Regeringens proposition

1991/92: 146

med bemyndigande att avskaffa vissa sanktioner mot Sydafrika, m. m.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade

utdrag ur regeringsprotokollet den 2 april 1992 för de åtgärder

som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Ulf Dinkelspiel

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas en redogörelse för svenska sanktionsåtgärder

mot Sydafrika och regeringens bedömning och ställningstagande

i frågan om deras avskaffande.

Regeringens ställningstaganden bygger i stor utsträckning på

en rapport den 25 mars 1992 av den parlamentariska delegation som

besökte Sydafrika under februari 1992.

I propositionen redovisas regeringens bedömning att handelsförbudet

bör upphävas när det föreligger en bindande överenskommelse

om en interimsregering i Sydafrika.

Vidare föreslås att regeringen får ett bemyndigande att föreskriva

att bestämmelserna om investeringsförbud och uppgiftsskyldigheter

i lagen (1985:98) om förbud mot investeringar i Sydafrika inte skall

tillämpas. Ett sådant bemyndigande skulle göra det möjligt

för regeringen att snabbt fatta ett sådant beslut när de sista

hindren för förbudens upprätthållande undanröjts.

Förslag om upphävande av denna lag liksom övriga lagar med sanktioner

mot Sydafrika bör föreläggas riksdagen under hösten 1992 eller

vid ett senare tillfälle om utvecklingen i Sydafrika skulle motivera

detta.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1985: 98) om förbud mot investeringar i

Sydafrika;

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1985: 98) om förbud mot

investeringar i Sydafrika skall införas en ny paragraf,18 §, av

följande lydelse.

18 § Regeringen får föreskriva att 1, 2, 4, 5 och 9 §§ inte

skall tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 15 juni 1992.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Dinkelspiel

Proposition med bemyndigande att avskaffa vissa sanktioner mot

Sydafrika, m. m.

1 Inledning

Sydafrika är föremål för svenska sanktioner sedan åtskilliga år.

Efter ett beslut i Förenta Nationernas (FN) säkerhetsråd den

4 november 1977 införde Sverige ett vapenembargo genom förordningen

(1977:1127) om vissa sanktioner mot Sydafrika. Det svenska embargot

skärptes år 1985 (SFS 1985: 100).

Lagen (1979:487) om förbud mot investeringar i Sydafrika och Namibia

trädde i kraft den 1 juli 1979. Denna lag ersattes år 1985 av en

ny lag, nämligen lagen (1985:98) om förbud mot investeringar i

Sydafrika och Namibia, varvid investeringsförbudet utvidgades till

att omfatta bl. a. förbud mot finansiell leasing. Lagen riktar sig

sedan den 1 april 1990 endast mot Sydafrika (SFS 1990:78).

Den 1 juli 1987 trädde lagen (1987:474) med bemyndigande att tillämpa

lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner i fråga om en

handelsblockad mot Sydafrika och Namibia i kraft. Med stöd av

bemyndigandet

beslutade regeringen förordningen (1987:477) om förbud mot handel

med Sydafrika och Namibia. Handelsförbudet började tillämpas

den 1 oktober samma år. Sanktionerna mot Namibia upphörde den 1

april 1990 efter det att landet blivit självständigt. Detta föranledde

följdändringar i sanktionsförfattningarna, varvid bl. a. nyssnämnda

bemyndigandelag ersattes av en ny (SFS 1990:77).

Kommuner och landstingskommuner får med stöd av lagen (1985:1052)

om rätt för kommuner och landstingskommuner att vidta bojkottåtgärder

mot Sydafrika vid upphandling av varor och tjänster med sydafrikanskt

ursprung vidta sådana solidaritetsaktioner som riktar sig mot den

sydafrikanska apartheidpolitiken.

För sydafrikanska medborgare gäller restriktioner i viseringshänseende

enligt förordningen (1991:836) om visering för sydafrikanska

medborgare.

Bestämmelserna har under senare år successivt skärpts.

Under år 1985 beslutade regeringen rekommendationer om begränsning

av handel och sjöfart samt av upphandling och kontakter inom bl.

a. kulturens och vetenskapens områden. Samma år upphörde också

luftfarts-

avtalet med Sydafrika att gälla. Ett förbud mot exportkreditgarantier

gäller sedan år 1965.

Sverige har också i olika internationella fora verkat för åtgärder

mot apartheid i Sydafrika.

Regeringen beslöt den 14 november 1991 bemyndiga utrikesministern

att utse en delegation på fem ledamöter med uppdrag att besöka

Sydafrika och på grundval därav lämna förslag på åtgärder

som delegationen kan finna lämpliga. Delegationen besökte Sydafrika

under februari i år och överlämnade den 26 mars 1992 sin rapport

till utrikesministern. Rapporten bör fogas till protokollet i detta

ärende som bilaga.

Allmän motivering

2.1 Utvecklingen i Sydafrika

President de Klerks öppningsanförande inför det sydafrikanska

parlamentet den 2 februari 1990, då han tillkännagav att Nelson

Mandela och andra politiska fångar skulle komma att friges samt att

ANC (African National Congress) och andra organisationer åter skulle

få verka fritt i landet, utgjorde en milstolpe i Sydafrikas politiska

historia. Därmed inleddes en politisk process bort från apartheid

i riktning mot demokrati i Sydafrika.

I maj 1990 togs ett nytt steg då den sydafrikanska regeringen och

ANC undertecknade en överenskommelse i Kapstaden (det s. k. Groote

Schuur-

protokollet). I juni samma år upphävde regeringen undantagstillståndet

-- det behölls dock i provinsen Natal fram till oktober l990. Ännu

en överenskommelse ingicks mellan regeringen och ANC i augusti 1990,

det s. k. Pretoria-protokollet, i vilket parterna uttalade att vägen

låg öppen för förhandlingar om en ny författning för Sydafrika.

Dessa förhandlingar kom emellertid att dröja. Ett huvudskäl

utgjordes av det våld som kort efter undertecknandet av

Pretoria-protokollet

bröt ut i de svarta förstäderna runt Johannesburg. Till dags

dato har minst ett par tusen liv krävts i dessa våldsdåd.

Våldet kring Johannesburg var ett utflöde av det våld som sedan

mitten av l980-talet pågått i Natal-provinsen och där krävt

åtskilliga tusen dödsoffer. Det föreligger belägg för att

element inom polisen och säkerhetstyrkorna medverkat i våldet.

Vid halvårsskiftet l99l upphävde Sydafrikas parlament de rasåtskill-

nadslagar som brukar kallas apartheids grundpelare -- jordlagarna,

grupp-

områdeslagen och lagen om befolkningsregistrering (Land Acts, Group

Areas Act och Population Registration Act). Den sistnämnda äger

dock fortfarande tillämpning genom andra lagar men nyfödda

sydafrikaner

registreras inte längre efter rastillhörighet. Den viktigaste

apartheidlag som nu återstår utgörs av författningen som inte

ger landets svarta befolkning rösträtt till parlamentet. Lagen

om det s. k. hemlandssystemet är en annan rasåtskiljande lag som

ännu inte avskaffats.

Ett viktigt steg för att söka bringa våldet till ett slut togs

i september l99l, då ett nationellt fredsfördrag ("National Peace

Accord") undertecknades av 23 organisationer, däribland det regerande

nationalistpartiet, ANC och Inkatha. Det möte där fördraget

undertecknades var det dittills mest representativa som hållits i

Sydafrika. Trots fördraget har våldet dock fortsatt.

I slutet av förra året ledde förändringsprocessen fram till

öppnandet av CODESA ("Convention for a Democratic South Africa")

för förhandlingar om en ny, demokratisk författning för landet.

Vid CODESA:s första plenarsession den 20-21 december l99l

undertecknades

bl. a. en avsiktsförklaring av de 19 deltagande partierna m. fl.

av innebörd att parterna förband sig arbeta för en författning

grundad på allmän rösträtt och en gemensam röstlängd för

alla väljare.

I och med att CODESA inledde sitt arbete, gick utvecklingen i

Sydafrika

in i ett nytt skede, i en förhandlingsfas.

Reformpolitiken har ända sedan den inleddes motarbetats av bl. a.

det konservativa partiet i Sydafrika. I flera fyllnadsval efter l989

års parlamentsval har de konservativa besegrat regeringspartiet.

Förlusten i fyllnadsvalet i valkretsen Potchefsstroom i februari

i år medförde att president de Klerk utlyste en folkomröstning

den 17 mars i år för att bereda landets vita väljare tillfälle

att visa om de stödde reformpolitiken eller ej. Bakom presidentens

beslut låg nationalistpartiets löfte inför l989 års parlamentsval

att de vita väljarna skulle få uttala sig innan viktiga förändringar

av landets författning genomfördes.

Utgången av folkomröstningen blev en överväldigande framgång

för presidenten. 68,7 %

 av väljarna röstade ja och uttalade därmed sitt stöd för

presidentens reformpolitik. Valdeltagandet var drygt 85 %

.

Sedan folkomröstningen givit presidenten mandat för fortsatta

reformer, är nu förhoppningen att en andra plenarsession, CODESA

II, skall resultera i viktiga överenskommelser, framför allt om

en interimsregering för Sydafrika. CODESA II väntas äga rum

i mitten av maj.

I sammanhanget kan nämnas att FN, som sedan slutet av 1940-talet

behandlat Sydafrika-frågan, i slutet av förra året ånyo tog upp

den. Generalförsamlingen antog i december l99l en resolution, i

vilken församlingen uppmanade omvärlden att, i syfte att på lämpligt

sätt reagera på den pågående utvecklingen i Sydafrika, se över

existerande restriktiva åtgärder i den utsträckning detta motiverades

av en positiv utveckling, såsom avtal mellan parterna om

övergångsarrangemang,

och avtal om en ny, icke rasuppdelad författning.

2.2 Sydafrika-delegationens rapport

I syfte att skaffa sig ett fördjupat underlag inför bedömningen

av, om och när förändringar av den svenska Sydafrikapolitiken

kunde och borde göras beslöt regeringen i november 1991 att tillsätta

en särskild delegation. Denna, den s. k. Sydafrika-delegationen,

besökte Sydafrika under två veckor i februari i år.

Under sitt besök sammanträffade delegationen med företrädare

för ett stort antal organisationer, myndigheter, partier m. fl.

i Sydafrika. Samtal ägde rum med representanter för bl. a. regeringen,

flertalet politiska partier, befrielserörelserna ANC och PAC (Pan

Africanist Congress), Inkatha, fackföreningsrörelsen Cosatu, svenska

företag i Sydafrika, det sydafrikanska näringslivet, kyrkor och

organisationer som arbetar med mänskliga rättigheter.

I sin rapport till regeringen, som överlämnades till utrikesministern

den 26 mars l992, föreslår delegationen att de svenska restriktionerna

och sanktionerna mot Sydafrika upphävs steg för steg under vissa

förutsättningar.

I sina rekommendationer konstaterar delegationen att resultatet av

folkomröstningen den 17 mars i år innebär att en klar majoritet

av landets vita uttalat sig för demokrati. Det innebär vidare

att förändringsprocessen i Sydafrika måste betecknas som i det

närmaste oåterkallelig. En bekräftelse på att så är fallet

föreligger enligt delegationens mening i och med att en bindande

överenskommelse träffas mellan parterna i CODESA om en

interimsregering.

Sydafrika-delegationen föreslår att de svenska sanktionerna upphävs

samtidigt med att de sista resterna av apartheidpolitiken avskaffas,

steg för steg. En överenskommelse om en interimsregering, som

med stor sannolikhet kan ingås i anslutning till CODESA II i slutet

av april, bör enligt delegationen följas av ett omedelbart upphävande

av det svenska handelsförbudet.

Den slutliga bekräftelsen på processen från apartheid till demokrati

bör enligt delegationen kunna utgöras av själva bildandet av

en interimsregering. Bedömningen är att en sådan regering bör

kunna tillträda någon gång under sommaren 1992. Vid den tidpunkten

bör enligt delegationens förslag förbudet mot investeringar

i Sydafrika liksom de finansiella sanktionerna upphävas. Ett

avskaffande

kräver, som delegationen konstaterar, beslut av riksdagen.

För att undvika att riksdagen kan fatta beslut att upphäva förbudet

mot investeringar först en tid efter det att interimsregeringen

bildats i Sydafrika, föreslår delegationen att regeringen hos

riksdagen

hemställer om fullmakt att omgående avskaffa investeringsförbudet

och de finansiella sanktionerna så snart en interimsregering bildats

i Sydafrika, såvida inte överenskommelse träffas om andra

rekommendationer

inom ramen för CODESA.

Delegationen framhåller slutligen på denna punkt att regeringen

bör utnyttja sin möjlighet att lämna dispens från investeringsförbudet

under den tid som återstår till dess detta kan slutligt upphävas.

2.3 Investeringsförbudet

Mitt förslag: Riksdagen bemyndigar regeringen att föreskriva att

1, 2, 4, 5 och 9 §§ lagen (1985: 98) om förbud mot investeringar

i Sydafrika inte skall tillämpas.

Min bedömning: Investeringsförbudet bör inte längre tillämpas

när en interimsregering bildats i Sydafrika såvida inte

överenskommelse

träffas inom ramen för CODESA om att rekommendera ett tidigare

avskaffande.

 Som Sydafrika-delegationen framhållit måste bildandet av en

interimsregering

ses som en slutlig bekräftelse på att processen bort från apartheid

till demokrati är helt oåterkallelig. Förslag om formellt upphävande

av investeringsförbudslagen bör därför föreläggas riksdagen

under hösten 1992 eller vid ett senare tillfälle om utvecklingen

i Sydafrika skulle motivera detta.

Skälen för mitt förslag och min bedömning: Mot bakgrund av

utvecklingen i Sydafrika under de två senaste åren har

Sydafrika-delegationen

föreslagit att de svenska sanktionerna avvecklas steg för steg.

Sydafrika-delegationen har förordat att upphävandet av

investeringsförbudslagen

knyts till en interimsregerings tillträde i Sydafrika. Förhoppningen

är att detta skall kunna ske någon gång under sensommaren i år.

För att undvika att riksdagens beslut kan tas först efter en tid

efter det att en interimsregering har bildats föreslår jag att

regeringen får föreskriva att de paragrafer i lagen som föreskriver

förbud eller uppgiftsskyldighet för svenska företag inte skall

tillämpas. De aktuella paragraferna bör fogas till protokollet

i detta ärende som bilaga 2.

Min bedömning är att sådana föreskrifter om att förbud eller

uppgiftsskyldighet ej längre skall tillämpas bör beslutas av

regeringen så snart en interimsregering bildats i Sydafrika, såvida

inte överenskommelse träffas inom ramen för CODESA om att rekommendera

ett tidigare avskaffande. Jag förutsätter att regeringens beslut

kommer att föregås av samråd i utrikesnämnden.

En sådan ordning skulle göra det möjligt för Sverige att i

så gott som omedelbar anslutning till övergångsregeringens tillträde

i praktiken avskaffa också de sista svenska sanktionerna mot

Sydafrika.

Jag instämmer i delegationens förslag, som innehåller ett välmotiverat

mått av flexibilitet när det gäller det villkor som måste vara

uppfyllt för att regeringen skall kunna besluta om att

investeringsförbudet

ej längre skall tillämpas. Utvecklingen i Sydafrika är en dynamisk

process. Därför kan det mycket väl inträffa att parterna i

landet kommer överens om att rekommendera omvärlden att upphäva

sina sanktioner vid något annat tillfälle än just interimsregeringens

tillträde. Den föreslagna uppläggningen ger då den svenska

regeringen möjlighet att följa en sådan rekommendation.

2.4 Handelsförbudet

Min bedömning: Handelsförbudet bör upphävas när det föreligger

en bindande överenskommelse om en interimsregering i Sydafrika.

Skälen för min bedömning: Sanktionerna mot Sydafrika bör upphävas

samtidigt med att de sista resterna av apartheidpolitiken avskaffas,

dvs. i takt med och som stöd för framstegen i en process som leder

till allmän och lika rösträtt i ett demokratiskt Sydafrika.

I avvägningen mellan skilda önskemål och krav som måste ske

vid valet av tidpunkt för avvecklingen av sanktionerna är det

enligt min mening nödvändigt att ta hänsyn till det stora behovet

av ekonomisk tillväxt och utveckling i Sydafrika. Den svenska

Sydafrikapolitiken

bör därför nu utformas så att även Sverige kan bidra till

att främja ekonomisk tillväxt i Sydafrika till fördel för

landet och befolkningen som helhet. Jag bedömer det därför som

rimligt att avvecklingen av Sveriges sanktioner inleds genom ett

upphävande

av förbudet mot handel när en bindande överenskommelse träffats

om en interims-

regering. Svenskt näringsliv bör därvid ha goda förutsättningar

att göra aktiva insatser till förmån för denna utveckling.

Regeringens föreskrifter om handelsförbudet bygger på ett bemyndigande

som regeringen inhämtade av riksdagen genom lagen (1987: 474) med

bemyndigande att tillämpa lagen (1971: 176) om vissa internationella

sanktioner i fråga om en handelsblockad mot Sydafrika (numera ersatt

av SFS 1990: 77). Förslag om upphävande av bemyndigandelagen bör

föreläggas riksdagen under hösten 1992 eller vid ett senare

tillfälle om utvecklingen i Sydafrika skulle motivera detta.

Till handelsförbudet är kopplat vissa bestämmelser om licenstvång

för export till och import från Sydafrika av varor som inte omfattas

av handelsförbudet. Bestämmelser härom finns i förordningen

om import- och exportlicenser inom kommerskollegiets licensområde

(KFS 1987: 1), förordningen om import- och exportlicenser inom

jordbruksverkets

licens-

område (JNFS 1987: 25) och förordningen om import- och exportlicenser

inom fiskeriverkets licensområde (FIFS 1991: 5). Jag avser att föreslå

regeringen att licenstvånget upphävs i samband med att handelsförbudet

upphävs.

2.5 Kommuners och landstingskommuners rätt att vidta bojkottåtgärder

mot Sydafrika

Min bedömning: Frågan om upphävande av lagen (1985: 1052) om

rätt för kommuner och landstingskommuner att vidta bojkottåtgärder

mot Sydafrika tas upp i samband med upphävande av övriga

sanktionslagar

enligt vad jag anfört tidigare.

 Enligt min bedömning finns det inte längre starka skäl att

vidta bojkottaktioner sedan handelförbudet upphävts.

Skälen för min bedömning: På de grunder som jag anfört beträffande

investeringsförbudslagen och bemyndigandelagen avseende

handelsförbudet

bör nu aktuell lag formellt vara i kraft tills vidare och förslag

om dess upphävande föreläggas riksdagen under hösten 1992

eller vid ett senare tillfälle om utvecklingen i Sydafrika så skulle

motivera. Eftersom lagen endast ger kommuner och landstingskommuner

rätt att vidta bojkottåtgärder kan dessa naturligtvis också

avstå från sådana aktioner.

2.6 Visering för sydafrikanska medborgare

Min bedömning: De särskilda viseringskrav som gäller för sydafrikanska

medborgare enligt förordningen i samma ämne (SFS 1991: 836) bör

upphävas när handelsförbudet upphävs.

Skälen för min bedömning: I och med att handelsförbudet upphävs

föreligger inte längre skäl för en särskild visumförordning

för sydafrikanska medborgare utan visumansökningar bör därefter

prövas med stöd av de bestämmelser som i övrigt gäller för

andra länders medborgare.

Jag har i denna fråga samrått med chefen för Kulturdepartementet.

2.7 Rekommendationer om upphandling och kontakter med Sydafrika m. m.

Mitt förslag: De av riksdagen år 1985 godkända riktlinjerna för

den svenska Sydafrikapolitiken som anges i det följande bör upphävas,

nämligen -- att regeringen bör rekommendera myndigheter och

institutioner

att avstå från upphandling från Sydafrika,

-- att Sverige i det nordiska samarbetet och inom FN bör verka för

ett bindande beslut av säkerhetsrådet om oljeembargo samt ett

effektivt

genomförande av de embargon som antagits av oljeexporterande och

oljeproducerande länder,

-- att Sverige bör ta upp frågan om nedläggning av SAS flygförbindelse

med Johannesburg med de danska och norska regeringarna,

-- att regeringen bör gå ut med rekommendation till myndigheter

och institutioner med riktlinjer avseende kontakter med Sydafrika,

Skälen till mitt förslag: I den proposition varigenom regeringen

föreslog riksdagen att godkänna en ny skärpt investeringsförbudslag

(prop. 1984/85:56) förelade regeringen också för riksdagens

godkännande

förslag till riktlinjer för den fortsatta svenska Sydafrikapolitiken.

Dessa riktlinjer innefattade vissa åtgärder som innebar skärpningar

i sanktionerna mot Sydafrika. Riksdagen godkände riktlinjerna (UU

1984/85:6, rskr. 127). Som en följd härav beslöt regeringen

att gå ut med en rekommendation den 2 maj 1985 till myndigheter m.

fl. avseende upphandling av varor från Sydafrika och en rekommendation

den 13 juni 1985 avseende begränsning av kontakter med Sydafrika

på kulturens, vetenskapens och idrottens områden. Dessa

rekommendationer

bör inte längre gälla. Sydafrika-

delegationen har föreslagit att rekommendationen avseende upphandling

avskaffas samtidigt med att handelsförbudet upphävs samt att

rekommendationen

avseende kontakter på bl. a. kulturens område upphävs skynd-

samt. I avvaktan på att riksdagen prövar om riktlinjerna skall

upphävas menar jag att rekommendationerna, mot bakgrund av att de

endast är just rekommendationer och inte bindande för dem de riktar

sig emot, ändå ger visst utrymme för lättnader med hänsyn

till utvecklingen i Sydafrika.

Sverige bör -- med beaktande av riksdagens godkännande -- inte

fortsättningsvis verka för ett oljeembargo sedan handelsförbudet

upphävts.

Sverige sade upp luftfartsavtalet med Sydafrika den 27 juni 1985.

Till följd därav flyger inte SAS på Sydafrika. Jag förutser,

efter samråd med chefen för Kommunikationsdepartementet, att man

vid lämpligt tillfälle tar kontakt med de norska och danska

regeringarna

i syfte att utröna förutsättningarna för förhandlingar med

Sydafrika om ett nytt luftfartsavtal.

2.8 Övriga åtgärder mot Sydafrika

Min bedömning: Regeringen bör i samband med upphävande av

handelsförbudet

besluta att följande rekommendationer inte längre skall gälla:

-- rekommendationen den 10 oktober 1985 som uppmanar företag som

exporterar till eller importerar från Sydafrika att söka finna

andra marknader m. m. och

-- rekommendationen den 10 oktober 1985 till svenska rederier att

om möjligt undvika trafik på Sydafrika. Vidare bör förbudet

mot exportkreditgarantier avskaffas.

 Vapenembargot mot Sydafrika hävs först när FN:s säkerhetsråd

fattat beslut därom.

Skälen för min bedömning: I samband med upphävande av handelsförbudet

bör ett antal andra sanktionsåtgärder mot Sydafrika avskaffas.

Självklart gäller detta de rekommendationer om begränsning av

handel och sjöfart som föregick handelsförbudet.

Även gällande restriktioner från år 1965 mot lämnande av

exportkreditgarantier

bör avskaffas. Samtidigt vill jag dock i detta sammanhang framhålla

att bestämmelserna i investeringsförbudslagen fortfarande gäller

i enlighet med vad jag anfört under avsnitt 2.3.

Vapenembargot mot Sydafrika grundas på en FN:s säkerhetsråds

resolution

av den 4 november 1977. Ett upphävande av embargot kan inte bli

aktuellt förrän FN:s säkerhetsråd fattat beslut därom.

3 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom Utrikesdepartementet

upprättats

förslag till lag om ändring i lagen (1985:98) om förbud mot

investeringar i Sydafrika.

Förslaget är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle

sakna betydelse.

4 Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen

 dels föreslår riksdagen att

1. anta förslaget till lag om ändring i lagen (1985: 98) om förbud

mot investeringar i Sydafrika,

2. godkänna att 1985 års riktlinjer för den svenska Sydafrikapolitiken

upphävs i enlighet med vad jag anfört i avsnitt 2.7.

 dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag anfört

i övrigt om avvecklingen av sanktionerna mot Sydafrika.

Ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte.

5 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden

har anfört för de åtgärder och det ändamål som föredraganden

har hemställt om.