Regeringens proposition

1995/96:34

Europa-Medelhavsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater

och Tunisien

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner ett Europa-Medelhavsavtal om

upprättande av en association mellan Europeiska gemenskaperna och deras

medlemsstater, å ena sidan och Republiken Tunisien, å den andra. Avtalet

innehåller bestämmelser om bl.a. politisk dialog, frihandel samt ekonomiskt och

socialt samarbete. Avtalet skall inom ramen för EG:s nya medelhavspolitik bidra

till stabilitet och en positiv ekonomisk och social utveckling i regionen. Genom

avtalet inrättas vissa organ som skall övervaka avtalets tillämpning.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................ 3

3 Bakgrund................................................... 3

 3.1 Den ekonomiska utvecklingen i Tunisien.............. 3

 3.2 Sveriges och EG:s handelsförbindelser med Tunisien.. 4

 3.2.1 Den svensk-tunisiska handeln före Sveriges EU-inträde

 4

 3.2.2 Handeln mellan EG och Tunisien................ 4

 3.3 Förhandlingarnas bakgrund........................... 5

4 Innehållet i avtalet....................................... 6

5 Kompetensfrågor............................................ 13

6 Godkännande av avtalet..................................... 14

Bilaga

Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en association

mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater,

å ena sidan och Republiken Tunisien, å den andra..................15

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober

1995 ...........................................................260

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 godkänner Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en association1 mellan

 Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan och Republiken

 Tunisien, å andra sidan.

2 Ärendet och dess beredning

I enlighet med rådets beslut av den 20 december 1993 inledde kommissionen

förhandlingar om ett nytt avtal mellan Europeiska gemenskaperna och deras

medlemsstater å ena sidan och Tunisien å andra sidan. Förhandlingarna fördes av

kommissionen i samråd med medlemsstaterna. Sverige har bidragit aktivt i arbetet

från det att landet blev medlem den 1 januari 1995. Synpunkter har löpande

inhämtats från de närmast berörda myndigheterna, nämligen Kommerskollegium och

Statens jordbruksverk. Förhandlingarna avslutades under våren 1995 och avtalet

undertecknades den 17 juli 1995. Innan avtalet kan träda i kraft skall det

godkännas av de avtalsslutande parterna.

 Avtalet i svensk text fogas som bilaga till propositionen.

3 Bakgrund

3.1 Den ekonomiska utvecklingen i Tunisien

Under senare delen av 1980-talet lyckades Tunisien delvis förändra sin

ekonomiska struktur genom att bygga ut tillverkningsindustrin. Behovet av att

förändra sammanhängde med sjunkande oljeexportinkomster främst till följd av

lägre oljepriser. Ökad export av industrivaror kom inte bara att kompensera

minskade råvaruexportinkomster utan även att ge upphov till en BNP-ökning per

capita i reala termer. Tunisiens BNP per capita beräknas uppgå till 1 840

dollar.

 Den genomsnittliga årliga tillväxten inom exportindustrin låg på 9,1 % under

åren 1987 - 1990, men har därefter sjunkit till 3,7 % under 1990-talets början.

Nedgången berodde till stor del på konjunktursvackan i Europa och då särskilt

inom EG, som är den dominerande marknaden för avsättning av tunisiska produkter.

Lokal högkonjunktur och därmed ökad inhemsk efterfrågan har tidvis begränsat

exporten. Under år 1993 kunde en viss återhämtning noteras.

 Tunisien, som blev GATT-anslutet år 1990, är medlem i

världshandelsorganisationen (WTO). Inför GATT-anslutningen inledde den tunisiska

regeringen en liberaliseringspolitik bl.a. på det handelspolitiska området.

Kvantitativa restriktioner har reducerats kraftigt och täckte år 1994 ca 20 % av

den inhemska produktionen, varav merparten gäller tekoprodukter. Tull- och

avgiftsskyddet ligger trots liberaliseringar fortfarande på en hög nivå.

Tullreduktionerna har i första hand inriktats på råvaror, halvfabrikat och

kapitalvaror, medan tullskyddet på konsumtionsvaruområdet alltjämt ligger högt,

med tullnivåer upp till 73 %.

 I Världsbankens analyser liksom i EG:s egna analyser påpekas att det nu

undertecknade avtalet med en stegvis tullavveckling på industrivaruområdet på

den tunisiska sidan på kort sikt kommer att innebära stora påfrestningar för den

tunisiska industrin. Under förutsättning att avtalet leder till

produktivitetsökningar och omfattande utlandsinvesteringar kommer emellertid

effekterna av avtalet att bli gynnsamma på sikt. I sammanhanget kan nämnas att

tunisiska industrivaror har kunnat exporteras tullfritt till EG sedan slutet av

1970-talet inom ramen för EG:s samarbetsavtal med Tunisien.

 Den existerande importregimen för jordbruksprodukter överförs i stora drag

till det nya avtalet, dock med det förbehållet att gränsskyddet omvandlas till

tullar och reduceras i enlighet med uppgörelsen i Uruguay-rundan.

3.2 Sveriges och EG:s handelsförbindelser med Tunisien

3.2.1 Den svensk-tunisiska handeln före Sveriges EU-inträde

Sveriges handel med Tunisien har genomgående präglats av relativt stora

exportöverskott. Under de två senaste åren, 1993 och 1994, uppgick de svenska

exportvärdena till 538 respektive 486 miljoner kronor, medan importen uppgick

till 72 respektive 89 miljoner kronor.

 Under de tre senaste åren har exporten av lastbilar samt delar och tillbehör

till lastbilarna svarat för omkring 30 procent av utförselvärdet. Under vissa

år, främst 1991 och 1993, har exportvärdena för telekommunikationsutrustning

varit relativt stora.

 Andra viktiga exportprodukter är maskiner för anläggningsarbeten, kemiska

produkter samt garn och vävnader. Dessutom hade Sverige under år 1994 en

relativt omfattande export av sågade trävaror, pappersmassa och spannmål.

 Sveriges import från Tunisien har särskilt dominerats av kläder, och dessutom

har elektriska transformatorer och omformare samt brytare, kopplare och skydd

för elektriska kretsar importerats.

3.2.2 Handeln mellan EG och Tunisien

Under år 1993 uppgick EG:s export till Tunisien till 3 609 miljoner ecu och

importen därifrån till 2 488 miljoner ecu, vilket ger ett exportöver-skott på 1

121 miljoner ecu. Detta överskott förväntas öka då det nu aktuella avtalet

mellan gemenskaperna, deras medlemsstater och Tunisien träder i kraft, till

följd av tullavvecklingen på den tunisiska sidan inom industrivaruområdet.

 Under år 1993 utgjordes EG:s export till Tunisien till 38 % av maskiner och

apparater, 27 % av textilvaror samt 4,4 % av jordbruksvaror. Den tunisiska

exporten till EG utgjordes till 56,7 % av textilvaror, 13,6 % av maskiner och

apparater samt 10 % av jordbruksprodukter.

3.3 Förhandlingarnas bakgrund

Medlemskapet i EU innebär en för Sverige ny situation vad gäller förhållandet

till arabländerna i medelhavsregionen. Tidigare hade relationerna dominerats av

bilaterala kontakter i framför allt frågor rörande handelsfrämjande. Deltagandet

i utformningen av gemenskapens medelhavspolitik har därmed inneburit en rad nya

frågeställningar för svenskt vidkommande.

 Gemenskapens medelhavspolitik kan sägas ha vuxit fram i tre etapper. År 1969

ingick gemenskapen bilaterala associationsavtal med Marocko och Tunisien. Dessa

var begränsade och förhandlingar om utvidgning skulle, enligt avtalen, inledas

inom tre år. Detta realiserades dock aldrig. Kommissionen lade fram ett förslag

till medelhavspolitik i september 1972 och förslaget godkändes i oktober samma

år. Som en följd därav slöts avtal med Marocko, Algeriet och Tunisien år 1976

(Maghreb-avtalen) och med Egypten, Libanon, Jordanien och Syrien år 1977

(Mashrek-avtalen).Avtalen innebar i korthet att gemenskapen öppnade sina gränser

för industriprodukter från länderna i Maghreb och Mashrek, dock med vissa

restriktioner på teko-området. Gemenskapens produkter fick däremot exporteras på

mest gynnad nation-basis. Restriktioner fanns på bl.a. teko-området.

Jordbruksprodukter behandlades separat på grund av den gemensamma jord-

brukspolitiken. Vissa tullar sänktes, men samtidigt behölls de referenspriser

som stadgade det minimipris en importerad vara fick, vilket minskade betydelsen

av tullsänkningarna. De höga referenspriserna i kombination med

referensprissystemets utformning utgör en förklaring till att tilldelade kvoter

för en rad olika produkter inte utnyttjas fullt ut. I samband med Portugals och

Spaniens inträde i dåvarande EG tillkom särskilda tilläggsprotokoll, vilka fick

till följd att vissa Maghreb-länders export av jordbruksprodukter kom att

ytterligare begränsas.

 Till de förut nämnda avtalen var särskilda protokoll knutna i vilka ekonomiskt

och tekniskt samarbete behandlades. Protokollen har förnyats vart femte år.

Resurserna för det ekonomiska samarbetet har utgjorts av bistånd från EG samt

förmånliga krediter från Europeiska investeringsbanken (EIB).

 År 1990 togs ett nytt steg i utvecklingen av relationerna mellan gemenskapen

och länderna i regionen. De åtgärder som då vidtogs bestod i en ökning av

finansiella resurser till området (4,4 miljarder ecu under perioden 1991-1996)

samt en viss liberalisering av EG:s jordbruksimport. Systemet med referenspriser

och -kvantiteter bevarades intakt, men en del tullar fasades ut och för andra

produkter fastställdes årliga ökningstal för införselvolymerna. I oktober 1994

presenterade kommissionen ett utkast till en ny fördjupad medelhavsstrategi.

Medelhavsstrategins mål är högt ställda: medelhavsområdet skall bli en region

där samarbetet mellan gemenskapen och de icke-europeiska medelhavsländerna (IEM)

garanterar fred, säkerhet samt politisk och social stabilitet. Den fördjupade

medelhavspolitiken, som sägs syfta till ett partnerskap mellan EG och IEM,

består av tre komponenter: politisk dialog, ekonomiskt samarbete och frihandel

samt socialt samarbete. I korthet kan sägas att den fördjupade politiska

dialogen mellan gemenskapen och IEM skall grundas på respekten för demokrati och

mänskliga rättigheter. Frihandelsområdet baseras på associationsavtal som sluts

mellan gemenskapen och IEM och i en senare etapp mellan IEM inbördes. I och med

det nu aktuella avtalet läggs grunden för det tänkta frihandelsområdet.

Frihandeln kombineras med samarbete inom en rad områden, såväl på det ekonomiska

som det sociala planet. Det finansiella biståndet från EG till IEM kommer att

öka. Biståndet är tänkt bl.a. för att stödja de makroekonomiska reformprogram

som en del IEM följer, för att motverka de påfrestningar som en fullt utbyggd

frihandel på industrivaruområdet kommer att medföra samt för samarbete inom de

områden som nämns i programmet. Samarbetet på det sociala och humanitära planet

kommer att röra områden som utbildning och hälsovård, migration, kultur, bekämp-

ning av narkotikasmuggling och terrorism m.m.

 Sammantaget skall partnerskapet bidra till en mer balanserad relation mellan

EG och EG:s partners och till ökad integration mellan dessa. Avtalet mellan

gemenskaperna, deras medlemsstater och Tunisien innebär en kvalitativ

fördjupning av de bilaterala förbindelserna. Avtalet innebär ett tydligt

tunisiskt ställningstagande för en fördjupad relation till gemenskapen. Det ses

av tunisierna som den naturliga fortsättningen på den ekonomiska

omstruktureringsprocess som landet påbörjat.

 Världshandelsorganisationen kommer att underrättas om beslutet att ingå

frihandelsavtal med Tunisien, varefter organisationen kommer att granska avtalet

utifrån gällande bestämmelser i Allmänna tull- och handelsavtalet GATT.

Bildandet av ett frihandelsområde kräver enligt GATT:s artikel XXIV bl.a. att

tullar och andra handelshinder skall avskaffas på i stort sett all handel mellan

de deltagande områdena med varor som härrör från dessa områden samt att

handelshinder inte får skärpas gentemot icke-medlemmar.

4 Innehållet i avtalet

Genom Europa-Medelhavsavtalet upprättas en association mellan Tunisien och

Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater. Avtalet omfattar 96 artiklar

indelade i åtta avdelningar med följande rubriker: politisk dialog (I), fri

rörlighet för varor (II), etableringsrätt och tillhandahållande av tjänster

(III), betalningar, kapital, konkurrensbestämmelser och andra ekonomiska

bestämmelser (IV), ekonomiskt samarbete (V), socialt och kulturellt samarbete

(VI), ekonomiskt samarbete (VII), samt institutionella

och allmänna bestämmelser samt slutbestämmelser (VIII). Protokoll 1 - 5 i

bilagorna 1 - 7 samt förklaringar utgör en integrerad del av avtalet.

Ingressen

I avtalets ingress hänvisas bl.a. till de traditionella förbindelserna och de

gemensamma värderingarna mellan parterna. Vidare erinras om avtalets betydelse

för varaktig stabilitet och säkerhet i Europa-Medelhavsområdet. Hänvisning sker

till de senaste årens politiska och ekonomiska framsteg i Tunisien, och till

landets målsättning att fullständigt integrera sin ekonomi i världsekonomin och

att delta i de demokratiska staternas gemenskap. Hänvisning sker även till

gemenskapens vilja att stödja genomförandet av reformer i Tunisien och att

hjälpa landet vid den därmed förknippade ekonomiska och sociala anpassningen.

Syftet

Artiklarna 1 och 2

Enligt avtalet skall en association uppprättas mellan gemenskaperna och

Republiken Tunisien. Syftet är att skapa en lämplig struktur för politisk

dialog, fastställa villkor för en gradvis liberalisering av varu- tjänste- och

kapitalutbytet, utvidga handelsutbytet, samt främja maghrebinsk integration och

samarbete inom det ekonomiska, sociala, kulturella och finansiella området.

Förbindelserna mellan parterna och bestämmelserna i avtalet grundas på respekten

för de demokratiska principerna och mänskliga rättigheterna.

Politisk dialog

Artiklarna 3 - 5

Genom avtalet skall en politisk dialog, ämnad att gälla alla frågor av gemensamt

intresse, etableras mellan parterna. Dialogen skall göra det möjligt att

upprätta varaktiga och solidariska förbindelser mellan parterna och har en

särskild betoning på frågor rörande fred, säkerhet och regional utveckling.

Dialogen skall äga rum regelbundet. I artikel 5 nämns följande fora för den

politiska dialogen: ett associationsråd för möten på ministernivå, möten på

senior tjänstemannanivå, fullständigt utnyttjande av alla diplomatiska kanaler

samt slutligen alla andra medel som kan ge ett värdefullt bidrag till att

intensifiera och effektivisera dialogen.

Fri rörlighet för varor

Artiklarna 6 - 14

Enligt artikel 6 skall parterna under en övergångsperiod om 12 år gradvis

upprätta ett frihandelsområde i överensstämmelse med bestämmelserna i Allmänna

tull- och handelsavtalet från år 1994 och andra multilaterala avtal om

varuhandel som finns fogade till avtalet om inrättandet av WTO. Vad beträffar

längden på övergångsperioden för införande av frihandel skulle det med hänsyn

till bestämmelserna inom GATT ha varit att föredra om denna hade angetts till

tio år. Svenska förslag med den innebörden vann emellertid inte önskat gehör.

 Enligt artikel 8 anges att någon ny importtull eller avgift med motsvarande

verkan inte får införas i handeln mellan parterna.

 Enligtartikel 9 skall tunisiska industrivaror få exporteras till EG utan

tullar eller avgifter samt utan kvantitativa restriktioner eller motsvarande

åtgärder. Härvid skiljer sig det nya avtalet inte från det gamla. I en gemensam

förklaring om textilier stadgas att den ordning som skall gälla för

textilprodukter blir föremål för ett särskilt protokoll som skall slutas före

den 31 december 1995 och innehålla bestämmelserna i den ordning som gäller år

1995.

 I artikel 10 - 12 anges att parterna i sin handel tillåts ha en

jordbrukskomponent i de gällande tullarna vid import av vissa produkter angivna

i bilagorna 1 respektive 2. EG-produkter skall successivt ges tull- och

avgiftsfrihet vid import till Tunisien. Tullar och avgifter skall avvecklas

under fem eller tolv år för produkter angivna i bilagorna 3 - 5 och enligt

tidsplan angiven i artikel 11. Den ordning för tullavveckling som gäller för

vissa produkter angivna i bilaga 6 skall undersökas av associationsrådet fyra år

efter avtalets ikraftträdande.

 I artikel 13 sägs att bestämmelserna om avskaffande av importtullar skall

gälla även för tullar av fiskal karaktär.

 I artikel 14 framkommer att Tunisien ges möjligheten att ge temporärt

tullskydd för nyetablerade industrier eller vissa industrier som genomgår

omstrukturering eller står inför allvarliga svårigheter, särskilt då sådana

svårigheter medför allvarliga sociala problem. Därvid skall gälla att dessa

åtgärder inte får överstiga 25 % av värdet och alltjämt skall innefatta vissa

preferenser för EG-produkter. Det totala värdet av import av sådana åtgärder får

sammantaget inte överskrida 15 % av det sammanlagda införselvärdet av bearbetade

varor från EG. Åtgärderna får inte löpa under en period överstigande fem år,

utom i de fall en längre period har bemyndigats av associationskommittén, och

under alla omständigheter skall de upphöra då övergångsperioden på tolv år löpt

ut. Dessutom får åtgärder inte införas för produkter som i mer än tre års tid

varit tull- och avgiftsbefriade. Förfarandet skall samrådas inom

associationskommittén.

Jordbruks- och fiskeriprodukter

Artiklarna 15 - 18

Parternas handelsutbyte med jordbruks- och fiskeriprodukter skall gradvis

liberaliseras. Bestämmelser om detta finns i protokollen 1 - 3. Dessa produkter

skall således inte omfattas av frihandel, utan kommer att liberaliseras i två

faser, den första i och med avtalets ikraftträdande. Parterna skall från och med

den 1 januari år 2000 undersöka situationen för att fastställa

liberaliseringsåtgärder att tillämpas från och med den 1 januari 2001. Vid detta

tillfälle kommer Sverige att verka för så vittgående marknadsöppningar som

möjligt. Svenska önskemål om att utsträcka frihandeln till att inkludera

jordbruks- och fiskeriprodukter mötte i arbetet föga gehör.

Gemensamma bestämmelser

Artiklarna 19 - 23

I artikel 19 stadgas om förbud mot införandet av nya kvantitativa

importrestriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan, om avveckling av

redan existerande sådana begränsningar, samt om förbud mot exporttullar eller

motsvarande avgifter. Avtalet fastslår i artikel 20 att regeländringar får göras

i det fall ändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken skulle göra detta

nödvändigt (artikel 20). Produkter med ursprung i Tunisien skall inte kunna

medges en gynnsammare behandling än den som tillämpas mellan medlemsländerna

(artikel 21). Parterna förbinder sig att inte vidta någon åtgärd av intern

fiskal natur som innebär att varor med ursprung i en avtalsslutande parts

territorium diskrimineras vid import till den parten (artikel 22). Avtalet

hindrar inte parterna från att upprätta tullunioner eller frihandelsområden.

Samråd skall dock ske i associationskommittén, vilket även gäller om tredje land

skulle ansluta sig till gemenskapen (artikel 23).

Undantag och skyddsåtgärder

Artiklarna 24 - 28

Artikel 24 innehåller en antidumpningklausul som stadgar att åtgärder får vidtas

i enlighet med överenskommelsen om tillämpning av artikel VI i GATT samt

dithörande inhemsk lagstiftning. Artikel 25 utgör en skyddsklausul, utsträckt

till att gälla även regionala och sektoriella störningar. Undantag från

förbudet mot exportbegränsande åtgärder återfinns i artikel 26. Villkor och

förfaranderegler för åtgärder enligt artiklarna 24 - 26 återfinns i artikel 27.

Avtalet hindrar inte heller parterna från att tillämpa förbud eller

restriktioner som motiveras av moraliska, säkerhets- och/eller hälsoskäl etc.

(artikel 28).

Ursprungsregler

Artiklarna 29 och 30

Regler för ursprungsbestämning samt metoderna för administrativt samarbete på

ursprungsområdet ges i protokoll 4. Som villkor för tullförmånerna gäller att

varorna skall ha ursprung i en av de avtalsslutande parternas territorium.

Förutom bilateral kumulation skall kumulation även kunna ske med material med

ursprung i Algeriet och Marocko under förutsättning att samma ursprungsregler

tillämpas i handeln mellan gemenskapen och Algeriet respektive Marocko som i

handeln mellan Tunisien och Algeriet respektive Marocko. I protokoll 4 artikel

43 stadgas att de avtalsslutande parterna skall vidta nödvändiga åtgärder för

att sluta sådana överenskommelser med Algeriet och Marocko som gör att

protokollet kan tillämpas. Om Tunisien sluter frihandelsavtal med andra

medelhavsländer, kommer EG att räkna med ursprungskumulation i sin handel även

med dessa. Detta framgår av en EG-förklaring om artikel 29.

Etableringsrätt och tillhandahållande av tjänster

Artiklarna 31 och 32

Enligt dessa artiklar skall fri etableringsrätt och liberalisering av

tjänstehandeln förverkligas senast fem år efter avtalets ikraftträdande.

Associationsrådet skall utfärda nödvändiga rekommendationer för att målet skall

kunna uppnås, och därvid ta hänsyn till erfarenheterna från ömsesidigt

beviljande av behandling som mest gynnad nation och respektive skyldigheter för

parterna enligt allmänna tjänstehandelsavtalet GATS, särskilt dess artikel V.

Parterna skall i en första fas bekräfta sina respektive skyldigheter med stöd av

GATS och särskilt det ömsesidiga beviljandet av behandling som mest gynnad

nation för relevanta tjänstesektorer.

Löpande betalningar och kapitalrörelser

Artiklarna 33 - 35

En förutsättning för att frihandelsavtalet skall vara meningsfullt är att

betalningar som avser varuutbytet kan ske utan hinder. I avtalet sägs att alla

löpande betalningar för löpande transaktioner sker fritt i konvertibel valuta.

Fri rörlighet skall garanteras för transaktioner på betalningsbalansens

kapitalräkning i samband med direkta investeringar i bolag i Tunisien,

avveckling eller repatriering av dessa investeringar och eventuell vinst därav.

Målet är att fullständigt liberalisera kapitalets rörlighet. Vid

betalningsbalansproblem hänvisas till de regler som åberopas i GATT och

Internationella valutafonden (artikel 35).

Konkurrensbestämmelser och andra ekonomiska bestämmelser

Artiklarna 36 - 41

I avtalet förbinder sig parterna att säkerställa konkurrens på lika villkor.

Konkurrensbegränsande avtalsarrangemang mellan företag, missbruk av dominerande

ställning och konkurrenssnedvridande offentligt stöd förklaras oförenliga med

avtalet i den mån dessa företeelser påverkar handeln mellan parterna. Sådana

förfaranden skall utvärderas på grundval av bestämda artiklar i EG-fördraget

(Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen) respektive Parisfördraget

(Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålunionen). Undantag tillåts

för offentligt stöd till vissa produkter inom stålområdet. Dessutom finns regler

för statsstöd och offentliga företag avsedda att förhindra diskriminering och

störningar i handelsutbytet mellan parterna.

 I artikel 39 återfinns bestämmelser om skydd för immateriella, industriella

och kommersiella rättigheter. Skyddet skall vara adekvat och effektivt, och i

överensstämmelse med högsta internationella immaterielrättsliga standarder.

 I artikel 40 stadgas att Tunisiens användning av gemenskapens tekniska regler

och europeiska kvalitetsnormer för industri- och livsmedelsprodukter samt

certifieringsförfarande skall främjas.

 I artikel 41 anges som målsättning att offentlig upphandling skall

liberaliseras ömsesidigt och gradvis.

Ekonomiskt samarbete

Artiklarna 42 - 62

Utformningen av avsnittet om ekonomiskt samarbete har karaktären av uppräkning

av olika samarbetsmöjligheter inom delsektorer och är således föga detaljerat.

Målsättningen är att parterna skall stärka sitt ekonomiska samarbete i en anda

av partnerskap i syfte att stödja Tunisiens åtgärder för dess hållbara

ekonomiska och sociala utveckling och underlätta genomförandet av den pågående

liberaliseringsprocessen av den tunisiska ekonomin. Vikten av att främja

tillväxt och sysselsättning, regional integration och miljöskydd understryks.

Samarbetet skall genomföras bl.a. genom regelbunden dialog, informations- och

kommunikationsutbyte, gemensamma åtgärder, utbildning samt tekniskt,

administrativt och juridiskt bistånd. Samarbetsområden som uppräknas är

regionalt samarbete, utbildning, vetenskapligt, tekniskt och teknologiskt

samarbete, miljö, industriellt samarbete, främjande och skydd av investeringar,

samarbete om standardisering och bedömning av överensstämmelse, tillnärmning av

lagstiftning, finansiella tjänster, jordbruk och fiske, transport,

telekommunikation och informationsteknik, energi, turism, tullfrågor, statistik,

tvättning av pengar och narkotikabekämpning. Avtalets protokoll 5 behandlar

ömsesidigt bistånd mellan administrativa myndigheter i tullfrågor.

Socialt och kulturellt samarbete

Artiklarna 64 - 74

Regler för utvandrad arbetskraft återfinns i artiklarna 64 och 65. Bland annat

stadgas att arbetare med tunisiskt medborgarskap inte skall diskrimineras på

grund av nationalitet i fråga om arbetsvillkor, lön och uppsägningsvillkor.

Familjemedlemmar skall inte diskrimineras i fråga om social trygghet, det vill

säga sociala förmåner i fråga om sjukdom och graviditet, invaliditet, ålderdom,

till efterlevande, vid olycksfall i arbetet, yrkessjukdom, dödsfall,

arbetslöshet samt familjebidrag. Familjebidrag skall utgå för tunisiska

familjemedlemmar bosatta i gemenskapen, och pensioner samt olika former av

livräntor fritt kunna överföras till Tunisien. Tunisien skall ge samma

behandling till arbetare som är medborgare i en medlemsstat och som är

sysselsatta på Tunisiens territorium.

 I artiklarna 69 - 70 återfinns regler för den dialog som enligt avtalet skall

upprättas mellan parterna inom det sociala området. Dialogen skall därvid

särskilt avse problem gällande levnads- och arbetsfrågor för utvandrad

arbetskraft, migration, illegal invandring och program för främjandet av

interkulturell förståelse och icke-diskriminering.

 I artikel 71 nämns prioriterade områden för att konsolidera parternas

samarbete inom det sociala området. Dessa områden är minskning av

migrationstrycket, återbördande av illegala invandrare, stärkande av kvinnans

roll, utveckling och stärkande av familjeplaneringsprogram, förbättring av

sociala trygghets- och hälsoskyddssystem och levnadsvillkor i mindre gynnade

områden samt utbytes- och fritidsprogram för ungdomar.

 Enligtartikel 74 skall ömsesidigt förbättrad förståelse av parternas kulturer

främjas. Särskild uppmärksamhet skall därvid i programmen ägnas ungdomen.

Samarbetsprogram i kulturfrågor i gemenskapen eller i ett eller flera

medlemsländer skall kunna utvidgas till Tunisien.

Ekonomiskt samarbete

Artiklarna 75 - 77

I denna del behandlas frågan om ekonomiskt samarbete utöver de samarbetsområden

som nämns i avdelningarna V och VI. Samarbetet syftar till att stödja Tunisien

på det makroekonomiska planet, inte minst för att underlätta den pågående

omstruktureringen av den tunisiska ekonomin samt införandet av frihandel.

Samarbetet skall regleras genom ett särskilt avtal, och finansieringen ske med

de instrument som är mest lämpade från avtalets ikraftträdande. Tunisiens

strukturpolitik skall stödjas inom ramen för befintliga program för stöd till

strukturanpassning i Medelhavsländerna och i samarbete med tunisiska

myndigheter, andra biståndsgivare, särskilt internationella finansinstitut.

Institutionella och allmänna bestämmelser

Artiklarna 78 - 92

I artiklarna 78 - 86 stadgas om inrättandet av associationsrådet, som

sammanträder på ministernivå, och associationskommittén, som sammanträder på

tjänstemannanivå. Dessutom beskrivs rådets och kommitténs sammansättning,

befogenheter etc. Ett motsvarande råd, kallat samarbetsrådet, finns upprättat i

det gamla avtalet med Tunisien.

 Artiklarna 87 - 90 reglerar bl.a. frågor rörande säkerhetsaspekter,

försvarsindustri, icke-diskriminering, vissa fiskala frågor och underlåtenhet

att fullgöra åtaganden enligt avtalet.

 I artiklarna 91 och 92 fastslås att protokoll 1 - 5 i bilaga 1 - 7 samt

förklaringar utgör en del av avtalet, samt definieras uttrycket parterna.

Slutbestämmelser

Artiklarna 93 - 96

Avtalet gäller på obestämd tid och träder i kraft första dagen i den andra

månaden efter den dag då parterna underrättat varandra om att de nationella

kraven för ikraftträdande uppfyllts. Avtalets uppsägningstid är sex månader.

Avtalet ersätter samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och

Tunisien samt avtalet mellan medlemsstaterna i Europeiska kol- och

stålgemenskapen och Tunisien undertecknade den 25 april 1976.

5 Kompetensfrågor

I avtalet är det Europeiska gemenskapen och Europeiska kol- och stålgemenskapen

(i avtalet kallade gemenskapen) och medlemsstaterna som är avtalsparter på den

ena sidan. Avtalet är därmed ett s.k. blandat avtal.

 Europa-Medelhavsavtalet är ett associationsavtal. Europeiska gemen-skapen har

ett uttryckligt bemyndigande i artikel 238 i EG-fördraget att ingå

associationsavtal med tredje land. Bemyndigande att ingå internationella avtal

för Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) anses underförstådd i artikel 6

andra stycket i Parisfördraget. EG-domstolen har sålunda i sitt yttrande 1/94

(WTO) den 15 november 1994 konstaterat att gemenskapens bemyndigande med stöd av

artikel 113 i EG-fördraget gäller även avtal som innehåller bestämmelser om

handel med varor som omfattas av Parisfördraget.

 I sammanhanget måste avgöras om gemenskapens kompetens är exklusiv, dvs. om

medlemsstaternas rätt att ingå internationella avtal inom området har

uteslutits, eller om kompetensen är delad med medlemsstaterna. Av artikel 113 i

EG-fördraget och EG-domstolens praxis

**FOOTNOTES**

1 I denna proposition har valts termen "association"där i

 avtalet används termen "associering".

 framgår att Europeiska gemenskapens traktatkompetens inom den gemensamma

handelspolitiken är exklusiv.

 Kompetensen att ingå associationsavtal är också i princip exklusiv. Avtalen

reglerar emellertid ofta också förhållanden som ligger inom ramen för

medlemsländernas kompetens (t.ex. politisk dialog och brottsbekämpning). Avtalen

blir då s.k. blandade avtal som ingås av såväl gemenskapen som medlemsstaterna

som parter på den ena sidan. Så är fallet med det nu aktuella avtalet. I de

delar Sverige är avtalspart skall avtalet godkännas för Sveriges vidkommande.

6 Godkännande av avtalet

--------------------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en|

|association mellan Europeiska gemenskaperna och deras |

|medlemsstater å ena sidan och Tunisien å den andra godkänns av |

|riksdagen. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Medelhavsområdet har sedan Sveriges EU-inträde

fått en ökad betydelse för vårt land. Gemenskapens medelhavsstrategi syftar till

att ge en ny dimension till relationerna med de icke-europeiska

medelhavsländerna och understödja den politiska, ekonomiska och sociala

utvecklingen i dessa länder. Målsättningen är att säkerställa en fredlig

utveckling i medelhavsområdet samt att främja stabilitet och en positiv

ekonomisk och social utveckling. Inom ramen för denna nya medelhavsstrategi är

associationsavtalet med Tunisien det första avtal som sluts med ett icke-

europeiskt medelhavsland. Avtalet ger ramar för en politisk dialog, definierar

ett brett spektrum av samarbetsområden och öppnar vägen för frihandel med

industriprodukter och en liberalisering av handeln med jordbruksprodukter. Genom

frihandelskomponenten i avtalet kommer ytterligare impulser att ges i den

pågående omstruktureringen och moderniseringen av den tunisiska ekonomin.

 Associationsavtalet med Tunisien utgör ett första steg på vägen mot ett utökat

partnerskap mellan EG och länderna kring Medelhavets östra och södra strand, och

kommer på ett positivt sätt att fördjupa och utöka de europeisk-tunisiska

förbindelserna.

 Avtalet reglerar också förhållanden som ligger utanför gemenskapens kompetens

och därmed inom medlemsländernas kompetens. Sålunda innehåller avtalet regler

som innebär åtaganden för medlemsländerna och därmed också för Sverige. Detta

gäller bl.a. inom områdena politisk dialog, socialt och finansiellt samarbete

samt brottsbekämpning. Eftersom avtalet enligt regeringens bedömning är av

större vikt skall det enligt 10 kap. 2 § regeringsformen godkännas av riksdagen

i dessa delar.