa. Östersjöregionens betydelse för att skapa

ett dynamiskt norra Europa är en grundlinje i samarbetsprogrammet. EU:s framtida

utvidgning med de länder i Central- och Östeuropa som har eller nu förhandlar om

associationsavtal välkomnas. Sverige skall särskilt arbeta för Estlands,

Lettlands och Litauens fulla Europaintegration. Sverige stödjer också EU:s

strävan att knyta Ryssland och andra östeuropeiska länder närmare till det

europeiska samarbetet.

 De snabba förändringarna i och de stora olikheterna mellan de central- och

östeuropeiska länderna nödvändiggör att programmet har en hög grad av

flexibilitet för att Sveriges bidrag, såväl bilateralt som genom EU och annat

internationellt samarbete, skall göra mest nytta. Den nya myndighet som skapas

för internationellt utvecklingssamarbete får en särskild avdelning för

samarbetet med Central- och Östeuropa. Programmet möjliggör för myndigheten att

under perioden bereda strategiska insatser i olika länder och sektorer för

totalt ca 1,7 miljarder kronor. Ett ökat utrymme föreslås för säkerhetsfrämjande

insatser, för samarbete via enskilda organisationer samt för Svenska institutets

kultur- och utbildningsinsatser.

 Fyra mål ställs upp. Samarbetet med Central- och Östeuropa skall

- främja en säkerhetsgemenskap,

- fördjupa demokratins kultur,

- stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling,

- stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Att främja en säkerhetsgemenskap

Den historiska möjligheten att skapa en äkta säkerhetsgemenskap i Europa måste

tillvaratas. Sverige kan främja gemensam säkerhet särskilt i sitt närområde

genom att vidta förebyggande och förtroendeskapande åtgärder, genom att stödja

de suveräna baltiska staternas Europaintegration och genom att möta de nya hoten

mot säkerhet som utgörs av organiserad brottslighet och andra s.k. lågnivåhot.

 För svenskt vidkommande är det av högsta prioritet att i första hand utveckla

den gemensamma säkerheten i närområdet, kring Östersjön och Barents hav.

 Den gigantiska omdaningsprocessen i Ryssland kommer av allt att döma under

överskådlig framtid att förbli den viktigaste säkerhetspolitiska frågan för

Sverige och Europa.

 Totalt anslås 100 miljoner kronor för säkerhetsfrämjande insatser 1995/96, med

en planering för liknande nivå för 1997 och 1998. Detta innebär en ökning med 10

miljoner kronor (varav 7 miljoner för en tolvmånadsperiod).

 Det är regeringens avsikt att såväl geografiskt som begreppsmässigt vidga det

tidigare suveränitetsstödet för att främja säkerheten i Östersjöregionen.

Organiserad brottslighet, flyktingsmuggling, vapenförsäljning, olaga hantering

av kärnbränsle och radioaktiva ämnen samt skrotning av kemiska vapen m.m. är

problem som måste bekämpas i samarbete med de berörda länderna. Det behövs

riktade insatser och ett integrerat angreppssätt där gränsöverskridande

samarbete kan ha en viktig funktion.

 I Estland, Lettland och Litauen utvecklas det säkerhetsfrämjande samarbetet

främst inom områdena kust- och gränsbevakning, polis och tull, civilförsvar och

räddningstjänst samt säkerhetspolitisk kompetensuppbyggnad. Utbildningen av en

baltisk fredsbevarande bataljon fortsätter. Sverige medverkar till att länderna

bygger upp en försvarsmakt under demokratisk kontroll.

Att fördjupa demokratins kultur

Sedan de demokratiska revolutionerna under slutet av 1980-talet har den

politiska rörelsen mot full demokrati, fungerande rättstat, respekt för

mänskliga rättigheter och aktiva civila samhällen i grunden omvandlat länderna i

Central- och Östeuropa. De demokratiska utmaningarna ser idag annorlunda ut.

Särskilt utvecklingen i Ryssland visar på behovet av fortsatt starkt stöd åt

reformkrafterna om demokratin ska prägla hela Europa. Demokrati är mer än fria

val och respekt för lag. Det är en kultur där omsorg, kompromissens etik och

respekt för minoriteter råder. Det är en kultur som bärs upp av det civila

samhällets alla aktörer.

 Svenskt utvecklingssamarbete kan bidra till att fördjupa demokratins kultur i

Europa. Regeringen kommer att verka för att utveckla förståelsen för demokratins

idéer och möjligheterna till samarbete. Demokratistöd berör en lång rad

samhällsområden.

 Regeringen beräknar att totalt över 200 miljoner kronor kommer att användas för

demokratirelaterade insater under 1995/96. En av de viktigaste samarbetsformerna

är enskilda organisationers och folkrörelsers insatser. Regeringen föreslår en

ökning av utrymmet för sådana insatser till 85 miljoner kronor vilket motsvarar

en ökning på ca 10 miljoner kronor på årsbasis. Regeringen föreslår också att en

försöksverksamhet med stöd via svenska partier inleds.

 I reformprocessen är kvinnorna särskilt utsatta. Sveriges samarbete med

Central- och Östeuropa bör verka för jämställdhet. Insatser som syftar till att

förbättra möjligheterna för östeuropeiska kvinnor att forma samhällsutvecklingen

skall utgöra en integrerad del av samarbetet.

 Betydande insatser kommer att göras i Estland och Lettland för att underlätta

integreringen av de delar av befolkningen som inte har estniska respektive

lettiska till modersmål, bl.a. genom stöd till undervisningen i de båda språken.

Språkkunnande är en förutsättning för medborgarskap. En snabbare integrering

ökar möjligheten att utöva demokratiska rättigheter och kan bidra till ökat

förtroende mellan folkgrupper.

 Svenska institutet stödjer en synnerligen viktig kulturverksamhet och ett

utbyte på högskole- och forskningsnivå. Akademiska och kulturella kontakter är

avgörande för att driva samhällsdebatten vidare. Till Svenska institutet

beräknas ett anslag om 75 miljoner kronor för 1995/96, vilket innebär en ökning

med 7,5 miljoner kronor (varav 5 miljoner för en tolvmånadsperiod).

Att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

Omvandlingen till en fungerande marknadsekonomi har gått snabbt framåt,

samtidigt som länderna uppvisar betydande olikheter. Efter en kraftig

produktionsnedgång är tillväxten nu positiv i t.ex. de baltiska staterna och

flera länder i Centraleuropa. Svårigheterna är som störst i Ryssland. Samtidigt

är i alla de central- och östeuropeiska länderna risken för omfattande

arbetslöshet och sociala umbäranden i delar av befolkningen frågor som kräver

ökad uppmärksamhet. Social osäkerhet är inte förenlig med bärkraftig ekonomisk

omvandling.

 Tillgång till marknaderna i Västeuropa är av mycket stor betydelse för de

central- och östeuropeiska ländernas ekonomiska utveckling. EU:s s.k.

Europaavtal spelar här en viktig roll.

 Huvuddelen av det svenska samarbetet avser stöd till ekonomisk omvandling,

utveckling och integration. Syftet är att bygga upp marknadsekonomins

institutioner, såväl företag som fackföreningar och den offentliga sektorn; att

underlätta för handel och näringsliv, såväl privat som kooperativ och offentlig

och att främja investeringar. Stödet utgörs både av kunskaps- och

kapacitetsutveckling och av finansiellt stöd.

 En särskild satsning görs inom sociala sektorn. Insatser utvecklas inom hälso-

och sjukvård, lokal förvaltning, arbetsförmedling och andra nyckelområden för en

socialt hållbar ekonomisk omvandling. Insatser till stöd för handikappade bör

också uppmärksammas.

 Näringslivsutveckling är särskilt viktig. Samverkan med svenskt näringsliv har

ömsesidigt intresse för Sverige och länderna i Central- och Östeuropa. De

kontakter regeringen redan har haft med svenska företagsledare och

näringslivsorganisationer har gett värdefulla synpunkter på frågor och problem

som rör handeln med och investeringar i de central- och östeuropeiska länderna.

Regeringen kommer också att inbjuda näringslivets aktörer till ett svenskt

samrådsforum för östsamarbetet, där gemensamma intressen avseende östsamarbetet

kan diskuteras.

 Svensk handel med Central- och Östeuropa har expanderat snabbt. För att

ytterligare främja export och investeringar avser regeringen att höja

exportkreditgarantiramen från en till två miljarder kronor, samt att ramen

öppnas också för export och investeringar i Ukraina, Vitryssland och Kazakstan

med vissa begränsningar.

 Det stöd om 300 miljoner kronor som utfästes till de baltiska staterna 1992 och

som ännu ej utnyttjats, tas i anspråk för att stödja de finansiella sektorerna,

i form av stöd till banksektorns konsolidering samt eventuellt ytterligare

bidrag till det baltiska investeringsprogrammet.

 Vissa ekonomiska sektorer som energiförsörjning, varudistribution eller

jordbruk kan bli föremål för strategiska, långsiktiga satsningar. Ett nära

samarbete inom EU, och med Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken

(EBRD) och Världsbanken, liksom övrigt nordiskt och internationellt samarbete är

avgörande för de ekonomiskt orienterade aktiviteterna.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Miljöfrågorna har från första början varit ett huvudelement i östsamarbetet. Vid

konferensen i Ronneby 1990 fördes det regionala miljösamarbetet kraftigt framåt.

Samarbetet med internationella organisationer gav miljöfrågorna en

högprioriterad ställning.

 I denna proposition föreslår regeringen en sammanhållen miljöstrategi för

Östersjöregionen.

 En samlad anslagspost om 169 250 000 kr för miljöinsatser under 1995/96

inrättas. Därutöver bereds ytterligare multilaterala insatser på miljöområdet.

 Kompetenta institutioner på miljöområdet är en förutsättning för balanserade

och välavvägda beslut till stöd för en hållbar miljö. Stöd för uppbyggnaden av

förvaltningar och institutioner i Central- och Östeuropa blir ett viktigt inslag

i samarbetet. Statens naturvårdsverk erhåller särskilda medel för

myndighetsuppbyggnad.

 Behoven av investeringsmedel för miljöinsatser är stora men möjligheterna att

klara investeringar enbart med internationella krediter är fortfarande

begränsade. I samarbetsprogrammet kommer på miljöområdet den nya myndigheten att

få i uppdrag att bereda investeringsprojekt inom Östersjöprogrammet i

samfinansiering med de internationella bankerna och andra givarländer.

 Det är angeläget att kärnsäkerhetsinsatserna i Litauen, inom

kärnämneskontrollen i OSS-staterna och på strålskydds- och avfallsområdet kan

fortsätta bedrivas på ungefär samma nivå som hittills. Därför kommer 83 miljoner

kronor att användas för insatser som främjar kärnsäkerhet och strålskydd. Det

avser insatser genom Statens kärnkraftinspektion och Statens

strålskyddsinstitut. Härutöver finns under anslagsposten för regeringens

disposition medel reserverade för ett eventuellt fortsatt bidrag till EBRD:s

kärnsäkerhetsfond. Totalt kan 128 miljoner kronor komma att satsas inom dessa

områden. Samarbetet inom ramen för EU fördjupas.

Samarbetsländerna

Koncentrationen av det bilaterala samarbetet med Estland, Lettland, Litauen,

Polen och Ryssland är en konsekvens av Sveriges geopolitiska läge och strävan

att lämna ett bidrag till ett dynamiskt och demokratiskt norra Europa. Med dessa

länder finns många historiska och kulturella band. Sverige har med dessa

grannländer många gemensamma intressen.

 Samarbetet med Estland, Lettland och Litauen kommer nu i hög grad att syfta

till ländernas fulla Europaintegration, efter den inledande periodens stöd till

självständigheten, genom insatserna för att befästa suveräniteten och den första

reformprocessen. Samarbetet med de baltiska länderna, såväl bilateralt som

multilateralt, kommer att ta det entydigt största utrymmet i anspråk. Samarbetet

kommer att anpassas såväl efter de tre olika ländernas behov som till den breda

regionala och europeiska dimensionen.

 Polen är som grannland till Sverige en viktig partner på de flesta områden,

såväl bilateralt som regionalt - inte minst inom ramen för Östersjöpolitiken.

Regeringen önskar fördjupa och intensifiera de svensk-polska förbindelserna på

samhällets olika områden. Samarbetet med de polska Östersjölänen är av särskilt

intresse. Svenska erfarenheter av den europiska integrationsprocessen kan utgöra

ett värdefullt element i strävan att främja Polens fulla Europaintegration.

 Samarbetet med Ryssland kommer att utökas. En geografisk prioritering kommer

att ges vårt närområde med städerna S:t Petersburg, Kaliningrad, Pskov,

Novgorod, Archangelsk och Murmansk med omgivande län samt Karelen. Men även

andra regioner i Ryssland där reformprocessen är av särskilt intresse skall

kunna komma i fråga för samarbete. Samarbetet med den centrala regeringen i

Moskva intar en särställning för insatser av en övergripande nationell karaktär,

t.ex. inom lagstiftning och central förvaltning. Dessutom skall Sverige vidare

verka för att förstärka samarbetet inom Barentsprogrammet med regionala insatser

i Ryssland.

 Att Sverige koncentrerar det bilaterala östsamarbetet till närområdet får inte

utesluta att Sverige också har ett påtagligt samarbete också med andra länder i

Central- och Östeuropa. Dels har Sverige ett intresse av att bilateralt utveckla

kontakterna. Dels har Sverige en möjlighet att främja det gemensamma intresset

av alleuropeisk säkerhetsgemenskap, bärkraftig uveckling och integration.

Månghundraåriga kulturella och ekonomiska relationer till Centraleuropa behöver

utvecklas i ljuset av nutidens utmaningar. Det gäller särskilt Slovakien,

Tjeckiska republiken och Ungern, som liksom ett antal andra länder med

Europaavtal tagit betydelsefulla steg mot EU-medlemskap. Det gäller också

Vitryssland och Ukraina, där samhällsomvandlingen fortfarande är i

inledningsskedet. Framgångsrika reformer är av stor betydelse för den bredare

regionala integrationen. Även med länderna i Kaukasus och Centralasien bör visst

samarbete kunna äga rum.

Samarbetsinstrumenten

Insatserna i samarbetsländerna får med nödvändighet olika profil, beroende på

ländernas utveckling och behov av stöd. Flexibiliteten är av stor betydelse.

Regeringen anser att en väl genomtänkt metodik är nödvändig för att ge

verksamheten tillräcklig stadga. Bildandet av den nya biståndsmyndigheten skall

ses i detta ljus.

 Samarbetets utformning skall baseras på grundliga analyser av de olika

ländernas aktuella politiska och ekonomiska utveckling, en redovisning av

erfarenheterna av insatsernas dittillsvarande inriktning och utformning samt en

bedömning av de fortsatta behoven och önskemålen i fråga om svenska insatser. De

sektoriella prioriteringarna görs med utgångspunkt från de övergripande målen

och samarbetsländernas önskemål. Hänsyn tas även till inriktningen av EU:s

samarbete med respektive land, när insatsområdena bestäms.

 Geografiska och sektoriella prioriteringar kombineras och utgör basen för

regeringens beslut om östsamarbetets policyinriktning. För varje land

fastställer regeringen riktlinjer, som innefattar bedömningar av

storleksordningen av de möjliga samarbetsinsatserna inom olika sektorer för

planeringsperioden som helhet. På grundval av riktlinjerna utformar

biståndsmyndigheten de operativa målen för varje samarbetsland.

 Anpassningen av samarbetet till ändrade förutsättningar gäller även insatsernas

art. Kunskaps- och kapacitetsutveckling framstår alltjämt som ett strategiskt

viktigt arbetsfält, även om innehåll och utformning får en alltmera

specialiserad prägel i takt med att reformerna i de central- och östeuropeiska

staterna avancerar. Inför den fortsatta anpassningen av lagar, förordningar och

föreskrifter till EU:s regelverk finns ett betydande behov av tekniskt

samarbete.

 Det är samtidigt klart att närmandet mellan Europas länder ställer stora krav

på utbyggnaden av infrastrukturen. I och med att flertalet central- och

östeuropeiska länder genomför ekonomiska stabiliseringsprogram, förbättras deras

tillgång till de internationella finansieringsinstitutionernas kreditgivning.

Det tekniska samarbetet får som en av sina viktigaste uppgifter att komplettera

det finansiella stödet. Omvänt, kommer kunskapsutvecklingen att i större

utsträckning än tidigare förutsätta att det finns möjlighet att finansiera

anläggningar, där de förvärvade kunskaperna kan tillämpas. Sverige skall, såväl

i sitt bilaterala samarbete med Central- och Östeuropa som inom ramen för EU:s

östsamarbete, verka för en väl balanserad kombination av tekniskt bistånd och

finansiellt stöd.

 Biståndsmyndigheterna har under den tid som Sveriges östsamarbete pågått, byggt

upp en betydande fond av kunskaper och erfarenheter inom sina respektive

arbetsfält. Samordningen har förbättrats. Sammanslagningen av BITS, SIDA och

SWEDECORP (jämte SAREC) är en konsekvens av denna utveckling. Ett samlat ansvar

på verksnivå för merparten av de svenska biståndsinsatserna kommer att innebära

klarare roller, högre effektivitet och tydlighet i samarbetet. En omfattande

kunskap och erfarenhet samlas i den särskilda avdelning för Central- och

Östeuropa som upprättas inom myndigheten. Denna blir därmed väl lämpad att

medverka i det analysarbete som nämns i det föregående. Det blir lättare att

åstadkomma en för varje sektor och land anpassad kombination av olika

biståndsinstrument. Sammanslagningen erbjuder bättre förutsättningar för

effektivare insatser vad gäller upphandling, konkurrensneutralitet samt

utvärdering och uppföljning av samarbetsinsaterna. Behovet av att få en mera

samlad bild av det som görs i ett visst land eller inom en viss sektor kan

lättare tillgodoses. Den nya myndigheten föreslås få förstärkta administrativa

resurser.

EU:s östsamarbete

Europeiska unionen har ett omfattande samarbete med Central- och Östeuropa. Det

innefattar politisk dialog, handelsfrämjande åtgärder, ekonomiskt samarbete och

tekniskt bistånd. Den del av EU:s stödprogram som anknyter till de i

propositionen behandlade aktiviteterna bedrivs främst inom ramen för PHARE

(1994: ca 9 miljarder kronor) för de central- och östeuropeiska länderna och

TACIS (1994: ca 4,5 miljarder kronor) för OSS-länderna. För Sveriges deltagande

i EU:s östsamarbete avräknas från anslaget 502,5 miljoner kronor för det

förlängda budgetåret 1995/96.

 Sverige skall spela en aktiv roll i EU:s samarbete med Central- och Östeuropa

och medverka till att det vidareutvecklas och effektiviseras. Regeringen kommer

att arbeta för att ökad uppmärksamhet ägnas Östersjöregionen inom såväl PHARE

som TACIS. Vidare skall regeringen verka för att miljöaspekterna, det

medborgerliga inflytandet, jämställdheten och den sociala tryggheten beaktas i

relevanta sammanhang i EU:s östsamarbete. Genom information och

kontaktverksamhet bör goda förutsättningar skapas för att kunskaper och

erfarenheter hos svenska företag, myndigheter och organisationer skall komma

till användning i EU:s östsamarbetsprojekt. Sveriges fortsatta bilaterala stöd

till Central- och Östeuropa kommer att kunna fungera förstärkande och

kompletterande i förhållande till det som bedrivs av EU.

 EU:s stöd till länderna i Central- och Östeuropa sker inom ramen för

Europaavtalen och inom ramen för den strategi för de central- och östeuropeiska

ländernas integration i EU som antogs vid toppmötet i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994.

Det regionala samarbetet med Norden inom Östersjö- och Barentsregionen

Det regionala samarbetet med Norden inom Östersjö- och Barentsregionen har

intensifierats de senaste åren. Det regionala samarbetet har kommit att få allt

större betydelse då det främjar gränsöverskridande samarbete, förenar människor

och främjar kulturell mångfald.

 De nordiska länderna har samverkat bl.a. genom Nordiska ministerrådet. Under de

senaste åren har samarbetet utvidgats till att även gälla närområdet. Ett nytt

närområdesprogram har initerats och innebär förutom fortsättning av insatser i

Baltikum en generell utökning av närområdesaktiviteterna till nordvästra

Ryssland avseende bland annat utbytes- och stipendieprogram och upprättandet av

ett informationskontor i S:t Petersburg.

 Östersjörådet bildades år l992 för att främja och fördjupa Östersjösamarbetet.

Östersjörådet har bland annat initierat upprättandet av en Euro-fakultet i Riga.

Det ekonomiska samarbetet har fått en alltmer framskjuten plats. Östersjörådet

verkar också genom flera EU-länder och kommissionens deltagande som en brygga

till EU. Sverige övertar ordförandeskapet för Östersjörådet i maj l995.

 Barentssamarbetet, som startade l993 har utvecklats genom att de fem nordiska

länderna, Ryssland och EG i januari l993 undertecknade en deklaration om

samarbete i den euroarktiska Barentsregionen. Ett Barentsprogram har utarbetats

och omfattar samarbetsområden inom bland annat miljö, regional infrastruktur,

ekonomisk utveckling, turism och hälsovård.

Övrigt multilateralt samarbete

Multilaterala organ såsom de internationella finansieringsinstitutionerna,

FN-organen och Europarådet, spelar en viktig roll i samarbetet med Central- och

Östeuropa. Det gäller såväl finansiellt stöd till reformprocessen som

kunskapsöverföring inom de politiska och ekonomiska sektorerna. Verksamheten

finansieras i första hand med organisationernas ordinarie resurser, men det

förekommer också att bilaterala medel kanaliseras via multilaterala organ.

 En aktiv medverkan i de multilaterala organen är en förutsättning för att

Sverige skall kunna påverka deras verksamhet i en enligt svensk bedömning

önskvärd riktning. Ett nära samarbete med dessa organ ger också ett ökat

kunnande om den politiska och ekonomiska omvandlingsprocessens villkor.

Samfinansiering med multilaterala organ ger ofta bilaterala insatser ökad

genomslagskraft. Sverige skall hålla viss beredskap att medverka i

internationella initiativ vid sidan av dem som finansieras med ordinarie bidrag.

Anslagsposten Multilateralt stöd avser bl.a. sådana insatser. Samordning mellan

multilaterala och bilaterala insatser, liksom mellan multilaterala insatser

inbördes, är nödvändig.

Anslagsöversikt

 1995/96

 (miljoner kronor)

G 1. Samarbete med Central- och Östeuropa

 genom Den nya myndigheten 725

 1.1 Tekniskt samarbete och

 kapacitetsutveckling 313

 1.2 Näringslivsutveckling 75

 1.3 Enskilda organisationer 85

 1.4 Miljösamarbete 169

 1.5 Kärnsäkerhet och strålskydd 83

G 2. Samarbete med Central- och Östeuropa

 genom Svenska institutet 75

G 3. Övriga bidrag till samarbetet med

 Central- och Östeuropa 368

 3.1 Säkerhetsfrämjande insatser 100

 3.2 Multilateralt stöd 135

 3.3 Till regeringens disposition 133

G 4. Avsättning för förlustrisker vad avser

 garantier för finansiellt stöd och

 exportkreditgarantier 48

G 5. Täckande av eventuella förluster i

 anledning av statliga garantier 0

Summa littera G. 1 216

Avräkning bidrag till EU:s budget 503

Totalt 1995/96 1 719

Anslag 1997 1 145

Anslag 1998 1 145

Totalt 1995/96-1998 4 010

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen initierade på hösten 1989 ett svenskt samarbetsprogram för Central-

och Östeuropa omfattande en miljard kronor. Tyngdpunkten lades på

kunskapsutveckling, som bedömdes ha den största strategiska betydelsen i

förhållande till storleken på de anslagna medlen. Demokratiska reformer,

återupprättande av marknadsekonomi och förbättrad miljö var de viktigaste målen.

En tredjedel av programmet avsåg Polen, där samhällsomvandlingen kommit längst.

Den baltiska självständighetsrörelsens framgångar öppnade vägen för ett

kraftfullt svenskt stöd.

 Det bilaterala stödet kanaliserades huvudsakligen via bistånds-myndigheterna.

BITS gavs i uppdrag att svara för huvuddelen av det tekniska samarbetet,

Swedfund och sedermera SWEDECORP för näringslivssamarbetet, SIDA för insatserna

genom enskilda organisationer samt Svenska institutet för expertutbyte,

samarbete inom högre utbildning, forskning och kulturkontakter.

 Genom multilaterala organ - bl.a. genom de för ändamålet särskilt upprättade

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (EBRD) och samordningsorganet

G 24, bestående av de 24 OECD-länderna - bidrog Sverige till

projektfinansiering och makroekonomiskt stöd.

 Samtidigt utvecklades allt närmare kontakter mellan olika delar av samhället:

statliga myndigheter, län och kommuner, universitet, organisationer,

folkrörelser och enskilda. Näringslivets satsningar har kraftigt ökat det

ekonomiska utbytet.

 De baltiska staternas frigörelse på hösten 1991 och Sovjetunionens sönderfall

kort därefter skapade delvis nya förutsättningar och behov. En treårsram

inrättades omfattande en miljard kronor per år. Vissa nya initiativ togs - bl.a.

avsattes medel för att bistå Estland, Lettland och Litauen i deras strävan att

befästa sin återvunna självständighet, det s.k. suveränitetsstödet. Insatserna i

nordvästra Ryssland utökades. Det bilaterala samarbetet kom därmed att omfatta

hela det geografiska närområdet, dvs. Polen, de baltiska staterna och nordvästra

delen av Ryssland.

 Det andra treårsprogrammet löper ut den 30 juni 1995. Under de fem år som

samarbetet med Central- och Östeuropa i nuvarande former pågått, har 3,6

miljarder kronor anvisats för ändamålet över Utrikes-departementets huvudtitel.

Sedan budgetåret 1992/93 redovisas medlen under littera G. Samarbete med

Central- och Östeuropa. Betydande belopp har dessutom avsatts för insatser över

andra anslag, främst Utrikesdepartementets anslag för utvecklingssamarbete,

littera C, i vad avser katastrofbistånd och humanitära insatser, samt över

Miljö- och naturresursdepartementets och Näringsdepartementets huvudtitlar,

avseende åtgärder i enlighet med regeringens klimatpolitiska propositioner

(prop. 1992/93:99 och 179). Härutöver har vissa andra departement och

myndigheter inom sina respektive verksamhetsområden finansierat insatser till

ett belopp som överstiger 150 miljoner kronor.

 Samarbetet med Central- och Östeuropa avser ytterst att medverka till att

länderna kan delta fullt ut i det reguljära internationella samarbetet och

utbytet på alla områden. Biståndet i nuvarande form bör så småningom kunna fasas

ut. Det råder emellertid, nationellt lika väl som internationellt, stor enighet

om att flertalet central- och östeuropeiska länder ännu under en tid är i behov

av särskilt stöd. Samtidigt uppvisar de berörda länderna stora skillnader i

fråga om politisk och ekonomisk utveckling. Samarbetet bör alltså fortsätta men

fortlöpande anpassas till de ändrade förutsättningarna och till

samarbetsländernas prioriteringar.

 Regeringen har i sin regeringsdeklaration uttryckt avsikten att intensifiera

samarbetet med länderna i Central- och Östeuropa. I föreliggande proposition om

ett nytt program för tiden 1 juli 1995 - 31 december 1998 anger regeringen

riktlinjerna för det fortsatta samarbetet.

 Det bygger på erfarenheterna av det hittillsvarande samarbetet, som på

riksdagens begäran blivit föremål för en översyn. Regeringen gav Kommittén för

analys av utvecklingssamarbete i uppdrag att göra en sådan. Betänkandet lämnades

till regeringen i december 1994. Dess huvudinnehåll redovisas i bilaga 1.

Remissinstansernas synpunkter på utvärderingen sammanfattas i bilaga 3.

 Vidare har programmet utformats under hänsynstagande till att Sverige genom

sitt medlemskap i Europeiska unionen fr.o.m. den 1 januari 1995 deltar i dess

omfattande samarbete med Central- och Östeuropa. Härigenom uppstår en ny

relation mellan det bilaterala och det multilaterala samarbetet.

 Slutligen har konsekvenserna beaktats av den omorganisation av de svenska

biståndsmyndigheternas verksamhet som regeringen i oktober 1994 tog initiativ

till. Den förstärkning av resurserna och förbättring av samordningen som

sammanslagningen av myndigheterna innebär möjliggör en grundligare planering av

verksamheten och ett effektivare genomförande. Den nya myndighetens verksamhet

diskuteras vidare i avsnittet Anslagsfrågor.

Databas över projektsamarbetet med Central- och Östeuropa

Inom ramen för översynen har i samråd med biståndsmyndigheterna och

Utrikesdepartementet en databas över det projektarbete som äger rum med Central-

och Östeuropa utarbetats. Formatet för databasen ansluter sig till de

rapporteringskrav som finns gentemot OECD, men har på vissa punkter

kompletterats och modifierats för att svara mot specifika svenska krav. Under

våren 1995 kommer en grundlig genomgång av databasen med uppdateringar och

korrigeringar samt komplettering med nya variabler att ske i syfte att den skall

vara färdigställd i samband med att den nya biståndsmyndigheten inleder sin

verksamhet. Regeringen kommer för riksdagen senare redovisa fullständig

statistik, bl.a. med fördelning mellan länder och sektorer.

4 Att främja en säkerhetsgemenskap

Regeringens bedömning:

- Samarbetet med Central och Östeuropa syftar till

att främja en säkerhetsgemenskap i Europa. Ut-

rymmet för säkerhetsfrämjande insatser vidgas.

- Stödet till de suveräna baltiska staternas upp-

byggnad av bl.a. tull, polis, kustbevakning och

säkerhetspolitisk kompetens utgör en viktig del av

de säkerhetsfrämjande insatserna.

- Säkerhetsfrämjande insatser skall i fortsätt-

ningen kunna genomföras inom ett vidgat geogra-

fiskt område, bl.a. för att motverka s.k. lågnivå-

hot.

4.1 Gemensam säkerhet

Efter det kalla krigets slut har insikten vuxit om ett gemensamt regionalt och

globalt samöde och därmed vikten av ett breddat säkerhetsbegrepp.

Omvärldsförändringarna, särskilt i Central- och Östeuropa, har ändrat villkoren

för den svenska säkerhetspolitiken. I Sverige och internationellt finns en

framväxande helhetssyn på säkerhetsfrågorna. Säkerhet kan inte byggas enbart med

militära medel.

 Samtidigt som risken att Sverige skulle dras in i en större militär konflikt

har minskat i och med det kalla krigets slut, har nya säkerhetsproblem uppstått.

Det nordeuropeiska området är fortsatt strategiskt betydelsefullt och

anhopningen av trupp och materiel är omfattande i vårt närområde. Sverige berörs

också av många s.k. lågnivåhot - miljöförstöring, bristande kärnsäkerhet,

internationell kriminalitet och okontrollerad migration, vilka endast kan

motverkas genom internationellt samarbete.

 Dessa hot och den historiska klyfta som existerar mellan den västra och östra

delen av Europa samt strävan att utsträcka säkerhet och stabilitet österut utgör

bakgrunden till tillkomsten av North Atlantic Co-operation Council (NACC),

NATO:s Partnerskap för fred, Västeuropeiska unionenes utvidgning i form av

associerat partnerskap för central- och östeuropeiska länder, EU:s

stabilitetspakt samt inte minst EU:s Östeuropastrategi. Dessa bidrar alla till

ökad stabilitet och till att stärka den gemensamma säkerheten. Även svensk

politik visavi Central- och Östeuropa, i vilken samarbetsprogrammet utgör ett

viktigt instrument, skall söka motverka spänningar och främja stabilitet.

 Samarbetet med Central- och Östeuropa har en bred förankring hos det svenska

folket och i riksdagen. Det unikt breda engagemanget i samarbetet från alla

delar av det svenska samhället har haft ett stort värde. Kontakterna mellan

människor, företag, myndigheter och organisationer bidrar till förtroende,

utveckling och integration. Bredden och mångfalden i relationerna med Central-

och Östeuropa har också en viktig demokrati- och säkerhetsfrämjande effekt.

 I Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa intar Östersjöområdet en

särställning. Hit hör Estland, Lettland och Litauen samt Finland, Danmark, Polen

och Tyskland. Men hit hör också delar av vårt ryska närområde, nämligen staden

S:t Petersburg, Leningrads län, Pskovs län, Kaliningradområdet samt i någon mån

även Vitryssland och andra länder. Sveriges samarbete bygger på en regional

helhetssyn. Samarbetet i Östersjöområdet grundas ytterst på intresset av

säkerhetspolitisk stabilitet, en fördjupning av demokratin och en dynamisk

utveckling och integration på alla samhällets områden. Detta är en huvuduppgift

för svensk utrikes- och säkerhetspolitik.

 I Östersjöregionen finns en tusenårig tradition av handelsutbyte, liksom av

kontakter mellan människor och kulturer. Östersjöregionen har förutsättningar

att åter bli ett av Europas tillväxtområden. Från 1800-talets slut och fram till

revolutionsåret 1917 hörde S:t Petersburgsområdet till Europas mest framstående

i kulturellt, vetenskapligt, tekniskt och industriellt hänseende. Även idag

finns här en mycket stor potential. Med närmare sex miljoner invånare är detta

inte bara Östersjöområdets utan hela norra Europas största stad. Om, eller

snarare när, den ekonomiska utvecklingen där tar fart kommer det att mycket

starkt påverka utvecklingen i hela Östersjöområdet, inklusive Sverige.

 I än högre grad kan detta sägas om Polen. Med sina nära 40 miljoner invånare är

detta land Centraleuropas största. De ekonomiska reformerna har i stor

utsträckning varit framgångsrika. Tillväxttakten hör till de högsta i Europa.

 Sveriges engagemang för Östersjöområdet kommer till uttryck inom agerandet i

EU, i Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE, tidigare ESK), i

Östersjörådet, det nordiska samarbetet samt genom bilateralt samarbete.

 I det följande skall samarbetet beröras vad gäller dess bidrag till säkerhet

och stabilitet i vårt närområde.

4.2 De baltiska staterna

I den svenska östersjöpolitiken spelar samarbetet med de baltiska staterna (i

det följande även kallade Baltikum) en central roll. Kontakterna med Estland,

Lettland och Litauen på alla nivåer i det svenska samhället är nu mycket täta

och vittförgrenade. Handeln utvecklas snabbt. De ryska förbanden har i ordnade

former och i enlighet med avtal dragits bort från de tre länderna. Omvandlingen

mot marknadsekonomi är på god väg. Valutareformer har i kombination med en

framgångsrik ekonomisk stabilisering genomförts i alla tre länderna. Det

demokratiska systemet har visat sig fungera även i de politiska kriser som

förekommit i de tre länderna.

 Svensk baltikumpolitik syftar till att få alla parter att inse att det ligger i

deras egenintresse att betrakta de baltiska staterna som självständiga och

omistliga beståndsdelar av Europa.

 Estlands, Lettlands och Litauens fortsatta och stärkta självständighet,

demokrati och ekonomiska utveckling utgör också ett svenskt säkerhetspolitiskt

intresse. Regeringen ser som en viktig uppgift att bidra till att upprätthålla

stabiliteten i vårt närområde genom att verka för att minimera friktion mellan

de baltiska staterna och Ryssland. Denna uppgift består även efter det ryska

trupptillbakadragandet.

 Den snabba och genomgripande samhällsomvandligen i Baltikum och dess närområde

har också uppenbarat nya hot och risker för stabilitet och säkerhet i

Östersjöregionen. Hit hör gränsöverskridande organiserad brottslighet,

flyktingsmuggling samt handel med vapen och radioaktiva ämnen. Sverige skall

verka aktivt för ett samarbete med berörda länder för att bemöta dessa hot. De

säkerhetsfrämjande insatserna utgör ett instrument för stöd på detta område.

 En central strävan för svensk politik i Baltikum är också att engagera så många

andra länder som möjligt, inte minst inom EU, i samarbetet med de baltiska

staterna. Därigenom ökar Estlands, Lettlands och Litauens säkerhet. Baltikum är

på intet sätt endast ett svenskt eller nordiskt intresse.

 Sveriges samarbete med Estland, Lettland och Litauen har genomgått tre faser.

Den första inleddes när de baltiska staterna återvann sin självständighet i en

process 1988-91. Under denna tid återupptäckte Sverige grannfolken på andra

sidan Östersjön. Ett omfattande stöd växte fram i det svenska samhället för

demokrati och självständighet i Estland, Lettland och Litauen. Genom tidig

närvaro i Tallinn, Riga och Vilnius kunde Sverige lämna viktiga bidrag till den

baltiska frihetsrörelsen, även i tider när konflikterna skördade människoliv och

en positiv utgång var allt annat än säkrad. Ett omfattande politiskt och

ekonomiskt samarbete grundlades. Den 29 augusti 1991 kunde Sverige inviga

ambassader i de återigen fria baltiska grannländerna Estland, Lettland och

Litauen.

 Under den andra fasen 1991-1994 konsoliderade de baltiska länderna sin

självständighet. De utvecklade moderna statsapparater, införde egna valutor och

inledde en genomgripande samhällsomvandling. Det var också en prövande tid då

många hinder behövde övervinnas, i de egna länderna, i Ryssland och i

Västeuropa. Under denna tid fortsatte det svenska stödet att utvecklas, inte

minst det s.k. suveränitetsstödet. Frihandelsavtal ingicks år 1992, vilka gav de

baltiska länderna fullt tillträde till den svenska marknaden för industrivaror.

Det faktum att EU upptog förhandlingar med de baltiska staterna om

frihandelsavtal hängde till stor del samman med att Sverige, Norge och Finland i

sina förhandlingar med EU krävde att få behålla frihandeln med Baltikum. Estland

och Lettland lade med ett omfattande lagstiftningsarbete grunden för att de

många människor som saknar medborgarskap skall kunna integreras i samhället.

Såväl förhandlingarna om trupputtåget som medborgarskapslagstiftningen ledde

till häftiga inrikespolitiska debatter samt återkommande friktioner med

Ryssland. I båda skeendena spelade Sverige och svenskt stöd en betydande roll.

 Den 31 augusti 1994 var det ryska militära uttåget från Baltikum i princip

fullbordat. Sverige följde förhandlingarna om trupptillbaka-dragandet mellan

Ryssland och de baltiska staterna noga. I de estniska och lettiska fallen

ställde Sverige i utsikt visst ekonomiskt stöd för att underlätta dessa avtals

ingående och genomförande. Sverige kommer att följa upp samtliga dessa åtaganden

och kommer likaledes att noga följa de lettisk-ryska och estnisk-ryska

truppavtalens genomförande även i andra relevanta avseenden.

 Med Sveriges medlemskap i EU och de baltiska staternas frihandelsavtal med EU

har inletts vad som skulle kunna kallas svensk baltikumpolitiks tredje skede.

Ett rimligt antagande är att detta kommer att sträcka sig något decennium framåt

och avslutas när Estland, Lettland och Litauen blivit EU-medlemmar. Detta tredje

skede i svensk baltikumpolitik kommer att präglas av stöd till ländernas fulla

Europaintegration.

 Det är ett starkt svenskt intresse att de baltiska länderna blir EU-medlemmar.

Ett delmål, som är på god väg att uppfyllas, är att de av relevanta aktörer

tillerkänns hörande till samma kategori som övriga centraleuropeiska länder. Att

motverka att balterna särbehandlas i förhållande till övriga Centraleuropa är av

stor betydelse för Estland, Lettland och Litauen. Det ligger också i Sveriges

intresse. Enligt överenskommelse mellan EU-länderna skall Europaavtal

framförhandlas med Estland, Lettland och Litauen under första halvåret 1995,

vilket innebär en betydligt närmare knytning till EU samt ett

medlemskapsperspektiv.

 Två tendenser kommer under detta skede att få ett allt tydligare genomslag i

svensk baltikumpolitik. Samlingsbegreppet "Baltikum" kommer att bli allt mindre

relevant i takt med att Estland, Lettland och Litauen utvecklas och deras

särarter framträder allt mer. Sverige måste därför i än högre grad utveckla en

politik som är anpassad till den specifika situationen i varje land. Samtidigt

bör baltikumpolitiken i ökande utsträckning ses som en del av en

östersjöpolitik, där även Polen och Ryssland, särskilt S:t Petersburg, Pskov-

och Kaliningradområdena, samt även Vitryssland, har sina självklara platser.

 Baltikumpolitiken bör inlemmas såväl i en politik för norra Europa, som en

politik för hela Europa.

4.3 Ryssland

Utvecklingen i Ryssland är av central betydelse för det europeiska

integrationsarbetet och framväxten av nya säkerhetsstrukturer. Det är en

omdaning som rymmer mycken osäkerhet, men också erbjuder en i ordets rätta

bemärkelse unik möjlighet att långsiktigt bygga upp ett europeiskt samarbete som

befriats från maktpolitik och ideologisk konfrontation och som baserats på

demokratiska principer och respekt för mänskliga rättigheter.

 Omvandlingen innebär en svår och motsägelsefull väg från övervakningssamhälle

till rättsstat, från informationsmonopol till yttrandefrihet och från stagnerad

kommandoekonomi till en social marknadsekonomi. Den utgör för en stor del av

befolkningen också en smärtsam revidering av vad den uppfattat som historiskt

givet. Det innebär att omvandlingen av Ryssland är ett lika tidskrävande som

problemfyllt företag. Under de senaste fyra åren har den demokratiska

utvecklingen hotats av kuppförsök vid två tillfällen. Tjetjenienkrisen har

utsatt den ryska demokratin för ytterligare påfrestningar, men den har också

visat en viss livskraft genom den hårda kritiken mot våldet i Tjetjenien. Kriget

i Tjetjenien kommer att påverka såväl den inrikespolitiska utvecklingen som

förhållandet till Europa.

 Även om den ryska demokratin fortfarande står i sin begynnelse har många

framsteg som för några år sedan framstod som otänkbara gjorts. Enpartidiktaturen

har omvandlats till ett pluralistiskt samhälle med ny författning, med ett

parlament valt i allmänna, fria flerpartival och ett lagstiftningsarbete som

syftar till att efter hand göra landet till en rättsstat. En marknadsekonomi är

på väg att utvecklas, även om framstegen i reformarbetet varit varierande på

olika centrala områden. Samtidigt har imperiet upplösts i sin gamla form och

Ryssland har förvandlats från sovjetisk supermakt till stor federation. Den

genomgripande omvandlingen av hela samhället har samtidigt bidragit till ökad

brottslighet och korruption. Olika former av s.k. lågnivåhot har ökat i

reformernas spår.

 Sveriges övergripande uppgift i denna historiska omdaning är att så långt som

möjligt engagera Ryssland i det europeiska nätverket och förmå Ryssland att

likaledes kanalisera sina intressen och den kraft landet representerar genom de

europeiska institutionerna och inom de europeiska normsystemen.

 Utrikespolitiskt är Ryssland på väg att etablera sig som regional stormakt i

Europa med vilja till samarbete med väst men också med långtgående anspråk på

att få sina egna nationella intressen tillgodosedda. Sveriges relationer måste

präglas av jämbördighet och ömsesidig respekt. I det ligger också att vara

uppriktiga och tydliga om att det nya Europas regler gäller lika för alla stater

t.ex. FN-stadgan och OSSE:s principer. Det rymmer inte några särskilda

rättigheter för stormakter. Att understyrka att normerna och reglerna gäller

lika för alla är ett uttryck för att vi tar Rysslands strävan att bli medlem av

den europeiska kretsen av stater på allvar.

 Partnerskapsavtal har ingåtts såväl med EU som med NATO. Även om medlemskap

idag är svårföreställbart är det troligt att det ekonomisk-politiska samarbetet

med EU kommer att utvecklas och utbytet med NATO vidgas, till bl.a. det

fredsbevarande området. En frivillig bindning av Ryssland till de västeuropeiska

strukturerna ger nya möjligheter till samarbete och stärker säkerhet och

stabilitet i Europa.

 Sveriges och Finlands medlemskap i EU borde uppfattas som något positivt av

Ryssland, som bl.a. ser nya möjligheter till samarbete genom att nordvästra

Ryssland nu gränsar till EU. En viktig uppgift för Sverige är att verka för att

Ryssland engageras mer i det europeiska samarbetet och binds till de europeiska

multilaterala institutionerna. Sveriges medlemskap i EU kommer ytterligare att

underlätta denna uppgift. Vidare öppnas nya kanaler för samarbete genom

deltagandet i EU:s biståndsprogram.

 Det är främst genom en långsiktig uppbyggnad av demokratiska institutioner och

ett modernt näringsliv i de ryska regionerna som välståndet i praktiken kan

komma att öka för det ryska folket. När konkreta förbättringar kan iakttas i

vardagen, på lokalplanet, kommer förtroendet för reformpolitiken kunna öka och

fördelarna med demokratiska reformer och samarbete med omvärlden bli tydliga.

 Det samarbete som syftar till att understödja de ekonomiska reformerna och

demokratiseringen bör därför omfatta såväl regionerna som centrala myndigheter i

Moskva.

 Utvecklingen i Kaliningrad måste bedömas mot bakgrunden att området är skilt

från den ryska landmassan och att där finns en omfattande militär närvaro.

Samtidigt ligger ingen annan del av Ryssland så nära centrala Europa. En rimlig

bedömning är att den militära närvaron torde minska efterhand. Intensifierade

kontakter med Kaliningrad bör eftersträvas, bl.a. bör stöd i olika former till

den civila sektorn kunna övervägas.

4.4 Säkerhetsfrämjande insatser

Mot den bakgrund som ovan tecknats är det regeringens uppfattning att ökade

insatser bör göras för att främja en säkerhetsgemenskap i Europa. Regeringen

avser att vidga hittillsvarande stöd, främst det s.k. suveränitetsstödet, till

en anslagspost för säkerhetsfrämjande insatser. Totalt anslås 100 miljoner

kronor för 1995/96.

 Utöver fortsatta insater för de baltiska staterna bör insatser kunna göras även

på annat håll, kanske framför allt i samarbete med Ryssland där detta främjar en

säkerhetsgemenskap i Europa.

 De ovan relaterade hoten mot stabilitet och säkerhet understryker vikten av

samarbete mellan länderna. Särskilt kommer att eftersträvas regionala projekt

över gränsterna.

 Viktiga erfarenheter har vunnits genom suveränitetsstödet till de baltiska

staterna. Stöd för att stärka demokratins och rättsstatens institutioner har

viktiga säkerhetsfrämjande aspekter, inte minst beträffande s.k. lågnivåhot. De

erfarenheter de svenska aktörerna skaffat sig genom suveränitetsstödet bör ligga

till grund för ett vidgat säkerhetsfrämjande stöd i området. De

säkerhetsfrämjande insatserna i Baltikum skall fortsatt syfta till att befästa

den nationella suveräniteten och bygga upp vitala statsfunktioner.

 Sedan de första suveränitetsstödsprojekten beslutades i december 1991, har

beslut om 150 miljoner kronor fattats inom suveränitetsstödet. För innevarande

budgetår finns 60 miljoner kronor anslagna för dessa ändamål.

 Stödet har utgått till kust- och gränsbevakning, polis och tull,

säkerhetspolitisk kompetensuppbyggnad, civilförsvar och räddningstjänst. Sverige

har okcså medverkat till uppbyggnaden av en försvarsmakt under demokratisk

kontroll.

 Insatserna inom suveränitetsstödet har genomförts bl.a. av Rikspolisstyrelsen,

Generaltullstyrelsen, Kustbevakningen, Statens räddningsverk, Styrelsen för

psykologiskt försvar, Överstyrelsen för civil beredskap, Luftfartsverket,

Sjöfartsverket, Försvarsmakten, Försvarets materielverk, Försvarets

forskningsanstalt samt Utrikespolitiska institutet. Regeringen har beslutat om

varje enskilt projekt.

 Nära hälften, eller 48 %, av stödet har gått till kust- och gränsbevakning,

polis och tull. Merparten härav utgörs av 10 kustbevakningsfartyg samt

utbildning av kustbevakningspersonal i de tre baltiska staterna. Den näst

största posten avser utrikespolitiskt stöd i form av engångsbelopp om 10

miljoner kronor per land som lämnades i december 1991 för att underlätta det

omedelbara återupprättandet av internationella förbindelser. Alla tre länderna

har fått ett omfattande stöd i uppbyggnaden av sin räddningstjänst.

 Suveränitetsstödet har haft en civil och fredstida inriktning. Det som berör

det militära försvaret har utgjort den minsta andelen av suveränitetsstödet och

har främst omfattat ledarskapskurser i Sverige för estniskt befäl samt

deltagande i svensk kadettutbildning av totalt ett tiotal personer från alla tre

länderna. Därutöver medverkar svensk militär personal till utbildningen av den

gemensamma baltiska bataljonen för fredsbevarande insatser (BALTBAT). Förutom

att kunna delta i FN:s fredsbevarande insatser bidrar projektet till att

förmedla kunskaper i demokratisk kontroll över och demokratisk anda i

krigsmakten, språkkunskaper i stor skala samt ett internationellt deltagande.

Stödet till BALTBAT kommer framdeles att utgöra ett av de viktigaste

säkerhetsfrämjande projekten.

 Framöver kommer även väsentliga insatser att göras för att stödja uppbyggnaden

av övervakningssystem för land- och sjögränsen i de tre baltiska länderna.

 Från svensk sida har eftersträvats en samverkan med andra länder i

suveränitetsstödet till de baltiska staterna. Detta har särskilt gällt de

nordiska länderna, USA, Storbritannien, Tyskland och EU-kommissionen. Ett

konkret exempel är samarbetet kring upprättandet och utbildningen av BALTBAT.

 De säkerhetsfrämjande insatserna i Baltikum kommer att fokusera på ovannämnda

områden. Särskilt kommer stöd till hela rättsprocessen - polis, åklagare,

domstol, kriminalvård och lagstiftning - att övervägas. Bekämpande av de s.k.

lågnivåhoten - organiserad brottslighet, smuggling, illegal invandring -

förtjänar kraftfulla stödinsatser. Behovet av ett fortsatt utrikes- och

säkerhetspolitiskt stöd i fråga om kompetens- och kunskapsutveckling torde

bestå. Långsiktighet i planering och åtaganden är viktig.

 Även utanför närområdet har säkerhetsfrämjande insatser genomförts med

finansiering från andra anslag. Som stöd till av OSSE koordinerade insatser för

att mildra effekterna i grannländerna av sanktionerna mot Serbien-Montenegro har

lämnats bidrag om 2,5 miljoner kronor för en gränsövergång mellan Bulgarien och

Rumänien. Vidare har Sverige utfäst bidrag om ca 44 miljoner kronor till två

forskarcentra, som har upprättats i Moskva (ISTC) och i Kiev (ISU). Syftet med

dessa centra är att ge experter på massförstörelsevapen möjlighet att använda

sina kunskaper för fredliga ändamål.

 Inte minst för att underlätta de central- och östeuropeiska ländernas agerande

inom det internationella samarbetet görs en viktig insats genom att med

regelbunden kursverksamhet bidra till utbildningen av de nyetablerade

utrikesministeriernas diplomater.

 De säkerhetsfrämjande insatserna bereds av Utrikesdepartemetet, i samråd med

främst Försvarsdepartementet och berörda myndigheter. Regeringen kommer, bl.a.

genom en nyligen utsedd särskild biträdande statssekreterare, att intensifiera

insatserna och metodutvecklingen på detta område.

5 Att fördjupa demokratins kultur

Regeringens bedömning: Sverige skall bidra till

att fördjupa demokratins kultur i Central- och

Östeuropa, en kultur som bärs upp av det civila

samhällets alla aktörer. Stödet kommer att inrik-

tas på bl.a. uppbyggnaden av rättsstatens institu-

tioner, fria och självständiga media, integre-

ringen av minoriteter samt ökad jämställdhet.

 Ett av de viktigaste inslagen i demokratiarbetet

är de insatser som görs av folkrörelser och andra

enskilda organisationer. Regeringen bedömer det

angeläget att öka möjligheterna för organ knutna

till politiska partier i Sverige att erhålla

finansiering för insatser i Central- och Östeuropa.

 Regeringen vill också öka stödet till kulturut-

byte, högskole- och forskningssamarbete som är

väsentliga för integrationen i den västeuropeiska

gemenskapen.

Den demokratiska omvandlingen i Central- och Östeuropa har omvandlat länderna

med en kraft och hastighet som varit oväntad för de flesta. Kraven på politiska

och ekonomiska reformer växte fram inifrån de kommunistiska samhällena.

Processen gavs i väst ett betydande allmänt politiskt stöd. De västliga

demokratiernas beredskap att aktivt stödja frigörelsen med ekonomiskt stöd och

expertstöd var emellertid begränsad i inledningsskedet. Program för omfattande

stödinsatser också för att stärka demokratin har sedermera utvecklats - såväl

bilateralt som multilateralt.

 Den demokratiska processen fortsätter att överlag utvecklas positivt i

regionen. I de flersta länder, som t.ex. i Sveriges närområde Polen och de

baltiska staterna, har demokratin konsoliderats på ett förtroendeingivande sätt.

Samtidigt uppvisar andra länder, bland dem Ryssland, fortfarande betydande

intern oenighet och oklarhet om synen på demokrati och demokratins väsen.

 Välförankrad demokrati är en förutsättning för stabilitet och säkerhet i vårt

närområde. Demokrati handlar inte bara om fria val och bygger inte heller

uteslutande på effektivitet. Den fungerande demokratin är en del av en

samhällskultur som bygger på olika erfarenheter. En förutsättning är dock en

gemensam syn om vissa grundläggande värden. Där måste finnas en vilja att

respektera mänskliga rättigheter, ett förtroende medborgarna emellan och en

vilja att verka för det gemensamma.

 Respekten för de mänskliga rättigheterna är en förutsättning för att en

utveckling i demokratisk riktning skall kunna få fotfäste i samhället. Bland

dessa rättigheter är yttrandefriheten avgörande för ett öppet politiskt klimat

och partipolitisk mångfald. Fria och rättvisa val är ett uttryck för

befolkningens delaktighet i den politiska processen - men inte den enda. Att

bygga hållbara demokratiska strukturer och institutioner är en långsiktig

process på många olika nivåer. För en hållbar demokratisk kultur krävs väl

fungerande folkrörelser och partier som förmår uttala sina politiska intressen.

Det krävs emellertid också demokratiska institutioner som med öppenhet och

ansvar utövar exekutiva, lagstiftande och dömande funktioner. Fria och

självständiga media spelar härvid en utomordentligt viktig roll.

 Brist på demokratisk kultur kan riskera att urholka förtroendet för politiken,

ibland också för demokratin och dess institutioner. Frustrationen i ett samhälle

kan ta sig olika uttryck, från ointresse för politiska frågor via

politikerförakt till antidemokratiska rörelser. Framväxten av folkrörelser och

medborgerliga organisationer som medför ett livfullt civilt samhälle kan fånga

upp frustration och engagera människor att påverka samhällsutvecklingen i en

positiv riktning. Det är därför viktigt att i tid ta vara på den kraft och

omsorg som demokratirörelserna i de kommunistiska samhällena uppvisade under den

politiska omvandlingens första tid.

 Det finns hot mot de nya demokratierna i Central- och Östeuropa. Men dessa kan

överkommas och förtroendet mellan medborgarna förstärkas. I denna process kan

internationellt samarbete spela en viktig roll. Erfarenhetsutbyte och

kapacitetsutveckling i bred bemärkelse mellan människor, institutioner och

organisationer kan lämna viktiga bidrag i processen. Det breda engagemanget från

alla delar av det svenska samhället för att stärka demokratin - såväl på

basplanet som på regional och statlig nivå - är en god utgångspunkt för att

ytterligare kunna fördjupa demokratins kultur. Östsamarbetet bör, bland annat,

stödja uppbyggande av förtroendeingivande offentliga institutioner, utvecklandet

av ett civilt samhälle med livskraftiga folkrörelser och enskilda organisationer

och utbildningsinsatser för exempelvis journalister.

 För Sverige är det av största vikt att öka och intensifiera det samarbete som

syftar till att utveckla och stärka demokratins kultur i Central- och Östeuropa.

Detta var också en huvudslutsats som drogs i den delrapport till översynen som

gjorts av Sveriges demokratistöd.

 I översynen beskrivs det svenska demokratistödet som volymmässigt

otillräckligt. Vidare konstateras att det inte bedrivits någon sammanhållen och

systematisk verksamhet för att stödja återupprättande och konsolidering av

demokratin i samarbetsländerna. Det föreslås att den nya myndigheten skall få i

uppdrag att utforma demokratistödet utifrån en sammanhållen strategi.

 Flera remissinstanser är kritiska till utredarens något snäva demokratibegrepp.

Det framhålls att alla insatser som innebär kontakter mellan människor har en

demokratikomponent. Invändningar förs fram mot metoden att mäta demokratistödet

i andel av totalt beviljade anslag, då detta inte kan anses på ett korrekt sätt

mäta Sveriges bidrag till demokratiutvecklingen i samarbetsländerna.

 Regeringen anser att stödet till konsolidering och utveckling av demokrati,

rättsstaten och de viktigaste samhällsinstitutionerna i samarbetsländerna är av

central betydelse. Skall demokratimålet omsättas i verklighet måste metodarbete

ges större vikt och möjlighet att utvecklas. Därför avser regeringen att under

innevarande budgetår utarbeta ett uppdrag till den nya myndigheten att ta fram

ett förslag till strategi för hur demokratistödet skall utformas och genomföras.

 Förändringarna i statliga strukturer och i förhållandet mellan stat och

samhälle kommer att ta tid. Dessutom tillkommer omvandlingen av människors syn

på demokratins väsen. Demokrati kan inte påtvingas utifrån, därtill är de egna

nationella erfarenheterna alltför viktiga. Länderna i Central- och Östeuropa kan

dock i omvandlingsprocessen använda erfarenheter utifrån - från länder med

olikartade demokratiska lösningar - för att bygga egna samhällssystem.

 Demokratifrämjande insatser kan göras på många olika sätt och genomsyras i viss

utsträckning så gott som hela samarbetet. Vid sidan av insatser som direkt

syftar till att stärka demokratins och rättsstatens former bör Sverige ge ett

ökat stöd till enskilda organisationers arbete, till kulturutbyte och till olika

utbildningspogram. Regeringen uppskattar att det samlade demokratirelaterade

stödet under 1995/96 kan komma att uppgå till över 200 miljoner kronor.

 Det multilaterala stödet spelar härvidlag en viktig roll för att förmedla

sådana erfarenheter utan att förespråka en viss modell. De komparativa fördelar

multilaterala organisationer har på detta område måste tas tillvara.

 Europarådet bedriver ett flertal samarbetsprogram, varav det största är

"Demosthenes". Verksamheten spänner över områden som mänskliga rättigheter,

media, utbildning, kultur, ungdomsfrågor, miljö, demokrati och rättsutveckling.

En variant av programmet, kallat "Demosthenes bis", inrättades 1992 med

inriktning på Ryssland och övriga OSS-stater.

 Andra viktiga program är "LODE" och "Themis". "LODE" (LOcal DEmocracy) syftar

till utveckling av lokal demokrati i vid bemärkelse, dvs. regionala och lokala

myndigheters infrastruktur, administration, maktfördelning, vallagar,

minoritetsfrågor och gränsöverskridande samt interregionala samarbetsfrågor.

Verksamheten är länderindelad. Samarbetsprogrammet "Themis" syftar till

utbildning i demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens grundvalar för

särskilda kategorier av tjänstmän (åklagare, domare, poliser m.fl.).

 Sverige har bidragit med drygt fyra miljoner till Europarådets program.

 OECD samordnar flera multilaterala givares utbildningsinsatser för offentlig

administration. OECD inrättade år 1990 ett särskilt sekretariat för stöd till

den politiska och ekonomiska reformprocessen i Central- och Östeuropa (Centre

for Co-operation with European Economies in Transition, CCET). Sekretariatet ger

tekniskt stöd i form av politisk-ekonomisk rådgivning samt arrangerar seminarier

och konferenser där de central- och östeuropeiska länderna och OECD-länderna

diskuterar olika aspekter av den ekonomiska reformpolitiken. Vid centret finns

en projektdatabas för humanitärt och tekniskt samarbete med länderna i Central-

och Östeuropa. OECD har även inrättat ett regionalt utbildningscentrum i

skattefrågor i Köpenhamn.

 I maj 1992 etablerade OECD ett program, SIGMA, för reformering av

statsförvaltningarna i Bulgarien, Polen, Rumänien, Slovakien, Tjeckiska

republiken och Ungern tillsammans med EU/PHARE. SIGMA integrerades i CCET:s

verksamhet och har utvidgats att även omfatta Estland, Lettland, Litauen,

Albanien och Slovenien. Målsättningar är att ge stöd till uppbyggandet av

ändamålsenliga och effektiva institutioner som kan upprätthålla marknadsekonomi

och utgöra en bas i pluralistiska demokratiska samhällen.

 Sverige har bidragit till CCET-sekretariatet med 5,4 miljoner kronor, inklusive

bidrag till SIGMA.

 Förenta nationernas utvecklingsprogram (UNDP) samordnar världsorganisationens

tekniska bistånd. FN kan främst genom UNDP spela en roll exempelvis när det

gäller demokratistöd och offentlig administration. Sverige har bidragit med 4

miljoner kronor till UNDP:s Baltic Trust Fund som använts för insatser på detta

område.

 I det uppdrag som regeringen avser utarbeta till den nya myndigheten att ta

fram ett förslag till strategi för demokratistödet bör också analyseras

relationerna mellan bilaterala och multilaterala insatser.

5.1 Demokratins former och rättsstaten

Den omvandling som människorna idag genomför i länderna i Central- och Östeuropa

är resultatet av breda folkrörelsers intensiva arbete för demokrati. Demokrati

och politisk stabilitet kan endast nås genom ett öppet och vittförgrenat

medborgerligt inflytande samt väl förankrade och fungerande rättsliga

institutioner.

 En framträdande målsättning i Sveriges utvecklingssamarbete har varit och

kommer att vara att på olika sätt stödja en omdaning och förändring i de

politiska systemen i länderna i Central- och Östeuropa. Den klara avsikten är

att skapa förutsättningar för att öka medborgarnas inflytande och förbättra

rättssäkerheten. Samarbetet skall främja organisatoriska förändringar och stärka

medborgarnas möjligheter att bli delaktiga i det politiska livet. Det är viktigt

att stödet för rättsstatens uppbyggnad möjliggörs genom insatser på alla nivåer

i samhällsstrukturen, alltså även på lokal nivå.

 Domstolsverket har sedan hösten 1991 avtal med Estland och Lettland om

kunskapsöverföring inom vissa områden av respektive lands rättsväsende.

Samarbetet har tre huvudinriktningar; studiebesök i Sverige av domare från

Estland och Lettland, seminarier i samarbetsländerna med föreläsare från

domstolar och regeringskansliet i Sverige, rådgivning i olika avseenden vad

gäller lagstiftningsarbete. Genom nya avtal från år 1994 utsträcks

rättsutvecklingssamarbetet till åklaragarväsendets och kriminalvårdens områden.

BITS finansierar arbetet.

 Omvälvningar i samhällssystemen i Central- och Östeuropa har förändrat

förutsättningar för medierna. Utvecklingen går mot en fri och oberoende press,

radio och TV. Vidgade kontakter med massmedia, journalistik och journalister i

fungerande demokratier är en viktig faktor i utvecklingen av en fri och

oberoende journalistik. BITS har därför finansierat fortbildning av journalister

i Ryssland.

 Stöd har även givits för migrationspolitiskt samarbete mellan staterna i

Östersjöområdet. Sverige har därvid gjort en utfästelse om ett stöd på 500 000

US dollar (ca 3 750 000 kr) till Internationella migrations-organisationen (IOM)

för sådan verksamhet. Arbetet utföres i nära samarbete med de nordiska

regeringarna och samordnas från IOM:s kontor i Helsingfors. Arbetet syftar

främst till att underlätta för återvändande ryssar från andra f.d.

sovjetrepubliker.

 Regeringen avser att vidareutveckla denna typ av insatser, samt även stödja

insatser som främjar kontakter mellan parlament och mellan regeringsmaktens

utövare, insatser för rättsväsendets utformning, t.ex. lagstiftning och

juristutbildning, samt bättre kännedom om den offentliga förvaltningens

organisation och arbete i ett modernt och öppet samhälle. Svenskt stöd för

lantmäteri och fastighetsregistering har stor betydelse för att skapa fungerande

äganderättsförhållanden.

 Svenska kommuner deltar aktivt i arbetet med att främja demokrati i Central-

och Östeuropa genom det vänortssamarbete som sedan många år bedrivs mellan

kommuner i Sverige och länder på andra sidan Östersjön. Med finansiering av BITS

kan kommunerna genom Svenska Kommunförbundet erhålla statliga medel för

fördjupat vänortssamarbete. De svenska kommunerna kan med sin erfarenhet och

kunskap vara till stort stöd och hjälp när det gäller kommunala nyttigheter

samtidigt som möjlighet att främja svenskt näringsliv ges. Kommunernas

möjligheter att under vissa förutsättningar bedriva tjänsteexport regleras i

lagen (1986:753) om kommunal tjänsteexport. Kommunerna kan också med stöd av

lagen (1994:693) om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämna

internationell katastrofhjälp och annat bistånd, efter regeringens tillstånd

stödja ett land med t.ex. utrustning, rådgivning eller utbildning.

 Regeringen har anvisat sammanlagt 9 miljoner kronor för en försöksverksamhet

med regionalt samarbete mellan svenska länsstyrelser och regionala organ i

Östersjö- och Barentsregionerna. Samarbetet avser kunskapsöverföring inom

länsstyrelsens verksamhetsområden. BITS, som disponerar medlen, har fått i

uppdrag att utarbeta riktlinjer för och utvärdera försöksverksamheten.

 En viktig roll förutses det planerade internationella institutet för demokrati

och fria val (International Institute for Democracy and Electoral Assistance)

kunna komma att spela i samarbetet med länderna i Central- och Östeuropa.

Institutets övergripande syfte är att främja hållbar demokrati.

 Regeringen avser att undersöka det närmare behovet av stöd till de nationella

och lokal val som genomförs. Det är av stor betydelse att de kommande valen i

Ryssland kan genomföras under fullt demokratiska former.

5.2 Stöd till folkrörelser och enskilda organisationer

De enskilda organisationerna spelar en avgörande roll i formandet av

demokratiska samhällen. En stark folkrörelseorganisation och ett livligt

föreningsliv är oftast i sig ett skydd mot missbruk och övergrepp från

makthavarna i demokratiskt svaga länder. Folkrörelsernas bildande verksamhet gör

dem till ett framstående instrument för spridande av nya tankesätt. Initiativ

inom dessa rörelser har oftast större genomslagskraft än vad statliga eller

samhälleliga organ har. Ett viktigt led i det svenska stödet för

folkrörelseorganisationer bör vara vara att genom dessa organisationer främja

kvinnors och ungdomars aktiva deltagande i samhällsbyggandet. I arbetet med att

bygga upp enskilda organisationer i vårt närområde skapas en viktig grund för

att stabilisera demokratin. Inte minst väsentligt i det sammanhanget är att få

till stånd en väl fungerande folkbildningsverksamhet.

 Under 1993 genomfördes en utvärdering av bidragen till enskilda organisationers

samarbete med Central- och Östeuropa. Den konstaterade att stödet till enskilda

organisationer fungerade tillfredsställande. Vissa förslag till effektivisering

föreslogs och har genomförts.

 I den nyligen gjorda översynen dras inga egentliga slutsatser om effekterna av

stödet till enskilda organisationer. Utredaren anser att insatserna varit små

och sinsemellan fristående. En sammanhållen strategi på området har saknats.

 Remissvaren framhåller all kontaktskapande verksamhet som central ur ett

demokratiskt perspektiv.

 Regeringen anser att det är viktigt att ta vara på det engagemang och intresse

som den svenska allmänheten har visat för att hjälpa människorna i regionen.

Regeringen beräknar en ökning av anslagen för samarbete genom enskilda

organisationer, från 47 miljoner kronor 1994/95 till 85 miljoner kronor under

det förlängda budgetåret 1995/96, en ökning med ca 10 miljoner kronor på

årsbasis.

 Sveriges medlemskap i EU öppnar möjligheter för svenska organisationer att

erhålla finansiellt stöd från EU:s olika program, bl.a. demokratiprogramet.

Regeringen anser det angeläget att svenska organisationer kan ta tillvara de

möjligheter som EU:s program erbjuder. Den nya myndigheten kommer ha en viktig

samordningsfunktion för sådana insatser. En informationsskrift kommer att ges ut

för att underlätta för de enskilda organisationerna.

 En demokratisk rättstat kräver en parlamentarisk grundval med ett väl förankrat

partiväsende. Partisystemet i flera av samarbetsländerna är fortfarande i en

utvecklingsfas. Många politiska partier som idag verkar i Central- och Östeuropa

har en svag ideologisk grund och saknar i flera fall rikstäckande organisation.

Det är viktigt att partier företräder breda intressen och inte enbart en liten

elit. Oppositionens roll är av central betydelse.

 I syfte att utreda möjligheterna till statsfinansierat stöd från organ knutna

till partier i Sverige till partier i mottagarländerna tillsatte regeringen i

december 1993 en utredning vars betänkande Demokratier kräva dessa partier! (Ds

1994:63) överlämnades i maj 1994 och därefter remissbehandlades.

 Utredningen föreslår i betänkandet insatser av organ med anknytning till

svenska politiska partier i syfte att stödja partiuppbyggnad i Central- och

Östeuropa såväl som utvecklingsländer. Förslagen innebär att nu gällande regler

för samarbetet ändras, så att stöd till insatser med politiska organisationer

som givare och mottagare kan beviljas. Utredningen föreslår att finanisieringen

av den nya formen av demokratibistånd bör ske genom att särskilda medel avsätts

inom biståndsbudgeten för fördelning till organ knutna till de riksdagspartier

som vill bedriva demokratifrämjande samarbete. Fördelningen av medel föreslås

grundas på ett fast belopp om 300 000 kronor till varje riksdagsparti, samt ett

tillägg om 25 000 kronor per riksdagsmandat. En särskild samrådsnämnd bör

inrättas.

 Regeringen anser att ett stöd till utvecklingen av partier i Central- och

Östueropa bör införas. Under förutsättning av riksdagens godkännande och i

samråd med riksdagspartierna, avser regeringen att inleda en försöksverksamhet,

i huvudsak i enlighet med utredningens förslag. För demokratifrämjande insatser

genom partianknutna organ i såväl Central- och Östeuropa som i utvecklingsländer

föreslår regeringen att 15 miljoner kronor avsätts under 1995/96. Av dessa bör

4,5 miljoner kronor belasta littera G och 10,5 miljoner kronor littera C. Det

bör stå de partianknutna organen fritt att välja geografisk fördelning av

medlen.

 Utöver detta direkta partianknutna stöd, anser regeringen att organ knutna till

partier även fortsättningsvis skall ha möjlighet att söka bidrag via anslaget

för stöd till folkrörelser och enskilda organisationer, såsom föreslås i

utredningen. Detta stöd kan vara mer allmänt inriktat, t.ex. genom att främja

kvinnors och ungdomars deltagande i politik och samhällsliv, bidra till att

skapa goda villkor för folkbildningsarbete och liknande. Stödet bör ges till

långsiktiga politiska demokratiinsatser. Härvid skall de allmänna villkor för

stöd genom folkrörelser och enskilda organisationer gälla, som bl.a. innefattar

organisationernas egeninsats.

5.3 Kultur

Länderna kring Östersjön har starka kulturella band som endast har varit

avklippta under en kort tid sett ur ett historiskt perspektiv. Det kulturella

samarbetet är en viktig länk i strävandena att uppnå goda och varaktiga

grannlandsförbindelser.

 Svenska institutet (SI) har till uppgift att främja Sveriges internationella

kontakter genom bl.a. kulturutbyte. SI har sedan lång tid, med början under

1960-talet, samarbetat med länderna i Central- och Östeuropa inom kulturområdet.

När SI fick ta ansvar för en del av östsamarbetet innebar det därför inte några

nya uppgifter för institutet. SI:s program för kulturutbyte med Central- och

Östeuropa finansierar ett brett utbyte, utan avgränsning till närområdet. SI

delar upp kulturutbytet i sex huvudområden: film, litteratur, musik,

teater/dans, utställningar och tvärkulturella projekt. Under perioden

1990/91-1993/94 har sammanlagt ca 16,8 miljoner kronor avdelats för

kultursamarbete.

 Från och med budgetåret 1993/94 finansieras även projekt inom det kulturella

Östersjöprojektet Ars Baltica, kulturevenemang där minst fem av staterna kring

Östersjön deltar. Programmet har lett till att betydelsefulla kontaktskapande

projekt har kunnat förverkligas, varav främst kan nämnas Östersjöns översättar-

och författarcentrum i Visby.

 Av totalsumman för kultursamarbete har uppskattningsvis 63 % gått till

närområdet - de baltiska staterna, Polen och nordvästra Ryssland. Bland dessa

länder leder Estland statistiken, både vad gäller antal projekt och sammanlagt

belopp. Största antal beviljade projekt och totalt beviljade anslag har gått

till utställningar, med musik på andra plats.

 Översynen har pekat på vissa brister beträffande projektens målformuleringar

samt att uppföljning, utvärdering och redovisning av resultat har varit

otillräckliga och bör göras till viktiga inslag i styrningen av programmen.

 SI framför i sitt remissvar att man finner kritiken berättigad och att man

avser att se över dessa aspekter. SI meddelar vidare att arbetet med att strama

upp såväl riktlinjer som anvisningar redan har inletts.

 SI kommer att få en aktivare roll som förslagsställare och initiativtagare i

takt med att erfarenheterna av genomförda kulturprojekt ökar. SI förutser att

man kommer att ha en viktig uppgift som samordnare och förmedlare mellan

kulturintressen i Sverige och de berörda länderna.

 Kultur, information och allmänt utbyte är väsentliga för det allmänna

samarbetet och för integreringen av samarbetsländerna och deras befolkningar i

den västeuropeiska gemenskapen. Regeringen avser stödja gränsöverskridande

kulturprojekt, särskilt mellan Ryssland och de baltiska staterna.

 Regeringen avser öka stödet genom Svenska institutet från 45 miljoner kronor

1994/95 till 75 miljoner kronor under det förlängda budgetåret 1995/96.

5.4 Jämställdhet

Omvandlingsprocessen i Central- och Östeuropa har påverkat kvinnor och män

olika. Vissa yrken och branscher är dominerade av antingen män eller kvinnor. I

reform- och privatiseringsprocessen kan man se tendenser att kvinnodominerade

arbeten rationaliseras först. Samtidigt visar stigande ohälsotal och sjunkande

medellivslängd att många män har svårt att hantera den ökade osäkerhet som

omvandlingen inneburit för många. Det är angeläget att kunskapen om

reformprocessens olika påverkan på kvinnor och män ökar. Ett könsrelaterat

perspektiv bör anläggas på hela östsamarbetet, från demokratistöd till

näringslivssamarbete och stöd till finansiella sektorn, i syfte att nå bättre

och effektivare resultat.

 Traditionellt har kvinnor högre utbildningsnivå än män i Central- och

Östeuropa. Inte desto mindre visar statistiken att kvinnor i högre utsträckning

är arbetslösa. Det framtida östsamarbetet bör medverka till att öka kvinnors

möjligheter att stanna kvar på arbetsmarknaden. Det förhållandet att bl.a.

barnomsorgen försvinner som en följd av företagsnedläggning och privatisering

bör uppmärksammas, särskilt med tanke på att privatiseringsprocessen fortfarande

är i ett inledningsskede i flera av samarbetsländerna. Stöd till kvinnliga

företagare och fortbildning av kvinnor är områden där det gjorts insatser och

som fortsatt bör prioriteras. Ett effektivare utnyttjande av kvinnors potential

bidrar till en högre tillväxt i ekonomin som helhet.

 Jämställdhet mellan kvinnor och män är en förutsättning för demokrati och

mänskliga rättigheter. Kvinnor och män måste ha samma rättigheter och

möjligheter att påverka sin egen framtid och få del av de sociala, ekonomiska

och politiska resurserna i samhället. Det är därför viktigt att vårt samarbete

tar sin utgångspunkt i både kvinnors och mäns situation.

 Samarbetet med Central- och Östeuropa bör genomsyras av en medvetenhet om att

kvinnors och mäns ekonomiska och sociala roller är föränderliga. Strukturella,

kulturella och religiösa faktorer hindrar många kvinnor idag från att ta del av

och bidra till ekonomisk tillväxt och samhällets utveckling. Det kan t.ex. ta

sig uttryck i att kvinnor ålagts hela ansvaret för tillsyn av barn och hem eller

att de inte i samma usträckning som män betraktas som kreditvärdiga, och därmed

hindras från att starta företag. Kunskapen om dessa hinder måste utvecklas i

östsamarbetet liksom i det övriga utvecklingssamarbetet. För att stärka kvinnans

roll i samhället krävs dessutom avsevärda attitydförändringar. Massmediernas

ansvar i förmedlingen av kvinnobilden bör uppmärksammas, i synnerhet i samband

med utbildningsinsatser för journalister.

 Den politiska aktivitetsnivån hos kvinnor är låg i dagens Central- och

Östeuropa. Den kvinnliga representationen i parlamenten har sedan

reformprocessen inleddes i genomsnitt sjunkit från ca 28 % till omkring 9 %.

Stöd till uppbyggnad av kvinnoorganisationer kan vara ett sätt att engagera

kvinnor i det politiska livet.

 Aktiva kvinnor i Central- och Östeuropa finner idag problem att få upp frågan

om jämställdhet på den politiska dagordningen. Ledande politiker anser ibland

att den ekonomiska omvandlingen måste klaras av först, innan man kan börja

diskutera frågor som kvinnors och mäns sociala roller. Det är viktigt att i

dialogen med samarbetsländerna föra fram frågan om jämställdhet som en viktig

och central förutsättning för demokrati och hållbar utveckling.

 Tillgången på könsuppdelad statistik är i det närmaste obefintlig i

samarbetsländerna. Detta försvårar för forskare och samhällsvetare att studera

omvandlingsprocessens olika effekter på kvinnor respektive män. Betydelsefulla

erfarenheter som finns på detta område från det övriga utvecklingssamarbetet bör

tas tillvara i östsamarbetet. Nordiska ministerrådet planerar insatser för att

förbättra situationen på statistikområdet.

 Det svenska östsamarbetet bör stödja insatser som syftar till att förbättra

möjligheterna för östeuropeiska kvinnor att själva formulera sina krav på

samhällsutvecklingen. Vidare bör insatserna uppmuntra kontaktskapande verksamhet

samt forskning och studier som tar hänsyn till omvandlingsprocessens olika

påverkan på kvinnor och män.

5.5 Forskning och utbildning

Inom ramen för samarbetet med Central- och Östeuropa finansieras ett stort antal

kurser, utbildning på högskolenivå, seminarier och studiebesök. Huvuddelen av

utbildnings- och forskningssamarbetet i traditionell mening handläggs av Svenska

institutet.

 Svenska institutet (SI) har under treårsperioden 1992/93-1994/95 anslagit

sammanlagt 42 miljoner kronor, fördelat på drygt 100 projekt, för

högskolesamarbete med Central- och Östeuropa. Av de sammanlagda medel som SI

erhåller från G 1-anslaget utgör högskolesamarbetet 35 %.

 Genom SI:s stöd har ett drygt trettiotal universitet och högskolor etablerat

samarbete med systeruniversitet i Central- och Östeuropa. Samarbetet har till

största delen bestått av utbyten, planering och genomförande av olika former av

utbildning samt till en mindre del forskningsverksamhet innefattande både

forskning och forskarutbildning.

 De flesta av projekten går att relatera till något eller några av de

övergripande målen (demokrati, ekonomisk omvandling och miljö). De största

beloppen (drygt 33 %) kan hänföras till ekonomi, följt av demokrati (21 %) och

miljö (18 %). I Baltikum regionalt, Ryssland och Polen dominerar ekonomiskt

inriktade insatser medan miljöprojekt överväger i Estland och Litauen.

Projektens geografiska fördelning visar att nära hälften av det totala beloppet

för högskolesamarbetet avser Baltikum (48 %), följt av Ryssland (18 %) och Polen

(10 %).

 I översynen konstateras att SI har byggt upp en bra grund för ett

högskolesamarbete med Central- och Östeuropa och att det är ett viktigt

instrument i Sveriges ansträngningar att stödja demokratisering, ekonomisk

omvandling och miljö i Central- och Östeuropa. Den geografiska spridningen och

ämnesinriktningen anses vara väl balanserad.

 I översynen lämnas rekommendationer för att göra programmet mer effektivr,

bl.a. genom att förbättra målformuleringen och ta fram mer detaljerade

ansökningsanvisningar. Vidare bör uppföljning, utvärdering och redovisning av

resultat förbättras.

 SI har i sitt remissvar meddelat att dessa aspekter skall beaktas och att ett

arbete med att strama upp såväl riktlinjer som anvisningar redan har inletts.

 Översynen påpekar att programmet nästan helt saknar forskningssamarbete. I

översynen sägs dels att det bör ankomma på de sektoriella delprogrammen att

stödja forskning och forskningssamarbete när så är påkallat, dels att det

generellt bör avsättas medel för forskningssamarbete mellan Sverige och länderna

i Central- och Östeuropa. I översynen sägs vidare att det bör ges prioritet att

vidmakthålla forskningsmiljöer, främst i vårt närområde samt att det bör finnas

vissa medel för projektsamarbete som ligger utanför de sektoriella

myndigheternas ansvarsområde.

 I översynsarbetet har inte ingått den forskningsverksamhet som finansieras över

andra huvudtitlar än Utrikesdepartementets.

 Ett brett anlagt forskningssamarbete sker dels via universitet och högskolor,

dels via Kungl. Vetenskapsakademin. Därutöver finns ett stipendieprogram för

forskningssamarbete med bl.a. Central- och Östeuropa, som administreras av

Svenska institutet men som finansieras över Utbildningsdepartementets

huvudtitel. Via stipendieprogrammet finansieras även en gästprofessur i svenska

språket vid universitetet i Tartu.

 Vidare har Sverige redan före inträdet i Europeiska unionen deltagit i dess

fjärde ramprogram för forskning och teknisk utveckling, vars s.k. andra

aktivitet avser samarbete med utvecklingsländer och länder i Central- och

Östeuropa. Verksamheten, som faller inom Utbildnings-departementets

ansvarsområde och har EU-rådet för FoU-samarbete som koordinerande svensk

myndighet, ger svenska forskare möjlighet att ansöka om bidrag till sådana

projekt som genomförs tillsammans med kollegor i bl.a. de central- och

östeuropeiska länderna.

 Översynen föreslår att förutsättningarna för att stödja högre utbildning inom

juridik och offentlig förvaltning bör utredas. Regeringen avser undersöka

möjligheterna att stödja ett projekt om juristutbildning i Lettland.

 Som ett komplement till de stipendieprogram som administreras av SI avser

regeringen inrätta ett program för mindre fältstudier i Central- och Östeuropa

avsett för svenska högskolestuderande.

 Regeringen anser att högskolesamarbete och forskningssamverkan är

betydelsefullt för förverkligandet av demokratimålet. SI:s program för

högskolesamarbete är ett viktigt instrument för att långsiktigt bygga upp

bestående institutioner för högskoleutbildning och forskning. Det utgör således

ett viktigt komplement till det direkta forskningsstöd via svenska universitet

och högskolor och stipendieprogram via Svenska institutet som lämnas med anslag

från Utbildningsdepartementet.

 Riksdagen beslutade i juni 1993 (prop. 1992/93:150 bil. 7, bet. 1992/93:UU33,

rskr. 1992/93:410) att bidra med 45 miljoner kronor till upprättandet av en

handelshögskola i Riga för budgetåren 1993/94-1995/96. Projektet har upprättats

på initiativ av Handels-högskolan i Stockholm och utgör Sveriges bidrag till

Östersjörådets utbildningsinitiativ Euro-Faculty. Projektet sträcker sig i sin

helhet fram t.o.m. 2002/03. I propositionen angavs att den totala kostnaden har

beräknats till drygt 122 miljoner kronor. I propositionen sades vidare att en

analys av verksamheten skall göras i samband med budgetarbetet hösten 1995.

Analysen skall utgöra underlag för beslut om storleken av den fortsatta

finansieringen av verksamheten och om eventuella förändringar under den

återstående verksamhetsperioden.

 Utrikesutskottet meddelade i sitt betänkande (UU 1992/93:33) att regeringen

förutsätts tillvarata alla möjligheter att pressa kostnaderna och att

ställningstagande till den fortsatta verksamheten får ske i anslutning till

prövningen av budgeten för 1996/97.

 Villkoren för statens engagemang i handelshögskolan i Riga är reglerade i ett

särskilt avtal mellan staten (Utbildningsdepartementet) och Handelshögskolan i

Stockholm. I avtalet har angivits statens bidrag till verksamheten t.o.m.

budgetåret 1995/96 (intill juni månads utgång) är 45 miljoner kronor.

Handelshögskolan skall enligt samma avtal inför våren 1995 efter förebild av den

fördjupade anslagsframställningen göra en analys av verksamheten som underlag

för beslut om storleken av det fortsatta bidraget och eventuella förändringar i

verksamheten under perioden 1995/96-2002/2003.

 Utbildningen, som är tvåårig, inleddes i juli 1994. Ca 50 studenter har

antagits det första läsåret. Handelshögskolan är öppen för studenter från alla

de tre baltiska staterna. Fullt utbyggd kommer skolan att ta in 100 studenter

årligen.

 I den prövning som skall göras inför nästa budgetperiod bör möjligheter till

besparingar föreslås och förutsättningarna för alternativa finansieringsformer

övervägas. Det svenska näringslivets stora intresse för projektet bör kunna

möjliggöra viss företagsfinansiering av den fortsatta verksamheten.

6 Att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

Regeringens bedömning:

- En socialt hållbar ekonomisk omvandling skall

stödjas. En särskild satsning görs inom sociala

sektorn.

- Regeringen avser att utvidga exportkreditgaran-

tiramen. Utökningen möjliggör för export och

investeringar även i Ukraina, Vitryssland och

Kazakstan.

- Regeringen avser lämna ett omfattande stöd för

att stärka de finansiella sektorerna i Baltikum.

De senaste fem årens omvandlingsprocess i Central- och Östeuropa har inneburit

omvälvande förändringar i samtliga länder i regionen. Utvecklingen har varierat

kraftigt mellan länderna eftersom de har följt olika reformstrategier och haft

skilda utgångslägen. Ett antal länder har redan kommit långt på vägen mot en

fungerande marknadsekonomi och har uppnått höga tillväxttal. Andra länder,

framför allt inom Oberoende Staters Samvälde (OSS), har inte genomfört mer än de

mest elementära reformerna, och befinner sig i en fortsatt ekonomisk nedgång.

Erfarenheterna visar tydligt att det med hjälp av radikala ekonomiska reformer

är möjligt att införa marknadsekonomins grundläggande element och vända fallet i

ekonomin på relativt kort tid. Det står också klart att det är de politiska

förutsättningarna som är avgörande för om reformerna ska kunna bli tillräckligt

genomgripande.

 Vissa reformer har snabbt kunnat genomföras medan andra med nödvändighet tar

längre tid. Flertalet stater har på ett tidigt stadium liberaliserat priserna

och utrikeshandeln, infört näringsfrihet och privatiserat småskaliga företag.

Omstruktureringen av industrin, privatiseringen av storföretagen och reformerna

av bankväsendet tar längre tid, men dessa processer har satts i gång i flertalet

länder. Reformer inom jordbruket, speciellt inom det storskaliga

statsjordbruket, har i allmänhet varit komplicerade, inte minst politiskt.

 Omvandlingsprocessen innebär en möjlighet för länderna att komma bort från de

stora fattigdoms- och miljöproblem som den centralstyrda ekonomin orsakade. I

takt med att ekonomin förbättras genom att handeln och den privata sektorn

expanderar kan människor få en höjd levnadsstandard. När den ineffektiva tunga

industrin läggs ned eller omstruktureras minskar utsläppen. På sikt blir det

därmed möjligt att komma till rätta med den omfattande miljöförstöringen.

Samtidigt innebär reformerna att många riskerar att få det sämre under en

övergångsperiod. Detta gäller till exempel människor som har arbetat inom

industrier vars produkter inte längre efterfrågas och människor som av olika

skäl inte kan försörja sig på egen hand. Till den grupp som drabbats hårt av

omställningen hör pensionärer, handikappade och arbetslösa liksom ensamstående

familjeförsörjare med små barn. Dessa grupper har svårt att skaffa sig de

extrainkomster som ofta är nödvändiga för att klara av de dagliga utgifterna.

 Under den centralstyrda ekonomins tid fanns trots ofriheten och avsevärda

brister en social struktur som innebar en viss grundtrygghet. Alla hade laglig

rätt till arbete och företagen stod ofta för sociala tjänster som barnomsorg och

subventionerat boende. I och med att företagen hamnar under ett ökande tryck att

rationalisera sin verksamhet får detta ofta som konsekvens att de skär ner på

det till företagen knutna sociala skyddsnätet. Det är därför viktigt att det

sociala skyddsnätet reformeras. Med väl avvägda reformer möjliggörs en ekonomisk

omvandling som är socialt och miljömässigt hållbar.

 Internationellt stöd till de ekonomiska reformerna kan påskynda utvecklingen

och underlätta omställningen för befolkningen. Detta gäller såväl finansiellt

stöd för att mildra de makroekonomiska övergångs-problemen som stöd till att

utveckla de marknadsekonomiska institutionerna.

6.1 Stabilisering

I flertalet centralstyrda ekonomier förvärrades de redan stora obalanserna under

åren före systemskiftet. När reformerna inleddes med att priserna

liberaliserades var det nödvändigt att förhindra att de ofrånkomliga

prisökningarna övergick i en långvarigt hög inflation. Både enskilda människor

och företag har svårt att fatta riktiga beslut om inflationen är hög.

Ytterligare problem med hög inflation är svårigheten för hushåll och företag att

upprätthålla ett önskvärt sparande. Anpassningen till ett nytt ekonomiskt system

och ekonomiska förbättringar försvåras därför avsevärt under sådana

förhållanden.

 Erfarenheterna från reformerna visar också att länder som har fått ned

inflationen har lyckats vända fallet i ekonomin och uppnått tillväxt som ser ut

att kunna bli varaktig, medan länder med fortsatt hög inflation har haft det

betydligt svårare. När inflationen är hög är det få som vill investera i

långsiktiga projekt, eftersom ekonomiska beslut av nödvändighet blir

kortsiktiga. Erfarenheterna visar också att det är svårt att få ned inflationen

med en utdragen stabiliseringsprocess. Det krävs radikala och konsekventa

stabiliseringsprogram uppbackade av stöd från omvärlden för att uppnå

stabilitet.

 Stabilisering är i hög grad ett politiskt problem. Det gäller för staten att

hålla emot när intressegrupper, främst jordbruket och den tunga industrin,

kräver subventioner. Eftersom partierna i många av dessa länder är relativt

svaga, kommer allmänintresset ofta till korta gentemot de starka

intressegrupperna. Resultatet blir ofta stöd till företag i stället för till

människor och en hög inflation som försvårar utvecklingen. Inflationen är

dubbelt skadlig för befolkningen. Dels leder den till otillfredställande

inkomstomfördelningar, dels skapar den osäkerhet bland människor. Den sociala

stressen bidrar till stigande ohälsotal.

 Grunden för stabiliseringspolitiken är att hålla nere budgetunderskottet. Det

är svårt eftersom skattesystemen i allmänhet fortfarande är rudimentära, och de

statliga inkomsterna minskar kraftigt under systemskiftet. Genomgripande

skattereformer är således nödvändiga för att öka skatteuppbörden och på så vis

få ned budgetunderskottet. Det är också viktigt att budgetunderskottet, som ofta

uppstår även om reformerna är långtgående, kan finansieras på ett sätt som inte

ökar inflationen. Därför är det nödvändigt att utveckla instrument som

statsskuldväxlar för statens upplåning.

 Internationella valutafonden (IMF) har en nyckelroll för stödet till den

makroekonomiska stabiliseringen och därmed för reformprocessen i stort. Efter

att IMF har förhandlat fram ett reformprogram med regeringen i det aktuella

landet, öppnas möjligheter till bl.a. skuldavskrivningar och ytterligare

multilaterala och bilaterala krediter. IMF har kritiserats för att inte ha givit

tillräckligt stort stöd till bl.a. Ryssland under reformernas kritiska

inledningsskede. Ett resultat av denna kritik är att en ny kreditfacilitet har

öppnats som är skräddarsydd för att kunna ge stöd till länder som befinner sig i

övergång mellan en centralstyrd ekonomi och en marknadsekonomi.

6.2 Strukturomvandling

Grunden för strukturomvandlingen är att näringsfrihet införs och att ett

pluralistiskt ägande uppkommer. Människor måste ges rätt att utöva ekonomisk

aktivitet i den form de finner bäst, vare sig detta är i privata eller

kooperativa former. Samtidigt kan det i vissa fall vara befogat med fortsatt

statligt ägande. Exempel på när detta kan vara aktuellt är kollektivtrafik,

sjukvård och övrig social omsorg.

 Även om näringsfrihet tidigt infördes i flertalet länder, har den i många fall

inte varit tillräckligt långtgående. Därmed har statsapparaten ofta kunnat

behålla alltför mycket av sitt inflytande över ekonomin, vilket har skapat

korruption och hållit tillbaka utvecklingen av ett livskraftigt små- och

nyföretagande. Detta pekar på ett problem i reformprocessen som har

uppmärksammats alltför litet: den offentliga administrationen har inte

förändrats tillräckligt snabbt för att kunna hantera övergången till

marknadsekonomi på ett effektivt sätt. När gamla beteendemönster dröjer kvar, är

risken stor för att administrationen försenar utvecklingen.

 Utrikeshandelns avreglering har i många länder gått långt. En viktig orsak har

varit de central- och östeuropeiska ländernas strävan att närma sig EU, och EU:s

och EFTA:s villighet att sluta frihandelsavtal. Att liberalisera utrikeshandeln

är en viktig del av reformpolitiken. Genom avreglering utsätts inhemska

monopolföretag för konkurrens, vilket leder till att en riktig prisstruktur kan

uppkomma. De inhemska företagen utsätts också för ett behövligt

omvandlingstryck, vilket ökar effektiviteten och förbättrar kvaliteten.

Avreglering av utrikeshandeln skapar också större intresse för utländska företag

att investera.

 Avreglering och anpassning av handelspolitiken är också ett led i närmandet

till det internationella samarbetet på utrikeshandelns område.Inom ramen för

EFTA:s frihandelsavtal och samarbetsdeklarationer med vissa länder i Central-

och Östeuropa har Sverige bidragit med finansiering av projekt på det

handelspolitiska området. EFTA-länderna har också stött viss stipendieverksamhet

liksom ett avtal med EU om gemensamma projekt på bl.a. statistik och

standardiseringsområdena.

 Ett flertal av länderna i Central- och Östeuropa ansöker för närvarande om

medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO). Sverige har aktivt stöttat dessa

ansökningar. Dessutom innebär anslutningsprocessen att ansökarlandet måste se

över hela sin handelspolitik. Därmed främjas uppbyggnaden av ett fungerande

rättssystem. Särskilt kan nämnas att Sverige givit teknisk assistans i form av

rådgivning till framför allt de baltiska länderna i samband med WTO-ansökningar.

 Handelsströmmarna har också radikalt förändrats i och med avregleringen. Under

den centralstyrda ekonomins tid var det politiska överväganden som styrde de

reglerade handelsflödena, medan transportkostnader och andra ekonomiska aspekter

var av underordnad betydelse. En stor del av handeln var därför irrationell och

kunde inte överleva efter övergången till marknadsekonomi.

 Problem med betalningssystem och oklarheter rörande avtalssituationen på

handelsområdet har lett till att nedgången i handeln mellan östländerna har

blivit större än vad övergången till marknadsekonomi i sig gav anledning till.

Dessa problem har varit speciellt svåra i de av OSS-länderna som inte har

genomfört lyckade valutareformer. Sammanbrottet i handeln mellan östländerna har

emellertid för många uppvägts av utökad handel med väst. EU:s handelspolitik med

begränsningar inom jordbruks- och tekoindustri, där länderna i Central- och

Östeuropa har goda möjligheter att hävda sig, har förhindrat en kraftigare

ökning av handeln. Viktiga liberaliseringar av EU:s handelspolitik har

emellertid skett inom ramen för Europaavtalen. Sverige kommer att fortsätta

verka i denna riktning. I takt med att betalningssystemen förbättras och

handelsavtal ingås mellan länderna i Central- och Östeuropa expanderar också

handeln mellan dessa.

 Privatisering av de statliga storföretagen är nödvändig för att dessa ska ges

tillräckligt starka drivkrafter för effektiv och efterfrågestyrd produktion. Det

är också viktigt för att företagen ska kunna tvingas att stå på egna ben och

inte lyckas utverka subventioner när de drabbas av svårigheter. Därmed är

privatiseringen också en viktig del av stabiliseringspolitiken. Det räcker

emellertid inte med privatisering för att utsätta företagen för ett tillräckligt

starkt omvandlingstryck, ett fungerande konkursförfarande måste också utvecklas.

Dessa reformer tillhör emellertid de svåraste under ett systemskifte, såväl av

politiska som av rent tekniska skäl.

 Länderna har valt vitt skilda metoder för privatiseringen. De som har kommit

längst har använt sig av massprivatisering som går ut på att dela ut

privatiseringscheckar till befolkningen. Dessa kan lösas in mot aktier i företag

eller andelar i aktiefonder. Detta angreppssätt löser i sig inte behovet av att

få starka ägare och effektiv ledning för företagen. Metoden att inleda

omstruktureringen av företagen för att därefter kunna sälja ut dem har visat sig

svårare. Tanken har varit att köparna av företagen ska bli starka ägare som

driver fram effektiviseringar. Det har emellertid varit svårt att attrahera

sådana köpare, varför denna metod har medfört ett lägre privatiseringstempo.

 När företagen väl har privatiserats är det viktigt att de får tillgång till

finansiering för att kunna klara av omställningen. Det krävs således att det

finansiella systemet utvecklas. Detta har emellertid visat sig speciellt svårt,

varför bristen på kapital är ett avgörande hinder för strukturomvandlingen. En

anledning till svårigheterna är de omfattande bindningar som finns mellan många

företag och banker. Dessa försvårar omstruktureringar inom båda sektorerna.

 Privatiseringen och omstruktureringen av jordbruket har varit en komplicerad

del av systemskiftet, särskilt i länder där stora statsjordbruk dominerar.

Företrädarna för de statliga jordbruken har varit välorganiserade och har inte

sällan motsatt sig reformer. De ineffektiva statsjordbruken har därför ofta

kunnat drivas vidare, i allmänhet med stora subventioner. Samtidigt begränsar

EU:s handelsregleringar incitamenten att privatisera och effektivisera

jordbruket.

 Effektiviseringen innebär en allvarlig risk för omfattande arbetslöshet på

landsbygden eftersom en stor andel av befolkningen i flertalet länder i Central-

och Östeuropa är verksamma inom jordbruket. För att motverka arbetslösheten är

det viktigt att satsa på landsbygdsutveckling med bland annat stöd till

småföretagande.

 Det storskaliga statliga jordbruket dominerade i flertalet länder under

kommunisttiden och omställningen mot ett småskaligt och effektivare jordbruk har

i allmänhet gått långsamt. Det finns emellertid olikheter på jordbruksområdet

mellan de olika reformländerna. Till exempel skiljer sig situationen i Polen och

Estland från övriga länder. I Polen var redan vid systemskiftet 80 % av jorden i

privata händer. Problemet där har framför allt varit att enheterna har varit

alltför små och alltför illa utrustade för att kunna bära sig. I Estland har

avregleringen varit mycket långtgående, vilket har lett till att de estniska

bönderna har utsatts för hård konkurrens från bland annat subventionerade

EU-produkter.

 Svårigheterna i privatiseringsprocessen och omstruktureringen tyder på att det

är från de privatiserade småföretagen och framför allt från de nystartade

företagen som tillväxten kan komma. För att ekonomin i sin helhet ska kunna

utvecklas väl, krävs det att de marknadsekonomiska institutionerna förstärks

genom förbättrad ekonomisk lagstiftning och skärpt rättstillämpning. Även

arbetsmarknadspolitiken måste förbättras för att möjliggöra större flexibilitet

och förnyelse i näringslivet. Att komma till rätta med de strukturella

svagheterna är en process som kommer att ta lång tid, men som samtidigt innebär

stora möjligheter till förbättringar.

6.3 Sociala sektorn

När den ekonomiska tillväxten kommer i gång och statsfinanserna stärks kan de

stora behoven inom sociala sektorn bättre tillgodoses. Den ekonomiska

omvandlingen innebär att människor utsätts för problem som arbetslöshet och

inflation som de saknar erfarenhet av att hantera. Det företagsbaserade sociala

systemet rämnar när företagen är tvungna att koncentrera sig på kommersiellt

gångbar produktion, och måste ersättas med ett offentligt finansierat system.

Detta nya system måste p.g.a. resursbrister främst inriktas på att skydda

särskilt utsatta grupper. Så gott som överallt behöver den offentliga

förvaltningen på lokal nivå utvecklas på nytt.

 En hög inflation har utgjort det allvarligaste sociala problemet i flertalet

länder under reformernas inledningsskede. Därefter har den ökande arbetslösheten

och brottsligheten utgjort allt större problem. Även om det i allmänhet är svårt

att uppskatta arbetslöshetens storlek i de berörda länderna, är det klart att

den på många håll har uppnått en hög nivå. Under kommunisttiden fanns det en

omfattande dold arbetslöshet. Detta problem kvarstår till viss del vilket

innebär att risken för massarbetslöshet fortfarande finns kvar. När

omstruktureringen tar fart kan nedläggning av vissa företag innebära att hela

orter står utan försörjning. Arbetslöshetsersättning har införts i flertalet

länder, men låga ersättningsbelopp och fortsatt hög inflation har lett till att

skyddet blivit otillfredställande.

 Den sociala stress som har utlösts av människors ökade osäkerhet har på olika

håll lett till en ökad dödlighet, minskande födelsetal ökade ohälsotal och

enligt många vittnesmål ett aggressivare samhälle. Speciellt illa har Ryssland

drabbats.

 Medan män ofta har drabbats hårt av stress över att inte klara sin

försörjningsbörda, har ensamstående familjeförsörjare, oftast kvinnor, haft det

svårast rent ekonomiskt. Förklaringen är att de inte har kunnat skaffa sig de

extrainkomster som har varit nödvändiga för att behålla eller förbättra sin

ekonomiska standard. Eftersom det sociala skyddsnätet har varit illa lämpat för

de nya förhållandena, har utsatta människor inte fått tillräckligt stöd. Därför

befinner sig många strax under fattigdomgränsen. De sociala skyddsnäten har

emellertid i allmänhet fungerat tillräckligt väl för att undvika fattigdom i

traditionell mening. Eftersom det är få som har varit långvarigt arbetslösa, är

flertalet människor också förhållandevis väl tillgodosedda med bostad,

kapitalvaror och kläder. Om långtidsarbetslösheten ökar utan att det sociala

skyddsnätet anpassas, är det emellertid stor risk för att också den utpräglade

fattigdomen ökar.

 Vissa grupper är speciellt utsatta. En av dessa är de handikappade. Det var

tidigare vanligt att handikappade vårdades i kollektiv utanför städerna för att

de inte skulle synas i samhället. I dag är de i princip fria att fritt röra sig

i samhället, men för de flesta är friheten kraftigt begränsad eftersom teknisk

utrustning saknas. Över huvud taget är behandlingen av de handikappade, och

speciellt barnen, i många fall bristfällig. En annan grupp som är utsatt är

missbrukare. Alkoholismen har ökat kraftigt i länder som har drabbats av den

ökande sociala stressen. Stödet till missbrukare och deras anhöriga är kraftigt

eftersatt.

 Sjukvården i Central- och Östeuropa står inför en omfattande omstrukturering,

vilket kan innebära åtgärder som decentralisering av vårdansvaret till

kommunerna, introduktion av bättre förebyggande hälsovård och distriktsläkare

för lokal samordning samt stängning av vissa sjukhus. Hälso- och sjukvårdens

Östeuropakommitté (ÖEK) bildades 1992 och har sedan dess gjort många värdefulla

insatser på hälso- och sjukvårdens område. ÖEK:s stödinsatser är inriktade på

tre huvudprogram; nämligen auskultationsverksamhet för läkare, sjuksköterskor

och tandläkare m.fl., utbildningsinsater för hälso- och sjukvårdspersonal i

samarbete med baltiska institutioner samt medverkan i uppbyggnad av s.k.

modellinstitutioner på särskilda centrala områden med hjälp av svensk personal,

materiel och utbildning. Den nya myndigheten bör se över formerna för ett

fortsatt stöd till ÖEK.

 Frågor som rör arbetsmiljöskydd är ett annat område som behöver ses över i de

central- och östeuropeiska staterna. Arbetsskador och yrkessjukdomar är vanligt

förekommande. Trots formellt stränga regler inom arbetsmiljöområdet är steget

långt till att omsätta dessa regler i praktisk handling. Bland de största hoten

mot en dräglig arbetsmiljö är förekomsten av buller, dålig luft samt kemikalier.

Till farliga branscher hör exempelvis skogsindustri, metallindustri samt

kolindustri. I och med reformprocessen är det viktigt att uppmärksamma frågor

som rör arbetsmiljöskydd särskilt mot bakgrund av att arbetsgivarna inte sällan

undviker förbättringar av arbetsförhållanden och arbetsmiljö, på grund av att

det ofta kortsiktigt leder till ökade utgifter. Insatser för att förbättra

arbetsmiljöskydd ger dock ökade möjligheter att kontrollera och förebygga

yrkesrelaterade säkerhets- och hälsorisker samt bidra till ökad produktivitet

genom att förebygga förslitningsskador. Fackförenings-rörelsens insatser är här

av stor betydelse. Från svensk sida har också BITS exempelvis gjort insatser för

att utveckla skyddsingenjörsutbildning i Polen.

 Översynen av Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa rekommenderar en

starkare satsning på tekniskt bistånd till den sociala sektorn. De flesta

remissvaren ställer sig positiva till detta förslag. Regeringen anser att

insatser behövs inom såväl arbetsmarknadspolitiken som över hela det sociala

området. Speciellt kan barnomsorgen samt vården av äldre, handikappade och

missbrukare nämnas. Eftersom behoven är så omfattande är det inte möjligt att

utifrån finansiera social verksamhet i de aktuella länderna - det är

erfarenhetsutbyte och kapacitetsutveckling som måste vara de centrala medlen.

 Vissa insatser har ägt rum genom enskilda organisationer, men också genom till

exempel Svenska institutets program för expertutbyte och BITS projekt på

arbetsmarknadsområdet. Dessa insatser bör prioriteras även i fortsättningen och

i vissa fall stärkas.

6.4 Det finansiella stödet i reformprocessen

När länderna i Central- och Östeuropa inledde övergången till marknadsekonomi

var det mest akuta problemet de makroekonomiska obalanserna. I takt med att

stabiliseringsinsatserna givit resultat har reformarbetet successivt ändrat

inriktning. Strukturell förnyelse, infrastruktur- och institutionsuppbyggnad har

i ökad utsträckning ställts i fokus. Denna förskjutning av prioriteringarna i

reformarbetet ställer krav på förändringar av de internationella stödinsatserna.

Även formerna för det fortsatta stödet kommer att behöva omprövas över tiden.

 Hittills har en stor del av det samlade stödet inriktats på att underlätta

makroekonomisk stabilitet och liberalisering. En ansenlig del av de

internationella stödinsatserna har tagit form av renodlat tekniskt bistånd och

betalningsbalansstöd. Svenska insatser på sistnämda området har i huvudsak

kanaliserats via G 24-åtaganden. Denna typ av finansiellt stöd till

reformländerna har tenderat att minska i takt med att bättre makroekonomisk

balans har uppnåtts.

 EU överväger därför att satsa mer på strukturellt inriktade insatser. EU:s

särskilda program för Centraleuropa, PHARE, har delvis givits en ny inriktning.

I takt med att länderna själva har byggt upp expertkompetens har betoningen på

tekniskt bistånd minskat. En ökande andel av PHARE:s resurser kommer

fortsättningsvis att ägnas infrastruktursatsningar i samarbete med andra

finansiärer.

 Ett viktigt mål för det svenska finansiella stödet är att de central- och

östeuropeiska ekonomierna på sikt skall integreras i EU. Ett framtida medlemskap

i EU kommer bl.a. att medföra strikta krav vad beträffar möjligheterna att lämna

subventioner och statsstöd.

 Mot denna bakgrund är det särskilt viktigt att det svenska finansiella stödet

underlättar mottagarländernas strävan mot öppenhet och konkurrensneutralitet. I

så stor utsträckning som möjligt bör marknadskonforma stödformer tillämpas. Inom

vissa områden finns dock stora investeringsbehov där finansiering kan behöva

lämnas på andra villkor än rent kommersiella. Det gäller investeringar för

uthållig utveckling på t.ex. miljöområdet, där kommersiell finansiering ännu

inte är realistisk.

 När det gäller upphandlingen av biståndsfinansierade varor och tjänster är det

viktigt att kostnadseffektivitet och konkurrensneutralitet upprätthålls.

 De länder Sverige samarbetar med i närområdet har så utvecklade ekonomier att

det internationella finansiella stödet till den ekonomiska omvandlingen primärt

lämnas som lån eller garantier, ofta på marknadsvillkor. Av det totala

finansiella stödet utifrån har gåvor hittills svarat för en relativt obetydlig

del och det finns skäl att förmoda att det successivt kommer att trappas ner. En

sådan nedtrappning är naturlig i takt med att mottagarländernas ekonomier stärks

och inhemska finansieringskällor utvecklas. Vidare torde det vara lättare att

uppnå kostnadseffektivitet och konkurrensupphandling vid låne- jämfört med

gåvofinansiering. Ytterligare fördelar är att mottagarsidans ansvar och

stödprojektens bärkraftighet ökar vid större andel egenfinansiering. Slutligen

innebär ökad lånefinansiering givetvis att de begränsade resurser givarländerna

har till förfogande ofta kan ge bättre utväxling än vid ren gåvofinansiering.

 Det bilaterala svenska finansiella stödet till den ekonomiska omvandlingen har

i ett flertal fall haft formen av lån eller garantier. Exempel på detta är den

särskilda garantiramen, betalningsbalansstödet och stöd till strukturlångivning.

En avsevärd del har dock lämnats på gåvovillkor.

 I översynen föreslås att biståndsformerna i första hand koncentreras till gåvor

och garantier. SWEDECORP, Swedfund International AB, BITS och Industriförbundet

har i sina remissvar ställt sig kritiska till översynens förslag och anfört

invändningar mot en begränsning av biståndsformerna till gåvor och garantier.

 Regeringen delar remissinstansernas syn att en begränsning av biståndsformerna

till i huvudsak gåvor och garantier kan ge ett alltför snävt och begränsat

handlingsutrymme och motverka nödvändig flexibilitet. Det är viktigt att

samarbetsformerna anknyter till normala marknadsekonomiska förbindelser och det

är rimligt att stöd skall kunna utgå när så är lämpligt, som krediter eller som

riskkapital. Samtidigt kan erinras om att statliga garantier är ett sätt att

möjliggöra lånefinansiering, samt att internationella överenskommelser reglerar

villkoren för statsstöd exportkreditgivning. Regeringen gav i regleringsbrevet

1993/94 BITS i uppdrag att inom ramen för öststödet utreda förutsättningarna för

kreditfinansiering i samarbete med internationella finansierings-institutioner.

BITS föreslog efter en utredning att etablera en kreditfacilitet i syfte att

delfinansiera infrastruktur- och miljöinvesteringar i Sveriges närområde.

Avsikten är att de krediter som lämnas skall samfinansieras med lån från

internationella finansieringsinstitutioner. Det skall även vara möjligt att

använda faciliteten för rent bilaterala krediter. Enligt BITS bör krediterna

subventioneras i de fall då projektet ifråga inte kan generera en marknadsmässig

avkastning på investerat kapital men är avsett för ett land som har behov vad

gäller "offentliga finanser och valutaläge". Den nya biståndsmyndigheten skall

närmare utreda behov, möjligheter och risker med att utnyttja kreditinstrumentet

i samarbetet med Central- och Östeuropa.

6.5 Näringslivsutveckling

Tillväxt och välfärd förutsätter en effektiv offentlig sektor och ett väl

fungerande näringsliv. För att produktionen skall kunna växa krävs dels en

effektiv stat som öppnar ekonomin mot omvärlden och som anger spelreglerna, dels

fungerande marknader med en mångfald aktörer i inbördes konkurrens. Den privata

sektorn spelar en avgörande roll som dynamisk utvecklingsfaktor.

 Handeln och utvecklingen av näringslivet i Central- och Östeuropa intar en

central roll i Sveriges samarbete. För näringslivsutvecklingen spelar

möjligheten till investeringar av olika slag samt förekomsten av samriskföretag

m.m. en viktig roll. Tillträde till marknader i Västeuropa och stabila

handelspolitiska arrangemang med EU är av avgörande betydelse för utvecklingen

av de aktuella ländernas export. Dessa förhållanden, liksom företagsklimatet i

länderna, är av stor betydelse för utländska företags intresse för

direktinvesteringar.

 Sverige bidrar genom multilaterala organ, främst Internationella valutafonden

(IMF), Världsbanken (IBRD), Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska

återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (EBRD). Bidragen sker i form av

makroekonomiskt stöd, dels investeringar i infrastruktur som behövs för att

säkra den mera långsiktiga samhällsuppbyggnaden i de central- och östeuropeiska

staterna. De finansiella flöden som kommer våra grannländer tillgodo genom de

internationella finansieringsinstituten är av avgörande betydelse för

reformarbetet. Det är en viktig uppgift för det tekniska samarbetet att

komplettera detta finansiella stöd genom att medverka till att det utnyttjas

effektivt. Ett nära samarbete inom EU och med EBRD och Världsbanken när det

gäller näringslivsutvecklingen i Central- och Östeuropa liksom övrig nordisk och

internationell samverkan på detta område är väsentlig. Det planerade projektet

mellan Sverige, Finland och Norge att tillsammans med EBRD upprätta en

riskkapitalfond för nordvästra Ryssland är ett exempel på detta.

 För svensk del har det bilaterala stödet till näringslivsutveckling gått via

SWEDECORP, BITS och Swedfund International AB.

 SWEDECORP har haft till uppgift att bidra till att gynnsamma förutsättningar

skapas för investeringar och företagande i mottagarländerna genom

kunskapsöverföring till näringsliv och näringslivsorganisationer. I samverkan

med Swedfund har SWEDECORP bidragit till utvecklingen av bärkraftiga företag i

samarbetsländerna genom riskkapitalinvesteringar. Detta har främst skett i

samarbete med svenskt näringsliv. En tredje uppgift har varit att främja

mottagarländernas handel samt svara för information och rådgivning i fråga om

avsättningsmöjligheter på den svenska marknaden. Slutligen kan påminnas om att

SWEDECORP i Kaliningradområdet gjort insatser för att utveckla

näringslivs-förutsättningarna i syfte att främja investeringar genom FN:s organ

för industriell utveckling (UNIDO).

 BITS stöd har sin tonvikt på förvaltningsstöd inklusive lagstiftning och

institutionsuppbyggnad samt teknisk och ekonomisk utbildning. BITS har bidragit

till att utvidga och stärka Sveriges förbindelser med samarbetsländerna genom

insatser i samarbete med svenska institutioner och företag.

 En viktig aspekt i en rättsstat och i en på privata initiativ grundad ekonomi

är väl definierade äganderätter. Sådana kan endast åstadkommas genom ett

fungerande lantmäterisystem. I Central- och Östeuropa har fastighetsregistrering

oftast saknats eller avbrutits genom politiska beslut. I stället har

planekonomiska system införts. En av grundförutsättningarna för att en

marknadsekonomi ska fungera väl har därmed saknats. Med finansiering av BITS har

flera stödinsatser till ett sammanlagt belopp av ca 60 miljoner kronor på detta

område igångsatts i främst de baltiska staterna och Ryssland samt i Ukraina och

Polen. I översynen av Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa konstateras

att den långsiktiga institutionsuppbyggnaden inom bl.a. området lantmäteri och

fastighetsregistrering varit ändamålsenlig. Ett fungerande lantmäterisystem kan

i en rättsstat bidra till en rationellt styrd förvaltning. ALMI Företagspartner

AB och dess 23 regionala dotterbolag arbetar med information, rådgivning och

finansiering riktat till små- och medelstora företags kommersiella kontakter med

Central- och Östeuropa. Ett samarbete har därvid etablerats med SWEDECORP. Denna

verksamhet utgör ett exempel på insatser som med fördel skulle kunna

mångfaldigas i flertalet av länderna i Central- och Östeuropa, dvs. även utanför

närområdet.

 Samarbetsländerna behöver bygga upp eller reformera nationella förvaltningar

som är ansvariga för telekommunikationer, post, järnvägs- och vägtransporter,

luftfart och sjöfart. Andra viktiga verksamhetsområden är den eftersatta

lagstiftningen inom affärsområdet liksom inom bank- och finansväsendet.

Effektivisering och besparingar inom energiområdet måste genomföras. Stora delar

av näringslivet inklusive jord- och skogsbruk måste reformeras och även på dessa

områden har BITS gjort viktiga insatser.

 Vad beträffar Swedfund International AB är dess uppgift att stimulera till

samverkan mellan företag i Sverige och i de central- och östeuropeiska länderna

genom riskkapitalsatsningar i samriskföretag. Stöd kan ges i form av

aktiekapital och lån för utveckling av bärkraftiga företag. Swedfund kan även

lämna bidrag till förinvesteringsstudier.

 Det stöd till näringslivsutveckling som givits genom SWEDECORP och BITS kommer

att fortsatt vara en av den nya biståndsmyndighetens prioriterade uppgifter.

 Vissa ekonomiska sektorer som bedöms vara av avgörande betydelse för

näringslivsutvecklingen i samarbetsländerna bör identifieras och bli föremål för

strategiska långsiktiga satsningar. Som exempel på möjliga områden kan nämnas

energiförsörjning samt varu- och livsmedelsdistribution. Stödet till

näringslivsutvecklingen på landsbygden bör också fortsätta. Med BITS stöd har

t.ex. LRF genomfört flera insatser i Baltikum för att stimulera utvecklingen av

lantbrukarägda (kooperativa) företag inom lantbruksservice och

livsmedelsförädling. En liknande insats genomförs för närvarande i Novgorod i

Ryssland. Inom BITS planeras även andra projekt syftande till utveckling av det

privata jordbruket och närstående industriföretag i våra samarbetsländer.

 I översynen av Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa bedöms det som

ändamålsenligt att rikta in näringslivsstödet på institutionella frågor,

inklusive lagstiftning, på rådgivning och annat generellt småföretagarstöd samt

på utbildning. Lagstiftning och rättsliga institutioner anses ha fått en alltför

undanskymd roll i det svenska näringslivsbiståndet. Regeringen delar

uppfattningen som framförs i översynen att detta stöd bör ges hög prioritet

 De länder som haft störst framgång när det gäller att bygga upp ett näringsliv

är sådana som genom en konsekvent marknadsorienterad politik har skapt

utvecklingsmöjligheter för såväl inhemska som utländska företag. De

internationella företagens insater har bidragit till att accelerera en

institutionalisering av det företagskunnande, den kapacitetsuppbyggnad och den

teknologiöverföring som är ett nödvändigt villkor för att uppnå utveckling och

tillväxt.

 I takt med att ekonomierna utvecklas och det skapas förbättrade möjligheter för

ett företagssamarbete, kan olika former av statliga stödinsatser trappas ner.

Under en övergångsperiod är det emellertid viktigt med insatser som gör det

attraktivt för företag att etablera sig i Central- och Östeuropa. Många insatser

görs redan inom ramen för östsamarbetet och åtskilliga instrument finns som

syftar till att främja svenska företags investeringar i samarbetsländerna. Flera

av dessa insatser och instrument har tillkommit efter dialog med företrädare för

näringslivet. Regeringen är beredd att fortsätta denna dialog i syfte att pröva

vilka eventuellt ytterligare åtgärder som kan behövas för att stimulera svenska

företag att göra direktinvesteringar i samarbetsländerna för att främja

näringlivsutvecklingen där.

 Utvecklingen av näringslivet i länderna i Central- och Östeuropa och

expansionen av handeln mellan dessa länder och Sverige underlättas av ett aktivt

engagemang från det svenska näringslivet. En nära samverkan mellan regering och

näringsliv är önskvärd. Ett långsiktigt nära samråd mellan staten och

näringslivet behövs utan att statens konkurrensneutralitet visavi det svenska

näringslivet åsidosätts. Det behövs också en bättre samordning mellan statens

och näringslivets insatser i samarbetsländerna samt ett effektivare utnyttjande

av de stödinstrument som redan existerar. Detta kan ske bl.a. genom systematisk

uppbyggnad av vårt kunnande och information om marknaderna, om myndigheternas

och samarbetsländernas planer samt om den svenska resursbasen och dess

kapacitet. Genom information och kontaktverksamhet skapas också goda

förutsättningar för att kunskaper och erfarenheter inte bara hos myndigheterna i

Sverige utan också hos svenska organisationer och företag skall komma till

användning i EU:s östsamarbetsprogram.

 För att främja näringslivets engagemang och öka möjligheterna att beakta

näringslivets synpunkter på de statliga insatserna har inom Utrikesdepartementet

tillsatts en näringslivssamordnare med uppgift att främja kontakterna mellan

regering och näringsliv. Regeringen kommer också att inbjuda näringslivets

aktörer till ett svenskt samrådsforum, där gemensamma intressen avseende

östsamarbetet kan diskuteras.

 En viktig faktor utgör bevakningen av internationellt finansierade projekt där

Exportrådet har en central roll när det gäller information m.m. En förstärkt

stödorganisation har inrättats inom Utrikesdepartementet i form av det s.k.

projektexportsekretariatet, som är verksamt med att förbättra denna typ av

bevakning i samarbete med bl.a. Exportrådet. Sekretariatet kommer också att

fortsättningsvis utgöra en viktig faktor i främjandet av näringslivets

engagemang i östsamarbetet, inte minst när det gäller information om EU:s PHARE-

och TACIS-program.

Swedfund International AB

Under budgetåret 1993/94 fattade Swedfund investeringsbeslut om åtagande till

ett belopp om drygt 48 miljoner kronor i 12 projekt, varav ca 28 miljoner kronor

avseende nio projekt i Central- och Östeuropa. Swedfunds resultat visar att

verksamheten bedrivs på ett sätt som förenar bistånd med affärsmässighet. Det

uppsatta resultatmålet bör kunna nås.

 Swedfund har i sin årliga anslagsskrivelse pekat på att en hög efterfrågan på

Swedfunds tjänster i Central- och Östeuropa kan komma att medföra kapitalbrist

och därmed möjlig begränsning av Swedfunds verksamhet i regionen mot slutet av

kalenderåret 1996. Swedfund har hittills tilldelats 165 miljoner kronor i

kapital. Av dessa medel har ca 70 miljoner kronor investerats och åtaganden i

form av investeringsbeslut gjorts uppgående till ungefär 95 miljoner kronor.

Även om samtliga av dessa åtaganden ej kommer att förverkligas gör Swedfund

bedömningen att ett flertal investeringar genomförs redan under kalenderåret

1995. Eftersom investeringarna i Central- och Östeuropa är av yngre datum än

flertalet investeringar i u-länder är återflödet i form av utdelningar och

realisationsvinster ännu ringa. Swedfund gör bedömningen att denna utveckling

kommer att fortsätta och att Swedfunds likviditetsbehov för budgetåret 1995/96

uppgår till ca 100 miljoner kronor.

 Swedfund noterar att efterfrågan på kapital för investeringsverksamheten i

u-länder kommer att ligga under motsvarande efterfrågan för Central- och

Östeuropa. Samtidigt kommer försäljningar ur Swedfunds portfölj 1994/95 att

innebära ett likviditetstillskott på ca 60 miljoner kronor och likviditeten i

u-landsverksamheten att förstärkas med ca 50 miljoner kronor. Swedfund har mot

den bakgrunden föreslagit att medel från u-landsverksamheten används för att

tillfälligt möta den ökande efterfrågan i Central- och Östeuropa. På detta sätt

skulle ingen ny medelstilldelning erfordras.

 Regeringen anser att medlen som Swedfund International AB disponerar bör

användas på ett flexibelt sätt inom bolaget. Swedfund får därför använda högst

100 miljoner kronor av projektintäkter från investeringar i u-länder som

säkerhet för upplåning på kapitalmarknaden för vidare utlåning till projekt i

Central- och Östeuropa.

6.6 Exportkreditgarantiram

På regeringens förslag beslutade riksdagen våren 1993 att hos

Exportkreditnämnden (EKN) inrätta en särskild exportkreditgarantiram om en

miljard kronor för de baltiska länderna och Ryssland.

 Syftet var att möjliggöra garantigivning till Baltikum och Ryssland i en

situation där EKN på grund av riskläget inte hade möjlighet att lämna garantier

inom sin normala verksamhet.

 Regeringen har sökt utforma garantiramen så att risktagandet begränsas

samtidigt som man söker bidra till mottagarlandets ekonomiska utveckling. Enligt

de riktlinjer som uppställts prioriteras s.k. projektrisker, dvs. affärer där

återbetalning av krediter säkras av de inkomster projektet genererar. Bland

sådana projekt prioriteras främst projekt som är valutaintjänande och affärer

som samfinansieras med någon internationell finansinstitution. I andra hand kan

valutabesparande projekt komma ifråga. Garantier avser i första hand affärer om

högst 50 miljoner kronor. I mars 1994 ändrades riktlinjerna på så sätt att EKN

fick möjlighet att täcka infrastrukturprojekt i de baltiska staterna även om de

inte uppfyller kraven vad gäller återbetalning. Kravet på valutaintjäning eller

valutabesparing kvarstår, men en direkt koppling till projektet är inte

nödvändig. Förutsättningen är här att projekten samfinansieras med en

internationell finansinstitution.

 Den särskilda garantiramen har möjliggjorts genom att riksdagen avsatt 300

miljoner kronor för förlustrisker vad avser garantier under ramen.

 Intresset från exporterande företag har varit stort. Framförallt har ett stort

antal mindre och medelstora företag som ej tidigare varit i kontakt med EKN

efterfrågat garantierna. Totalt har ca 160 ansökningar inkommit till ett värde

av närmare tre miljarder kronor. EKN har per den 4 januari 1995 bifallit 71

ansökningar till ett värde av 696 miljoner kronor. Knappt 30 % av den totala

ramen utgörs av garantiförbindelser, vilket innebär att affären har kommit till

stånd och kontrakt undertecknats.

Engagemang per land framgår nedan:

Land Bifallna (4/1 1995)

 Belopp varav förbindelser

 miljoner kronor

Estland 247 115

Lettland 108 27

Litauen 145 18

Ryssland 196 122

Totalt 696 282

 Det är sannolikt att ramen relativt snart kan komma att bli fullt utnyttjad.

Detta har aktualiserat frågan om en utvidgning. I skrivelse till regeringen i

oktober 1994 pekar EKN på att den nuvarande situationen med utfästelser

villkorade av framtida tillgängligt utrymme under ramen är otillfredsställande.

EKN:s bedömning är därför att ramen kommer att behöva utökas med 1 miljard

kronor.

 EKN framhåller vidare att man fått förfrågningar angående garantier för andra

OSS-länder som Kazakstan. EKN föreslår därför att ramen utökas till att omfatta

affärer även i vissa andra OSS-länder under förutsättning att samfinansiering

föreligger med internationella finansinstitutioner. EKN anför vidare att de

kriterier regeringen har uppställt för prövning av garantiärenden har varit

ändamålsenliga.

 I översynen om Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa berörs den

särskilda exportkreditgarantiramen. Däri framhålls bl.a. att det finns goda skäl

för en särskild garantiram för Baltikum och Ryssland. I utredningen påpekas

vidare att den nuvarande riskbedömningen bör omprövas och att en sådan

omprövning borde göra det möjligt att utan ytterligare riskavsättningar utvidga

ramen.

 I en av översynens delutredningar understryks att strävan, i syfte att

normalisera relationerna, bör vara att så snart som möjligt ersätta det

nuvarande finansiella stödet med kreditgivning på kommersiella villkor. Som

lämplig kanal för detta framhålls bl.a. EKN:s normala garantigivning. Genom den

särskilda garantiramen har EKN möjlighet att acceptera något högre risk än

normalt vilket anses nödvändigt under en övergångsperiod. Villkoren för EKN:s

särskilda garantiram möjliggör också för nämnden att garantera samma typer av

affärer som idag finansieras genom den av SUKAB administrerade revolverande

fonden för motköpsaffärer. Nya medel kommer därför inte att tillföras denna fond

utöver de 10 miljoner kronor som regeringen avsatte år 1992.

 För att underlätta övergången till normal garantigivning bör dock villkoren

under den särskilda garantiramen i inte allt för hög grad avvika från EKN:s

normala verksamhet. I översynen framförs att EKN:s riskbedömning och inte

affärens storlek bör vara avgörande för om en garanti skall utfärdas, varför ett

avskaffande av den generella begränsningen till affärer om högst 50 miljoner

kronor förordas.

 Flera remissinstanser förordar att den särskilda garantiramen höjs. Två av

remissinstanserna förespråkar dessutom en utvidgning av ramen till att inbegripa

fler länder inom OSS respektive i sydöstra Europa. Slutligen är flera

remissinstanser av den uppfattningen att garantiramens riktlinjer bör göras

mindre restriktiva med avseende på samfinansiering, valutabesparing och

valutaintjänande, samt beträffande begränsningen till affärer om högst 50

miljoner kronor.

 Som närmare framgår under anslaget G 4. Täckande av eventuella förluster i

anledning av statliga garantier till länder i Central- och Östeuropa avser

regeringen att utvidga ramen med l miljard kronor till 2 miljarder kronor.

Utökningen möjliggör för EKN att restriktivt pröva enstaka affärer även på

Ukraina, Vitryssland och Kazakstan under förutsättning att samfinansiering

föreligger med en internationell finansinstitution.

6.7 Multilateralt och regionalt samarbete

Huvudansvaret för att genomföra reformer åvilar givetvis reformländerna själva.

Förutsättningarna för att lyckas beror på i vilken utsträckning en övergripande

nationell samsyn om samhällets framtida utveckling. Utan en konsekvent

reformpolitik och effektiva styrsystem försvåras också möjligheterna att genom

utländskt bistånd och internationellt samarbete påskynda och befästa processen.

 Multilaterala organ som Världsbanken, Internationella valutafonden, Europeiska

återuppbyggnas- och utvecklingsbanken (EBRD), Europeiska investeringsbanken

(EIB), OECD, FN och dess fackorgan spelar en viktig roll vid utformningen och

genomförandet av reformerna. De har inom sina respektive kompetensområden

utvecklat omfattande program för verksamhet i Central- och Östeuropa. I huvudsak

finansieras denna verksamhet av organisationernas ordinarie resurser. På

åtskilliga områden förekommer dessutom att bilaterala medel kanaliseras via

multilaterala organ.

 Multilaterala och bilaterala insatser kan utformas så att de samverkar och

ömsesidigt förstärker varandra. Genom sina omfattande finansiella resurser kan

de multilaterala bankerna engagera sig i de stora investeringar, t.ex. i

infrastruktur eller sektorreformer, som är nödvändiga i de forna planekonomierna

och som enskilda länder, i vart fall mindre industriländer som Sverige, inte har

förutsättningar att klara av på egen hand. När det gäller Central- och Östeuropa

kan tre institutioner väntas stå för huvuddelen av denna utlåning, nämligen

Världsbanken, EIB och EBRD. Genom Sveriges EU-medlemskap är vi numera medlem

även i EIB och har därmed möjlighet att arbeta aktivt inom samtliga dessa tre

institutioner. En aktiv medverkan innebär att vi på olika sätt bör söka påverka

deras verksamhet i en enligt svensk bedömning önskvärd riktning. Detta gäller

såväl inriktningen på verksamheten i stort som fördelningen av insatser på olika

regioner och länder. Ett nära samarbete med institutionerna öppnar vidare

möjligheter att dra nytta av det kunnande som byggts upp under ett antal år om

den ekonomiska omvandlingsprocessen.

 Ett effektivt sätt att utöva sådan påverkan är att knyta bilaterala insatser

till multilaterala genom samfinansiering. Detta kan ske t.ex. genom att

särskilda tekniska biståndsfonder skapas. Sådana fonder kan utformas med stor

flexibilitet. Graden av inflytande över användningen av fonderade medel avgörs

till stor del av bidragsgivaren. För närvarande finns svenska tekniska

biståndsfonder i Världsbanken, EBRD och Internationella finansieringsbolaget

(IFC). Dessutom finns en speciell finansieringsfond i EBRD inom ramen för

Baltiska investeringsprogrammet. Andra exempel på bilaterala insatser kopplade

till multilaterala organ är den regionala riskkapitalfonden för nordvästra

Ryssland och ett bankprojekt i Baltikum.

 Samfinansiering innebär också en möjlighet att med bilaterala medel mjuka upp

institutionernas mera marknadsmässiga lån, vilket kan vara motiverat bl.a. för

vissa miljöprojekt. Eftersom de multilaterala bankerna normalt finansierar sin

utlåning genom egen marknadsupplåning har de små möjligheter att differentiera

ränte- och återbetalningsvillkor. Samfinansiering med bilaterala givare är den

viktigaste metoden för att åstadkomma sådan differentiering.

 Det är visserligen inte möjligt för en samfinansiär att få del av

institutionernas ställning som prioriterade långivare, men de kan genom sina

nära kontakter med mottagarlandet medverka till att samfinansiärens intressen

bevakas i händelse av betalningssvårigheter. Samfinansiering innebär vidare en

mera effektiv användning av tillgängliga medel än vad insatser i enskilda,

mindre projekt skulle göra, eftersom själva projekthanteringen förenklas för

samfinansiären. Den kan också bidra till att öka flödet av resurser från

Sverige, främst av privat karaktär, till berörda länder. Effektiv

resursanvändning och ökat resursflöde ligger i både mottagares och givares

intresse.

 Ovanstående fördelar betyder givetvis inte att samfinansiering regelmässigt är

att föredra. En prövning måste ske från fall till fall innan beslut fattas om

uppläggningen av större bilaterala projekt. Inom ramen för det svenska stödet

kommer även framgent en sådan prövning att ske, i synnerhet vad gäller de

områden där de multilaterala organen har klara komparativa fördelar som

transport, energi och miljö.

Finansiellt stöd i form av betalningsbalansstöd

Internationella valutafondens (IMF) huvuduppgift är att genom olika former av

tekniskt bistånd och betalningsbalansstöd underlätta grundläggande ekonomiska

reformer som syftar till att uppnå makroekonomisk stabilitet, t.ex. vad avser

inflation och valutastabilitet. IMF:s verksamhet i Central- och Östeuropa består

i första hand av att utarbeta program för makroekonomisk stabilisering och

strukturella reformer. Sammanlagt har IMF tagit fram program för ett tjugotal

länder i regionen.

 Finansieringsbehoven har emellertid visat sig vara så omfattande att IMF:s och

andra multilaterala finansiella institutioners insatser inte varit tillräckliga.

Som ett komplement till denna utlåning har därför OECD-länder lämnat

kompletterande betalningsbalansstöd till ett antal länder i Central- och

Östeuropa. Ett grundläggande villkor har varit att landet ifråga kommit överens

med IMF om ett reformprogram. Det har vidare understrukits att stödet är en

temporär insats som gradvis skall avvecklas. För vissa länder, t.ex. Bulgarien

och Rumänien, har det dock varit nödvändigt att fortsätta med denna typ av

insatser under flera år.

 Den s.k. G 24-gruppen, som består av OECD-länderna samt IMF och Världsbanken,

bildades bl.a. för att under EU-kommissionens ledning samordna det

kompletterande betalningsbalansstödet till Central- och Östeuropa. Enligt en

informell nyckel fördelas det av IMF identifierade finansieringsbehovet mellan

G 24-länderna. EU har normalt åtagit sig att täcka 50 % av finansieringsgapet.

Sveriges andel har uppgått till 2,5 %, utom vad beträffar Baltikum där Sverige

frivilligt åtog sig att bidra med 10 %.

 Lånen är medelfristiga och ges normalt på marknadsmässiga villkor som

reflekterar respektive långivares upplåningskostnad. I ett fall, Albanien, har

lån beviljats på mjuka villkor.

 G 24 har mobiliserat kompletterande betalningsbalansstöd till ett flertal

länder i Central- och Östeuropa. Sverige har deltagit i flertalet insatser,

nämligen för Albanien, Bulgarien, Estland, Lettland, Litauen, Rumänien,

dåvarande Tjeckoslovakien, Slovakien och Ungern. De svenska åtagandena inom

ramen för G 24 uppgår till ca 160 miljoner US dollar (ca 1 200 miljoner kronor).

Lånen har lämnats av Svensk Exportkredit med garanti från Riksgäldskontoret.

Riskavsättningar, motsvarande 10 % av utestående och under innevarande budgetår

planerade lån, har gjorts för betalningsbalansstödet.

 Det kompletterande betalningsbalansstödet till länderna inom OSS samordnas av

Världsbanken genom bankens s.k. konsultativa grupper. Enskilda bidragsgivares

andel av finansieringsgapet avgörs från fall till fall. Sverige har bidragit med

stöd till Kazakstan om 3 miljoner US dollar (ca 22 miljoner kronor).

 Som redan nämnts är syftet att det kompletterande betalningsbalansstödet skall

avvecklas successivt. För att underlätta en gradvis integration av Central- och

Östeuropa i ett utvidgat EU kommer det att bli nödvändigt med olika former av

finansiellt stöd. Detta stöd kommer dock att lämnas i andra former än

kompletterande betalningsbalanslån.

 Det svenska EU-medlemskapet innebär att de bilaterala insatserna av

betalningsbalansstöd till Central- och Östeuropa ersätts med deltagande i EU:s

gemensamma utlåning, som garanteras mot EU:s budget.

 EU:s gemensamma betalningsbalansstöd har också kommit att omfatta några

OSS-länder, hittills Ukraina och Moldavien. Såvitt kan bedömas kommer behovet av

additionella bilaterala insatser från svensk sida att här vara begränsat.

Insatser kan dock komma att övervägas i länder som från svensk sida anses

prioriterade, t.ex. om gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd. Ett visst

utrymme för sådana insatser har följaktligen medtagits under det för budgetåret

1995/96 upptagna anslaget G 4. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för finansiellt stöd och exportkreditgarantier.

Världsbanken (IBRD)

I fråga om Central- och Östeuropa har Världsbanken nämnt fem områden som

väsentliga: reformering och privatisering av näringslivet, etablerande av nya

institutioner till stöd för marknadsekonomin, modernisering av infrastrukturen,

stärkande av det sociala skyddsnätet och rehabilitering av miljön. Vid sidan av

direkt långivning är rådgivning, tekniskt bistånd och utbildning viktiga

arbetsinstrument.

 Samtliga central- och östeuropeiska stater är medlemmar i Världsbanken. De tre

baltiska länderna ingår i samma valgrupp som Norden. Världsbanken har en svensk

konsultfond som administreras av BITS på 54 miljoner kronor.

 Inom Världsbanken har också inrättats en särskild konsultfond för den sociala

sektorn i Baltikum. Denna fond delfinansieras med 3 miljoner kronor av Sverige.

Det viktigaste enskilda projekt som Världsbanken och Sverige samarbetar om avser

stöd till de finansiella sektorerna i Baltikum. Samfinansiering med Världsbanken

förekommer vad gäller energi- och miljöprojekt.

 I Världsbanksgruppen ingår också det internationella finansieringsbolaget

(IFC). IFC har som målsättning att främja ekonomisk utveckling genom att

medverka till att upprätta privata företag och främja produktiva investeringar i

utvecklingsländer. Sverige avsatte 5 miljoner kronor för 1992/93 för en

konsultfond med IFC som administreras av SWEDECORP. Fonden är till för att

stödja etablering av små och medelstora företag och näringsliv i allmänhet,

främst i de baltiska staterna.

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (EBRD)

Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbankens verksamhet inriktas särskilt

på att utveckla den privata sektorn. Banken kan ge lån och olika typer av

garantier samt göra riskkapitalinvesteringar. Bankens verksamhet har hittills

varit inriktad mot olika former av företagsprojekt, inklusive omstrukturering

och privatisering, utveckling av den finansiella sektorn samt investeringar på

energi- och transportområdena.

 EBRD:s grundkapital uppgår till totalt 10 miljarder ecu (ca 85 miljarder

kronor). Härav inbetalas 30 %. Resten är ett garantiåtagande som infordras vid

behov.

 EBRD har utnyttjats för att kanalisera svenska bidrag för att upprätta en

konsultfond, bidrag till en riskkapitalfond för nordvästra Ryssland och

hantering av en del av Baltiska investeringsprogrammet.

 BITS fick år 1991 regeringens uppdrag att upprätta en fond för tekniskt

samarbete i EBRD om 15 miljoner kronor, som skulle utnyttjas för svenska

experttjänster i förberedelse, bedömning, uppföljning och utvärdering av projekt

som planeras och genomförs av EBRD i Central- och Östeuropa. Totalt har 40

miljoner kronor tillförts fonden, varav 9 miljoner kronor är ointecknade.

 Som en del i en överenskommelse om ett internationellt stödpaket för Ryssland

vid G 7-mötet i april 1993 gjordes ett indikativt åtagande från EBRD att

tillsammans med bankens medlemsländer skapa ett tiotal regionala

riskkapitalfonder på olika platser i Ryssland. Avsaknaden av en fungerande

finansiell sektor har visat sig utgöra en allvarlig hämsko för förnyelse av

ryska företag. Det är framför allt bristen på riskkapital som utgör ett hinder

för företagsutveckling. Fonderna syftar till att angripa detta problem. Hittills

har beslut fattats om fyra fonder enligt i stort sett samma modell. EBRD:s

bidrag med medel för riskkapitalinvesteringar i små och medelstora ryska företag

utgör den ena delen av fonden. Den andra delen utgörs av bilaterala bidrag från

enskilda medlemsländer i form av tekniskt bistånd i samband med

riskkapitalinvesteringarna.

 Sverige, Finland och Norge har gemensamt gjort bedömningen att det är angeläget

att EBRD:s satsning också innefattar nordvästra Ryssland. Förutom att projektet

är värdefullt i sig kan det ha katalytiska effekter på andra tänkbara satsningar

på företag i området. Vidare ser man från rysk sida mycket positivt på insatser

i detta område. Det finns också starkt ryskt stöd för konceptet med regionala

riskkapitalfonder. Sverige, Finland och Norge avser att tillsammans med EBRD

skapa en riskapitalfond för nordvästra Ryssland. Investeringarna skall fokuseras

på Murmansk, Karelska republiken och Archangelsk, men utrymme finns även för

satsningar i S:t Petersburg-området. Totalt uppgår kostnaden till 6,67 miljoner

USD eller drygt 53 miljoner kronor för vart och ett av de deltagande länderna.

En initial utbetalning om 800 000 kronor har gjorts för att finansiera en första

genomgång av företag i regionerna. Resterande del eller ca 10,5 miljoner kronor

per år skall erläggas under den kommande femårsperioden, med början innevarande

budgetår. Regeringen har för avsikt att uppdra åt SWEDECORP att administrera den

svenska insatsen i riskkapitalfonden.

 EBRD har upprättat en särskild kärnsäkerhetsfond, vilken behandlas under

avsnittet Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling. Sverige har hittills

bidragit med 9 miljoner ecu (motsvarande 80 miljoner kronor) till denna fond.

6.8 Stöd till de finansiella sektorerna i Baltikum

Finansiell stabilitet är en viktig förutsättning för en framgångsrik reformering

av de baltiska ländernas ekonomier. Mot denna bakgrund avsattes 300 miljoner

kronor i budgeten för 1992/93 för bidrag till stabiliseringsfonder för de

baltiska valutorna. Det visade sig emellertid inte möjligt att nå tillräcklig

internationell anslutning för att skapa sådana fonder bl.a. mot bakgrund av att

övergången till egna valutor gick förhållandevis lätt. Medlen står därför ännu

outnyttjade. Andra former av insatser för att främja finansiell stabilitet har

därför övervägts. Stöd till uppbyggnad av den finansiella sektorn har därvid

prioriterats av såväl de baltiska länderna själva som av andra tänkbara

bistånds- och långivare. På detta område finns det också en parallell med den

polska stabiliseringsfonden, som Sverige har bidragit till. En del av denna fond

har sedermera omvandlats till en fond för stöd till den finansiella sektorn i

Polen.

 En biståndsinsats har förberetts för stöd till de finansiella sektorerna i de

baltiska länderna. Ett antal studier har utförts, i första hand genom BITS

försorg. Studierna har identifierat ett klart behov av externt stöd samt lämnat

förslag på i vilka former det bör ges. Stödet avses omfatta dels tillskott av

ägar- eller ägarliknande kapital till utvalda banker, dels tekniskt bistånd i

lämpliga former till dessa banker.

 Projektet kan ses som ett komplement till Baltiska investeringsprogrammet och

till det ägarkapital som Swedfund International AB tillfört de estniska och

lettiska investeringsbankerna. Genom förstärkt kapitalbas och förbättrad

kompetens kommer flera banker i de baltiska länderna att bättre kunna möta de

behov av medel- och långfristig finansiering som den expanderande

företagssektorn har. Det svenska biståndet skall, liksom Baltiska

investeringsprogrammet, ses som ett igångsättningsstöd, vilket efter hand skall

ersättas av kapitaltillskott från privata investerare.

 En utgångspunkt har varit att knyta de svenska insatserna till annat

internationellt stöd. I första hand planeras en nära koppling till de lån

Världsbanken ger till den finansiella sektorn i respektive land. Världsbanken

har redan fattat beslut om lånen till Estland och Lettland, och ett beslut

beträffande Litauen är nära förestående.

 Det bör understrykas att strikta krav kommer att ställas på banker för att

komma ifråga för stöd. Världsbanken har uppställt en rad långtgående krav på de

banker som skall utnyttja Världsbankens lånefaciliteter. Vid behov kommer dessa

krav att kompletteras från svensk sida. Ett centralt villkor är att åtgärder

redan vidtagits för att avveckla eller på annat sätt omhänderta de förfallna lån

som ingår i flertalet baltiska bankers portföljer. Den strikta konditionaliteten

gör det sannolikt att endast ett mindre antal banker i varje land kan komma i

fråga för kapitalstöd.

 Huvuddelen av den ram om 300 miljoner kronor, som tidigare avsatts för bidrag

till stabiliseringsfonder, avses att utnyttjas för stödet till de finansiella

sektorerna i Baltikum. Avsikten är att överföra 240 miljoner kronor till en

kapitalfond från vilken såväl riskkapitalinsatser som tekniskt bistånd skall

finansieras.

 Olika former för hanteringen av stödet till de finansiella sektorerna har

övervägts. Särskilt viktigt är att finna en lämplig juridisk form och en plats i

den svenska institutionella strukturen som stämmer överens med det övergripande

önskemålet om ett sammanhållet öststöd. Det mest ändamålsenliga har befunnits

vara att knyta projektet till Swedfund International AB. Ett helägt dotterbolag

till Swedfund avses bildas. Detta bolag kan efter hand komma att ta över

Swedfunds övriga satsningar inom finanssektorn.

 De små och medelstora företagen spelar en nyckelroll i utvecklingen av en

dynamisk privat sektor i de forna centralstyrda ekonomierna. När de nordiska

länderna 1990-91 började diskutera lämpliga gemensamma insatser för att främja

övergången till marknadsekonomi i de baltiska staterna identifierades

småföretagssektorn som ett prioriterat område. Inledningsvis fördes

överläggningar om en gemensam baltisk investeringsbank, lokaliserad utanför

regionen, enligt ett förslag från Nordiska investeringsbanken (NIB). En närmare

granskning visade emellertid att förslaget inte innefattade tillräckliga

satsningar på tekniskt bistånd till de baltiska staterna. Dessutom överskattades

tillgången på finansiellt gångbara projekt. Ett mera grundläggande

institutionellt uppbyggnadsarbete framstod som nödvändigt i samtliga tre länder.

 De nordiska överläggningarna utmynnade i mars 1992 i en överenskommelse om

Baltiska investeringsprogrammet (BIP) som ligger utanför det speciella

närområdesprogrammet. BIP:s syfte är att främja investeringar i små och

medelstora företag i Estland, Lettland och Litauen. Stödet lämnas dels i form av

lån och riskkapital, dels som tekniskt bistånd. Programmet administreras av NIB

och av EBRD. Dessutom förvaltar Nordiska projektfonden en speciell fond vars

syfte är att underlätta samarbete mellan företag i Norden och Baltikum genom

stöd till förstudier utförda av nordiska företag för att utveckla små och

medelstora företag i området.

 Ett centralt inslag i BIP är upprättandet av nationella investeringsbanker som

skall kunna kanalisera nödvändiga medel till små och medelstora företag.

Avsaknaden av nationella finansiella institutioner som ägnar sig åt medel- och

långfristig utlåning är ett allvarligt hinder för framväxten av privata företag

i de baltiska länderna. De totala nordiska insatserna i BIP uppgår till 75

miljoner ecu (ca 700 miljoner kronor), vartill kommer 30 miljoner ecu i

samfinansiering från EBRD. Sveriges bidrag bestäms av den nordiska

fördelningsnyckeln. Programmet står öppet för bidrag från andra givare. Sådana

bidrag, främst avseende tekniskt bistånd, har också lämnats direkt till eller

parallellt med programmet från bl.a. EU, Tyskland, Schweiz och USA. BIP gäller

för en treårsperiod fram till halvårsskiftet 1995. Under våren 1995 skall

programmet utvärderas av den investeringskommitté som övervakar dess

tillämpning. På grundval av denna utvärdering och efter ingående samråd med de

baltiska länderna, skall Nordiska ministerrådet besluta om programmets framtid.

 Innan den detaljerade utvärderingen har skett är det svårt att ange hur

programmet skall drivas vidare och vilka ytterligare insatser som bör komma i

fråga. Den senaste statusrapporten från investeringskommittén (oktober 1994)

visar att i stort sett alla medel kommer att tas i anspråk, även om utbetalning

i ett fåtal fall kan komma att ske efter den 1 juli 1995. I rapporten

konstateras också att BIP i stort sett blivit en framgång. Uppbyggnadsarbetet

måste dock fortsätta, framför allt i Litauen.

 Inom ramen för BIP har dessutom stora satsningar gjorts på en regional

riskkapitalfond och på stöd till omstrukturering av existerande företag. Ett

exempel på sistnämnda typ av projekt är de gemensamma svensk-estniska insatserna

för textilföretaget Kreenholms. Det kommer att finnas behov av att underlätta

liknande projekt även efter programmets första treårsperiod. Slutligen är det

viktigt i sig att bygga vidare på det nordiska samarbetet i de baltiska staterna

och att fullfölja ett gemensamt program som samtidigt lyckats attrahera

betydande additionella bidrag från andra givare.

 För de svenska inbetalningarna till BIP har hittills avsatts 50 miljoner kronor

per år. Härtill kommer en garanti om totalt ca 100 miljoner kronor för NIB:s

utlåning under programmet. Det är inte möjligt att precisera ett belopp för

kommande insatser innan utvärderingsarbetet slutförts. Den preliminära bedömning

som kan göras är att inbetalningarna till BIP bör kunna reduceras, medan det är

osäkert om ytterligare garantier behöver ges under programmet.

 Det förefaller lämpligt att från den ram om 300 miljoner kronor som föreslås

användas för att stärka de finansiella sektorerna i Baltikum, finansiera

eventuella ytterligare direkta svenska inbetalningar till BIP. En förutsättning

för detta är emellertid att den utvärdering av programmet som kommer att ske

under 1995 visar på en positiv bedömning av programmets innehåll och resultat.

Båda programmen syftar till att på olika sätt underlätta den strukturomvandling

av företag och finansiella institutioner som är nödvändig om inte den ekonomiska

reformprocessen skall avstanna.

7 Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Regeringens bedömning: Målet för miljöinsatser i

Central- och Östeuropa skall vara att stödja

miljösamarbete och åtgärder för att bevara och

förbättra miljön, särskilt i och kring Östersjön.

 Förvaltningsstöd, institutionsuppbyggnad och

katalytiskt stöd till investeringar på koncesio-

nella villkor inom ramen för Östersjöprogrammet är

centrala inslag i öststödet.

 Kärnsäkerhetshöjande åtgärder i Litauen, kärn-

ämneskontroll och strålskyddssamarbete är ett

väsentligt svenskt intresse. Insatser på dessa om-

råden skall fortsätta på en hög nivå.

Miljösituationen i länderna i Central- och Östeuropa kan i många avseenden

karaktäriseras som i det närmaste katastrofal. På grund av planekonomins

systemfel har år av misshushållning resulterat i en omfattande utarmning av den

fysiska miljön. Miljöförstörelsen har lett till att många miljövärden gått

förlorade för evigt och att människors fysiska och psykiska välbefinnande lidit

stor skada. Samtidigt bör emellertid noteras att många viktiga naturområden och

våtmarker förblivit orörda till gagn för djurliv och flora.

 Miljöförstöringen innebar väldiga påfrestningar på människorna i dessa

samhällen. Under 1980-talet växte en miljörörelse fram som blev en murbräcka för

den demokratiska omvandlingen. Till en början var rörelsen mest aktiv i de

centraleuropeiska staterna. En liknande process pågick i Estland, Lettland och

Litauen, där miljörörelsernas betydelse för dessa länders frigörelse inte får

underskattas.

 De undermåliga energiråvarorna och teknikerna för uppvärmning, elproduktion och

industriell verksamhet utgör grunden för den luftförorening som pågår idag.

Exempel härpå är de oljeskifferbaserade kraftverken i Estland och kolbaserade

kraft- och värmeverk i Polen. Vattenföroreningar härrör främst från industrier,

orenat avloppsvatten och jordbruk. Dessa är också betydande utsläppskällor för

vattnet och miljön i Östersjön.

 Till bilden av negativa miljöföreteelser i Central- och Östeuropa hör också

kärnkraften och hanteringen av radioaktivt avfall som är en källa till stor oro.

 Skillnaderna i politisk och ekonomisk utveckling i Central- och Östeuropa under

den pågående omvandlingen innebär att förutsättningarna för insatser och

samarbete på miljöområdet är mycket olika.

 Miljöfrågorna gavs från första början högsta prioritet i Sveriges östsamarbete.

Sverige var pådrivande i att lyfta fram betydelsen av åtgärder för att förhindra

ytterligare miljöförstöring. Sveriges och Polens statsministrar var tillsammans

initiativtagare till konferensen i Ronneby år 1990 som har resulterat i ett

åtgärdsprogram för Östersjön. Konferensen samlade för första gången företrädare

för Estland, Lettland och Litauen tillsammans med övriga Östersjöstater. Det

innebar en start inte bara för ett helt nytt miljösamarbete utan också för hela

det politiska samarbetet i regionen. På ett tidigt stadium uppmärksammades också

de internationella finansieringsinstitutionerna såsom Världsbanken, EBRD, NIB

och EIB på Östersjöregionens behov av miljöinsatser.

 Ett brett och stort engagemang från dessa institutioners sida är en viktig

förutsättning för en framgångsrik miljöpolitik och de deltog som aktiva

samarbetspartners i den resursmobiliseringskonferens i Gdansk i Polen i mars

1993 där samtliga bilaterala och och multilaterala insatser redovisades. En

deklaration antogs där länderna runt Östersjön rekommenderas att bl.a. använda

avgifter för att begränsa miljöskadliga utsläpp.

 Vidare skall enligt deklarationen olika finansieringslösningar användas på

effektivast möjliga sätt och gåvor och annat finansiellt stöd skall ställas till

förfogande för bl.a. projektförberedelser.

 Inom ramen för den s.k. "Environment for Europe"-processen hålls regelbunda

miljöministerkonferenser. Vid dessa konferenser har miljöfrågorna i Central- och

Östeuropa i allt större utsträckning kommit i fokus. Vid den senaste

ministerkonferensen i Luzern i april 1993 antogs principerna för ett

miljöaktionsprogram för Central- och Östeuropa. Aktionsprogrammet innehåller

riktlinjer för politiska reformer, institutionella åtgärder och

miljöinvesteringar. Som en uppföljning av aktionsprogrammets rekommendationer om

politiska reformer och institutionsuppbyggnad upprättades en särskild

arbetsgrupp (Task Force) med OECD som sekretariat. Ett särskilt samarbete med

givarländer och de internationella finansiella institutionerna har upprättats,

den s.k. Project Preparation Committee - PPC. Dess syfte är att främja

finansieringen av konkreta investeringar i miljöprojekt. Verksamheten

finansieras helt genom frivilliga bidrag från länderna. Nästa europeiska

miljöministerkonferens kommer att äga rum i Sofia i oktober 1995. Vid

konferensen kommer miljöfrågorna i Central- och Östeuropa att vara ett centralt

tema liksom finansieringen av miljöåtgärder och investeringar.

 Ett av de första målen för det svenska samarbetet med Central- och Östeuropa

har varit att stödja åtgärder för att förbättra miljön. Med dessa åtgärder har i

första hand avsetts vattenrening, åtgärder mot luftföroreningar och

kärnsäkerhetshöjande åtgärder.

 Åtgärder i Central- och Östeuropa måste riktas såväl mot lokala hälsorelaterade

miljöproblem som mot gränsöverskridande föroreningar. De flesta länder har

skrivit på de internationella miljöavtal som reglerar utsläpp till luft och

vatten av vissa förorenande ämnen som t.ex. svavel, kväveoxider och närsalter.

Genom att åtgärda dessa utsläpp kommer man normalt också åt andra miljöproblem

av mer lokal karaktär. Även på miljöområdet har det tekniska biståndet i form av

kunskapsutvecklande åtgärder som institutionsuppbyggnad m.m. varit det

dominerande i början av stödperioden. Förutsättningar har sedermera skapats så

att en stor del av det svenska miljöstödet nu går till investeringsinsatser. I

de central- och östeuropeiska länderna finns betydande områden med höga

naturvårdsvärden även i ett europeiskt perspektiv. Det är angeläget att åtgärder

i ökad utsträckning avser bevarande av den biologiska mångfalden. Härvid avses

förutom bevarandet av värdefull natur och hotade växter och djur även ett

hållbart nyttjande av naturresurserna inom de areella näringarna och en

ekologiskt anpassad markanvändning i övrigt.

 Miljöproblemens karaktär kräver olika angreppssätt. Lokala problem skiljer sig

från gränsöverskridande miljöproblem. Central- och Östeuropas miljöproblem är

såväl lokala som gränsöverskridande. De är starkt kopplade till

industrisamhällets utveckling och lösningarna liknar de som de västeuropeiska

länderna själva tillämpar. Den starka ekonomiska omstruktureringen, med

utslagning av många föråldrade industrianläggningar, i Central- och Östeuropa

har redan lett till att vissa gränsöverskridande föroreningar minskat. I andra

fall måste åtgärder till för att klara jordbrukets omställningsproblem liksom

för att ta hand om orenat avloppsvatten.

 Regeringen har i proposition 1994/95:100 bil. 4 närmare redogjort för sin syn

på en hållbar utveckling. Regeringen har i skrivelse till riksdagen

(1993/94:252) redovisat hittillsvarande insatser inom miljöområdet i Central-

och Östeuropa.

 För miljö- och kärnsäkerhetsinsatser i Central- och Östeuropa har ungefär en

miljard kronor anvisats åren 1990/91-1994/95. Ett flertal myndigheter och

institutioner i Sverige har inom sitt kompetensområde erhållit särskilda medel

för miljöstöd. Närings- och teknikutvecklings-verket (NUTEK) har anvisats totalt

227,5 miljoner kronor för energieffektivisering och satsning på förnybara

energislag i Baltikum och Östeuropa. Statens kärnkraftsinspektion (SKI) har

anvisats 165,5 miljoner kronor för kärnsäkerhet. Statens strålskyddsinsitut

(SSI) har anvisats 37,1 miljoner kronor för strålskyddssamarbete. Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU) har anvisats 25 miljoner kronor för miljöanpassat

jordbruk inom ramen för Östersjöprogrammet. Statens naturvårdsverk (SNV) har

anvisats totalt 44 miljoner kronor för i första hand förvaltningsstöd i

direktkontakt med mottagande myndigheter samt för stöd till utrustning och

investeringar i samband med vänortssamarbete. Kommunikations-departementet

disponerar 15 miljoner kronor för miljöanpassade trafikmedel i de baltiska

länderna.

 Av de medel BITS disponerar för stöd till Central- och Östeuropa för samtliga

sektorer beräknas att medel i storleksordningen 150 miljoner kronor använts för

miljöinsatser eller insatser som har en påtaglig positiv miljöeffekt. Härutöver

har BITS erhållit 55 miljoner kronor för insatser inom åtgärdsprogrammet i

Östersjön. För investeringar i de värsta föroreningskällorna i åtgärdsprogrammet

för Östersjön har anslagits ca 210 miljoner kronor som disponerats av

Miljödepartementet.

 Svenska kommuner deltar aktivt i arbetet med miljön i Central- och Östeuropa

genom det vänortssamarbete som bedrivs mellan kommuner i Sverige och länder på

andra sidan Östersjön. Detta samarbete stödjs med medel dels från BITS inom

ramen för det fördjupade vänortssamarbetet förmedlat genom Kommunförbundet dels

genom särskilda medel från Naturvårdsverket.

 Från och med den 1 juli 1995 kommer miljöinsatserna att finansieras över ett

sammanhållet anslag. Eftersom miljöstödet erfordrar nära samverkan med

departement och myndigheter kommer regeringen att för policy- och anslagsfrågor

tillsätta en särskild beredningsgrupp.

7.1 Förvaltningsstöd och kunskapsuppbyggnad

En viktig förutsättning för att effektiva miljöåtgärder och miljöinvesteringar

skall kunna genomföras i Central- och Östeuropa är att länderna förfogar över en

förvaltnings- och institutionsuppbyggnad med en sådan struktur och kompetens att

den kan svara för en långsiktig miljöstrategi. Många av dessa länder håller för

närvarande på att bygga upp miljöförvaltningar, utarbetar lagstiftning och

regelverk och söker lösningar vad gäller uppföljning och övervakning av olika

miljöåtagärder.

 Svenska myndigheter som har en lång och bred erfarenhet av miljöarbete har goda

förutsättningar att kunna göra en betydande insats vad gäller kunskapsöverföring

och förvaltningsstöd. En stor del av sådan kunskapsöverföring och tekniskt

samarbete har finansierats via BITS. Som komplement till detta stöd har Statens

naturvårdsverk disponerat medel för bilateralt förvaltningsstöd och

kunskapsöverföring.

 En bas för samarbetet utgör de bilaterala avtal som Sverige ingått med Estland,

Lettland, Litauen och Ryssland om samarbete på miljöområdet.

 En viktig del i Naturvårdsverkets förvaltningsstöd gäller utveckling av det

regionala samarbetet mellan länstyrelser och deras motsvarigheter i

samarbetsländerna. Härmed tillvaratas länstyrelsernas kompetens inom

miljöområdet och deras kontaktnät i Östeuropa.

7.2 Åtgärdsprogrammet för Östersjön

De största insatserna vad gäller miljöstöd går till åtgärdsprogrammet för

Östersjön.

 Inom ramen för Helsingforskommissionen (HELCOM) har som nämnts ovan ett

åtgärdsprogram för Östersjön tagits fram gemensamt av alla länder i

tillrinningsområdet i nära samarbete med Världsbanken, Europeiska

utvecklingsbanken, Europeiska investeringsbanken och Nordiska

investeringsbanken. Genomförandet av programmet samordnas inom en kommitté inom

HELCOM (PITF, Programme Implementation Task Force).

 I programmet beskrivs vilka åtgärder som bör vidtas under kommande 20-årsperiod

för att återställa Östersjöns ekologiska balans. Utöver de 132 konkreta

utsläppskällor som identifierats beskriver programmet också behoven av lagar och

regleringar, miljömedvetenhet och utbildning hos befolkningen samt

kunskapsöverföring inom bl.a. dessa områden till länderna i öst.

Utsläppskällorna som tas upp i programmet är de objekt som bedöms bör åtgärdas

först. Utsläppskällorna består framför allt av kommunala avlopp, industrier och

jordbruk.

 De totala kostnaderna för programmet har beräknats till 18 miljarder ecu (ca

150 miljarder kronor), där ca hälften är kostnader för att åtgärda

utsläppskällorna och resten en uppskattning av kostnaden för kunskapsuppbyggnad,

stärkande av institutionella åtgärder samt ökad miljökunskap. Kostnaderna är

framför allt hänförliga till insatser i de baltiska länderna, Polen och Ryssland

samt östra Tyskland. Största delen av kostnaderna är lokala kostnader dvs.

sådana som betalas med inhemska medel.

 Det svenska stödet till åtgärdsprogrammets genomförande i länderna runt

Östersjön uppgår hittills till ca 400 miljoner kronor. Det innebär att Sverige

kunnat bidra till väsentliga insatser för miljön i dessa länder. Sverige har

medverkat i kunskapsuppbyggnad med bl.a. planering och projektering av

avloppsreningsanläggningar i de baltiska staterna och Polen, vilket resulterat i

att ett flertal projekt nu är under genomförande eller står i begrepp att

påbörjas. Svenskt gåvobistånd har också lämnats för tre anläggningar i Polen som

nu är under färdigställande. Sverige är också en huvudfinansiär för stora

reningsanläggningar i Liepaja i Lettland och Klaipeda i Litauen som påbörjas

under 1995. Svenskt stöd planeras också för en anläggning i Haapsalu som även

denna kommer att påbörjas under 1995. I dessa fall sker samfinansiering med

bl.a. Världsbanken. Som framgår ovan disponerar Naturvårdsverket 20 miljoner

kronor för att möjliggöra att kommunernas vänortssamarbete, framförallt vad

gäller avloppsrening, kan kompletteras med utrustning och investeringar.

Dessutom kan nämnas att 25 miljoner kronor anvisats för utbildning, rådgivning

och demonstration rörande miljöanpassat jordbruk.

 Det nordiska finansieringsbolaget för miljöinvesteringar - Nordic Environment

Finance Corporation (NEFCO) - upprättades genom beslut i Nordiska ministerrådet

i mars 1990. NEFCO:s syfte är att med kapital delta i finansiering av företag

som tillverkar miljöutrustning och tillhandahåller miljötjänster i Central- och

Östeuropa. NEFCO:s grundkapital uppgår till 300 miljoner kronor av vilket

Sverige bidrar med 37,2 %, motsvarande ca 116 miljoner kronor vilket inbetalats

under en sexårsperiod. Vid sitt möte den 8 mars 1994 beslöt Nordiska

miljö-ministerrådet att verkställa en utvärdering av NEFCO:s hittillsvarande

verksamhet. Rapporten presenterades den 2 november 1994.

 Utvärderingsrapportens huvudslutsats är att man förordar, med vissa

förändringar av NEFCO:s inriktning, att nytt kapital tillförs. NEFCO:s styrelse

tolkade detta som att rapporten anser att NEFCO:s hittillsvarande prövotid nu

avslutats och att NEFCO nu bör bli en permanent institution. Styrelsen

rekommenderade att man under ytterligare sex år, fr.o.m. 1 januari 1996,

fördubblar NEFCO:s grundkapital till 80 miljoner ecu. Bedömningen är att

därefter intäkterna från återbetalda lån bör vara tillräckligt stora för vidare

verksamhet. I utvärderingsrapporten föreslås att NEFCO bör göra tydligare

miljöeffektivitetsbedömningar av projekten, att man gör en starkare

koncentration till närområdet, ökar den uppsökande verksamheten, koncentreras

sig på färre projekt med tydligare miljöprofil, samt att man främst skall göra

sina finansiella engagemang i form av egenkapital. NEFCO:s styrelse framhöll i

sina kommentarer till rapporten att flertalet av rekommendationerna redan har

initierats av NEFCO. Det gäller en ökad koncentration av verksamheten till

närområdet, tätare samarbete med nationella finansieringsinstitut samt bättre

kvantifiering av miljöeffekterna. Vad gäller satsningar i huvudsak på

egenkapital tillstyrks även detta, men man framhåller att det finns enskilda

fall där projektanpassade lånearrangemang är den mer ändamålsenliga

finansieringsmetoden.

 Utvärderingsrapporten och NEFCO:s styrelses kommentarer därtill utgjorde

underlaget till den diskussion som ägde rum vid nordiska miljöministermötet den

15 november 1994. De nordiska miljöministrarna har förordat att fortsätta

inbetalningarna till NEFCO på samma nivå som hittills under perioden 1996-2001

för att öka grundkapitalet till 80 miljoner ecu.

 Förvaltningsstödet förutsätter ett långsiktigt engagemang i direkta

institutionella kontakter med berörda miljöministerier och mångåriga insatser.

Utvecklingen i framförallt de baltiska staterna och Polen innebär att dessa har

kommit in i en fas där behoven av investeringar ökar. I översynen konstateras

att samarbetsländerna inom överskådlig tid inte torde ha tillräckliga resurser

för att själva klara finansieringen, och att möjligheterna att klara

investeringarna enbart med krediter från internationella finansiella

institutioner är begränsade. Det är regeringens mening att det på miljöområdet

är motiverat att hålla beredskap för att med medel på koncessionella villkor ge

katalytiskt stöd till investeringar. De erfarenheter som härvid gjorts och de

former som redan har utvecklats från samfinansieringar inom ramen för

Östersjöprogrammet skall ligga till grund för det uppdrag den nya myndigheten

kommer att erhålla för stöd på detta område. Det är även fortsättningsvis

angeläget att eftersträva samfinansiering med såväl de internationella bankerna

som andra givarländer.

 I detta sammanhang är ett utvidgat nordiskt samarbete för att genomföra

miljösatsningar i närområdet av särskilt intresse. På initiativ av de nordiska

miljö- och finansministrarna genomför nu en arbetsgrupp under Nordiska

ministerrådet en studie om effektivisering och samordning av de nordiska

ländernas miljöinsatser i Central- och Östeuropa. En rapport förväntas under

februari månad 1995. Ett nordiskt stöd skulle kunna lämnas som gemensam

gåvofinansiering eller som garantier för utvidgad långivning till miljöprojekt

från Nordiska Investeringsbanken. Ett eventuellt svenskt bidrag till sådana

gemensamma satsningar förutses finansieras genom omallokeringar inom den

föreslagna posten för miljöinsatser.

 När det gäller insatsområden anser regeringen att stöd till

avloppsreningsanläggningar även fortsättningsvis skall ges prioritet i

samarbetet. Av de 132 föroreningskällorna inom Östersjöprogrammet är ett

femtiotal avloppsreningsanläggningar. Dessa reningsverk kan svårligen

finansieras med enbart kommersiell finansiering varför svenskt stöd kan vara det

tillskott som möjliggör att investeringen kan komma till stånd. Det är angeläget

att det svenska stödet går till insatser som är kostnadseffektiva. Det kan

innebära att utöver stöd till åtgärdsobjekt i åtgärdsprogrammet kan insatser bli

aktuella i mindre avloppsrenings-anläggningar i framförallt Estland, Lettland

och Litauen. Prioriteringen av avloppsreningsanläggningar skall dock inte hindra

att andra kostnadseffektiva och väl motiverade insatser för Östersjön kan göras

för att förbättra miljön.

 För miljöinsatser beräknar regeringen att anslå 169 250 000 kr. Därutöver finns

medel reserverade för ett eventuellt bidrag till NEFCO.

7.3 Energi

Energiförsörjningsfrågorna är viktiga för länderna i Central- och Östeuropa.

Energipriserna har mångdubblats när subventioner tagits bort och anpassning

gjorts till priserna på världsmarknaden. Åtgärder som leder till energibesparing

och övergång till inhemska bränslen har hög prioritet. Det finns också behov av

insatser som ökar effektivitet och driftssäkerhet i elkraftsystemen. BITS har

finansierat insatser inom energisektorn på sammanlagt 48 miljoner kronor.

Insatserna har främst avsett rådgivning och utbildning riktad till

nyckelpersoner i resp land, samt förstudier inför investeringar. Den mest

omfattande insatsen har genomförts i samarbete med Världsbanken och avser

upprustning av fjärrvärmesystem och övergång till inhemska bränslen i Estland.

Till detta projekt har också knutits en svensk kredit på 10 miljoner USD.

Liknande projekt i Lettland avseende fjärrvärmenät och övergång till inhemska

bränslen beredes f.n. av BITS.

 Mot bakgrund av konventionen om klimatförändringar har riksdagen beslutat om

ett program för energieffektiviseringsåtgärder och insatser för ökat utnyttjande

av förnybara energikällor i de baltiska staterna och Östeuropa (prop.

1992/93:179 bil. 4, bet. 1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361).

 Programmet utgör således en del av den svenska klimatpolitiken. Det har också

tydliga beröringspunkter med det samlade östsamarbetet. NUTEK ansvarar för

genomförandet av programmet. För dessa ändamål har NUTEK anvisats totalt 227,5

miljoner kronor. Av totalt uppbundna medel på 206 miljoner kronor har ca 70

miljoner kronor betalats ut. Våren 1995 skall den första uppföljningen av

klimatkonventionen göras på den första s.k. partskonferensen i Berlin.

 I översynen drar utredarna slutsatsen att såväl BITS som NUTEK:s program kan

anses framgångsrika - om än utifrån skilda utgångspunkter. Det råder emellertid

diskrepans mellan målen för BITS respektive NUTEK:s program och det behövs,

enligt översynen, bättre samordning mellan de två myndigheternas prioriteringar

och insatser. En brist som påtalas är avsaknaden av insatser för att underlätta

Litauens framtida kraftproduktion - som komplement till det direkt

säkerhetshöjande stödet och som alternativ till kärnkraftsproduktionen vid

Ignalina.

 Regeringen kommer att fortlöpande följa programmen på energiområdet i syfte att

säkerställa att de bedrivs effektivt och att samordning sker mellan de

övergripande målen för miljö- och energistödet.

 Den nya myndigheten kommer att ges i uppdrag att tillsammans med NUTEK utarbeta

ett förslag till hur energi- och miljöåtgärder i samarbetet med Central- och

Östeuropa bör samordnas.

7.4 Kärnsäkerhet och strålskydd

De största svenska insatserna inom kärnsäkerhet och strålskydd går till

myndighetsstöd i Litauen och till säkerhetsförbättringar vid kärnkraftverket

Ignalina. Insatser görs också inom strålskydds- och avfallsområdet i Estland och

Lettland samt i nordvästra Ryssland och Vitryssland. De erfarenheter som vunnits

från arbetet med säkerhetshöjande åtgärder i Ignalina utgör dessutom grund för

ett ökat svenskt engagemang i Ryssland, särskilt i form av insatser vid

kärnkraftverket i S:t Petersburg (Sosnovyj Bor) som är av samma typ som

Ignalinaverket. Kärnsäkerhetsinsatserna inkluderar också arbete med att stärka

kontrollen av kärnämne i Litauen och ett antal OSS-stater och att förbättra det

fysiska skyddet vid kärnkraftverk och anläggningar där kärnämne förvaras. På

initiativ av Sverige har de nordiska länderna vänt sig till internationella

atomenergiorganet, IAEA, med en begäran om att IAEA initierar ett ökat

internationellt samarbete i fråga om radioaktivt avfall i Ryssland, framförallt

i Barentsregionen.

 Samverkan inom bl.a. G 24:s kärnsäkerhetskoordinering och med IAEA har varit av

stor betydelse för att åstadkomma samordnade säkerhetshöjande effekter av

hittills gjorda insatser.

 Det kompletterande finansieringsinstrument som EBRD:s kärnsäkerhetsfond innebär

har också lett till att väsentliga säkerhets-investeringar kunnat göras i

Ignalina och i Kozlodujreaktorerna i Bulgarien. F.n. pågår förhandlingar mellan

EBRD och Ryssland om finansiering av säkerhetshöjande åtgärder i kärnkraftverken

på Kolahalvön, i S:t Petersburg (Sosnovyj Bor) och i Novovoronezj i södra

Ryssland. Samarbetet mellan de länder som bidrar till kärnsäkerhetsfonden gör

det också möjligt att ställa gemensamma krav på mottagarländerna om

avvecklingsplaner för de sämsta kärnkraftverken, förbättrad energihushållning

och på uppbyggnad av starka och oberoende säkerhetsmyndigheter.

 De svenska insatserna på kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet samordnas genom

SKI resp. SSI. Genom myndigheternas breda internationella kontaktnät har de

svenska insatserna på kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet på ett effektivt

sätt kunnat samordnas med andra bilaterala och multilaterala insatser i Central-

och Östeuropa.

 Den koordineringsmekanism för de bilaterala kärnsäkerhetsprogrammen som

etablerats genom G 24 samarbetet och den samordning som där sker med insatser

inom EU:s TACIS- och PHARE-program har visat sig fungera väl och har tillsammans

med EBRD:s kärnsäkerhetsfond och i samverkan med IAEA redan lett till påtagliga

förbättringar såväl vad gäller tekniska system som säkerhetstänkande i flera av

mottagarstaterna. Den konvention om kärnsäkerhet som öppnades för undertecknande

hos IAEA under hösten 1994 och som regeringen tidigare redovisat för riksdagen

(skr. 1994/95:116) förväntas ytterligare stärka det internationella

kärnsäkerhetsarbetet och den internationella insynen i de östeuropeiska

kärnenergiprogrammen.

 Regeringen avser öka ansträngningarna att ta till vara möjligheterna till

ytterligare samordning med framför allt PHARE- och TACIS-programmen.

 De svenska kärnsäkerhetsinsatserna i Litauen och Ignalinaverket, insatserna

inom kärnämneskontrollen i OSS-staterna liksom insatserna på strålskydds- och

avfallsområdet i de baltiska staterna har rönt internationell uppmärksamhet och

har lett till att flera internationella samverkansgrupper kommit till stånd där

Sverige genom framför allt SKI och SSI givits ledande roller. Det är angeläget

att den erkänt höga nivå som upprätthålls i det svenska kärnsäkerhets- och

strålskyddsarbetet även fortsättningsvis kan komma de östeuropeiska samhällena

till del på ett aktivt och effektivt sätt.

 Totalt avsätts för dessa insatser 83 miljoner kronor. Därutöver finns under

anslagsposten för regeringens disposition medel reserverade för eventuellt

fortsatt bidrag till EBRD:s kärnsäkerhetsfond.

8 Samarbetsländerna

Regeringens bedömning: Sveriges bilaterala samar-

bete med de central- och östeuropeiska länderna

skall bidra till ett dynamiskt och demokratiskt

norra Europa. De många gemensamma intressena med

grannstaterna gör det naturligt att koncentrera

insatserna till de baltiska staterna, Polen och

Ryssland.

 Särskild uppmärksamhet skall ägnas de baltiska

staternas och Polens fulla Europaintegration och

strävandena att knyta Ryssland närmare det euro-

peiska samarbetet.

 Sverige skall stärka sin närvaro i övriga länder

med vilka Europeiska unionen tecknat associations-

avtal eller förhandlar om sådana. Kontakterna på

olika nivåer med Centraleuropa skall utvecklas

liksom med de närbelägna länderna inom Oberoende

Staters Samvälde (OSS).

8.1 Estland, Lettland och Litauen

Sommaren 1994, tre år efter frigörelsen från Sovjetunionen, undertecknade

Estland, Lettland och Litauen frihandelsavtal med Europeiska unionen, EU. Vid

sidan av den ekonomiska betydelsen var EU:s undertecknande av frihandelsavtal

med Baltikum av stort symbolvärde. Det var en markering att de baltiska staterna

hade tagit ytterligare ett avgörande steg mot full europaintegration. Den

politiska demokratin har befästs och utvecklingen mot en social marknadsekonomi

förefaller oåterkallelig. Nästa steg är associationsförhandlingarna med EU som

inleddes i januari 1995 och som skall leda till Europaavtal och så småningom

till EU-medlemskap.

 En viktig uppgift för Sverige blir att fortsätta stödja Estland, Lettland och

Litauen såväl politiskt som ekonomiskt. Som östersjöland och som EU-medlem kan

Sverige verka för de baltiska ländernas fulla europaintegration. Det gäller både

arbetet för att skapa en äkta säkerhetsgemenskap i Europa och de vardagliga

kontakterna på samhällets alla olika områden som följer av grannskapsrelationer.

Det gäller också det stödjande samarbete som Sverige bedriver i bilaterala,

regionala, EU-relaterade och andra internationella sammanhang.

 De intensiva svensk-baltiska kontakterna har resulterat i ett brett och

omfattande samarbete med de baltiska staterna genom myndigheter, företag och

organisationer. Sverige är i själva verket ett av de största samarbetsländerna i

Baltikum. Mer än 60 % av Sveriges sammanlagda stöd till Central- och Östeuropa

har gått till Estland, Lettland och Litauen. Det svenska samarbetet underbyggs

av ett brett engagemang i det svenska samhället som har växt fram under de

senaste sex åren på ett sätt som har få motsvarigheter.

 De tre länderna har haft att bygga upp nationella strukturer och egen kompetens

på en lång rad områden, något som har gett samarbetet med Estland, Lettland och

Litauen en speciell karaktär. Exempel härpå är det s.k. suveränitetsstödet och

stödet till de finansiella sektorerna.

 I takt med att reformerna konsolideras, stabiliteten ökar, den baltiska

integrationen med Västeuropa fortsätter och ekonomierna utvecklas, kommer det

svenska samarbetet med Baltikum att anta nya former.

8.2 Estland

Estland återfick sin självständighet den 20 augusti 1991. Ett år senare, i

september 1992, hölls president- och parlamentsval. Nya parlamentsval skall

hållas i mars 1995.

 Estlands politiska och ekonomiska situation påverkas av förhållandet till

Ryssland. I enlighet med det avtal om trupptillbakadragande som undertecknades

mellan Estland och Ryssland i juli 1994 lämnade de ryska trupperna Estland den

31 augusti 1994. I avtalet finns även bestämmelser om de drygt 10 000

militärpensionärer som får stanna i Estland. En separat överenskommelse har

undertecknats om nedmonteringen av kärnreaktorerna i Paldiski enligt vilken

anläggningen skall överlämnas till den estniska staten den 30 september 1995.

Sverige har utfäst ekonomiskt stöd för avtalens ingående och genomförande.

Således har totalt 24 miljoner kronor avsatts för de svenska insatserna för

nedmontering av kärnreaktorerna, för repatriering av de ryska militärer som nu

arbetar som tekniker för att förbereda nedmonteringen samt för en fond för

frivillig återflyttning av ryska militärpensionärer från Estland.

 Ett osäkerhetsmoment i de estnisk-ryska förbindelserna är den olösta

gränsfrågan liksom situationen för landets rysktalande befolkning.

 I januari 1995 antog Estland en ny medborgarskapslag. Den förra lagen godkändes

i februari 1992 och byggde på 1938 års lag. I den nya lagen förlängs

bosättningskravet från två till fem år. För att bli estnisk medborgare krävs

dessutom kunskaper i estniska och en lojalitetsförklaring. Anklagelser om

diskriminering av den rysktalande befolkningen och brott mot de mänskliga

rättigheterna har avvisats av OSSE och Europarådet. Estland fick fullt

medlemskap i Europarådet i maj 1993.

 Det långtgående ekonomiska reformprogrammet har i stora stycken varit mycket

framgångsrikt. Kollapsen i östhandeln orsakade ett produktionsfall och BNP sjönk

kraftigt t.o.m. 1993. Den ekonomiska återhämtningen har emellertid gått snabbare

än väntat och med fortsatt exporttillväxt, utländska direktinvesteringar samt en

växande privat sektor väntas tillväxttal om 5 % per år de närmaste åren.

 Subventioner och prisregleringar har avskaffats och med skattehöjningar har

statsbudgeten kunnat balanseras. Reformprogrammets ankare var valutareformen

1992 då den egna valutan kroon återinfördes med lagstiftad fast kurs till

D-marken. Tillsammans med centralbankens återhållsamma penningpolitik har detta

verkat stabiliserande på ekonomin och inflationen har kunnat bringas ned till

ett par procent i månaden. Privatiseringen av de stora statliga företagen har

dock gått långsamt. De omoderna och miljöförstörande industrierna måste

omstruktureras. Många måste sannolikt läggas ned, vilket drabbar hela samhällen

som ofta är beroende av en enda industri, särskilt i nordöstra Estland med en

dominerande rysk befolkning.

 Estlands utrikeshandel har gjort en helomvändning - från ett närmast totalt

handelsberoende av Sovjetunionen vid tiden för frigörelsen ökar handeln med

Norden och övriga Västeuropa snabbt och svarar nu för 80 %. Finland har

övertagit Rysslands roll som största handelspartner och svarar för 30 % av

Estlands utrikeshandel. Sveriges andel är 10 %. Estland har även attraherat mer

utländska investeringar än sina baltiska grannar. Sverige investerar mest i

Estland med Finland på andra plats.

 Den starkt marknadsinriktade reformpolitiken i Estland har lett till ökade

ekonomiska klyftor i samhället. Det är särskilt pensionärerna, de arbetslösa och

landsbygdsbefolkningen som har fått det sämre. Samtidigt har den ekonomiska

brottsligheten brett ut sig. Kriminalitet är idag ett stort samhällsproblem och

hämmar handel, investeringar och turism.

 Av länderna i Central- och Östeuropa har Estland mottagit den största andelen

av det svenska stödet. Samarbetet har främst varit kopplat till övergången från

plan- till marknadsekonomi. BITS, som svarar för huvuddelen av det tekniska

samarbetet, har bidragit med ca 125 miljoner kronor till ett 130-tal projekt. De

största insatserna har gjorts inom sektorerna offentlig förvaltning, energi och

miljö, transporter och industri. Som exempel på insatser kan nämnas ett större

energieffektiviserings-projekt tillsammans med Världsbanken, uppbyggnad av

självständiga förvaltningar inom tele, sjöfart, luftfart och vägväsende samt

insatser inom rättsväsende, affärslagstiftning, utveckling av banksystemet och

arbetsmarknadsinstitutioner.

 SWEDECORP har i samarbete med NUTEK genomfört projekt avseende

småföretagsutveckling, som har omfattat utbildning, affärsrådgivning,

affärsförmedling, regional utveckling och stöd till inrättande av regionala

företagscentra. Vidare har SWEDECORP finansierat industriell kunskapsöverföring

inom träindustrin samt stödjer med villkorslån inom ramen för

StartÖst-programmet ca 25 svenska småföretagsetableringar i landet. Swedfund

International AB har fattat beslut om engagemang ett tiotal samriskföretag samt

deläganade i den estniska investeringsbanken. SIDA har lämnat stöd genom

enskilda organisationer. Svenska institutet har förutom den reguljära

verksamheten med bl.a. expertutbyte, högskolesamarbete och kulturutbyte, fått i

särskilt uppdrag att stödja undervisningen i estniska för Estlands rysktalande

befolkning och andra insatser för att underlätta integreringen i det estniska

samhället, inklusive stöd till den ryska kulturen i Estland.

 I framtiden blir det knappast möjligt, eller nödvändigt, att bibehålla en lika

stor andel av det svenska stödet som hittills. Den snabba utvecklingen i Estland

gör att samarbetet kan inriktas på viktiga nyckelinsatser inom vissa sektorer.

Komplexiteten i samhällsomdaningen gör dock att en god och flexibel beredskap

bör finnas för insatser inom olika samhällssektorer.

 Säkerhetsfrämjande insatser kommer som tidigare nämnts att få fortsatt hög

prioritet, innefattande såväl säkerhetspolitiskt viktiga insatser som insatser

som bekämpar brottslighet. Regeringen prioriterar även insatser som underlättar

det civila samhällets fortsatta utveckling och fördjupade kontakter med det

svenska samhället. Regeringen kommer att stödja språkundervisning i estniska och

andra insatser för att underlätta integreringen av landets ryskspråkiga

befolkning i det estniska samhället.

 Vidare kommer miljösamarbetet att utvecklas och insatser för att främja handel

och investeringar fortsätta. En särskilt viktig insats är stärkandet av den

finansiella sektorns soliditet och effektivitet.

8.3 Lettland

Sedan Lettland återfått sin självständighet i augusti 1991 ägde de första

demokratiska valen till parlamentet rum sommaren 1993. Nya val till parlamentet

äger rum i oktober 1995.

 Lettland har uppnått ett avsevärt stabilare förhållande till Ryssland, främst

genom undertecknandet och ratificeringarna av avtalen om ryskt

trupptillbakadragande. De ryska truppernas uttåg verkställdes - med vissa

avtalade undantag - den 31 augusti 1994. Avtalen innehåller även

överenskommelser om socialt skydd för de militära pensionärer som får stanna i

Lettland samt överenskommelse om rättslig status för radarstationen vid Skrunda

under dess tillfälliga drift t.o.m. augusti 1998 och avveckling senast i

februari år 2000. Sverige har lämnat visst ekonomiskt stöd för att underlätta

avtalens ingående och genomförande. Åtta miljoner kronor har lämnats till den

s.k. Skrundafonden och syftar till att användas för att förstöra den nyare f.d.

sovjetiska radaranläggningen där, som efter truppavtalets undertecknande har

övergått i lettisk ägo. Lika mycket har reserverats till en fond för frivillig

återflyttning av ryska militärpensionärer i Lettland.

 Efter lång inre diskussion och utländsk kritik antogs en lettisk

medborgarskapslag den 22 juli 1994. Lagen uppfyller de krav som har ställts upp

av Europarådet. Därmed öppnades vägen för lettiskt medlemskap i rådet den 10

februari 1995. Genom den nya medborgarskapslagen skapades förutsättningar för

huvuddelen av de 700 000 icke-medborgarna bosatta i Lettland att i olika

omgångar 1995-2003 förvärva medborgarskap. Ett huvudvillkor är dokumenterade

kunskaper i lettiska språket samt lettiska realia. Detta ställer mycket stora

krav på Lettland att kunna erbjuda språkundervisning i lettiska.

 Den lettiska ekonomin vänder f.n. uppåt och positiva tillväxttal väntas de

närmaste åren om än från en låg nivå. Det ekonomiska reformprogrammet har i

stort sett varit framgångsrikt. De flesta priser har liberaliserats och många

subventioner har avskaffats, även om jordbruket åtnjuter vissa förmåner.

 Den lettiska valutan lats som introducerades 1993 har fortsatt att vara stark.

En stram penningpolitik bidrar till att säkra inflationen (30 % 1994).

 Privatiseringen har gått långsammare än i de övriga baltiska staterna. Det

beror delvis på att medborgarskapsfrågan har förlamat mycket av den politiska

och juridiska processen. Privatiseringen har hittills koncentrerats till

jordbruket, bostäder, tjänster och distribution samt småindustri. Mer

komplicerad är privatiseringen av de stora statliga företagen. Det sovjetiska

arvet har gett Lettland en ineffektiv och energislukande industriell sektor.

Efter flera förseningar väntas nu privatisering av de stora statliga företagen

komma igång.

 Kollapsen i östhandeln drabbade den lettiska industrin hårt och produktionen

har mer än halverats sedan 1991. Nu är landet dock på väg att få en ny

näringsstruktur. En växande och dynamisk privat sektor bidrar mer och mer till

sysselsättning och tillväxt. Tjänstesektorns starka utveckling och betydelse för

Lettlands ekonomi bör särskilt framhållas. Den uppgår till drygt 50 % av BNP.

 En betydande omorientering av handeln har ägt. Handeln med OSS-staterna har

halverats (från 90 till 40 %). Ryssland är den största handelspartnern.

 Strukturella svårigheter finns dock för fortsatt ekonomisk utveckling i form av

bristande lagstiftning och rättstillämpning.

 Den ekonomiska åtstramningen har fått kännbara konsekvenser för stora delar av

befolkningen i form av sänkt köpkraft, innehållna löner, arbetslöshet och ökande

inkomstklyftor. Värst drabbade är pensionärerna och landsbygdsbefolkningen, men

även de stora, ofta välutbildade grupperna inom hälsovården, utbildningsväsendet

och andra delar av den offentliga sektorn. Missnöjet har bl.a. yttrat sig i

omfattande lärarstrejker. Situationen på sjukhusen har försämrats. Korruption

och ekonomisk brottslighet utgör stora problem i Lettland. Utbredd organiserad

brottslighet och ökande kriminalitet utgör ett allvarligt hot mot

samhällsutvecklingen.

 Svenskt stöd har lämnats på en rad för reformprocessen väsentliga områden. Även

i Lettland svarar BITS för en stor del av insatserna som alltmer har inriktats

på långsiktiga projekt, syftande till institutionsuppbyggnad och ibland kopplade

till investeringar som finansierats av utvecklingsbankerna EBRD och IBRD. BITS

har beslutat om insatser för drygt 100 miljoner kronor i Lettland. Viktiga

projektområden är miljö och energi, offentlig förvaltning, industri och

transport, skogssektorns utveckling, lokalt självstyre samt uppbyggnad av

fastighetsregister för landreformen. Det största enskilda projektet avser

upprustning av ett vatten- och avloppsverk i Liepaja. Projektet kommer att

samfinansieras med bl.a. Världsbanken. Sverige lämnar ett gåvobistånd om 50

miljoner kronor. SWEDECORP:s verksamhet i Lettland avser utveckling av lettiska

företags exportkompetens samt utveckling av mindre och medelstor industri med

hjälp av svensk personal. Ett av Sveriges största enskilda projekt i Central-

och Östeuropa utgör inrättandet av en handelshögskola i Riga hösten 1994.

 Lettland kommer även i fortsättningen att vara en prioriterad samarbetspartner

inom östsamarbetet. Sveriges roll kommer att skifta karaktär i takt med att de

lettiska behoven förändras. Det blir väsentligt att ge stöd till lagstiftning,

institutionsbyggande, goda förebilder vid näringslivets modernisering. Stor vikt

kommer att fästas vid stöd till rättsområdet i vid bemärkelse. Bl.a. kommer

förutsättningarna att stödja juridisk utbildning att utredas. Gräns-, tull- och

polissamarbete blir även i framtiden viktigt. Regeringen avser vidare stödja

språkundervisning i lettiska för landets rysktalande befolkning och andra

integreringsfrämjande åtgärder.

8.4 Litauen

I mars 1990 förklarade Litauen sig självständigt och drev därmed på den process

som ledde till de baltiska ländernas frigörelse. Efter att självständigheten

erkänts i augusti 1991 ägde de första demokratiska parlamentsvalen rum hösten

1992. Nästa parlamentsval hålls hösten 1996.

 Litauen har haft färre svårigheter med relationerna till Ryssland än sina

baltiska grannar. Ryssland drog tillbaka sina sista militärer från Litauen den

31 augusti 1993. Frågan om militärtransit till och från Kaliningrad har varit

föremål för utdragna förhandlingar.

 Litauen har förhållandevis små minoritetsgrupper. Medborgarskaps-frågan kunde

lösas tidigt. När landet återfick sin självständighet gavs i princip alla i

landet bosatta personer möjlighet att få litauiskt medborgarskap. Litauen fick

fullt medlemskap i Europarådet samtidigt som Estland, den 14 maj 1993.

 De flesta ekonomiska indikatorer pekar på att den litauiska ekonomin är på rätt

väg. IMF förutspår tillväxt under 1995 med upp till 6 % under förutsättning att

regeringen förmår hålla fast vid sin nuvarande ekonomiska politik. Inflationen

är sjunkande och uppgick under 1994 till drygt 45 %. Det ekonomiska

reformprogrammet anses i stort sett vara framgångsrikt. De flesta priser har

liberaliserats och statliga subventioner har tagits bort även om jordbruket

åtnjuter vissa fördelar.

 Litauen införde den 1 april 1994 ett sedelfondsarrangemang liknande den

estniska modellen. Den litauiska valutan litas, som är fullt uppbackad av en

utländsk valutareserv, har knutits till dollarn med en växelkurs om 4 litas per

dollar. Arrangemanget har hittills varit en framgång. Inflationen och räntorna

sjunker och utländskt kapital kommer in i landet.

 Litauen utarbetade tidigt ett omfattande privatiseringsprogram. Redan under det

första året av självständigheten antogs en rad lagar för att överföra såväl

stora som små statliga företag i privat ägo. Den största delen av

jordbruksmarken är privatiserad, över 90 % av bostäderna och över hälften av de

tidigare statliga företagen. Privatiseringsprocessen har således kommit långt

särskilt som man tar i beaktande att Litauen redan från början privatiserat även

produktionsföretag. Över hälften av den arbetsföra befolkningen arbetar idag

inom den privata sektorn.

 Litauens handel med OSS-länderna omfattar ca 50 % och är sjunkande. Största

handelspartner är Ryssland, med Tyskland på andra plats. En viktig inkomst för

Litauen är transithandeln. Den absoluta merparten av godset som hamnen i

Klaipeda hanterar är transitvaror. Litauen vill utnyttja sitt strategiska läge

och sina historiska erfarenheter för att fortsätta att bedriva en aktiv

östhandel. Litauen fäster även stor vikt vid att utveckla kontakten med övriga

Centraleuropa.

 Flertalet litauer befinner sig i en svår ekonomisk situation. Över 60 % av

hushållens inkomster används till livsmedelskonsumtion. Pensionärer som ej får

hjälp av släkt och vänner har svårt att klara sig. Andra grupper som upplever

svårigheter är statstjänstemän, lärare och anställda inom de sociala och

kulturella sektorerna. Korruptionen utgör ett allvarligt problem. Förmögenheter

har byggts upp på mer eller mindre olagligt sätt. Den organiserade

brottsligheten anses vara mindre än i Estland och Lettland men utgör ändå ett

betydande problem.

 Det svenska stödet till Litauen har dominerats av insatser för att förbättra

säkerheten vid kärnkraftverket i Ignalina. Sammanlagt 155 miljoner kronor har

hittills anvisats för dessa insatser. Viktiga projektområden inom BITS

verksamhet i Litauen är miljö, transporter, offentlig förvaltning, skogssektorn,

industri och lokalt självstyre samt uppbyggnad av fastighetsregister för

landreformen. BITS har finansierat förstudier och planering av ett reningsverk i

Kaunas och bidragit till ett utvecklingsprogram av skogssektorn i Litauen. Avtal

kommer inom den närmaste tiden att tecknas med Litauen avseende upprustning av

ett vatten- och avloppsverk i Klaipeda. Inom programmet för fördjupat

vänortssamarbete finansieras ett projekt om demokrati och lokal självstyrelse

som pågår mellan tre svenska och tre litauiska kommuner. SWEDECORP har

finansierat företagsledarutbildning av chefer inom näringslivet samt lämnat

bidrag till den litauiska kooperationen för utveckling av ett

varuförsörjningssystem. Ett trettiotal svenska företagsexperter, rekryterade av

Sydsvenska handelskammaren och finansierade av SWEDECORP och

Arbetsmarknadsstyrelsen arbetar inom privata företag och med uppgifter som

anvisats av byggministeriet i Litauen.

 Stödet till den nationella säkerhetsmyndigheten och Ignalina kommer även

framöver att utgöra ett väsentligt inslag i samarbetet med Litauen.

Gränsbevakningen ges fortsatt stöd. Regeringen kommer även att utarbeta ett mer

omfattande och systematiskt stöd till rättsväsendet. På demokratiområdet kommer

erfarenheterna från det nämnda demokratiprojektet att tas tillvara.

8.5 Polen

Det första demokratiska genombrottet i Central- och Östeuropa skedde i Polen med

rundabordsöverenskommelsen sommaren 1989. Polen har sedan

demokratiseringsprocessen inleddes genomgått en positiv utveckling vad gäller

såväl politiska som ekonomiska reformer. Polen är idag en parlamentarisk

demokrati som förbereder en ny konstitution och där presidentval hålls i slutet

av 1995. Som första stat bland reformländerna nådde Polen en vändpunkt i den

ekonomisk utvecklingen under 1992. För 1994 beräknas tillväxten ha uppgått till

ca 4,5 % - en av de högsta i Europa. Ekonomiska problem i form av en fortsatt

hög inflation och hög arbetslöshet kvarstår. Stora regionala skillnader i

arbetslöshetsnivå förekommer.

 Beträffande de grundläggande frågorna - att befästa den parlamentariska

demokratin, fortsatta reformer mot marknadsekonomi samt strävan mot integration

och medlemskap i EU och NATO råder idag i princip parlamentarisk enighet.

 Polens associationsavtal med den Europeiska unionen trädde i kraft den

1 februari 1994. Liksom övriga associerade länder tillhör Polen genom sitt

Europaavtal den krets av länder som på sikt skall bli medlemmar i EU. I Polen

ses europaintegrationen och reformprocessen som mycket nära sammanlänkade.

 Sveriges samarbete med Polen har främst omfattat teknologiöverföring på

miljöområdet samt annan kapacitetsutveckling, huvudsakligen insatser för att

underlätta övergången till marknadsekonomi. BITS och SWEDECORP har medverkat med

olika insatser i denna process, Swedfund International AB har gjort sin hittills

största investering i samband med privatiseringen av en pappertsfabrik.

 Sveriges export till Polen har under flera år expanderat starkt. Polen är idag

Sveriges största exportmarknad i regionen. Även importen, där tekoprodukter och

möbler är stora varugrupper, visar under det senaste året höga ökningstal.

Svensk-Polska Handelskammaren driver ett aktivt arbete för att stimulera

handeln. Nyligen invigdes ett Sverigehus i Szczecin där åtta svenska företag hyr

lokaler. Handelskammaren erhåller stöd från SWEDECORP.

 Kultursamarbetet med Polen är livligt. Bland annat genomförde Folkoperan i

Stockholm ett samarbete med Panstwowa Operan i Gdansk. Samarbetet finansierades

av Svenska institutet. Regeringen fäster stor vikt vid att det svensk-polska

kulturutbytet utvecklas.

 Inom ramen för det fördjupade vänortssamarbetet har 30 projekt genomförts i

Polen. Den huvudsakliga inriktningen har varit kommunal förvaltning och kommunal

demokrati. Insatser har även gjorts inom social service och turism.

 I översynen föreslås att det bilaterala stödet med Polen skall fasas ut med

tanke på Polens långt gångna omvandling och integration med övriga Europa.Den

ekonomiska utvecklingen har gått något fortare i Polen än i andra länder i

Sveriges närområde. Trots detta kan nyckelinsatser vara av betydelse inom flera

samhällssektorer. Det är regeringens avsikt att i nära dialog med polska

regeringen och myndigheter identifiera sådana insatser. Regeringen anser att

Polen fortsatt bör inta samma prioriterade ställning i östsamarbetet som övriga

länder i närområdet.

 Polen står fortfarande inför stora uppgifter på miljö- och energiområdet.

Sveriges miljöbistånd till Polen har varit framgångsrikt och rönt uppskattning.

Även i framtiden bör Sverige se miljö- och energiinsatser i Polen som en viktig

del av östsamarbetet, där vi har ömsesidigt intresse av framsteg.

 Sverige har aktuella erfarenheter från EU-integrationsprocessen, vilka kan

förmedlas till Polen liksom till andra länder i Central- och Östeuropa som redan

har, eller förhandlar om, associationsavtal med EU.

 Polen prioriterar sakområdena miljö och energi, utveckling av mänskliga

resurser och småföretagarinriktade program. Vidare välkomnas insatser inom

socialförsäkrings-, omvårdnads-, handikappområdet samt reformering av

arbetsrätten.

 Från polsk sida har framförts önskemål att Sverige koncentrerar sina insatser

till Östersjölänen. Regeringen finner denna prioritering naturlig på grund av

den geografiska närheten. Strategiska insatser på andra platser i Polen bör

fortsatt vara möjliga.

 I arbetet med att utforma Sveriges samarbete med Polen skall analyseras hur

inriktningen på samarbetet med Polen bör utvecklas.

8.6 Ryssland

Ryssland genomgår en väldig omvandling. Den sovjetiska enpartidiktaturen har

gett vika för ett pluralistiskt samhälle med ny författning och ett parlament

valt i allmänna, fria flerpartival. Ett lagstiftningsarbete pågår i syfte att

göra landet till en rättsstat. De demokratiska traditionerna är emellertid svaga

och den demokratiska kulturen är fortfarande outvecklad. Självständiga

medborgerliga organisationer har först under senare tid börjat ta form. De

politiska partierna har få medlemmar och är illa organiserade. Hoten mot

demokratin ligger i människornas misstro mot politiken och ibland även till

demokratin i sig. Även uttryckligt antidemokratiska rörelser har vunnit gehör.

 En marknadsekonomi är på väg att utvecklas även om den gamla industristrukturen

endast långsamt är på väg att omstruktureras. Samtidigt har imperiet upplösts i

sin gamla form och Ryssland har förvandlats från sovjetisk supermakt till en

stor euroasiatisk stat som söker samarbete.

 Processen har inte varit smärtfri och de politiska turbulenserna många. Ett

kuppförsök 1991 ledde till Sovjetunionens upplösning. Ett annat kuppförsök i

oktober 1993 kostade hundratals människor livet. Parlamentsvalet 12 december

1993 kunde dock genomföras under lugna former. Trots att de reforminriktade

partierna bara fick en tredjedel av platserna i duman, det nya parlamentets

andra kammare, har regeringen fortsatt försöken att reformera den ryska

ekonomin. Ett omfattande privatiseringsprogram har genomförts och regeringens

deklarerade avsikt är att driva privatiseringen vidare. Regeringens

budgetpolitik inriktas på att få ned budgetunderskottet och inflationen, men

svårigheterna är många. Parlamentet är splittrat och påtryckningsgrupper inom

främst jordbruket och industrin har fortfarande stort inflytande på politiken.

 Den ekonomiska krisen är långt ifrån över och produktionsfallet inom industrin

har fortsatt. Främst har det drabbat den tunga försvarsinriktade industrin. I

vissa delar av landet står många företag stilla i brist på beställningar.

Samtidigt finns i andra regioner en snabbt växande privat sektor, främst inom

handel och servicenäringarna. Inflationen var även under 1994 hög, om än lägre

än under närmast föregående år, och någon varaktig stabilisering av rubelkursen

och priserna har ännu inte uppnåtts.

 De omfattande förändringarna har utsatt stora delar av befolkningen för starka

påfrestningar. Inkomstklyftorna har ökat och arbetslösheten är på väg uppåt. Än

så länge ligger den öppna arbetslösheten på en synbarligt låg nivå, men

undersysselsättningen är utbredd och många anställda får inte ut sina löner. När

omstruktureringen av den ryska industrin tar fart, hotar massarbetslöshet.

 Nedbrytningen av gamla trygghetsstrukturer i förening med ovissheten om

framtiden avspeglas i försämrad folkhälsa och stigande dödstal. Bristen på

läkemedel och samhällets oförmåga av ekonomiska skäl att upprätthålla en

tillfredsställande sjukvård och sjukhusstandard förvärrar situationen.

Prisutvecklingen på livsmedel har gjort det mycket svårt för framför allt äldre

personer och sjuka att få tag på näringsriktig kost.

 Brottsligheten ökar också och har liksom korruptionen blivit ett allvarligt

ekonomiskt och politiskt problem. Samhällsomvandlingen har fört med sig en

situation där regelverket och rättsfunktionerna inte klarat dem som velat

utnyttja situationen. Arvet från den kommunistiska perioden har bidragit till

bristerna i samhällssolidariteten.

 Trots påfrestningarna har den politiska aktiviteten varit låg i landet. De

lokal- och regionalval som anordnats har lockat så få väljare att valen på många

håll måste göras om. En del av förklaringen till allmänhetens svala intresse för

valen är att partiväsendet ännu är svagt utvecklat. I december 1995 skall enligt

författningen nya parlamentsval anordnas och nästa presidentval är planerat till

juni 1996.

 I Rysslands övriga regioner har de centrifugala tendenserna dämpats efter

parlamentsvalet och införandet av en ny författning. Regionerna strävar

fortfarande efter ökat handlingsutrymme och bestämmanderätt men söker inte

konfrontation med centralmakten. Några republiker, bland dem det oljerika

Tatarstan, har fått sina relationer till centralmakten reglerade i separata

avtal. Kriget i Tjetjenien kommer att påverka såväl den inrikespoltiska

utvecklingen som dess förhållande till Europa.

 Utrikespolitiskt har Ryssland de senaste åren allt tydligare demonstrerat sin

strävan att etablera sig som regional stormakt. I samarbetet med väst verkar

Ryssland för att bli integrerat i olika samarbetsstrukturer men markerar att det

måste bli fråga om "jämbördigt partnerskap" som tar hänsyn till ryska nationella

intressen. Ryssland har anslutit sig till Partnerskap för fred men misstron mot

en utvidgning av Nato består i Moskva.

 Relationerna till OSS-staterna har de senaste åren hamnat i förgrunden för den

ryska utrikespolitiken. Från en trevande start har den ryska politiken nu allt

tydligare inriktats mot en återintegrering, främst på det ekonomiska området,

med övriga elva medlemsländer i OSS. Från Baltikum har de ryska trupperna nu

dragits bort. Ryssland har vid flera tillfällen uttryckt missnöje med

behandlingen av de stora ryska befolkningsgrupperna i Estland och Lettland.

 Ryssland har liberaliserat priserna och infört näringsfrihet, men befinner sig

fortfarande i en djup ekonomisk kris av statistiken att döma. Det bör då

emellertid framhållas att statistiken inte till fullo tar hänsyn till den

privata sektorn. Det ryska privatiseringsprogrammet har nått långt. Efter att

merparten av näringslivet nu har privatiserats, har processen kommit in i sin

andra fas, där investeringar och omstruktureringar är det centrala. Många

företag har avsättningsproblem och är konkursfärdiga men lever ändå vidare.

Detta beror dels på frånvaron av ett fungerande konkursförfarande, dels på

myndigheternas oro för de sociala konsekvenser en nedläggning skulle kunna

medföra i form av massarbetslöshet m.m. Det senare gäller särskilt beträffande

nyckelföretag i ekonomiskt svaga regioner. Ryska regeringen och centralbanken

har länge fortsatt att ge subventioner till industri och jordbruk, vilket har

försvårat kampen mot inflationen.

 Den ryska exporten domineras av olja, gas, mineraler och metaller.

Utlandsskulden uppgår till ca 80 miljarder dollar och utgör en tung belastning.

 Den ryska ekonomin har gjort framsteg men har ännu inte uppnått makroekonomisk

stabilitet. För att den ekonomiska tillväxten skall komma igång krävs det att

inflationen varaktigt minskar. Politisk oenighet har dock hittills försvårat

förverkligandet av en långsiktig ekonomisk politik som syftar till att

stabilisera ekonomin och bekämpa inflationen.

 Samarbetet med Ryssland inleddes 1988 med rundabordskonferenser som under

perestrojka-perioden arrangerades på hög central nivå. Efter Sovjetunionens

upplösning intensifierades samarbetet. Insatserna har koncentrerats till

närområdet nordvästra Ryssland.

 Sveriges stöd till Ryssland har under den gångna treårsperioden uppgått till

drygt 300 miljoner kronor. Under de senaste två åren har Ryssland svarat för

drygt 12 % av det totala bilaterala och multilaterala stödet till Central- och

Östeuropa.

 Sverige har bistått Ryssland med två stora rådgivningsinsatser på hög central

nivå. Den ena har skett genom Östekonomiska institutet och berört det

politisk-ekonomiska området. Det senare, som fortfarande pågår, sker i

Finansdepartementets regi. Insatsen bidrar till att långsiktigt utveckla

statliga institutioner med koncentration på skatteuppbörd, statlig

lånefinansiering och statlig utgiftskontroll. Med finansiering från SIDA, BITS,

SWEDECORP och Svenska institutet har kunskapsöverförande insatser gjorts på

främst områden som lokal förvaltning, företagsledarutbildning,

institutionsuppbyggande och utbildning. Inom ramen för SWEDECORP:s

StartÖst-program stöds kompetensutveckling i ett tjugotal ryska småföretag.

 Det är regeringens uppfattning att, så som föreslås i översynen, samarbetet med

Ryssland skall ges en högre prioritet än hittills. Insatserna skall i första

hand omfatta nordvästra Ryssland - städerna S:t Petersburg, Kaliningrad, Pskov,

Novgorod, Archangelsk och Murmansk med omgivande län samt Karelen. Därutöver bör

emellertid närmare kontakter också utvecklas med Moskva och andra delar av

Ryssland, i synnerhet där reformprocessen är av särskilt intresse. Även om de

svenska resursernas storlek sätter gränser för vad som är möjligt, bör de stora

och industriellt utvecklade regionerna i övriga Ryssland också vara öppna för

svenskt samarbete, i synnerhet näringslivsutvecklande och handelsfrämjande

insatser.

 Målsättningen i utvecklingssamarbetet med Ryssland skall vara att lämna stöd

som kan främja den fortsatta reformprocessen, demokratiseringen och stärkandet

av rättsstaten samt den sociala utvecklingen i landet. Samarbetet skall vara

inriktat på kapacitetsutvecklande åtgärder och institutionsuppbyggnad.

Erfarenheter från det hittillsvarande stödet skall tillvaratas. Insatser på

områden som lantmäteri- och fastighetsregistrering, företagsledarutbildning och

stöd för småföretagarutveckling har förutsättningar att även fortsättningsvis

vara framgångsrika, varför en breddning av stödet inom dessa sektorer är

önskvärd.

 Sverige skall utveckla samarbetet med det ryska närområdet med insatser till

stöd för enskilda organisationer och föreningsverksamhet. Föreningsaktiviteter

är ett viktigt instrument för att skapa det intresse och den medvetenhet som är

erforderlig för att befästa och utveckla demokrati. Sveriges unika kunskaper och

möjligheter på detta område bör tillvaratas. I arbetet skall jämställdhetsfrågor

ha en framskjutande plats. Det redan etablerade samarbetet mellan svensk

nykterhetsrörelse och ryska organisationer bör stödjas. En demokratisk

utveckling kan endast säkerställas genom ett fungerande partiväsen och en fri

oberoende press. Det är en svensk angelägenhet att bidra till en sådan

utveckling. Ett sådant tillfälle är de förestående valen.

 Samarbetet med det ryska närområdet torde också främjas av det Sverigehus som i

dagarna börjar byggas i S:t Petersburg. Huset har sin grund i regeringens

önskemål att inrätta ett kommersiellt och kulturellt centrum i staden i syfte

att utveckla de svensk-ryska förbindelserna.

 En fördjupning och vidareutveckling av insatserna på miljö- och

kärnsäkerhetsområdena är angeläget och av största betydelse för såväl Ryssland

som övriga länder runt Östersjön.

 Ett säkerhetsfrämjande samarbete med Ryssland är av stor betydelse för hela

regionen. Sådana insatser kan vara att med svenskt stöd bidra till att Ryssland

kan uppfylla internationella åtaganden inom områden som nedrustning, gränsskydd

och migration. Ett inslag kan vara gränsöverskridande samarbete med de baltiska

staterna, ett annat bekämpande av brottslighet.

 Liksom Sverige, Norge och Finland ingår Ryssland i Barentssamarbetet. Det är

angeläget att detta samarbete fördjupas bland annat genom regionala insatser i

Barentsprogrammet.

 Med Sveriges medlemskap i EU följer att alla ansträngningar skall göras för att

forma och medverka i det TACIS-program för nordvästra Ryssland som för

närvarande är under utarbetande.

8.7 Andra länder

Koncentrationen av det bilaterala östsamarbetet till Estland, Lettland, Litauen,

Polen och Ryssland är en konsekvens av den uppenbara strävan att skapa ett

dynamiskt och demokratiskt norra Europa. Vi delar med dessa länder många

historiska och kulturella band. Även det faktum att kommunikationerna är lättare

spelar en betydelsefull roll. Någon formell internationell arbetsfördelning, när

det gäller samarbetet med Central- och Östeuropa, finns inte och bör inte heller

eftersträvas, men det är ett faktum att Sverige och de övriga nordiska staterna

i andra givarländer kommit att uppfattas som naturliga samarbetsparter till

området runt Östersjön.

 Att Sverige fortsätter att prioritera grannländerna högt och inom ramen för

Europeiska unionens östsamarbete önskar medverka till ett ökat engagemang från

Unionens sida i Östersjöregionen, får inte utesluta att Sverige samarbetar med

övriga Central- och Östeuropa, ej heller med Kaukasus och Centralasien.

 Dels har Sverige ett intresse av att bilateralt utveckla kontakterna. Dels har

Sverige en möjlighet att bidra till att främja det gemensamma intresset av

säkerhet och bärkraftig utveckling. Centraleuropa har haft stor historisk och

kulturell betydelse för Sverige. Månghundraåriga relationer behöver utvecklas i

ljuset av nutidens utmaningar. Många svenskar har under åren engagerat sig för

frihet, demokrati och utveckling i Centraleuropa. Andra upptäcker först nu den

kulturella rikedomen i Centraleuropa, Östeuropa, Kaukasus och Centralasien. I

det Europa och den värld, som tar form måste Sverige utveckla nära relationer

med de delar av Europa och Asien som nu har trätt fram som självständiga

aktörer.

 Till de länder som hunnit långt i reformprocessen räknas Tjeckiska republiken,

Slovakien och Ungern. När det gäller den ekonomiska omvandlingen har

utrikeshandeln och prissystemet liberaliserats och såväl småskalig som

storskalig privatisering inletts. Dessa länder har även börjat tackla de problem

som uppkommer i samband med storskalig privatisering och det relaterade området

som gäller reformering av den finansiella sektorn. Inte desto mindre finner

t.o.m. de mest utvecklade länderna den senare sektorn särskilt svår att hantera.

Till bilden hör de svårigheter som omvandlingsprocessen medfört i form av

arbetslöshet, inflation och social utslagning.

 Bulgarien och Rumänien har inte hunnit lika långt i reformprocessen. Ekonomiska

reformer i form av stabilisering, prisliberalisering och småskalig privatisering

har inletts. Associationsavtalen med EU kommer sannolikt att påskynda

omvandlingsprocessen i dessa två länder. Det är en viktig del av den europeiska

integrationsprocess som nu pågår i området.

 Ukraina och Vitryssland tillhör en annan grupp av geografiskt närbelägna

länder. Sedan demokratiska president- och parlamentsval genomförts i Ukraina har

förutsättningarna för en stabil och demokratisk utveckling i detta inte minst

säkerhetspolitiskt viktiga, stora land avsevärt förbättrats. Ett mycket

ambitiöst ekonomiskt reformprogram har lanserats under hösten 1994 och vägen har

stakats ut mot marknadsekonomi och makroekonomisk stabilitet. Ukraina och

Vitryssland har nått enighet med IMF och Världsbanken om stabiliseringsprogram.

Även Moldavien har genomfört strukturella reformer med stöd av IMF och

Världsbanken. Reformprocessen är således i gång men ännu återstår många

prövningar för länderna och dess befolkningar.

 Vad det gäller länderna i forna Jugoslavien kastar kriget i Bosnien sin skugga

över hela regionen. Det svenska katastrof- och flyktingbiståndet i f.d.

Jugoslavien uppgår sedan krisens början till drygt 900 miljoner kronor.

Betydande ansträngningar görs för att möjliggöra insatser för mänskliga

rättigheter, försoning och demokrati i hela regionen. Katastrofbistånd har under

de senaste åren förmedlats även till Albanien. Makedonien har erhållit

betalningsbalansstöd.

 Sveriges samarbete med länderna utanför det geografiska närområdet äger i

huvudsak rum genom svensk medverkan i olika multilaterala organs insatser. Av de

organ och institutioner som omfattas av detta samarbete är Internationella

valutafonden, Världsbanken, G 24-gruppen och Europeiska utvecklingsbanken och EU

av stor betydelse. Samarbetet har dels formen av tekniskt bistånd, dels av

samordnat finansiellt stöd. Flertalet centraleuropeiska länder har varit

mottagare. Reforminriktade OSS-stater som Vitryssland och Ukraina förutses i

stigande utsträckning bli delaktiga av det multilaterala samarbetet.

 Sverige bör verka för att stärka sin närvaro i Centraleuropa. Det är av

avgörande betydelse att stödet till dessa länder fullföljs under fortlöpande

anpassning av insatserna till den utveckling som äger rum. Samtidigt får klyftan

mellan dessa länder och de nya republikerna inom OSS inte vidgas så att nya

politiska och ekonomiska motsättningar uppstår. Det förtjänar att erinras om att

Ukraina är ett land med ungefär samma yta och invånarantal som Frankrike.

Huvudstaden i Vitryssland, Minsk, ligger på ungefär samma avstånd från Stockholm

som Berlin.

 Viktigt är att Sverige genom medlemskapet i EU fått ökade möjligheter att

medverka i samarbetet med dessa länder. Som tidigare nämnts, går en betydande

del av PHARE-programmets medel till Polen, Tjeckiska republiken, Slovakien,

Ungern, Rumänien och Bulgarien. Flera av de större OSS-staterna får betydande

bistånd genom TACIS-programmet. Det gäller även de transkaukasiska och

centralasiatiska republikerna, som behandlas på samma sätt som övriga

OSS-stater, fastän de räknas som utvecklingsländer (s.k. DAC-länder). Sverige

har till dessa länder gett katastrofhjälp från anslaget för utvecklingsbistånd.

Dessa länder inklusive staterna i f.d. Jugoslavien samt Albanien ingår

emellertid inte i Sveriges bilaterala samarbetsprogram med Central- och

Östeuropa.

 Sverige skall aktivt medverka i EU:s samarbetsprogram i samtliga dessa länder.

Genom arbetet i EU kan de svenska myndigheter, företag och organisationer som är

aktörer i samarbetet med Central- och Östeuropa få ökade kunskaper om flera

mottagarländer. Därmed förbättras också möjligheterna att delta i PHARE- och

TACIS-projekten.

 Det faktum att det svenska samarbetet utanför närområdet koncentreras till

medverkan i olika multilaterala organs insatser utesluter inte enstaka

bilaterala åtaganden i regionen. Begränsade svenska samarbetsprojekt skall kunna

göras i flertalet länder i regionen. Inte minst då det gäller de länder som har

associationsavtal med Europeiska unionen är det angeläget att kontakterna

förstärks. Ett utökat expertutbyte på olika nivåer tillhör de

samarbetsinstrument som på ett konkret sätt bidrar till utveckling och

integration utan att medföra stora kostnader. I detta sammanhang förutses

folkrörelser och enskilda organisationer kunna spela en viktig roll.

9 EU:s samarbete med Central- och Östeuropa

Regeringens bedömning:

- Sverige skall ta aktiv del i EU:s omfattande

samarbete med Central- och Östeuropa och medverka

till att det vidareutvecklas och effektiviseras.

- Regeringen kommer att arbeta för att EU:s öst-

samarbetsprogram ägnar ökad uppmärksamhet åt

Östersjöregionen.

- Regeringen skall verka för att miljöfrågorna,

det medborgerliga inflytandet, jämställdheten och

den sociala tryggheten beaktas i alla relevanta

sammanhang i EU:s östsamarbete.

- Regeringen skall genom information och kontakt-

verksamhet skapa goda förutsättningar för att

kunskaper och erfarenheter hos svenska företag,

myndigheter, institutioner och organisationer

kommer till användning i EU:s östsamarbetsprojekt.

Som medlem i Europeiska unionen från den 1 januari 1995 deltar Sverige i dess

omfattande samarbete med Central- och Östeuropa. Detta samarbete är av skiftande

slag och tar sig olika former, bl.a. politisk dialog, handelsfrämjande åtgärder,

ekonomiskt samarbete och investeringar samt tekniskt bistånd. En betydande del

av insatserna görs inom ramen för de båda programmen PHARE (för Centraleuropa,

inklusive de baltiska staterna) och TACIS (för länderna inom Oberoende Staters

Samvälde, samt Mongoliet). För närvarande avsätts 1 miljard ecu (över 9

miljarder kronor) per år för PHARE-programmet och ca 500 miljoner ecu (drygt 4,5

miljarder kronor) per år för TACIS. Båda programmen finansieras över EU:s

reguljära budget och utgör knappt 2 % av denna. Samma procentsats har använts

vid framräknandet av den andel av det svenska samarbetet med Central- och

Östeuropa som bör avsättas för att bekosta Sveriges deltagande i EU:s

östsamarbetsprogram. Under det förlängda budgetåret 1995/96 skall det svenska

bidraget till detta samarbete utgöra 502,5 miljoner kronor (335 miljoner kronor,

räknat på tolv månader).

 Frågan om relationerna till länderna i Central- och Östeuropa har under senare

tid getts hög prioritet inom EU. Med flertalet PHARE-länder finns redan

associationsavtal med sikte på framtida medlemskap, med de baltiska staterna

håller liknande avtal på att förhandlas fram. Med ett antal länder inom

Oberoende Staters Samvälde har särskilda partnerskaps- och samarbetsavtal

slutits. Stödprogrammen har i stigande utsträckning kommit att knyta an till

respektive avtals syften och innehåll.

9.1 PHARE

PHARE-programmet inleddes år 1989 som ett biståndsprogram för Polen och Ungern

(därav förkortningen: Pologne et Hongrie, Aide à la Reconstruction Economique).

Kretsen av programländer har successivt utvidgats och omfattar idag elva länder

(Albanien, Bulgarien, Estland, Lettland, Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien,

Slovenien, Tjeckiska republiken och Ungern). Namnet PHARE har, trots

utvidgningen, behållits, eftersom det på franska har betydelsen fyrtorn.

 PHARE är avsett att stödja ekonomisk omstrukturering och demokratisering i

Central- och Östeuropa. Stödet lämnas i form av gåvomedel för att finansiera

reformprogram i de mottagande länderna. Tonvikten ligger på

genomförbarhetsstudier, aktionsplaner, rådgivning och utbildning. I vissa fall

kan bidrag lämnas till inköp av nödvändig basutrustning, vilket främst skett

inom jordbruks-, transport- och hälsovårdssektorerna. Medlen är också avsedda

att stimulera inhemska och utländska investeringar samt utveckling av den

privata sektorn. En del av den för varje mottagarland fastställda landramen (upp

till 25 %) får användas för att täcka egenfinansieringsandelen av investeringar,

för vilka länderna erhåller stöd från de internationella

finansieringsinstitutionerna. PHARE-medlen får däremot inte användas för

långivning.

 Hittills har PHARE-medlen i stor utsträckning gått till de centraleuropeiska

staterna. Polen har erhållit ca en fjärdedel av det ackumulerade anslaget sedan

programmet påbörjades. Andra stora mottagare är Ungern, Rumänien (mera än 10 %

vardera), Tjeckiska republiken, Slovakien och Bulgarien. Stödet till de baltiska

länderna har varit av begränsad omfattning, men de förutses få större

uppmärksamhet under de närmaste åren. Bl.a. mot bakgrund av den förutsedda

utvidgningen med de nordiska länderna har EU under år 1994 arbetat på en

särskild Östersjöstrategi som även berör östsamarbetets utveckling i regionen.

 Insatser syftande till utveckling av det privata näringslivet utgör en

betydande del - nära en fjärdedel - av PHARE-samarbetet. Utbildning och

forskning, hälso- och sjukvård samt omstrukturering av jordbruket är andra stora

insatsområden. Miljö, inklusive kärnsäkerhet, har svarat för knappt 10 % av det

hittillsvarande PHARE-programmet. Andelen insatser inom sektorn social

utveckling och sysselsättning har uppgått till 6,5 %, men insikten om behovet av

förstärkta insatser inom dessa områden ökar.

 En del av medlen avsätts för regionalt samarbete i områden där EU-stater och

PHARE-länder har gemensam land- eller havsgräns (cross border cooperation).

Vissa humanitära hjälpinsatser, inklusive livsmedelshjälp, finansieras också av

PHARE-medel. Ett särskilt kontor, ECHO (European Community Humanitarian Office),

samordnar dessa insatser.

 PHARE-programmet innefattar, utöver de landramsbaserade programmen, vissa

specialprogram. Många av dem riktar sig till särskilda kategorier av aktörer.

Ett exempel är det av Europa-parlamentet initierade, av European Human Rights

Foundation administrerade demokratiprogrammet (gemensamt med TACIS), som bidrar

till insatser genom enskilda organisationer. Inom den sociala sektorn finns en

motsvarighet i LIEN-programmet. TEMPUS (Trans-European Mobility Scheme for

University Studies), men separata delprogram för PHARE och TACIS, vilket syftar

till att stärka högskoleutbildningen i de central- och östeuropeiska länderna.

Programmen administreras av European Training Foundation (ETF) i Turin, vars

huvudsyfte är att stödja och utveckla yrkesutbildningarna i Central- och

Östeuropa. Små och medelstora företag inom EU som önskar etablera samarbete med

företag i Central- och Östeuropa kan erhålla både samfinansieringsstöd och

bidrag till genomförandestudier, utbildningsinsatser m.m. via JOPP (PHARE Joint

Venture Programme).

9.2 TACIS

Ett program för tekniskt bistånd till dåvarande Sovjetunionen inrättades år 1991

och kom sedan att fortsätta att gälla för de stater som ingick i Oberoende

Staters Samvälde (OSS) jämte Georgien och Mongoliet. (Georgien anslöt sig senare

till OSS.) Programmet erhöll då namnet TACIS (Technical Assistance to the

Commonwealth of Independent States). Det avser alltså Ryssland, Ukraina,

Vitryssland, de transkaukasiska republikerna Armenien, Azerbajdjan och Georgien

samt de centralasiatiska republikerna Kazakstan, Kirgisistan, Tadzjikistan,

Turkmenistan och Uzbekistan. Syftet med TACIS-programmet är att hjälpa de

berörda länderna att överbrygga sina ekonomiska och sociala problem vid

övergången till marknadsekonomi och demokrati. Liksom PHARE-medlen lämnas

TACIS-bidragen i form av icke-återbetalningsskyldiga gåvor, avsedda att

finansiera tekniskt stöd och kunskapsöverföring. TACIS-programmet är, i högre

grad än PHARE, inriktat på större, sammanhållna insatser, ofta med regionala

tyngdpunktsförskjutningar från ett år till ett annat.

 Ryssland får del av den största delen av TACIS-samarbetet med de enskilda

länderna (36 % av stödet under åren 1991-1993). En rad regionala subprogram

möjliggör dock differentiering av insatserna. Den näst största posten i

TACIS-budgeten (motsvarande nära 30 %) avser de program som täcker flera

OSS-stater.

 Sektoriellt upptar kärnsäkerhet en stor andel av TACIS-insatserna (under åren

1991-1993 nära 19 % eller 256 miljoner ecu). Omstrukturering av statliga företag

och utveckling av det privata näringslivet kommer på andra plats (15 %). Stöd

för administrativa reformer och till jordbrukets omvandling svarar vardera för

mera än 10 % av TACIS-budgeten.

 Också TACIS innefattar vissa specialprogram, t.ex. "partnerskap" mellan

regioner, städer, institutioner och organisationer i EU-staterna och

OSS-staterna och Bistro-programmet för snabba finansieringsinsatser (via EU:s

delegation i Moskva) till smärre projekt. Vidare finns, som nämnts i avsnittet

om PHARE, flera för PHARE och TACIS gemensamma program, avseende bl.a.

demokratistöd, universitetssamarbete och sociala insatser genom enskilda

organisationer.

9.3 Europeiska investeringsbanken

En annan viktig del av EU:s östsamarbete avser den utlåning som sker från

Europeiska investeringsbanken (EIB). Banken lånar ut till infrastrukturella

projekt, främst i telekommunikations-, energi- och transportsektorerna. Ofta är

dessa projekt knutna till s.k. transeuropeiska nätverk. Dessutom finansierar EIB

industriprojekt, i synnerhet med inriktning på små och medelstora företag. Under

perioden 1990-93 lånade banken ut drygt 1,8 miljarder ecu (ca 17 miljarder

kronor) till länder i Centraleuropa. Bankens utlåning sker på marknadsvillkor.

Ett nära samarbete har utvecklats med kommissionen, vilket gör det möjligt i

många fall att kombinera lånefinansiering från EIB med bidrag från PHARE till

förstudier och annat tekniskt samarbete.

 I maj 1994 fastställdes en ny ram för EIB:s utlåning till Centraleuropa och

till de tre baltiska staterna. Ramen uppgår till 3 miljarder ecu (ca 27

miljarder kronor) för en treårsperiod. Beslutet är ett led i EU:s ansträngningar

att hjälpa länderna i fråga i integrationen med Västeuropa. Banken har ännu inte

engagerat sig i utlåning till OSS-länder.

9.4 Sverige och EU:s östsamarbete

För Sverige handlar det nu om att ta aktiv del i utformningen och genomförandet

av EU:s samarbete med Central- och Östeuropa. I fråga om de övergripande

målsättningarna råder stor överensstämmelse mellan EU:s insatser och de svenska

insatserna. Verksamheten inleddes samtidigt och arbetsuppgifterna var desamma.

Önskan att medverka till en genomgripande integration mellan Europas stater är

gemensam. Nu förestår arbetet med att öppna Europeiska unionen för nya

medlemmar. På Europeiska Rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994 antogs en samlad

Östeuropa-strategi, som innefattar en rad konkreta initiativ i syfte att

förbereda de associerade central- och östeuropeiska staterna för ett framtida

medlemskap. Grunden utgörs av de associationsavtal som slutits eller håller på

att framförhandlas. En vitbok om de åtgärder associationsländerna behöver vidta

för att delta i den inre marknaden är under utarbetande och kommer att

presenteras i juni 1995. I enlighet med de beslut som fattades vid Europeiska

Rådets möte i Köpenhamn 1993, deltar de länder med vilka associationsavtal

ingåtts, i en "strukturerad dialog" med EU, som bl.a. innefattar deltagande i

möten i anslutning till EU:s ministerrådsmöten. I förberedelsearbetet ingår även

utvecklandet av PHARE-programmet. Stöd till EU-anpassningen av lagstiftningen i

associationsländerna och ökade insatser på infrastrukturområdet blir allt

viktigare. I tilläggsprotokoll till associationsavtalen ges PHARE-länderna också

möjlighet att delta i de reguljära EU-programmen på olika områden, förutsatt att

överenskommelse nås om finansieringen.

 Sverige stöder EU:s utvidgning österut. EU måste anta den historiska utmaningen

och fördjupa sitt arbete för att sprida demokrati, välstånd och stabilitet

österut inom ramen för en hållbar utveckling. De central- och östeuropeiska

staternas väg till medlemskap måste underlättas genom en mera öppen

handelspolitik, en fördjupad och konkret säkerhets- och utrikespolitisk dialog,

i vilken även Ryssland och de övriga OSS-staterna måste engageras, samt stöd

till att bygga upp och konsolidera demokratiska och marknadsekonomiska

strukturer. Den stabilitetspakt, som Frankrike tagit initiativ till och som

syftar till att samordna ansträngningarna att lösa existerande eller möjliga

motsättningar i Central- och Östeuropa, kan också komma att främja regionalt

samarbete och samförståndslösningar, inte minst på ett praktiskt plan.

 När det gäller Sveriges närområde, arbetar Europeiska unionen på ett särskilt

Östersjöprogram. Sverige kommer att aktivt medverka till dess utformning. Genom

utvidgningen av EU med Sverige och Finland ökar Östersjöregionens betydelse i

dess förbindelser med Central- och Östeuropa. De gemensamma intressen som

sammanhänger med belägenheten vid samma innanhav och det omfattande samarbete på

olika områden som denna intressegemenskap ställer i utsikt, skall stödjas, inte

minst genom att till fullo använda de instrument som EU:s samarbetsprogram

ställer till förfogande. Målet skall vara att utveckla Östersjöområdet i vid

bemärkelse till en på en gång stabil och dynamisk del av Europa.

 Sveriges aktiva engagemang i EU:s stödprogram förutsätter representation i de

organ som svarar för policy och praktisk handläggning samt väl förberett

deltagande i de möten där medlemmarna ges tillfälle att påverka samarbetets

innehåll och utformning. Huvudansvaret härför åvilar regeringen. Sveriges

representation i Bryssel förutsätts spela en betydelsefull roll, då det gäller

att följa mötesverksamheten i EU:s organ. Då det gäller projektbedömning och den

dagliga verksamheten bör den kunskap och erfarenhet utnyttjas som kommer att

finnas samlad i den nya biståndsmyndigheten. De svenska utlandsmyndigheterna i

EU:s medlemsstater och i de central- och östeuropeiska länderna har viktiga

uppgifter i de löpande kontakterna med myndigheter och personer som är knutna

till EU:s östsamarbete.

 Både EU och Sverige har hittills prioriterat kunskapsutveckling, medan

hårdvaruleveranser reserverats för projekt, där sådana utgör en nödvändig

förutsättning för eller framstår som en oundgänglig del av kunskapsöverföringen.

Det är samtidigt klart att tillgången på stora finansiella resurser - sammanlagt

ungefär femton gånger mera än det belopp som står till det svenska

biståndsprogrammets förfogande - gjort det möjligt för EU att utveckla en annan

metodik än den som använts i det svenska bilaterala samarbetet. EU kan utforma

sammanhållna program och gå in i enskilda projekt av betydande omfattning. Stora

belopp kan avsättas under ett enda budgetår. I gengäld har man inte sällan valt

engångsinsatser, avsedda att ge en kraftig injektion som sedan får följas upp av

mottagarlandet eller andra givare.

 Den multilaterala karaktären på EU-samarbetet innebär emellertid också vissa

problem. Beslutsprocessen är ofta utdragen vilket, trots kommissionens

ambitioner att påskynda arbetet, leder till fördröjningar. I vissa fall har man

kunnat inrätta snabbförfaranden för att stödja smärre projekt, men det är annars

uppenbart att EU-apparaten är mindre lämplig för begränsade insatser som bör

göras med minsta möjliga tidsutdräkt.

 Det föreligger också vissa klara skillnader i fråga om prioriteringarna, såväl

geografiskt som sektoriellt. PHARE-programmet har ägnat de tidiga reformländerna

i centrala Europa stor uppmärksamhet. Sverige har i sitt bilaterala samarbete

koncentrerat sig på närområdet, dvs. Östersjö- och Barentsregionerna. I Ryssland

har EU tagit sig an bl.a. Ural och sydvästra Ryssland, medan Sverige även här

prioriterat den mest närbelägna delen (nordvästra Ryssland).

 De sektoriella skillnaderna har delvis att göra med det historiska förhållandet

att EU-samarbetet redan från början hade en mycket stark inriktning på stöd till

den ekonomiska omvandlingen, framför allt privatiseringen. Efter hand har

målsättningen att underlätta ett framtida EU-medlemskap gett stödet till

PHARE-länderna en ny dimension. Som nämnts i det föregående, har utbyggnad av

infrastrukturen och hantering av de sociala problemen i samhällsomvandlingens

spår kommit att bli viktiga inslag, men även i dessa fall är anknytningen till

det ekonomiska reformarbetet uppenbar.

 I det svenska östbiståndet intog miljösamarbetet redan i det första

treårsprogrammet en framskjuten plats. Även stödet till reformeringen av den

offentliga förvaltningens olika grenar (rättsutvecklingsbistånd, bistånd inom

Finansdepartementets ansvarsområde, fastighetsregistrering m.m.) har hela tiden

haft en stark ställning i det svenska samarbetet med Central- och Östeuropa. En

social dimension av det ekonomiska reformarbetet är, liksom

arbetsmarknadsinsatser, områden där Sverige har särskilda möjligheter. Även de

erfarenheter av säkerhetsfrämjande insatser som Sverige gjort genom

suveränitetsstödet ger Sverige en förhållandevis stark ställning som part i

östsamarbetet.

 Sveriges aktiva roll i EU:s samarbete med Central- och Östeuropa motiveras

givetvis främst av viljan att genom ytterligare en kanal - och en mycket

betydelsefull sådan - medverka till de central- och östeuropeiska ländernas

utveckling och därigenom till integrationen i Europa. Uppgiften är att

tillsammans med övriga medlemsstater i EU vidareutveckla och effektivisera de

samarbetsinstrument som finns, i syfte att ge stödet till Central- och Östeuropa

största möjliga pregnans och genomslagskraft. Sverige kommer samtidigt att verka

för att de kunskaper och erfarenheter som vunnits i det bilaterala programmet,

liksom de intressen och värderingar som är vägledande för de fortsatta

nationella insatserna i Central- och Östeuropa, beaktas även i EU-samarbetet.

 I vad avser de geografiska prioriteringarna, har Sverige intresse av att verka

för ett förstärkt EU-engagemang i Östersjöregionen. De baltiska staterna måste

innefattas i de medlemskapsförberedande aktiviteterna, så snart

associationsavtalen med dem är klara. I Polen, där såväl EU som Sverige är

betydande samarbetsparter, möjliggör den gynnsamma utvecklingen av

reformpolitiken ett allt bredare spektrum av insatser med inriktning på den

framtida integrationen. Där illustreras emellertid även behovet av att samordna

såväl EU:s olika insatser sinsemellan som EU:s och de enskilda givarländernas

insatser. Sverige kommer att ägna samordningsfrågorna betydande uppmärksamhet. I

Östersjöregionen aktualiseras även möjligheterna till samverkan mellan PHARE och

TACIS. Inte minst S:t Petersburgs- och Kaliningradområdenas geografiska läge gör

gemensamma insatser angelägna. Andra närbelägna områden, såsom Barentsregionen

och de ryska respektive vitryska områden som gränsar till Estland, Lettland och

Litauen, bör också uppmärksammas.

 Särskilt intresse bör ägnas den utvidgning av EU:s gränsöverskridande regionala

samarbete i Östersjöområdet som är under utveckling, bl.a. som en följd av

Sveriges och Finlands EU-medlemskap.

 Sverige bör genom EU-samarbetet skaffa sig goda kunskaper om de

centraleuropeiska staterna och aktivt medverka i insatserna i dessa länder.

Deras utveckling får den största betydelse i den fortsatta europeiska

integrationsprocessen. För bedömningen av Rysslands utveckling är det av vikt

att noggrant följa och bidra till de projekt som genomförs inom

TACIS-programmets ram i andra delar av landet än de som ingår i det svenska

närområdet.

 Sverige har intresse av att i EU:s samarbetsprogram erinra om betydelsen av en

balanserad utveckling i Central- och Östeuropa. Miljöaspekterna, det

medborgerliga inflytandet, jämställdheten och den sociala tryggheten är element

som bör beaktas i alla relevanta sammanhang.

 För alla kategorier av program och projekt gäller att informationen till

potentiella aktörer måste fungera väl. Den erfarenhet av samarbete med Central-

och Östeuropa som byggts upp inom myndigheter, institutioner, organisationer och

företag skall tillvaratas och vidareutvecklas. Allmänt informationsutbyte med

näringslivet om EU:s östsamarbete kommer att äga rum i det tidigare nämnda

samrådsforum som regeringen avser inbjuda till. För näringslivets möjligheter

att delta i EU-projekten sker bevakningen och informationsspridningen genom

Exportrådet och handelskontoren. En särskild uppgift åligger det i

Utrikesdepartementet upprättade projektexportsekreteriatet (PES). Information

till folkrörelser och enskilda organisationer, liksom till regionala och lokala

organ, vilka alla spelar en betydelsefull roll också i EU:s östsamarbete, kommer

att lämnas genom biståndsmyndigheten.

 En annan väsentlig uppgift har att göra med förhållandet mellan östsamarbetet

genom EU och det återstående bilaterala samarbetet.

 Den självklara utgångspunkten är att dubbelarbete skall undvikas. När det står

klart att en insats med fördel ges större omfattning - resursmässigt,

geografiskt eller sektoriellt - bör EU ha ett övergripande ansvar. Exempel på

projekt av detta slag återfinns inom områdena miljövård och

infrastrukturutveckling. Likaså bör samordning genom EU-programmen vara en

fördel då det gäller sådana utbildnings- och rådgivningsinsatser, där det är

önskvärt att de verkar i samma riktning. Risken är annars att mottagarlandet får

ta del av kunskaper och erfarenheter som är sinsemellan svårförenliga.

Insatsområden, där sådana överväganden är centrala, är exempelvis

rättsutveckling och standardisering.

 De bilaterala svenska insatser som anses önskvärda inom programområden, som

omfattas av EU:s östsamarbete, bör i första hand inriktas på delsektorer eller

länder där svenska kunskaper och erfareneheter är särskilt relevanta. I en del

fall bör sådana insatser kunna fungera som katalysatorer för projekt genom EU:s

program. I andra fall kan Sverige vara vägröjare. Inom demokratiområdet gäller

detta exempelvis offentlighetsfrågorna. De baltiska staterna, där Sverige och de

övriga nordiska länderna redan har omfattande verksamhet, är ett exempel på

specifik landinriktning. Det ligger nära till hands att Sverige - i tillämpliga

fall i samverkan med de andra nordiska länderna - åtar sig att inom ramen för

sådana EU-program som täcker hela eller stora delar av Central- och Östeuropa,

svara för insatserna i Baltikum. En arbetsfördelning av liknande slag tillämpas

redan i andra sammanhang, exempelvis i det internationellt koordinerade

kärnsäkerhetssamarbetet i Central- och Östeuropa - Sverige har där tagit på sig

huvudansvaret för insatserna vid den litauiska anläggningen Ignalina. I Polen,

där såväl EU som Sverige är starkt representerade, ter det sig mera naturligt

att ge svenska insatser en sektorsprofil, t.ex. inom en del av ett gemensamt

miljöprogram där svenska kunskaper och erfarenheter ter sig särskilt relevanta.

Sverige skall, som tidigare nämnts, också spela en aktiv roll i strävan att

effektivisera instrumenten och förenkla handläggningsrutinerna i EU-programmen.

 Vid sidan av de bilaterala insatser som kan bli aktuella som förstärkningar av

och komplement till EU-samarbetet, finns områden inom vilka det såväl i Sverige

som i samarbetslandet finns ett starkt intresse av fortsatt bilateral aktivitet.

Inom flera sektorer har svenska insatser fått en sådan omfattning att det, inte

minst mot bakgrund av vad som sagts ovan om önskvärdheten av att undvika stora

olikheter i rådgivning och utbildning, är angeläget att de fortsätter och

vidareutvecklas. Ett exempel härpå är fastighetsregistrering, ett insatsområde

av stor betydelse som förutsättning för privatisering och utbyggnad av små och

medelstora företag. Ryska myndigheter har medvetet valt den svenska modellen och

avstått från att utnyttja expertis från vissa andra länder. Att identifiera

sådana sektorer, inom vilka det svenska bilaterala östsamarbetet

fortsättningsvis skall koncentreras, blir en viktig deluppgift i det

analysarbete som den nya biståndsmyndigheten skall utföra.

10 Regionalt samarbete

Regeringens bedömning: Det regionala samarbetet

kommer att bli alltmer betydelsefullt. Regeringen

kommer att påverka samarbetet genom att:

- bidra till gränsöverskridande regionalt samar-

bete genom EU,

- främja det regionala samarbetet inom Östersjö-

rådet särskilt under det år Sverige är ordförande

i Östersjörådet,

- stödja genomförandet av Barentsprogrammet,

- påverka nordiska närområdesaktiviteter.

Regionalt samarbete har blivit en väsentlig del av det multilaterala samarbetet

med Central- och Östeuropa. I vissa fall, såsom i Östersjö-regionen, har

samverkan mellan länderna eller enskilda regioner i länderna kunnat bygga på en

redan existerande intressegemenskap. Gemensamma nordiska initiativ har spelat en

betydande roll och det nordiska samarbetet förutsätts även framöver vara en

viktig katalysator för regional samverkan.

 Det är också Europeiska unionens strävan att stärka relationerna mellan

regionerna och att utveckla ett samarbete som engagerar flera länder i

projekten. Inom ramen för EU:s regionalpolitiska verksamhet finns sär- skilda

strukturprogram som syftar till ökade kontakter mellan regioner och enskilda

kommuner. Dessa kan numera även utnyttjas för samarbete med Central- och

Östeuropa. Ett initiativ med mera direkt anknytning till samarbetet med de

central- och östeuropeiska länderna är det i det följande nämnda

gränsöverskridande regionala samarbete (cross border cooperation, CBC), för

vilket en särskild del av PHARE-programmet har avsatts. EU-kommissionen har

framlagt ett förslag om gränsöverskridande samarbete i Östersjöområdet, till

vars vidare utformning Sverige kommer att aktivt bidra. Avsikten är att genom

samfinansiering medverka till att samordna sådana insatser från enskilda

givarländer till olika PHARE-länder som är av gemensamt intresse, framför allt

inom sektorerna miljö, transporter och regional utveckling.

 En annan form av regionalt samarbete är den Östersjökonferens om organiserad

brottslighet som ägt rum. Konferensen har utmynnat i ett förslag om ett system

med nationella kontaktpunkter i Östersjöländerna.

 Även i främjandet av det regionala samarbetet har FN en viktig roll att spela.

I ett Europa som präglas av ekonomiskt starka regioner samarbetsorgan är det

angeläget att FN-organens roll noga definieras. FN:s olika organ bör härvid

också internt samordna sina insatser i Central- och Östeuropa för att därmed

undvika fragmentisering och konkurrens mellan FN-organen. UNDP bör stå för

samordningen mellan FN-organen på landnivå.

10.1Östersjösamarbete

Östersjörådet

Östersjörådet bildades på tysk-danskt initiativ i mars l992 vid en

utrikesministerkonferens i Köpenhamn för att främja och fördjupa

Östersjösamarbetet. Medlemmar i rådet är Danmark, Norge, Sverige, Finland,

Ryssland, Estland, Lettland, Litauen, Polen och Tyskland. EG-kommissionen har

också en representant i rådet.

 Östersjörådet, som har blivit ett forum för regionala samarbetsfrågor

sammanträder på utrikesministernivå en gång per år under roterande

ordförandeskap. I maj månad l994 övergick ordförandeskapet från Estland till

Polen. Sverige övertar ordförandeskapet efter Polen i maj l995. Mellan

ministermötena sammanträder en ämbetsmannakommitté.

 Östersjörådet har bildat följande arbetsgrupper:

-kärnsäkerhet,

-demokrati,

-ekonomiskt samarbete.

 Östersjörådet är inget operativt organ med egen budget. Östersjörådet har

initierat inrättandet av en fakultet för högre utbildning (Euro-faculty).

Sveriges bidrag utgörs av upprättandet av en handelshögskola i Riga. Vidare har

Östersjörådet inrättat en befattning som kommissarie för demokratiska

institutioner och mänskliga rättigheter inbegripet rättigheterna för personer

som tillhör minoriteter. Kostnaderna för nämnda insatser finansieras via anslag

för östsamarbetet.

 Andra frågor som regelbundet diskuteras är energi, miljö, kärnsäkerhet, turism

och gränspassageproblem. Det ekonomiska samarbetet har fått en alltmer

framskjuten plats. Genom att finna regionala lösningar vad gäller infrastruktur

för kommunikationer och energi kan billigare och rationellare insatser

utvecklas.

Östersjövisionen

Sverige initierade 1992 ett samarbete mellan länderna runt Östersjön med syfte

att utveckla ett långsiktigt hushållsperspektiv i hanteringen av

markanvändningsfrågor, ett närmare samarbete och en starkare identitet i

Östersjöregionen. Som ett första led i arbetet har en rapport utarbetats,

"Visions and strategies around the Baltic Sea 2010", med en lägesbeskrivning och

första förslag till åtgärder. Initiativet har av EU uppmärksammats såsom en

framgångsrik arbetsform för gränsöverskridande samarbete. Vid planministermötet

i Tallinn i december 1994 beslutades att tillsätta en "Committee on spatial

development in the Baltic Sea region" (CSD/BSR) med uppgift att föra arbetet

vidare i samordning med det arbete som bedrivs inom andra regionala

organisationer, särskilt Östersjörådet och EU. Regeringen bedömer att kommitténs

arbete ger ett värdefullt bidrag till arbetet med att bredda underlaget för

utvecklingsinsatser och samarbete i området och främjar integrationen med EU.

Sverige deltar aktivt i kommitténs arbete.

Östersjöinstitutet

Östersjöinstitutet i Karlskrona är en från centrala myndigheterna fristående

institution med uppgift att vara en mötesplats för aktörer på olika nivåer inom

Östersjösamarbetet och själv medverka vid nätverksbyggande och

informationsspridning kring detta samarbete. Regeringen har bidragit till

verksamheten genom en till institutet knuten tjänsteman i Utrikesdepartementet.

Östersjöinstitutet överväger f.n. sina framtida verksamhets- och

finansieringsformer. Resultatet av dessa överväganden kommer att läggas till

grund för regeringens ställningstagande om fortsatt stöd till

Östersjöinstitutet.

10.2Barentssamarbetet

Sedan 1000-talet har ett utbyte ägt rum mellan det som idag är de nordligaste

delarna av Norge, Sverige, Finland och västra Ryssland, ett naturligt samarbete

på grund av likartade klimat- och miljöförhållanden. Ett mer formaliserat

samarbete mellan de nordiska länderna utvecklades i samband med bildandet av

Nordkalottkommittén. Efter det att en viss samordning av det bilaterala

samarbetet med Murmansk oblast (län) i Ryssland inletts inom ramen för

Nordkalottkommittén i början av l990-talet utvidgades nordkalottsamarbetet l992

till att delvis också omfatta Murmansk och Archangelsk oblast. Efter ett

gemensamt beredningsarbete mellan central och regional nivå bildades

Barentsregionen.

 Vid ett utrikesministermöte i Kirkenes den 11 januari l993 undertecknade de fem

nordiska länderna, Ryssland och EG-kommissionen en deklaration om samarbetet i

vad som kommit att kallas den euroarktiska Barentsregionen.

 I deklarationen anges följande samarbetsområden: miljö, ekonomiskt samarbete,

tekniskt-vetenskapligt samarbete, regional infrastruktur, urbefolkningar,

mänskliga och kulturella förbindelser samt turism.

 Med deklarationen bildades det euroarktiska Barentsrådet. Rådet skall normalt

mötas en gång om året på utrikesministernivå. Rådsmöten kan även hållas av andra

fackministrar och på ämbetsmannanivå.

 Samtidigt bildades ett regionalt Barentsråd - "Regionrådet" - bestående av

styresmännen i regionens län dvs. de tre länen i Norge, Finnmark fylkeskommune,

Nordland fylkeskommune och Troms fylkeskommune, i Sverige Norrbottens län, i

Finland Lapplands län och i Ryssland Murmansk oblast, Archangelsk oblast och

republiken Karelen. En representant för urbefolkningarna ingår även i

Regionrådet.

 Ordförandeskapet för Barentsrådet innehas av Finland och ordförandeskapet för

Regionrådet övertogs i januari månad l995 av Norrbotten efter Finnmarks fylke.

 Regionrådet för Barentssamarbetet beslöt den 27 juni l994 i Rovaniemi i Finland

att anta ett Barentsprogram till en kostnad av 151 miljoner norska kronor för

tidsperioden l994-l999. Programmet omfattar 74 projekt och är utarbetat av 10

arbetsgrupper med representanter för berörda länder. Regionrådet har ingen

gemensam budget för Barentssamarbetet.

 Finansieringen av aktuella projekt sker olika i de nordiska länderna. I Sverige

finansieras projekten via medel anvisade under littera G. Samarbete med Central-

och Östeuropa. Projektmedel får därför sökas hos behörig myndighet enligt de

riktlinjer som fattats av regering och riksdag. Länsstyrelsen har förslagit att

de får disponera vissa anvisade medel för mindre projekt och för förstudier.

 Regeringen finner Barentssamarbetet angeläget. Förutom att regeringen ser

positivt på insatser för den ryska delen i Barentsregionen kommer Sverige genom

medlemskapet i EU få möjlighet att påverka inriktningen av insatserna till

nordvästra Ryssland. Ansökningar om projektmedel kommer att underlättas genom

att en ny myndighet för biståndsinsatser avses att inrättas från och med den l

juli.

10.3 Nordiskt samarbete

Inom ramen för Nordiska ministerrådets (NMR) aktiviteter har ett särskilt

samarbetsprogram utarbetats för länderna i Central- och Östeuropa med fokus på

de baltiska staterna, Polen och Ryssland. Samarbetsministrarna beslöt vid sitt

möte i Nuuk på Grönland den 27-28 juni l994 att godkänna ett förslag till

arbetsprogram för Nordens närområden l995 omfattande en budget på 50 miljoner

danska kronor. Av Sveriges bidrag för år l995 har 13 750 000 kronor finansierats

via anslag för östsamarbetet.

 Det nya närområdesprogrammet innebär - förutom fortsättning av aktiviteterna i

Baltikum - en generell utökning av närområdesaktiviteterna till nordvästra

Ryssland avseende bl.a. utbytes- och stipendieprogram och upprättandet av ett

informationskontor i S:t Petersburg.

11 Anslagsfrågor för budgetåret l995/96

I proposition 1994/95:100 bil. 4 har regeringen föreslagit riksdagen att i

avvakten på en särskild proposition i ämnet beräkna anslag för samarbetet med

Central- och Östeuropa. Regeringen tar nu upp dessa anslagsfrågor.

 Ett program avseende samarbete med Central- och Östeuropa beräknas uppgå till

totalt 4 010 300 000 kr för budgetåren 1995/96-1998. Kostnaden uppgår till

1 718 700 000 kr för bugetåret l995/96 och 1 145 800 000 kr vardera för

budgetåren l997 och l998.

 Som en följd av Sveriges medlemskap i EU kommer vissa insatser att kanaliseras

via EU. Från anslagsbeloppet för budgetåret 1995/96 har därför avdragits

502 500 000 kr för avgift till EU.

 Under littera G. Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa föreslår

regeringen att 1 216 200 000 kr anvisas för budgetåret l995/96 (18 månader).

Detta motsvarar på en 12-månaders period 810 800 000 kr. Detta belopp består på

en tolvmånadersperiod av 1 000 000 000 kr minus avdrag för EU-medlemskap med

335 000 000 kr och ökat med 145 800 000 kr som under innevarande budgetår finns

anvisade på ett anslag under fjortonde huvudtiteln anslaget A 8. Miljöinsatser i

Östersjöregionen.

 En del av insatserna som finansierats inom anslaget är av flerårig karaktär.

Regeringen föreslår därför att riksdagen bemyndigar regeringen att inom ramen

för ett fortsatt samarbetsprogram för Central- och Östeuropa få göra utfästelser

under budgetåret 1995/96 om högst 1 621 600 000 kr utöver anslagna medel för

budgetåret 1995/96.

Tredje huvudtiteln

G. Samarbete med Central- och Östeuropa

Som en följd av de förslag som regeringen lämnat i denna proposition förordas

att medel för samarbetet med Central- och Östeuropa för budgetåret l995/96

ställs till regeringens förfogande över följande anslag.

G 1. Samarbete med Central- och Östeuropa

 genom Den nya myndigheten 725 000 000 kr

 varav

 1. Tekniskt samarbete och

 kapacitetsutveckling 312 750 000 kr

 2. Näringslivsutveckling 75 000 000 kr

 3. Stöd genom enskilda organisationer 85 000 000 kr

 4. Miljö 169 250 000 kr

 5. Kärnsäkerhet och strålskydd 83 000 000 kr

G 2. Samarbete med Central- och Östeuropa

 genom Svenska institutet 75 000 000 kr

G 3. Övriga bidrag till samarbete med

 Central- och Östeuropa 368 199 000 kr

 varav

 l. Säkerhetsfrämjande insatser 100 000 000 kr

 2. Multilateralt stöd 135 000 000 kr

 3 Till regeringens disposition 133 199 000 kr

G 4. Avsättning för förlustrisker vad avser

 garantier för finansiellt stöd och

 exportkreditgarantier 48 000 000 kr

G 5. Täckande av eventuella förluster i

 anledning av statliga garantier till

 länder i Central- och Östeuropa 1 000 kr

Summa littera G 1 216 200 000 kr

G l. Samarbete med Central- och Östeuropa genom Den nya myndigheten

Nytt anslag (förslag) 725 000 000 kr

 varav 483 000 000 kr beräknat för juli 1995 - juni 1996

Över detta anslag beräknar regeringen medel till följande ändamål:

 bilateralt samarbete i Central- och Östeuropa avseende

 - tekniskt samarbete och kapacitetsutveckling,

 - näringslivsstöd,

 - stöd genom enskilda organisationer,

 - miljö,

 - kärnsäkerhet och strålskydd.

För budgetåret l994/95 finns följande anslag och anslagsposter uppförda på

statsbudgeten för dessa ändamål nämligen

Tredje huvudtiteln

G l.Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa

 1.Beredningen för internationellt tekniskt-

 ekonomiskt samarbete (BITS) 233 000 000 kr

 2.Styrelsen för internationell utveckling (SIDA) 47 000 000 kr

 3.Styrelsen för internationellt

 näringslivsbistånd (SWEDECORP) 50 000 000 kr

 4.Kärnsäkerhet m.m. 30 000 000 kr

Fjortonde huvudtiteln

A 8.Miljöinsatser i Östersjöregionen (delvis

 inkluderande vissa åtgärder för

 kärnsäkerhet och strålskydd) 145 800 000 kr

Ovan nämnda anslag förs samman till ett nytt anslag. Utgående reservationer

under tredje huvudtiteln för budgetåret l994/95 för ovan angivna anslag får

föras över till det nya anslaget.

 Såsom redovisats i regeringens proposition 1994/95:100 bil. 4 har regeringen

beslutat föreslå en sammanslagning av myndigheterna BITS, SWEDECORP, SIDA och

SAREC till en ny sammanhållen biståndsmyndighet. Den nya myndighetens verksamhet

avses inkludera också samarbete med länderna i Central- och Östeuropa. Beslutet

om inrättande av en ny biståndsmyndighet är av stor betydelse för det svenska

samarbetet med Central- och Östeuropa. Ett samlat ansvar på verksnivå för

merparten av de svenska biståndsinsatserna kommer att innebära bättre

samordning, klarare roller, högre effektivitet och tydlighet i samarbetet, något

som också efterlysts i översynen av samarbetet.

 Samarbetet med Central- och Östeuropa har speciell karaktär. Samarbetsländerna

har strukturella problem som sammanfaller med många andra av Sveriges

samarbetsländer. Samtidigt rör det sig om länder med en hög utvecklingsnivå. Det

faktum att samarbetet rör grannländer ger det också en särprägel, där det

ömsesidiga intresset är ett påtagligt inslag.

 För att hålla samman och maximera kompetensen i östbiståndet bör det

organisatoriskt ha en särställning i den nya myndigheten. Såväl landkompetens

som ämnes- och sakområdeskompetens skall återfinnas i en särskild avdelning för

samarbete med Central- och Östeuropa. Avdelningen skall tillförsäkras god

analytisk och operationell kapacitet. Avdelningen bör utgöra en naturlig

kontaktpunkt för samarbetsländerna vad gäller merparten av de svenska

biståndsinsatserna i Central- och Östeuropa.

 Den nya myndigheten skall i sin verksamhet ge prioritet åt Sveriges närområde.

Detta är Estland, Lettland, Litauen, Polen och Ryssland. Detta utesluter

emellertid inte att den nya myndigheten i enlighet med vad som ovan angetts kan

göra särskilt motiverade, enstaka insatser också i länder utanför närområdet. I

detta sammanhang bör särskild uppmärksamhet ges Ukraina och Vitryssland.

 Den nya myndigheten kommer att förfoga över alla instrument som BITS, SWEDECORP

och SIDA använt i östsamarbetet.

 Den nya myndigheten skall genomföra insatser på de områden som av regeringen i

denna proposition angivits som huvudmål för samarbetet samt i övrigt följa de

riktlinjer som angetts ovan. Myndigheten skall planera för insatser på

motsvarande nivå under budgetåren 1997 och 1998, dvs. totalt ca 1,7 miljarder

kronor för de tre budgetåren.

 Regeringen avser att under det treåriga programmets varaktighet noggrant beakta

och följa samhällsutvecklingen i samarbetsländerna. Ett fördjupat analysarbete

inleds. Härigenom kan samarbetets inriktning och innehåll anpassas och göras mer

ändamålsenligt. Det är samtidigt viktigt att väl dokumenterade behov av

långsiktiga insatser tillgodoses. Den närmare inriktningen kommer därför att

baseras på riktlinjer som regeringen kommer att utarbeta för samarbetet med de

prioriterade länderna. Dessa skall av den nya biståndsmyndigheten

vidareutvecklas med konkreta landprofiler och operativa mål för i första hand de

prioriterade länderna.

Tekniskt samarbete och kapacitetsutveckling samt näringslivsstöd

Under dessa anslagsposter finansieras verksamheter som hittills finansierats

från skilda anslag för BITS och SWEDECORP. Deras verksamhet har formellt och

innehållsmässigt betydande likheter och kommer i den nya myndigheten att ingå i

den särskilda avdelningen för samarbete med Central- och Östeuropa. Den framtida

utformningen av verksamheten inom den nya myndigheten bör ta till vara nya

samordningsmöjligheter.

Tekniskt samarbete och kapacitetsutveckling

BITS redovisar i sin anslagsframställning för planerade insatser om 400 miljoner

kronor till stöd för omvandlingsprocessen i Central- och Östeuropa.

Erfarenheterna från hittillsvarande samarbete och utvecklingen i regionen har

inneburit att det av BITS lämnade stödet utgör en integrerad del av större

program. I högre grad genomförs långsiktiga och större insatser för att utveckla

och införa system och arbetsmetoder inom skilda organisationer, ofta i direkt

anslutning till mer omfattande program eller investeringar.

 BITS pekar i medelsframställningen på vikten av att särskilda medel anvisas för

påfyllnad av konsultfonderna i Världsbanken och Europeiska utvecklingsbanken.

Dessa fonder har enligt BITS visat sig vara ändamålsenliga och verkningsfulla.

 BITS föreslår att en sakfinansierad tjänst inrättas vid EU för PHARE-programmet

för en period om högst 3 år. Tjänsten skulle kunna utnyttjas för vissa andra

ändamål, bl.a. med avseende på TACIS-programmet samt underlätta samordningen i

regionen mellan det bilaterala östsamarbetet och EU:s verksamhet. Den årliga

kostnaden för tjänsten beräknas till ca 1 miljoner kronor för en utsänd senior

handläggare.

 Beträffande kursverksamheten anför BITS att det stora intresse som visats för

denna talar för att medel också för 1995/96 ställs till förfogande för

ändamålet.

 Regeringen anser det viktigt att det tekniska samarbetet och

kapacitetsutvecklingen fortsätter med god kvalitet och förutser att gjorda

erfarenheter gör det möjligt att i framtiden integrera projekten i större

program och koncentrera dem till mer långsiktiga insatser.

 Regeringen beräknar att 312 750 000 kr bör användas för tekniskt samarbete och

kapacitetsutveckling för budgetåret 1995/96. Beloppet inkluderar även nödvändiga

avsättningar för påfyllnad av konsultfonderna, vilka får beslutas av den nya

myndigheten. Av beloppet avses 18 000 000 kr att användas för administrativ

verksamhet avseende insatser inom Central- och Österupa.

 Regeringen avser återkomma med riktlinjer avseende tjänster vid EU för den nya

myndigheten.

Näringslivsstöd

Styrelsen för internationellt näringslivsbistånd (SWEDECORP) har inkommit med en

fördjupad anslagsframställning för perioden 1995/96-1998. SWEDECORP:s verksamhet

skall bidra till att främja framväxten av en fungerande marknadsekonomi. Den

huvudsakliga målgruppen är små- och medelstora företag samt institutioner som

främjar deras intressen. Verksamheten är indelad i tre grenar:

kompetensutveckling, affärsutveckling och kapitalförsörjning. Alla grenarna är

väl lämpade för regionen.

 Miljön där SWEDECORP verkar karaktäriseras av att det saknas fungerande nätverk

och privata näringslivsorganisationer. Det har därför tagit tid att fastställa

behoven avseende kompetensutveckling. SWEDECORP har också gjort erfarenheten att

det kan vara svårt att finna lämpliga organisationer i Sverige för

kompetensutveckling på institutionsnivå. SWEDECORP anser att otydliga gränser

mellan olika biståndsmyndigheter har skapat problem när det gäller att bygga upp

och överföra kompetens på institutionsnivå.

 Inom området affärsutveckling har initiativet till projekt hittills i allmänhet

kommit från företag och organisationer i Sverige, vilka visat ett stort,

spontant intresse för SWEDECORP:s verksamhet och för långsiktigt

företagssamarbete.

 SWEDECORP förutser att med erhållna erfarenheter och kunskaper i kombination

med en utveckling av näringslivet i regionen dess roll som kontaktförmedlare och

nätverksbyggare kommer att öka. Projekten förutses då i större omfattning komma

att baseras på de lokala företagens och institutionernas kompetens- och

utvecklingsbehov. Vad avser området kapitalförsörjning noterar SWEDECORP att

detta är en sektor i stort behov av stödinsatser som är både kapital- och

personalkrävande.

 SWEDECORP gör bedömningen att dess verksamhet bör expandera i Lettland, Litauen

och det ryska närområdet. Stödet till Estland bedöms kunna trappas ned

successivt.

 För den framtida verksamheten föreslår SWEDECORP att verksamheten i Central-

och Östeuropa fördelas på kompetensutveckling 30 %, affärsutveckling 40 % och

kapitalförsörjning 30 %.

 SWEDECORP hemställer att regeringen fastställer myndighetens förslag till

verksamhetsfördelning och inriktning på det näringslivsstödet till Central- och

Östeuropa.

 För budgetåret 1995/96 föreslår SWEDECORP att 100 miljoner kronor anvisas för

samarbetet med Central- och Östeuropa. Vidare begär myndigheten att få göra

åtaganden som tillsammans med tidigare utfästelser motsvarar ingående

reservation samt två gånger det belopp som ställts till förfogande. SWEDECORP

föreslår ett ramanslag för verksamhet och förvaltning i Central- och Östeuropa.

 I enlighet med SWEDECORP:s bedömning bör en helhetsanalys av mottagarlandets

utveckling och behov ligga till grund också för näringslivsstödets utformning.

En viktig uppgift för samarbetet med Central- och Östeuropa inom ramen för den

nya myndigheten är att utnyttja näringslivets stora intresse för långsiktigt

näringslivssamarbete i regionen. Särskilda ansträngningar bör göras för att

bidra till att säkra tillgången på kapital och förbättra villkoren för produktiv

verksamhet i regionen. Den nya organisationen av biståndsadministrationen kommer

att underlätta en helhetssyn på näringslivsstödet, där insatser på mikronivån

kan kompletteras med institutions- och förvaltningsstöd.

 Regeringens avsikt är att den nya biståndsmyndigheten skall, vad beträffar

näringslivsstöd arbeta enligt de mål och övriga riktlinjer som angivits i denna

proposition.

 Regeringen beräknar att 75 000 000 kr bör användas för näringslivsstöd för

budgetåret 1995/96.

Stöd genom enskilda organisationer

Den nya myndigheten skall överta den hantering som tidigare skötts av SIDA.

 SIDA har för samarbetet i Central- och Östeuropa träffat ramavtal med

Naturskyddsföreningen, LRF, LO/TCO, Olof Palmes Internationella Centrum, Rädda

Barnen och Hälso- och sjukvårdens Östeuropakommitté. Övriga organisationer som

exempelvis kvinno- och ungdoms-organisationer, kooperationen och

nykterhetsrörelsen har projektavtal. Kretsen av ramorganisationer förutses

vidgas varigenom effektiviteten i stödet förväntas öka.

 Det är SIDA:s bedömning att engagemanget hos enskilda organisationer för

Central- och Östeuropa är fortsatt stort och att allt fler organisationer

övergår till ökad långsiktighet i stödet.

 För att förenkla för de många organisationer som är verksamma både i Central-

och Östeuropa och i u-länder anser SIDA att likartade regler bör eftersträvas

när det gäller de båda anslagen. Således bör utrymme finnas inom de medel som

anslås även för information, täckning av administration, erfarenhetsutbyte och

utvärderingar.

 Mot bakgrunden av att intresset för samarbete med organisationer i Central- och

Östeuropa är fortsatt stort och mot bakgrunden av avsikten att utvidga

ramsamarbetet föreslår SIDA att anslaget för budgetåret 1995/96 uppgår till 95

miljoner kronor.

 Regeringen anser att samarbetet genom enskilda organisationer spelar en mycket

viktig roll i samarbetet med Central- och Östeuropa. Kontakter och stöd genom

folkrörelser och enskilda organisationer utgör ett av de allra viktigaste

instrumenten för att stödja den framväxande demokratin i samarbetsländerna.

Regeringen beräknar att 85 000 000 kr bör användas för stöd genom enskilda

organisationer för budgetåret 1995/96.

Miljö

Såsom tidigare har framgått i denna proposition anser regeringen att

miljöinsatser är av central betydelse i stödet till Central- och Östeuropa. Av

särskilt intresse är en väl avvägd politik för miljöstödet i Östersjöområdet -

inom ramen för Östersjöprogrammet och i Barentsrådet.

 Regeringen anser att 169 250 000 kr bör användas för milljöinsatser för

budgetåret 1995/96, varav 13 500 000 kr beräknas anvisas till Statens

naturvårdsverk för kunskapsuppbyggnad och förvaltningsstöd. Övriga medel bör i

huvudsak användas för investeringar inom åtgärdsprogrammet för Östersjön.

Kärnsäkerhet och strålskydd

Statens kärnkraftinspektion (SKI) anger i sin anslagsframställan att samarbetet

är inriktat på områdena myndighetssamarbete i form av uppbyggnad av den

litauiska säkerhetsmyndigheten VATESI, industrisamarbete i form av uppbyggnad av

Ignalinas egna resurser och kompetens på materialkontroll genom överföring av

modern utrustning, kunskaper och erfarenheter samt tekniska förbättringar

innefattande leverans av underlag och utrustning för systemförbättringar.

 Det internationella samarbetet kring säkerheten vid reaktorerna i Ignalina är

mycket omfattande. Samordning av insatser från olika håll är helt nödvändig för

att ett effektivt stöd till uppbyggnad av säkerheten skall kunna ske. Samarbetet

bedrivs vid sidan av det bilaterala genom EU, G 24, IAEA och EBRD. SKI

förutsätter att arbetet kan fortgå i oförändrad omfattning varigenom

samordningen säkerställs framdeles.

 För budgetåret 1995/96 anger SKI ett medelsbehov på 66,6 miljoner kronor för

att fortsätta det pågående arbetet med säkerhetsförbättringar. Härvidlag har

hänsyn tagits till EBRD:s kärnsäkerhetsfond (Nuclear Safety Account, NSA) och

övriga internationella och nationella projekt som pågår eller är planerade. För

innevarande budgetår har SKI erhållit 38,5 miljoner kronor.

 Regeringen anser det viktigt att samarbetet kan bedrivas på ungefär samma nivå

och beräknar att SKI skall erhålla 55 miljoner kronor för dessa

kärnsäkerhetsinsatser för budgetåret 1995/96.

 Utöver insatser som genomförs av SKI har regeringen för budgetåret 1995/96

beräknat ett behov av ytterligare bidrag till EBRD:s kärnsäkerhetsfond. För

ändamålet har reserverats högst 45 miljoner kronor.

 SKI genomför ett särskilt stödprogram för kontroll av kärnämne i Oberoende

Staters Samvälde (OSS) och Baltikum. Sådan kontroll har särskild betydelse för

att förhindra spridning av kärnvapen och kärnvapenteknologi. Åtgärdsprogrammet

för kärnämneskontroll omfattar idag insatser i Kazakstan, Ukraina, Litauen och

Vitryssland, vilka med IAEA inlett diskussioner om kontrollavtal enligt

icke-spridningsfördraget. Länderna har ett behov av fungerande kontrollsystem så

att deras åtaganden gentemot IAEA kan uppfyllas. SKI:s stödinsatser syftar till

att hjälpa länderna etablera erforderliga kontrollsystem för kärnämne, genomföra

acceptabel nivå på fysiskt skydd och export/importkontroll av kärnämne, material

och kärnteknisk utrustning, dvs. de element som ingår i icke-spridningsregimen.

Insatserna samordnas med andra givare genom IAEA.

 SKI anför i sin anslagsframställan att den internationella koordinationen

förutsätter en fortsatt svensk medverkan om nuvarande mål skall uppnås. Sveriges

medlemskap i EU innebär att ytterligare samordning krävs, även om gemensamma

EU-insatser kommer att bli mycket begränsade.

 För budgetåret 1995/96 begär SKI för kärnämneskontroll 12,5 miljoner kronor.

För innevarande budgetår har för ändamålet anvisats 5 miljoner kronor.

 Regeringen anser det angeläget att programmet för kärnämneskontroll under

budgetåret 1995/96 kan hållas på en hög nivå och beräknar att SKI skall erhålla

10 miljoner kronor för ändamålet.

 Statens strålskyddsinstitut (SSI) inledde budgetåret 1991/92 projekt Strålskydd

Öst. Projektet finansierades till en början med medel från Utrikesdepartementet.

Sedan 1993/94 har medlen anslagits över Miljödepartementets anslag. Projektet

syftar till att göra insater för att på lång sikt förbättra strålskyddet och

utveckla säkerhetstänkandet i samarbetsländerna och att göra akuta

strålskyddsinsatser. Insatserna består av myndighetsuppbyggnad, beredskap,

arbetarskydd, utsläpp vid kärnkrafts- och forskningsreaktorer, instrumentering,

avveckling, avfall och omgivningskontroll. Även Statens räddingsverk,

Arbetarskydds-styrelsen m.fl. myndigheter medverkar i projektet. Samarbetet

innefattar främst de baltiska staterna och Ryssland. Insatser görs också i

Polen, Ukraina, Vitryssland och Ungern.

 SSI bedömer kvaliteten på det utförda arbetet som god och noterar att

samarbetsländerna visar ett stort intresse för fortsatt samarbete med SSI.

 SSI har i sin anslagsframställan äskat 30 miljoner kronor för budgetåret

1995/96. För innevarande budgetår har för ändamålet anvisats 12 miljoner kronor.

 Regeringen anser att framförallt stödet till myndighetsuppbyggnad på

strålskyddsområdet och det kärnenergirelaterade strålskyddet är mycket angeläget

och beräknar att SSI skall erhålla 18 miljoner kronor för detta ändamål.

 På begäran av Estland och Ryssland har under svensk ledning organiserats en

internationell referensgrupp för avveckling av kärnreaktorerna vid

Paldiski-basen i Estland. Gruppen kallad Paldiski International Expert Reference

Group (PIERG) samordnas på svensk sida av Statens strålskyddsinstitut. För det

särskilda programmet inom ramen för PIERG har reserverats åtta miljoner kronor

varav fem miljoner kvarstår reserverade.

 Sammanlagt beräknar regeringen behovet av anslagsmedel för kärnsäkerhet och

strålskydd till 83 miljoner kronor.

 Regeringen föreslår att 725 000 000 kr anvisas anslaget Samarbete med Central-

och Östeuropa genom Den nya myndigheten för budgetåret 1995/96.

G 2. Samarbete med Central- och Östeuropa genom Svenska institutet

Nytt anslag (förslag) 75 000 000

 varav 50 000 000 beräknat för juli 1995 - juni 1996

Regeringen föreslår att medel anvisas över detta anslag till följande ändamål:

 - kontakter med Central- och Östeuropa,

 - utbyte inom utbildning och forskning,

 - kultur- och erfarenhetsutbyte.

 För budgetåret 1994/95 är motsvarande medel anvisade under anslaget G 1.

Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa som en särskild anslagspost.

 Regeringen föreslår vidare att utgående reservation för budgetåret 1994/95 för

ovan angivna anslagspost överförs till det nya anslaget.

 Svenska institutet (SI) har till uppgift att främja Sveriges internationella

kontakter genom utbyte inom utbildning och forskning, samt genom kultur- och

erfarenhetsutbyte.

 För innevarande budgetår disponerar SI 45 miljoner kronor för samarbete med

Central- och Östeuropa, vilket innebar en ökning med 10 miljoner kronor jämfört

med föregående år. Drygt en tredjedel av anslaget användes för

högskolesamarbete. Stödet till institutionssamarbete på det akademiska området

ökar medan budgeten för stipendier hålls på oförändrad nivå. Fortsatt stöd

lämnas till undervisning i svenska i Central- och Östeuropa. SI hoppas kunna

stödja ett nytt lektorat i Kaliningrad. Samtliga institutioner i regionen får

stöd i form av undervisningsmaterial, bokgåvor m.m. SI avser även ge stöd till

undervisningen i svenska vid vissa skolor i de baltiska staterna.

Kulturprogrammet Ars Baltica inom Östersjösamarbetet har fått ökade resurser.

Det nya översättar- och författarhuset i Visby ger SI ytterligare en möjlighet

att främja och aktivera kulturutbytet i Östersjöområdet. SI har fått i särskilt

uppdrag att stödja språkundervisningen i estniska och lettiska för Estlands och

Lettlands rysktalande befolkning.

 SI meddelar i sin anslagsframställning för budgetåret 1995/96 att man avser

fortsätta att satsa på expertutbyte och seminarier i kunskapsöverförande syfte.

Ett urval faktablad och skrifter skall översättas till östeuropeiska språk.

Olika projekt planeras på den högre utbildningens och forskningens område:

stipendievistelser i Sverige för studenter, forskare och universitetslärare;

kurser vid universitet i eller utanför Sverige; svenska universitetslärares

undervisning vid central- och östeuropeiska universitet. Beträffande

svenskundervisningen kommer SI under de närmaste åren att göra stora satsningar

framför allt i Baltikum. Avsikten är att höja kunskapsnivån hos de baltiska

svensklärarna, förbättra läromedelstillgången och öka möjligheterna till

vidareutbildningen i Sverige för svenskstuderande. SI planerar särskilda

satsningar på undervisningen vid lärarhögskolorna. SI vill vidare medverka till

att stödja bevarandet av kultur och kulturinstitutioner genom utbildning,

personutbyte och evenemang för att stärka den kulturella identiteten i en

spirande marknadsekonomi där kulturen inte prioriteras.

 Regeringen anser att kunskapsuppbyggnad och samarbete på den högre

utbildningens och forskningens område är viktiga inslag i uppbyggandet av ett

långsiktigt och varaktigt samarbete mellan forskare och institutioner. Som ett

komplement till de stipendieprogram som administreras av SI avser regeringen

inrätta ett program för mindre fältstudier i Central- och Östeuropa avsett för

svenska högskolestuderande.

 Svenska institutets program för expertutbyte och kultursamarbete är viktiga

instrument för att stärka demokratin och öka förståelsen mellan länderna. SI bör

sträva efter ett ökat gränsöverskridande samarbete mellan länderna i Central-

och Östeuropa. Svenskundervisningen bör fortsätta liksom stöd till

språkutbildning i estniska och lettiska för ländernas rysktalande befolkning och

till andra integreringsfrämjande åtgärder.

 Regeringen planerar genom Svenska institutet att lämna ett bidrag till

Ingenjörsvetenskapsakademien för forskningssamarbete med länderna i Central- och

Östeuropa.

 Regeringen föreslår att anslaget till Svenska institutet ökas med 7 500 000 kr

till 75 000 000 kr.

 Av beloppet avses 1 600 000 kr användas för administrativ verksamhet avseende

insatser inom Central- och Österuopa.

G 3. Övriga bidrag till samarbete med Central- och Östeuropa

Nytt anslag (förslag) 368 199 000

 varav 245 466 000 beräknat för juli 1995 - juni 1996

Över detta anslag beräknar regeringen medel till följande ändamål:

- säkerhetsfrämjande insatser,

- multilateralt stöd,

- medel till regeringens disposition för oförutsedda insatser.

 För budgetåren 1993/94 och l994/95 är motsvarande medel anvisade under anslaget

G 1. Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa som särskilda

anslagsposter. Regeringen föreslår att utgående reservationer för budgetåret

l994/95 för dessa får föras över till det nya anslaget.

Säkerhetsfrämjande insatser

För att främja gemensam säkerhet i regionen i enlighet med vad som anförts i

denna proposition bör säkerhetsfrämjande insatser kunna stödjas i Baltikum samt

i andra delar av Central- och Östeuropa.

 De säkerhetsfrämjande insatserna i Baltikum syftar till att befästa Estlands,

Lettlands och Litauens suveränitet. Insatserna avser stöd till kust- och

gränsbevakning, polis- och tullväsende, säkerhetspolitisk kompetensuppbyggnad,

civilförsvar och räddningstjänst samt militärt försvar.

 Regeringen anser att medlen avseende säkerhetsfrämjande insatser bör ökas till

100 miljoner kronor för budgetåret 1995/96.

Multilateralt stöd

Regeringen finner det angeläget att stödja det samarbete som bedrivs inom ramen

för internationella organisationer och har för avsikt att aktivt delta i

utformningen av det internationella samarbetet. Utgångspunkten är att de

internationella organen effektivt skall koordinera sin verksamhet i syfte att

undvika dubbelarbete. Regeringen vill vidare verka för att de huvudsakligen

skall finansiera sin verksamhet genom ordinarie resurser. Det är angeläget att

möjligheterna till samfinansiering mellan bilaterala och multilaterala program

och projekt tas till vara. Genom särskilda, extrabudgetära bidrag kommer

regeringen främst att stödja insatser och funktioner av betydelse för den vidare

reformprocessen och på områden som idag är underrepresenterade i det

internationella samarbetet. Särskild hänsyn skall härvid tas till de insatser

som Sverige genom sitt medlemskap i Europeiska unionen bidrar till. Som exempel

härpå kan nämnas demokrati, sociala konsekvenser av den ekonomiska omställningen

samt insatser som främjar samarbete mellan reformländerna.

 Det är viktigt att de internationella organen utifrån sin specifika kompetens

och kollektiva uppbyggnad ges ekonomiska förutsättningar att delta i

omformningen av samhällena i Central- och Östeuropa.

 Regeringen beräknar att 135 000 000 kr bör användas för multilateralt stöd för

budgetåret 1995/96. I detta belopp inryms medel för svenskt deltagande vid en

eventuell fortsättning av NEFCO:s verksamhet.

Till regeringens disposition

Utvecklingen i Central- och Östeuropa har skett snabbt och det är nödvändigt att

ha medel tillgängliga för att regeringen snabbt skulle kunna genomföra nya

insatser. Som exempel kan anges att under innevarande budgetår har 24 miljoner

kronor anvisats för stöd i samband med tillbakadragandet av ryska trupper från

Lettland och Estland. Även för det kommande budgetåret finns behov av

flexibilitet varför vissa medel bör finnas till regeringens disposition för att

anpassas till förändrade behov och oförutsedda insatser.

 Medlen till regeringens disposition för budgetåret l995/96 avses bland annat

användas till fördjupning av de kontakter som etablerats mellan svenska

departement och myndigheter och deras motsvarigheter i länderna i Central- och

Östeuropa.

 I denna anslagspost ingår även beräknade kostnader för handelshögskolan i Riga

med 7 030 000 kr samt 2 000 000 kr för övriga miljöinsatser. Eventuella bidrag

till EBRD:s kärnsäkerhetsfond (NSA) kommer även att belasta denna anslagspost.

 Regeringen avser täcka utgifter för administrativa kostnader i

utrikesförvaltningen för insatser i Central- och Östeuropa från detta anslag.

 Sammantaget beräknar regeringen behovet av anslagsmedel till regeringens

disposition till 133 199 000 kr.

 Regeringen föreslår att 368 199 000 kr anvisas anslaget Övriga bidrag till

samarbete med Central- och Östeuropa för budgetåret 1995/96.

G 4. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och

exportkreditgarantier

1993/94 Utgift - Reservation 255 000 000

1994/95 Anslag 240 000 000

1995/96 Förslag 48 000 000

 varav 32 000 000 för juli 1995 - juni 1996

Anslaget disponeras för avsättning för förlustrisker vad avser garantier för

finansiellt stöd och exportkreditgarantier till länder i Central- och Östeuropa.

Av anslaget framgår också ramen för det betalningsansvar staten ikläder sig i

form av statsgarantier.

Finansiellt stöd

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av finansiellt stöd för att påskynda

reformprocessen. Detta kan bland annat avse betalningsbalansstöd eller ett mer

strukturellt inriktat stöd kopplat till utlåning från internationella

organisationer. Efter särskilt regeringsbeslut kan finansiellt stöd lämnas i

form av statliga garantier för krediter till länderna i Central- och Östeuropa.

 För att täcka eventuella förluster, som kan uppstå med anledning av statliga

garantier för finansiellt stöd, måste riskavsättningar göras. Ett riktmärke för

hur stora de totala riskavsättningarna bör vara är de 10 % av totala utestående

krediter som EU tillämpar för liknande åtaganden. Detta betyder att tidigare

gjorda svenska avsättningar kan komma att justeras i efterhand.

 Riksdagen har medgett att staten ikläder sig betalningsansvar i form av

statsgarantier för finansiellt stöd med 800 miljoner kronor vardera av

budgetåren l991/92, l992/93, l993/94 samt med 650 miljoner kronor för budgetåret

l994/95. Under samma tidsperiod har garantierna utnyttjats med 754 miljoner

kronor, 555 miljoner kronor, 257 miljoner kronor samt 10 miljoner kronor för

budgetåret l994/95. Ytterligare garantiåtaganden under budgetåret l994/95

beräknas inte uppkomma. Avsättningar har hittills gjorts med 195 miljoner

kronor.

 För budgetåret l995/96 beräknas garantier för finansiellt stöd inte bli så

omfattande som tidigare med hänsyn till att Sveriges bilaterala insatser vad

gäller betalningsbalansstöd kommer att ersättas med deltagande i EU:s gemensamma

utlåning. Vissa insatser kan dock bli aktuella i länder som Sverige anser

prioriterade, t.ex. om gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd. Finansiellt

stöd kan även bli aktuellt för infrastruktur- och miljöprojekt som av svenska

eller nordiska organ samfinansieras med internationella institutioner.

Överläggningar pågår, bl.a. inom ramen för det nordiska samarbetet, om sådana

insatser i närområdet. Mot bakgrund av dessa faktorer föreslås de statliga

garantiåtagandena för budgetåret 1995/96 uppgå till 300 miljoner kronor. Av

detta totala utrymme har hälften eller 150 miljoner kronor beräknats för

garantier avseende samfinansiering av infrastruktur- och miljöprojekt.

Ianspråktagande av denna del av garantiutrymmet förutsätter att ytterligare

avsättningar görs från för budgetåret 1995/96 anslagna medel under littera G.

avseende miljöinsatser. Dessa avsättningar skall avspegla framtida

förlustrisker.

 Som framgår ovan har staten åtagit sig betalningsansvar för sammanlagt 1 576

miljoner kronor och gjort avsättningar på sammanlagt 195 miljoner kronor. Då

riskavsättningarna bör utgöra 10 % av betalningsansvaret bör avsättningen uppgå

till l58 miljoner kronor i stället för 195 miljoner kronor. För perioden till

och med budgetåret l994/95 har härigenom en positiv differens på 37 miljoner

kronor uppstått. Regeringen föreslår att 15 miljoner kronor av dessa medel

reserveras som avsättning avseende betalningsansvar för finansiellt stöd för

budgetåret l995/96 vilket hänför sig till hälften av de föreslagna

garantiåtagandena under perioden i enlighet med ovan redovisade uppdelning.

Resterande 22 miljoner kronor föreslås, i enlighet med vad som anges nedan,

reserveras som avsättning för förlustrisker för den föreslagna utökade

exportkreditgarantiramen.

Exportkreditgarantiram

På regeringens förslag beslutade riksdagen våren l993 att inrätta en särskild

exportkreditgarantiram om en miljard kronor för de baltiska länderna och

Ryssland. Regeringen anser att den särskilda ramen utgör ett värdefullt

instrument för att främja svenska företags engagemang i de baltiska länderna och

Ryssland och för utveckling av ländernas näringsliv. Mot bakgrund av den

pågående reformprocessen och det ekonomiska läget i de aktuella länderna kommer

det även framgent att finnas ett behov av den typ av extraordinära åtgärder som

den särskilda garantiramen utgör.

 Då det fortsatt finns en stor efterfrågan från näringslivet att utveckla

handeln och utrymmet under den tidigare beslutade miljardramen kan komma att bli

fullt utnyttjad relativt snart anser regeringen att ramen bör utvidgas med l

miljard kronor till 2 miljarder kronor.

 Även om EKN från och med januari l995 restriktivt kan lämna medellånga och

långa garantier inom sin ordinarie verksamhet på de tre baltiska länderna

innebär detta inte, enligt regeringens bedömning, att behovet av den särskilda

garantiramen försvinner. Skälet är bl.a. att EKN i sin normala garantigivning

ställer krav på i första hand statsgaranti och att utrymmet för garantier är

begränsat. Dessa garantier förväntas i första hand avse infrastrukturprojekt som

inte kan täckas under den särskilda ramen. Längre affärer med Ryssland kan för

närvarande täckas endast inom den särskilda exportkreditgarantiramen.

 Hittillsvarande kriterier för projekturval har enligt regeringens bedömning

varit ändamålsenliga. En ändring av riktlinjerna skulle kunna leda till en

alltför kraftig ökning av förlustriskerna.

 Enligt riktlinjerna anges bl.a. att ramen bör utnyttjas för affärer på högst 50

miljoner kronor men att garantier bör kunna ifrågakomma även på större belopp.

Detta har också skett i ett antal fall. Regeringen anser därmed att det inte

finns anledning att ändra på riktlinjerna i detta avseende.

 EKN har i sin skrivelse från oktober l994 tagit upp frågan om avräkning av

investeringsgarantier mot den särskilda ramen beroende på om garantin omfattar

täckning av den s.k. transfereringsrisken eller ej. Regeringen anser vad gäller

de länder som omfattas av den särskilda ramen att investeringsgaranti, inklusive

eventuell transfereringsrisk, skall avräknas mot EKN:s ordinarie

investeringsgarantiram i de fall där EKN bedömer att risken är godtagbar mot

bakgrund av de riktlinjer som finns för EKN:s normala prövning av

investeringsgarantier. I de fall där EKN gör bedömningen att garantin kan ges

enligt de riktlinjer som gäller för den särskilda ramen bör hela garantin

avräknas mot den särskilda ramen.

 Även om garantigivningen under den särskilda ramen inriktas på projektrisker

måste EKN vid prövning av garantiärenden också givetvis beakta landriskaspekter.

 Regeringen noterar att EKN mot denna bakgrund, och med hänvisning till

försämrad landrisk, beslutat iaktta restriktivitet vad gäller garantigivning på

Ryssland.

 Om riskläget i Ryssland inte förbättras bör de totala förbindelserna avseende

Ryssland uppgå till högst en fjärdedel av garantiramen. Regeringen förutsätter

att EKN till regeringen anmäler sådana förändrade omständigheter som påverkar

bedömningarna vad gäller förlustrisker och riktlinjer för garantigivning,

särskilt avseende Ryssland.

 Regeringen anser att en utökning av ramen till 2 miljarder kronor också

möjliggör för EKN att restriktivt pröva enstaka affärer på Ukraina, Vitryssland

och Kazakstan under förutsättning att samfinansiering föreligger med en

internationell finansieringsinstitution.

 En utvidgning av ramen aktualiserar frågan om avsättningar för eventuella

framtida förluster. En jämförelse av riskläget idag och när beslutet om ramen

fattades år l993 pekar mot en förbättring i de tre baltiska länderna medan

riskläget snarast försämrats i Ryssland. En helhetsbedömning av riskläget för

affärer inom ramen pekar dock mot en förbättring varför en viss utökning av

ramen kan ske utan att ytterligare avsättningar görs. För en utökning av ramen

med l miljard kronor bedöms dock att ytterligare avsättningar med sammanlagt 100

miljoner kronor bör göras under den kommande treårsperioden. För budgetåret

l995/96 föreslår regeringen att 48 miljoner kronor anvisas för avsättningar samt

att 22 miljoner kronor får disponeras av tidigare reservationer som anvisats för

avsättning för finansiellt stöd i enlighet med vad som angivits tidigare. För de

återstående 30 miljonerna avser regeringen att göra avsättningar med 15 miljoner

kronor för vardera budgetåret l997 och l998.

 Om kostnaden för förluster överstiger det belopp som tidigare avsatts bör

överskjutande belopp belasta anslaget G 5. Täckande av eventuella förluster i

anledning av statliga garantier till länder i Central- och Östeuropa.

 Regeringen beräknar behovet av anslagsmedel under detta anslag för

förlustrisker vad avser garantier för exportkreditgarantier till 48 miljoner

kronor för budgetåret 1995/96.

G 5. Täckande av eventuella förluster i anledning av statliga garantier till

länder i Central- och Östeuropa

1993/94 Utgift -

1994/95 Anslag 1 000

1995/96 Förslag 1 000

Anslaget disponeras för täckande av evnetuella förluster i anledning av statliga

garantier avseende finansiellt stöd och exportkreditgarantier till länder i

Central- och Österuopa i de fall avsättningen under anslaget G 4. Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier

ej är tillräcklig. Kostnader som belastar detta anslag skall finansieras i

första hand med anslag under littera G. och i andra hand genom omfördelningar

inom statsbudgeten. Anslaget bör föras upp med ett formellt belopp på 1 000 kr.

Bilaga 1

Sammanfattning av Sveriges samarbete med Central- och Östeuropa (Ds 1994:134)

Kommittén för analys av utvecklingssamarbete (KAU) fick i tilläggsdirektiv den

27 januari 1994 i uppdrag att ombesörja en studie av Sveriges samarbete med

Central- och Östeuropa. Studien har genomförts av Sekretariatet för analys av

utvecklingssamarbete (SAU) och kan bäst beskrivas som en översyn av samarbetet.

Uppdraget begränsades till att endast omfatta bilateralt samarbete som

finansieras med medel från anslag under tredje huvudtitelns litera G. Samarbete

med Central- och Östeuropa, samt den verksamhet som finansieras inom ramen för

Miljö- och naturresursdepartementet, Näringsdepartementet och

Kommunikations-departementet. Dessa anslag har beviljats på grundval av de s.k.

klimatpropositionerna (1992/93:99 och 179).

 En kartläggning av det hittillsvarande samarbetet presenteras i kapitel 2. En

kortfattad beskrivning av Östsamarbetets framväxt ges. En genomgång görs av

Östsamarbetets organisation, anslagskonstruktion, olika former av stöd, landval

och val av sektorer.

 Utgångspunkter och allmänna förutsättningar för samarbetet analyseras i kapitel

3, bl.a. beskrivs den ekonomiska och politiska situationen i mottagarländerna i

korta ordalag. Utvärderingen tar upp vissa principer för Östsamarbetet, här

betonas att samarbetet är en del av vår östpolitik och bör stå i samklang med

våra utrikespolitiska strävanden i allmänhet och vårt förhållande till Central-

och Östeuropa i synnerhet. Systemskiftet präglas av stora teoretiska och

praktiska svårigheter. Utredarna anser att det främst är kvardröjande brister

från kommunisttiden i de politiska och ekonomiska strukturerna som sätter hämsko

på utvecklingen. Östsamarbetet bör främst riktas mot sådana systembrister.

Vidare anser SAU att Östsamarbete bör utformas utifrån målet att skapa "normala"

relationer till alla stater i närområdet. De avråder från att bygga upp

svåravecklade samarbetsstrukturer. Man bör utnyttja stödinstrument som ligger

nära de instrument som används i ett reguljärt samarbete. Man poängterar att

Östsamarbetet präglas av att intressena är alltigenom ömsesidiga.

 Utöver ovanstående utgångspunkter nämns en rad faktorer som bör vara vägledande

för samarbetets innehåll och genomförande: den begränsade medelsvolymen,

Sveriges särskilda förutsättningar (geografisk närhet, starkt folkligt

engagemang, organisatoriska struktur inom förvaltningen och kompetensen inom

denna), andra staters och multilaterala organs insatser till stöd åt Central-

och Östeuropa osv.

 I kapitel 4 görs en analys av det hittillsvarande Östsamarbetets inriktning och

ändamålsenlighet. Inledningsvis påtalar man att studien är en översyn av det

svenska östsamarbetet. Det är ännu för tidigt att bedöma effekterna av

samarbetet. Utvärderarna har kommit fram till att samarbetets allmänna

inriktning varit väl avvägd och dess ändamålsenlighet god. Miljöinsatserna har

tagit ett stort utrymme inom samarbetet (26 %), vilket svarar väl mot behoven i

regionen. Demokratistödet har däremot varit underdimensionerat (7 %) och kritik

framförs mot att policy- och metodarbetet inom detta område ej drivits

tillräckligt målmedvetet, även om en förbättring ägt rum det senaste året.

Stödet på näringslivsområdet (14 %) får ett gott betyg. Dock anser utvärderarna

att lagstiftning och institutionella frågor borde ha getts högre prioritet.

Suveränitetsstödets (4 %) huvudbeståndsdelar har varit väl valda men SAU anser

att verksamheten bör vidgas väsentligt. Stöd till handel och investeringar (9 %)

befinner sig i ett inledande skede och SAU har svårt att bedöma vilken inverkan

de kan ha haft på det handelsutbyte som nu snabbt expanderar.

 Samarbetets genomförande analyseras i kapitel 5. Flera av delrapporterna riktar

in sig på projektens produktivitet (uppnått sina prestationer till lägsta

möjliga kostnad jämfört med alt. projekt med samma prestationer) snarare än på

deras kostnadseffektivitet. Bland annat redovisas följande synpunkter.

 - Styrning och biståndsformer. Östsamarbetet präglas av ett stort antal

 biståndsformer, organisationer och anslag. Bland biståndsformer skiljer man

 mellan gåvor, garantier, krediter och riskkapital. SAU har funnit att

 Östsamarbetet kanaliseras via tretton huvudorganisationer som får medel från

 sju olika anslagsposter. Utvärderarna anser att detta försvårar styrning och

 samordning och går därmed ut över effektiviteten av medelsanvändningen.

 - Medelsanvändning. Man kommer fram till att bruket av medel (instrument) inte

 svarar helt mot statsmakternas intentioner. Kunskapsöverföring, som skall

 dominera, har tagit 37 % av anslagen i anspråk medan finansiellt stöd och

 andra former av penningstöd brukat 57 % av anslagen. Kopplingen mellan

 utbildnings- och kunskapsöverföringsinsatser och institutionsuppbyggande

 rekommen-deras att få större uppmärksamhet framöver. SAU anser att man borde

 ha satsat mer på riktad utbildning i nära anslutning till hårdvaruleveranser.

 Vad gäller det framtida bruket av krediter anser utvärderarna att man noga

 skall överväga om kreditgivning bör ske bilateralt eller multilateralt.

 - Myndigheternas arbetssätt. Myndigheterna, som inledningsvis saknade beredskap

 att handlägga Östsamarbetet och därför hade åtskilliga problem har visat en

 god förändringseffektivitet.

 - Bärkraftighet. Verksamhetens förmåga att leva vidare när det statliga stödet

 upphör är svårbedömt i detta skede av samarbetet. Utredningen föreslår att

 myndigheterna bör ägna ökad uppmärksamhet åt utveckling av indikatorer,

 mätningar och utvärderingar som tar sikte på bärkraftigheten. Man påpekar att

 det finns erfarenheter på detta område från u-landsbiståndet att ta till vara

 på.

 - Upphandling. I betänkandet nämns brister i myndigheternas

 upphandlingsrutiner, som man utan större svårigheter skulle kunna komma till

 rätta med. Andelen av upphandling som sker i konkurrens bör kunna öka, även

 om SAU ser begränsningar för hur långt man kan komma på den punkten. Man

 påpekar också vikten av att förmedla kunskap i upphandlingsfrågor till

 mottagarländerna.

 - Utbildningsverksamheten. Inom ramen för Östsamarbetet finansieras ett stort

 antal kurser, utbildning på högskolenivå, seminarier och studiebesök.

 Verksamhetens ändamålsenlighet och kvalitet har inte analyserats utan SAU har

 valt att studera vissa grundläggande faktorer; beslutsunderlag, direktiv,

 redovisning och återkoppling. Man har funnit brister på samtliga områden och

 rekommenderar att enhetliga och samordnande rutiner arbetas fram.

 - Utvärderingar. SAU anser att utvärderingsverksamheten kan förbättras och

 därmed bidra till ökat effektivitet i det framtida Östsamarbetet. Man

 poängterar att samarbetetspartners i mottagarländerna engageras i

 utvärderingsarbetet. Det visar sig dock att utvärderingar på Östområdet

 håller något bättre kvalitet än utvärderingar inom u-biståndet.

 - Makroekonomisk effektivitet. SAU har noterat att makroekonomiska övervägande

 i stort sett saknas inom Östsamarbetet. Vidare har man fått intrycket att

 konditionalitet saknas i samarbetet med Central- och Östeuropa. Man finner

 det troligt att avsaknanden av konditionalitet varit till nackdel för

 Östsamarbetets effektivitet.

 - Slutligen berörs i kapitel 5 också myndigheternas internadministrativa

 kostnader och de specifika myndigheternas arbetssätt.

 Kapitel 6 innehåller förslag och rekommendationer för det framtida

Östsamarbetet.

 - De fyra målsättningarna har varit väl valda, men SAU föreslår vissa

 modifieringar av formuleringarna och en väsentlig förändring. Miljömålet

 förslås lyda "att stödja miljösamarbete och åtgärder för att bevara och

 förbättra miljön, särskilt i och kring Östersjön, och att minska riskerna för

 stora miljökatastrofer". SAU anser att det marknadsekonomiska målet bör

 förtydligas så att den sociala dimensionen lyfts fram liksom vikten av

 miljömässig uthållighet. Målet föreslås lyda "att stödja en ekonomisk

 utveckling på marknadsekonomisk grund som är socialt och miljömässigt

 hållbar". Demokratimålet bör behållas men föreslås få en något modiferad

 formulering "att stödja en konsolidering och utveckling av demokratin och

 rättsstaten". Suveränitetsmålet bör omformas. Baltikums suveränitet förblir

 central men målet bör också betona vikten av stabilitet i området - såväl

 inre som yttre - samt vikten av samarbete. Målet får härigenom karaktären av

 ett säkerhetspolitisk mål. Målet föreslås lyda "att stödja suveränitet,

 stabilitet och samarbete, särskilt i vårt närområde".

 - Beträffande valet av samarbetsländer anser SAU att fortsatt prioritet bör ges

 åt Estland, Lettland och Litauen, som hittills erhållit 69 % av stödet.

 Ryssland som endast mottagit 8 % av stödet föreslås få ett större utrymme i

 budgeten, det gäller särskilt nordvästra Ryssland. Polens andel (17 %) kan

 reduceras.

 - Utvärderarna avstår från att göra en generell prioritering över sakområden

 för Östsamarbetet eftersom förutsättningar förändras över tiden och

 samarbetsländernas behov varierar. Vissa viktiga områden nämns dock:

 rättsväsendet och offentlig förvaltning; åtgärder som stödjer ett regionalt

 och alleuropeiskt samarbete; sociala sektorer; demokrati; marknadsekonomins

 förutsättningar; handel; miljö och kärnsäkerhet; åtgärder som främjar

 Baltikums suveränitet samt inre och yttre stabilitet i vårt närområde.

 - Såvitt gäller medel (instrument) och arbetssätt rekommenderar SAU en

 koncentration till biståndsformerna garantier och gåvor.

 Kunskapsöverföringens relativa andel föreslås öka. Prioritet bör ges åt medel

 att säkra projektens bärkraftighet. Vissa förbättringar kan göras av

 upphandlingsrutiner och utvärderingssystem. Makro-ekonomiska övervägande bör

 beaktas i högre grad än hittills.

 - Utvärderarna föreslår att en sammanhållen strategi bör utformas för

 Östsamarbetet. Denna skulle täcka alla anslag och alla myndigheter. Strategin

 bör innehålla riktlinjer för val av länder, prioriterade sakområden,

 riktlinjer angående instrument, arbetssätt och andra faktorer som är viktiga

 för genomförandet. Strategin bör vara ett politiskt dokument som ger

 regeringen möjlighet att få genomslag för sina prioriteringar och politik i

 övrigt.

 - Jämställdhet och andra genderaspekter bör uppmärksammas mer i Östsamarbetet.

 - Slutligen konstateras att Sveriges medlemskap i EU får flera konsekvenser på

 Östsamarbetet. Sverige bör påverka EU:s öststöd så att detta får en

 inriktning som stämmer med våra prioriteringar. Medlemskapet talar också för

 en koncentration av insatserna.

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser

Remissinstanser som

anmodats yttra sig: Yttrande Avstår Ej svarat

 från

 yttrande

Ambassaden Moskva X

Ambassaden Riga X

Ambassaden Tallinn X

Ambassaden Vilnius X

Ambassaden Warszawa X

BITS X

Exportkreditnämnden X

Försvarsmakten X

Försvarets forskningsanstalt X

Generaltullstyrelsen X

Generalkonsulatet S:t Petersburg X

Kustbevakningen X

Lantmäteriverket X

Luftfartsverket X

Länsstyrelsen i Jönköpings län X

Länsstyrelsen i Kristianstads län X

Länsstyrelsen i Norrbottens län X

Länsstyrelsen i Västmanlands län X

Länsstyrelsen i Östergötlands län X

Närings- de menar att insatser bör kunna

göras även i Ukraina och Vitryssland samt i andra länder och centralt i Ryssland

när behovet är påkallat av strategiska skäl.

 Remissinstanserna är genomgående positiva till översynens förslag till

strategisk styrning av samarbetet.

 Så gott som alla remissinstanser betonar vikten av långsiktighet och ökade

anslag i biståndet. Detta gäller inte minst instanser inom utbildningssektorn,

som önskar större anslag för forskning och utbildning. Framför allt

länsstyrelserna menar att den regionala kompetensen inte utnyttjas fullt ut. De

framhåller att ett ökat ansvar på regional nivå med delegerad beslutanderätt och

tilldelning av medel avsevärt skulle höja biståndets kvalitet. De vill även se

årliga avsättningar för vänortssamarbete.

 Gemensamt för instanser inom ekonomisektorn är att de vill se en större

koncentration på investeringar och handel än rent gåvobistånd. En ännu större

krets instanser betonar förslaget att biståndet skall kunna kombineras med

investeringsstöd och viss utrustning. I övrigt är instanserna genomgående

positiva till och erkänner bistånd i form av kunskapsöverförande åtgärder och

institutionsuppbyggnad som kostnadseffektivt och värdefullt.

Biståndsmyndigheterna är av en annan åsikt än översynen vad gäller

koncentrationen till formerna gåvor och garantier. BITS, SWEDECORP och Swedfund

har invändningar mot en begränsning av detta slag.

 Ett flertal instanser instämmer i förslaget att EKN:s särskilda garantiram

skall behållas. Samtidigt pläderar framför allt de handels- och ekonomiinriktade

instanserna för en ökning av ramen och en liberalisering eller ett borttagande

av nuvarande villkor i kreditgivningen. Industriförbundet föreslår en höjning

till 3 miljarder kronor. EKN menar i sitt svar att en höjning är möjlig enligt

de villkor, som översynen förordar.

 Flera av instanserna tar även upp Sverige och EU. De instämmer i översynens

redovisning och förslag beträffande konsekvenserna av EU-medlemskapet och

Sveriges framtida agerande i EU:s samarbetsprogram med Central- och Östeuropa. I

remissvaren understryks att Sverige måste bevaka sina intressen i såväl TACIS

som PHARE samt också verka för en avbyråkratisering av administrationen i dessa.

Exportrådet önskar erhålla uppdraget att inom ramen för det fortsatta biståndet

och sin egen existerande organisation bevaka svenska företags intressen i

Bryssel.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 februari 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:160 Sveriges samarbete med Central och

Östeuropa.