Regeringens proposition

1996/97:8

Utökad användning av strafföreläggande

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 september 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att åklagare skall ha möjlighet att utfärda

strafföreläggande i de fall det är uppenbart att rätten skulle döma till

villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Möjligheten skall inte

omfatta de fall då den misstänkte var under arton år då brottet begicks.

 En utgångspunkt för reformen är att domstolsprövningen och därigenom

domstolens resurser skall förbehållas sådana mål där parterna inte är ense eller

som avser allvarliga eller komplicerade brott.

 Med hänsyn till att vissa ADB-anpassningar måste göras hos åklagare och polis

föreslås reformen träda i kraft först den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 4

 2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken...... 4

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt

 kriminalregister.................................... 7

3 Ärendet och dess beredning................................. 9

4 Bakgrund................................................... 9

5 Vidgat utrymme för strafföreläggande....................... 11

6 Ekonomiska konsekvenser.................................... 18

7 Ikraftträdande m.m......................................... 19

8 Författningskommentarer.................................... 19

 8.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken.... 19

 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt

 kriminalregister.................................... 21

Bilaga 1 Förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig

 över betänkandet Ett reformerat åklagar-

 väsende (1992:61)................................... 22

Bilaga 2 Lagförslaget i betänkandet Ett reformerat åklagar-

 väsende............................................. 24

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag.........................

 33

Bilaga 4 Lagrådets yttrande..................................

 37

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996 40

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i rättegångsbalken,

 2. lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 48 kap. 2, 4 och 10 §§ samt 59 kap. 7 § rättegångs-

balken skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

48 kap.

2 §1

--------------------------------------------------------------------

 Föreläggande enligt detta Strafföreläggande enligt detta

kapitel innebär att den miss- kapitel innebär att den miss-

tänkte till godkännande omedel- tänkte till godkännande omedel-

bart eller inom viss tid bart eller inom viss tid

föreläggs ett bötesstraff, föreläggs ett bötesstraff efter

fastställt vid strafföreläggande vad åkla-garen anser att brottet

efter vad åklagaren anser att bör föranleda. Under

brottet bör föranleda och vid förutsättningar som anges i 4 §

föreläggande av ordningsbot andra stycket får

efter vad som bestäms enligt 14 strafföreläggande även avse vill-

§. korlig dom eller sådan påföljd i

 Är brott förenat med egendoms förening med böter. Av 5 a §

förverkande, annan sådan särskild framgår att ett strafföreläggande

rättsverkan eller särskild också får omfatta ett enskilt

rättsverkan i form av avgift anspråk som avser betalnings-

enligt lagen (1994:419) om skyldighet.

brottsofferfond, skall också Föreläggande av ordningsbot

denna föreläggas den misstänkte enligt detta kapitel innebär att

till godkännande. Av 5 a § fram- den misstänkte till godkännande

går att ett strafföreläggande omedelbart eller inom viss tid

också får omfatta ett enskilt föreläggs ett bötesstraff efter

anspråk som avser betalnings- vad som bestäms enligt 14 §.

skyldighet. Är brott förenat med egendoms

 förverkande, annan sådan särskild

 rättsverkan eller särskild

 rättsverkan i form av avgift

 enligt lagen (1994:419) om

 brottsofferfond, skall också

 denna föreläggas den misstänkte

 till godkännande.

4 §2

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande får utfärdas Bötesstraff får föreläggas genom

beträffande brott, för vilket strafföreläggande be-träffande

böter ingår i straffskalan, dock brott, för vilket böter ingår i

inte normerade böter. straffskalan, dock inte

 Det finns särskilda bestäm- normerade böter. Det finns sär-

melser om strafföreläggande för skilda bestämmelser om före-

brott som har begåtts av någon läggande av bötesstraff för brott

som är under arton år. som har begåtts av någon som är

 under arton år. Bestämmelsen i 34

 kap. 1 § första stycket 2

 brottsbalken är tillämplig vid

 föreläggande av bötesstraff.

 Villkorlig dom eller sådan

 påföljd i förening med böter får

 föreläggas genom strafföre-läggande

 i fall då det är uppenbart att

 rätten skulle döma till sådan

 påföljd. Vad som nu sagts gäller

 dock inte beträffande brott som

 har begåtts av någon som inte har

 fyllt arton år.

10 §3

--------------------------------------------------------------------

 Skriftligt godkännande av Skriftligt godkännande av

strafföreläggande får i den miss- strafföreläggande, som inte avser

tänktes ställe lämnas av den som villkorlig dom, får i den

är ombud för honom, om det till misstänktes ställe lämnas av den

åklagaren inges fullmakt i som är ombud för honom, om det

original. Fullmakten skall, till åklagaren inges fullmakt i

utöver vad som följer av 12 original. Fullmakten skall, ut-

kap., innehålla över vad som följer av 12 kap.,

 innehålla

 1. förklaring att ombudet har rätt att godkänna strafföreläggande på den

misstänktes vägnar,

 2. uppgift om det brott som godkännandet får avse, varvid skall anges brottets

art samt tid och plats för dess begående, samt

 3. uppgift om den högsta bötespåföljd, den särskilda rättsverkan och det

enskilda anspråk som den misstänkte är villig att godta.

 Har sådan fullmakt getts in till åklagaren, får ombudet motta handlingar i

saken på den misstänktes vägnar.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1412.

2 Senaste lydelse 1994:1412.

3 Senaste lydelse 1994:1412.

59 kap.

7 §4Den som vill klaga på strafföreläggande skall göra detta skriftligen.

Skrivelsen skall ges in till tingsrätt som kunnat ta upp åtal för brottet.

--------------------------------------------------------------------

 Skrivelsen skall ha kommit Skrivelsen skall ha kommit in

in till tingsrätten inom ett år till tingsrätten inom ett år

efter det att åtgärd för efter det att åtgärd för

verkställighet av föreläggandet verkställighet av föreläggandet

företogs hos den misstänkte. I företogs hos den misstänkte. Om

fråga om handläggningen skall 52 föreläggandet inte avser någon

kap. 2, 3 och 5-12 §§ tillämpas. annan brottspåföljd än villkorlig

Bestämmelse som avser hovrätt dom räknas tiden från prövotidens

gäller därvid i stället början. I fråga om handläggningen

tingsrätten. skall 52 kap. 2, 3 och 5-12 §§

 tillämpas. Bestämmelse som avser

 hovrätt gäller därvid i stället

 tingsrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

4 Senaste lydelse 1994:1034.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister

 Härigenom föreskrivs att 2 och 7 §§ lagen (1963:197) om allmänt

kriminalregister skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §1Registret skall innehålla uppgifter angående dem som av domstol i riket

 1. dömts till fängelse, villkorlig dom eller skyddstillsyn;

 2. överlämnats till rättspsykiatrisk vård eller, om för brottet är föreskrivet

fängelse, till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall;

eller

 3. ålagts förvandlingsstraff för böter.

 Har brott, för vilket dömts till skyddstillsyn eller villkorlig dom, enligt

domen begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, skall detta

särskilt anmärkas i registret.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som sägs i första och andra

 stycket gäller även dem som före-

 lagts villkorlig dom enligt 48

 kap. rättegångsbalken.

--------------------------------------------------------------------

 I registret skall antecknas I registret skall antecknas

brottet samt uppgift om verk- brottet samt uppgift om verk-

ställd personutredning och om ställd personutredning och om

domen eller beslutet. domen, beslutet eller föreläggan-

 det.

7 §2Uppgift, som beträffande någon intagits i registret, skall utgå därur

 1. om överrätt genom dom eller beslut som vunnit laga kraft, frikänt honom för

den åtalade gärningen eller ock funnit honom skyldig till denna men icke dömt

honom till påföljd, som skall antecknas i registret, eller om hovrätt har

upphävt tingsrätts beslut om förvandlingsstraff för böter;

 2. om domstol efter resning meddelat dom eller beslut som avses i 1;

--------------------------------------------------------------------

 3. om strafföreläggande undan-

 röjts,

--------------------------------------------------------------------

 3. när han avlidit; eller 4. när han avlidit; eller

--------------------------------------------------------------------

 4. när åttio år förflutit från 5. när åttio år förflutit från

hans födelseår. hans födelseår.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1991:1141.

2 Senaste lydelse 1983:354.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

3 Ärendet och dess beredning

År 1990 tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att

utreda åklagarverksamheten och brottmålsförfarandet. Kommittén antog namnet

Åklagarutredningen -90. I juni 1992 avgav utredningen betänkandet Ett reformerat

åklagarväsende (SOU 1992:61).

 Förslagen i betänkandet tar sikte på åklagarväsendets organisation, åklagarnas

uppgifter och brottmålsförfarandet. Betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr 92-2972).

Utredningens lagförslag i nu aktuell del finns i bilaga 2.

 En stor del av utredningens förslag har lett till lagstiftning genom propo-

sition (1994/95:23) Ett effektivare brottmålsförfarande (bet.1994/95:JuU2, rskr.

1994/95:40). En sammanfattning av betänkandet och utredningens lagförslag i dess

helhet finns i bilagor till nämnda proposition. I det lagstiftningärendet

avvisade den dåvarande regeringen förslaget att åklagare skulle få utfärda

strafföreläggande i de fall det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till

villkorlig dom (a. prop. s. 98ff.).

 I detta ärende tar regeringen ånyo upp utredningens förslag att ge åklagare

möjlighet att förelägga påföljden villkorlig dom genom strafföreläggande.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 augusti 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

 Regeringen har i propositionens lagförslag följt Lagrådets förslag. Lagrådets

synpunkter behandlas i avsnitt 5 samt i författningskommentarerna till de lagrum

som Lagrådet lämnat synpunkter på.

 Propositionen innehåller därutöver förslag till de ändringar i lagen

(1963:197) om allmänt kriminalregister som aviserades i lagrådsremissen.

4 Bakgrund

Frågan om ansvar för brott som hör under allmänt åtal får under vissa villkor

tas upp av åklagare genom strafföreläggande. Ett sådant innebär att den

misstänkte till godkännande föreläggs ett visst bötesstraff. Godkännandet

innebär att den misstänkte erkänner gärningen och godtar bötesstraffet. Om

föreläggandet godkänns gäller det som en lagakraftvunnen dom. Reglerna om

strafföreläggande finns i 48 kap. rättegångsbalken och i

strafföreläggandekungörelsen (1970:60).

 Strafföreläggandeinstitutet tillkom år 1948. Föreläggandet fick enligt den

ursprungliga lydelsen avse högst 20 dagsböter. Tillämpningsområdet för

strafföreläggande har därefter vidgats i flera omgångar. Åklagare får sedan den

1 december 1995 utfärda strafföreläggande för alla typer av brott där böter

ingår i straffskalan. Undantag gäller dock för normerade böter. Ett föreläggande

får också omfatta särskild rättsverkan, t.ex. egendoms förverkande, och medgivna

enskilda anspråk som avser betalningsskyldighet samt avgift enligt lagen

(1994:419) om brottsofferfond.

 Förfarandet är helt skriftligt. Föreläggandet skall tecknas på formulär som

fastställs av Riksåklagaren. Åklagaren skall vid utfärdandet bedöma vilket

bötesstraff som i det enskilda fallet bör föreläggas.

 Även om förfarandet företer likheter med de summariska processformerna inom

civilrätten föreligger den avgörande skillnaden att åklagaren och den misstänkte

i princip inte disponerar över själva saken. Åklagaren skall vid bedömningen av

om ett föreläggande skall utfärdas bedöma saken på samma sätt som vid prövning

av om åtal skall väckas. Tillräckliga skäl för den misstänktes skuld måste

således föreligga. Förfarandet innefattar dock det dispositiva momentet att den

misstänkte genom sitt godkännande avstår från domstolsprövning och att avgöran-

det blir bindande för honom eller henne.

 Godkännande sker genom att den misstänkte med sin namnunderskrift tecknar sitt

godkännande på handlingen. Också betalning kan räknas som ett godkännande om

föreläggandet inte avser annat än böter eller böter och avgift enligt lagen

(1994:419) om brottsofferfond. Om godkännande inte sker skall åtal normalt

väckas. Godkännande som sker efter det att åklagaren utfärdat stämning eller

stämningsansökan är utan verkan.

 Något annorlunda förhåller det sig med enskilda anspråk som alltid är av

dispositiv karaktär. Till skillnad mot straffet och särskild rättsverkan av

brott kan ett enskilt anspråk bli föremål för förhandlingar mellan parterna. De

enskilda anspråk som är aktuella vid brott för vilka strafföreläggande kan

utfärdas är normalt begränsade och uppgår sällan till mer än något eller några

tusental kronor. Strafföreläggande skall utfärdas endast om det kan förväntas

att den misstänkte kommer att godkänna föreläggandet i dess helhet och

strafföreläggandet vinner rättskraft endast om så sker. I fråga om enskilda

anspråk innebär detta, till skillnad mot vad som gäller vid den summariska

processen i civilrättsliga mål, att det krävs ett aktivt handlande från den som

föreläggandet avser för att betalningsansvar skall kunna utkrävas. Möjligheten

att ta upp ett enskilt anspråk i ett strafföreläggande gäller endast för sådana

anspråk som avser betalningsskyldighet och där omständigheterna är sådana att

åklagaren enligt 22 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken är skyldig att föra

målsägandens talan. Om det enskilda anspråket i sådana fall är stridigt utgör

det hinder mot att över huvud taget utfärda strafföreläggande på grund av

brottet.

 Om en åklagare efter det att ett strafföreläggande har godkänts finner att det

förekommit någon uppenbar oriktighet i föreläggandet har han eller hon möjlighet

att, under vissa förutsättningar, besluta om rättelse. I övrigt kan ett godkänt

strafföreläggande angripas endast genom extraordinära rättsmedel. I konsekvens

med att ett godkänt strafföreläggande skall behandlas som en lagakraftvunnen dom

är bestämmelserna om resning av brottmålsdom tillämpliga även på ett sådant

föreläggande. I 59 kap. 5 § rättegångsbalken finns vidare vissa särregler

angående extraordinär klagan över domvilla beträffande ett godkänt strafföre-

läggande. Ett sådant föreläggande skall undanröjas om godkännandet inte kan

anses som en giltig viljeförklaring eller om det vid ärendets handläggning

förekommit sådant fel, att föreläggandet bör anses ogiltigt, eller om

föreläggandet av någon annan anledning inte överensstämmer med lag.

5 Vidgat utrymme för strafföreläggande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Åklagare skall få utfärda strafföreläggande i|

| de fall det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till |

| villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. |

| Villkorlig dom skall inte kunna föreläggas i sådana fall då den|

| misstänkte var under arton år då brottet begicks. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag utom så till vida

att utredningen inte har föreslagit något undantag för unga lagöverträdare.

 Remissinstanserna: Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten för Västra

Sverige och samtliga tingsrätter som yttrat sig i frågan avstyrker förslaget att

åklagare skall få förelägga villkorlig dom. Som skäl anges bl.a. att förslaget

inte kan godtas från rättssäkerhetssynpunkt och att det kan få negativa

verkningar på den enskildes syn på allvaret i olika lagstridiga handlingssätt.

Några tillägger att det av principiella skäl inte bör komma i fråga att överlåta

den dömande makten på åklagare för brott där påföljden inte kan stanna vid

böter. Riksåklagaren och en stor majoritet av regionåklagarmyndigheterna och

åklagarmyndigheterna tillstyrker förslaget med hänvisning till de skäl som

utredningen har framfört. Domstolsverket tillstyrker med tvekan förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: En effektiv användning av befintliga resurser

för brottsbekämpning förutsätter bl.a. att handläggnings-formerna i olika

avseenden förenklas utan att avkall görs på rättssäkerheten. Ett viktigt inslag

i senare års reformarbete har varit att minska belastningen på bl.a.

domstolarna. Införandet och den successiva utvidgningen av

strafföreläggandeinstitutet har haft stor effekt i detta avseende. Det stora

flertalet brott beivras i dag utan domstols medverkan. Ett mål med reformarbetet

har varit att domstolsprövningen skall förbehållas sådana mål där parterna inte

är ense eller som avser allvarligare eller komplicerade brott. Enligt

regeringens mening bör detta synsätt även i fortsättningen prägla reformarbetet

beträffande domstolarna.

 Erfarenheterna av det tidigare reformarbetet när det gäller straffföreläggande

är positiva. Strafföreläggande medger en snabb och effektiv form att fastställa

straff, och i vissa fall medgivna enskilda anspråk, när den misstänkte erkänner

gärningen, brottet inte är alltför allvarligt och det inte råder någon tvekan om

påföljden. Systemet har, förutom att det innebär en effektivare användning av

resurserna, obestridliga fördelar både för den misstänkte och målsäganden.

Avgörandet kommer snabbt i både ansvarsdelen och skadeståndsfrågan. Den

misstänkte kan ta ställning till det förelagda straffet och i förekommande fall

till yrkat skadestånd och själv bedöma om det står i rimlig proportion till

gärningen. Han eller hon får direkt kännedom om den samlade reaktionen på

brottet. De berörda parterna slipper vidare en ibland tidskrävande och kostsam

inställelse vid domstol.

 I domstolarnas praxis förekommer en rad fall där påföljden regelmässigt

bestäms till villkorlig dom, normalt i kombination med ett bötesstraff. Under

senare år har det meddelats ca 11 000 villkorliga domar per år. Det gäller

särskilt förmögenhetsbrott av begränsad omfattning som inte utgör återfall i

brott och där gärningsmannen saknar övervakarbehov. Som exempel på sådana brott

kan nämnas stölder av engångskaraktär, bedrägerier bestående i övertrasseringar

av eget konto och försäkringskassebedrägerier. Det rör sig inte sällan om

personer som tidigare inte är brottsbelastade men som i stundens ingivelse eller

på grund av ekonomiska svårigheter begår brott för att bättra på sin ekonomiska

ställning. Ansvarbedömningen är i dessa fall i regel okomplicerad och

påföljdsvalet ofta helt förutsebart.

 Utredningen föreslår att åklagare skall få utfärda strafföreläggande i de fall

det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom. Förslaget

innebär enligt regeringens mening otvivelaktigt att vissa mål skulle kunna

handläggas mer rationellt. Som några remissinstanser påpekat måste emellertid

även andra omständigheter vägas in i bedömningen.

 Flera remissinstanser har påpekat att villkorlig dom i första hand kommer i

fråga för förstagångsförbrytare och att det ur kriminalpolitisk synvinkel finns

ett värde i att påföljden döms ut av domstol. Regeringen delar uppfattningen att

det i vissa fall kan finnas ett värde i att lagföringen sker vid domstol. Detta

gäller särskilt när det är fråga om unga lagöverträdare. Vi återkommer strax

närmare till den frågan. När det gäller förstagångsförbrytare i allmänhet måste

man enligt regeringens mening väga in att det föreligger en möjlighet att företa

bl.a. mål av nu aktuell karaktär till huvudförhandling utan att den tilltalade

är närvarande. Har den tilltalade inte varit närvarande vid förhandlingen är

hans eller hennes enda kontakt med domstolen stämningen, kallelsen till

förhandlingen, det skriftliga exemplaret av domen och en kortfattad beskrivning

av innebörden av påföljden villkorlig dom. I de fall domen avkunnas i den

tilltalades närvaro lämnas ofta inte någon utförligare beskrivning av vad

påföljdsvalet innebär. För den tilltalade måste därmed skillnaderna mellan de

olika formerna för beivrandet av brottet många gånger framstå som obetydliga.

 Ur kriminalpolitisk synvinkel kan det enligt regeringens mening vara väl så

viktigt att samhällets reaktion på den begångna gärningen kommer i så nära

anslutning som möjligt till tidpunkten för brottet. Detta kan uppnås i större

utsträckning med strafföreläggandeinstitutet än om man måste avvakta en

huvudförhandling i domstol.

 Flera av de remissinstanser som har avstyrkt utredningens förslag har

framhållit att villkorlig dom är en påföljd på fängelsenivå och att en möjlighet

att förelägga villkorlig dom genom strafföreläggande innebär en principiellt

betydelsefull förskjutning av tyngdpunkten i rättskipningen från domstolarna

till åklagare. I det sammanhanget vill regeringen framhålla att åklagare genom

åtalsunderlåtelsereformen år 1985 (prop. 1984/85:3) gavs möjlighet att under

vissa förutsättningar ge åtalsunderlåtelse i sådana fall där det kunde antas att

påföljden i händelse av åtal skulle bli villkorlig dom. Åtalsunderlåtelse

innebär en sakerförklaring till brottet. Åklagaren har, kan man säga, genom be-

slutet fastlagt den misstänktes skuld. Formell möjlighet till överklagande

saknas i princip, även om en högre åklagare genom överprövning kan pröva

beslutet på nytt.

 Mot bakgrund härav anser regeringen att det från principiell synpunkt inte

föreligger någon större skillnad mellan åklagarnas rätt att besluta om

åtalsunderlåtelse och en rätt för åklagare att beträffande liknande fall utfärda

strafföreläggande avseende påföljden villkorlig dom. Det är vår uppfattning att

en sådan ordning inte heller innebär någon fara från rättssäkerhetssynpunkt om

reformen begränsas till fall där skuldfrågan är okomplicerad och påföljdsvalet

helt förutsebart.

 Det kan givetvis finnas ett värde i att den misstänkte möter en myndig-

hetsperson i samband med lagföringen för att inskärpa allvaret i samhällets

reaktion. Som det redogjorts för ovan har domstolarnas pedagogiska roll i detta

avseende uttunnats något eftersom det är möjligt att avgöra mål vid

huvudförhandling utan att den tilltalade är närvarande. Detta syfte kan därför

enligt regeringens mening uppnås på ett bättre sätt om åklagaren utfärdar ett

strafföreläggande då påföljden bestäms till villkorlig dom och åklagaren i dessa

fall sammanträffar med gärningsmannen. Så fungerar det redan i dag i de fall

åklagare meddelat åtalsunderlåtelse vid förväntad villkorlig dom. I dessa fall

har det föreskrivits att underrättelse om beslutet bör lämnas muntligen till den

misstänkte (4 § kungörelsen [1964:740] med föreskrifter för åklagare i vissa

brottmål). En muntlig delgivning av ett strafföreläggande medför att åklagaren

närmare kan förklara innebörden av den villkorliga domen, inskärpa betydelsen av

kravet på skötsamhet och redogöra för risken att strängare straff kan komma att

följa på brottet i händelse av återfall. För den enskilde skulle ingripandet

komma att framstå som väl så allvarligt som en domstolsbehandling av fallet.

Genom ett personligt sammanträffande med en representant för rättsväsendet

skulle också respekten för avgörandet och rättssystemet kunna ökas.

 Regeringen är inte beredd att föreslå att åklagare får utfärda

strafföreläggande i alla de fall där påföljden kan bli villkorlig dom. Åklagares

möjlighet att utfärda föreläggande av villkorlig dom måste vara förenad med

vissa restriktioner. Redan av de allmänna principerna för användning av

strafföreläggande följer att det inte kan bli fråga om att förelägga villkorlig

dom, om det finns ens den minsta osäkerhet när det gäller skuldfrågan. Brottet

skall relativt sett framstå som mindre allvarligt. Några som helst tveksamheter

beträffande påföljdsvalet får inte föreligga. Krävs personutredning för att

bedöma vilken påföljd som är lämpligast för den misstänkte bör saken prövas av

domstol. Det skall således vara uppenbart att huvudpåföljden skall vara

villkorlig dom. Därutöver kan det naturligtvis vara i viss mån tveksamt om den

villkorliga domen skall förenas med ett bötesstraff. Om det med hänsyn till

domstolarnas praxis framstår som klart att ett bötesstraff också bör utdömas bör

detta inte föranleda att strafföreläggande är uteslutet. Enligt regeringens

mening bör åklagaren kunna avgöra om tilläggsböter bör utgå, och storleken av

ett sådant straff, lika väl som han eller hon redan i dag har möjlighet att vid

utfärdande av strafföreläggande pröva bötesbeloppets storlek.

 Även i fråga om unga lagöverträdare krävs begränsningar. Hand-läggningen av

ungdomsmål har reformerats under senare år (prop. 1994/95:12, bet. 1994/95:JuU1,

rskr. 1994/95:39, bet. 1994/95:JuU6, rskr. 1994/95:165; SFS 1994:1760).

Reformerna har i huvudsak tagit sikte på förfarandet vid lagföring av ungdomar

under 18 år. Reformerna har inneburit ett förbättrat samarbete mellan olika myn-

digheter vid handläggningen av ungdomsmål och att snabbheten har ökat vid för-

farandet hos polis, åklagare och domstol. De nya bestämmelserna innebär bl.a.

att särskilt lämpade poliser och åklagare skall leda förundersökningen i mål med

ungdomar under 18 år och att en tidsfrist för förundersökningen skall gälla i

sådana mål. För ungdomar under 18 år gäller även särskilda regler för åklagarens

möjlighet att inhämta yttrande enligt lagen (1991:2041) om särskild

personutredning i brottmål m.m. och dennes skyldighet att inhämta yttrande från

socialnämnden. Särskilda regler för dessa ungdomar finns även när det gäller

kvarhållande, strafföreläggande, åtalsunderlåtelse, häktning och offentlig

försvarare. Vid domstolarna skall mål mot ungdomar under tjugoett år normalt

handläggas av lagfarna domare och nämndemän som med avseende på intresse och

fallenhet är särskilt lämpade för uppgiften. Domar i dessa mål skall, om det

inte finns synnerliga hinder, avkunnas i samband med huvudförhandlingen.

 Påföljdssystemet när det gäller ungdomar är rikt differentierat och

påföljdsvalet i det enskilda fallet kan därmed vara särskilt svårt. Att den unge

får rätt påföljd är naturligtvis av yttersta vikt. De fall där en ung person

begått ett brott för vilket straffet ligger över bötesnivån bör med hänsyn till

det som har sagts nu inte undantas den kvalificerade prövning som domstols-

alternativet erbjuder.

 I lagrådsremissen föreslogs att åklagaren skall ha möjlighet att utfärda

strafföreläggande i det fall det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till

villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Enligt förslaget skulle

de nya reglerna inte omfatta ungdomar som var under 18 år när brottet begicks.

 Enligt Lagrådets mening är de invändningar och betänkligheter som

remissinstanserna anfört mot utredningens förslag i allt väsentligt fortfarande

bärkraftiga. Till detta fogar Lagrådet att en rätt betydande del av målgruppen

för den föreslagna reformen kommer att bestå av lagöverträdare i ålderna 18-21

år och att den därför i vissa hänseenden även torde stå i mindre god

överensstämmelse med regleringen i och avsikterna bakom de ändringar som vidtogs

år 1994 beträffande unga lagöverträdare. Lagrådet vill likväl inte motsätta sig

att förslaget läggs till grund för lagstiftning - främst med tanke på behovet av

en effektiv användning av befintliga resurser för brottsbekämpningen samt att

ordningen ger möjlighet till snabbare reaktioner på ifrågavarande

lagöverträdelser.

 Bakgrunden till 1994 års reform angående unga lagöverträdare var att lagföring

av ungdomar ansågs ställa särskilda krav på förfarandet och på dem som hanterar

det. Dessa krav gör sig i högre grad gällande beträffande den yngsta kategorin;

15-18 åringarna och tyngdpunkten i 1994 års reform låg därför på ungdomar under

18 år. Bedömningen av frågor om påföljd är också mer grannlaga för dem som inte

har fyllt 18 år än för den äldre kategorin. Regeringen vidhåller därför sitt

förslag att undantaget från reformen bör begränsas till att gälla ungdomar under

18 år.

 I övrigt följer regeringen utredningens förslag och föreslår att det bör

införas en möjlighet för åklagare att utfärda strafföreläggande i de fall det är

uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom eller sådan påföljd

i förening med böter.

Vilka lagändringar krävs?

Reformen kräver ändringar i 48 kap. 2 och 4 §§ rättegångsbalken. Enligt samma

kapitels 10 § får ett skriftligt godkännande av strafföreläggande i den

misstänktes ställe lämnas av ett befullmäktigat ombud. Mot bakgrund av den vikt

som regeringen lägger vid ett personligt sammanträffande med åklagare när

påföljden i ett strafföreläggande bestäms till villkorlig dom bör - som

utredningen föreslagit - ett föreläggande som innefattar villkorlig dom inte

kunna godkännas genom ett befullmäktigat ombud. Paragrafen bör ändras i enlighet

med det sagda. Regeringen godtar Lagrådets förslag att reglera undantaget för

ungdomar under 18 år i 48 kap. 4 § rättegångsbalken i stället för i lagen med

särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Ett förtydligande bör också göras

i 59 kap. 7 § rättegångsbalken.

 En särskild fråga är hur regler som gör det möjligt för åklagaren att bestämma

påföljden till villkorlig dom förhåller sig till reglerna i 27 kap. brottsbalken

om villkorlig dom och reglerna i 34 kap. brottsbalken om sammanträffande av

brott och förändring av påföljd och om det krävs några ändringar i dessa regler.

Både Riksdagens ombudsmän, som avstyrker reformen, och Riksåklagaren, som till-

styrker reformen, har efterlyst överväganden i dessa frågor.

 I och med att ett godkänt strafföreläggande gäller som en lagakraftvunnen dom

(48 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken) krävs inga justeringar i 27 kap. 3

§ brottsbalken om utgångspunkten för prövotidens beräkning; den kommer att

räknas från den dag straffföreläggandet godkändes.

 I lagrådsremissen redovisades en analys av i vad mån olika bestämmelser i de

akuella kapitlen i brottsbalken bör vara tillämpliga när påföljden villkorlig

dom döms ut genom strafföreläggande. Det konstaterades också att några

lagändringar inte krävdes i denna del, bl.a. med hänvisning till att vissa av

bestämmelserna enligt sin ordalydelse endast riktade sig till rätten. Enligt

Lagrådet kan förekomsten av ordet rätten inte tilläggas denna innebörd. Med

den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för strafföreläggande finns

enligt Lagrådet, med nuvarande lydelse av 34 kap. 1 § första stycket 2 brotts-

balken, en möjlighet för åklagaren att förelägga villkorlig dom som särskild

påföljd. Enligt Lagrådet bör 48 kap. 4 § andra stycket kompletteras om avsikten

är att strafföreläggande skall vara uteslutet i denna situation. Enligt

Lagrådets mening saknas det dock - mot bakgrund av kravet på att påföljdsvalet

skall vara självklart - egentlig anledning att särreglera den angivna

situationen.

 Regeringen instämmer med Lagrådet i så måtto att förekomsten av ordet rätten

i bestämmelsen inte i sig utesluter att reglerna skulle kunna vara tillämpliga

vid strafföreläggande. Reglerna i brottsbalken 27 kap. om villkorlig dom och i

34 kap. om sammanträffande av brott och förändring av påföljd är såväl av

materiellt slag som handlingsregler som riktar sig till rätten och det torde

ofta vara en tillfällighet om en bestämmelse har formulerats som en materiell

regel eller som en regel som anger vad rätten får göra. Skälet till detta är

naturligvis att straffprocessen bygger på att ansvar och påföljd utdöms av

domstol. För att åklagare skall kunna döma till påföljd krävs uttryckliga regler

om detta. Eftersom dessa regler utgör undantag från huvudregeln att påföljd

skall utdömas av domstol begränsas åklagarens handlingsutrymme av hur den

aktuella regeln har formulerats.

 Regler om krav på skötsamhet m.m. vid villkorlig dom och som riktar sig till

den dömde, t.ex. 27 kap. 4 § och 27 kap. 5 § första meningen brottsbalken gäller

naturligtvis oavsett om den villkorliga domen har dömts ut av domstol eller av

åklagare. Den möjlighet som enligt 27 kap. 5 § andra meningen finns att meddela

föreskrifter om när och hur den dömde skall fullgöra sin skadeståndsskyldighet

bör enligt regeringens mening inte kunna tillämpas av åklagare; om åklagaren

anser att sådana föreskrifter är nödvändiga bör han avstå från att utfärda

strafföreläggande och i stället väcka åtal. Det krävs inga särskilda regler om

att åklagaren inte får meddela sådana föreskrifter vid strafföreläggande. Att

åklagaren inte har sådan behörighet framgår i stället av den ändring vi föreslår

i 48 kap. 4 § rättegångsbalken. Vårt förslag innehåller således inget

bemyndigande för åklagaren att meddela sådana föreskrifter. Eftersom

strafföreläggande endast kan omfatta medgivna enskilda anspråk som avser

betalningsskyldighet blir det aldrig aktuellt att vid strafföreläggande tillämpa

27 kap. 5 § andra stycket som innebär att föreskrifter kan meddelas om att den

dömde skall biträda den skadelidande med visst arbete. Bestämmelserna i 27 kap.

5 § kommer således även i fortsättningen att kunna tillämpas endast i de fall

åtal har väckts.

 Om den som har godkänt ett strafföreläggande, där påföljden bestämts till

villkorlig dom, har begått annat brott före godkännandet eller begår nytt brott

efter godkännandet skall åklagaren väcka åtal och rätten har att tillämpa 34

kap. 1 § brottsbalken på samma sätt som i dag. Rätten kan således förordna att

den villkorliga domen skall avse även andra brott (första punkten) eller

undanröja den villkorliga domen och bestämma annan påföljd för brotten (tredje

punkten). Vi vill med anledning av synpunkter som framförts under

remissbehandlingen framhålla att det i det sistnämnda fallet inte blir fråga om

att undanröja själva strafföreläggandet. Det är den villkorliga domen som

undanröjs. Bestämmelserna i 34 kap. 1 § första stycket 1 och 3 kan således

aldrig bli aktuella att tillämpa vid strafföreläggande.

 I enlighet med vad som ovan anförts om förhållandet mellan åklagarens

behörighet och bestämmelserna i 27 kap. och 34 kap. brottsbalken måste, enligt

regeringens mening, åklagaren ges ett uttryckligt lagstöd för att bestämmelsen i

34 kap. 1 § första stycket 2 brottsbalken om sammanträffande av brott sklall få

tillämpas vid strafföreläggande. Eftersom det ställs krav på att det skall vara

uppenbart att påföljden skall bestämmas villkorlig dom för att

strafföreläggandeinstitutet skall kunna användas bör det, som Lagrådet är inne

på, inte bli aktuellt för åklagaren att tillämpa 34 kap. 1 § första stycket 2

brottsbalken och förelägga villkorlig dom som särskild påföljd. Det kan helt

enkelt aldrig vara uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom

under pågående verkställighet av en tidigare dom på fängelse eller skyddstillsyn

eller under löpande prövotid för villkorlig dom. Bestämmelsen bör därför inte

kunna tillämpas vid sådana situationer. Lagtekniskt utesluts möjligheterna för

åklagaren att tillämpa 34 kap. 1 § första stycket 2 brottsbalken vid före-

läggande av villkorlig dom genom att den nya reglering vi föreslår i 48 kap. 4 §

rättegångsbalken inte innehåller en hänvisning till den aktuella bestämmelsen.

Enligt vad regeringen erfarit förekommer i dag att åklagare, med uttrycklig

eller underföstådd hänvisning till 34 kap. 1 § första stycket 2 brottsbalken,

förelägger bötesstraff genom strafföreläggande i sådana fall. För att klargöra

att denna bestämmelse även fortsättningsvis skall kunna användas vid föreläggan-

de av böter föreslår vi att det för detta fall införs en hänvisning till den

aktuella bestämmelsen i brottsbalken.

 Även villkorlig dom som åläggs genom strafföreläggande måste givetvis

antecknas i kriminalregistret. Detta föranleder ändringar i lagen (1963:197) om

allmänt kriminalregister.

Strafföreläggandets rättskraft m.m.

Ett godkänt strafföreläggande gäller enligt 48 kap. 3 § andra stycket

rättegångsbalken som en lagakraftvunnen dom. Den förelagde kan efter godkännande

inte angripa föreläggandet på annat sätt än genom extraordinära rättsmedel. När

strafföreläggandeinstitutet utvidgades senast, vilket bl.a. innebar att ett

föreläggande också kan omfatta enskilda anspråk som avser betalningsskyldighet,

fann man att då gällande rättskraftsregler inte behövde ändras (prop. 1994/95:23

s. 103 f.).

 Fråga är nu närmast om ett föreläggande av villkorlig dom bör kunna angripas

på andra sätt än genom extraordinära rättsmedel. Med hänsyn till att de brott

som det nu är fråga om är något allvarligare än de som tidigare har kunnat

strafföreläggas kan det ifrågasättas om den förelagde bör ges möjlighet att,

även om han eller hon godkänt ett föreläggande, få sin sak prövad i domstol. Vad

som enligt utredningen därvid skulle kunna komma i fråga är att förena ett

godkännande med en rätt att inom en begränsad tid begära återvinning av saken.

Det skulle innebära att föreläggandet rivs upp i sin helhet om återvinning

begärs. Mot en sådan möjlighet talar att ett föreläggande bara skall ges då

påföljdsvalet framstår som uppenbart. Möjligheten att godkänna ett föreläggande

kan vidare jämföras med rätten för den som dömts till fängelse att avstå från

överklaganderätten genom nöjdförklaring. Om en särbehandling skulle ske av de

strafförelägganden som avser villkorlig dom skulle systemet bli komplicerat och

svåröverskådligt för den enskilde, eftersom olika ändringsgrunder skulle gälla

för olika påföljder. Mot bakgrund härav gör regeringen samma bedömning som den

som utredningen stannat för, dvs. att ett godkänt strafföreläggande även

avseende villkorlig dom skall vinna laga kraft enligt de regler som i dag

generellt gäller för strafföreläggande.

 Det innebär att strafföreläggandet i rättskraftshänseende även

fortsättningsvis bör ses som en helhet. Det gäller oavsett vilken påföljd som

valts och även om föreläggandet är förenat med enskilt anspråk. Har

föreläggandet bestritts i någon del måste således hela saken underställas

domstol. Ett strafföreläggande kan därigenom inte vinna laga kraft endast i en

viss del.

6 Ekonomiska konsekvenser

Under den senaste tioårsperioden har det utdömts ca 11 000 villkorliga domar per

år. Enligt uppgifter som Justitiedepartementet har inhämtat är drygt hälften av

de mål där villkorlig dom har utdömts som huvudpåföljd erkända. Om åldersgruppen

15-18 år undantas, återstår något mindre än hälften av de villkorliga domarna.

Det är orealistiskt att anta att samtliga i dag erkända brott som leder till

villkorliga domar skulle kunna strafföreläggas. Åklagaren skall ju endast

utfärda ett strafföreläggande i fall där det är uppenbart att påföljden skall

bestämmas till villkorlig dom. Ett försiktigt antagande är att ca hälften av de

erkända fallen skulle kunna strafföreläggas.

 Med hänsyn till kostnaden för ett brottmål i domstol - kostnaden per mål har

då rensats från diverse fasta kostnader för domstolen, såsom administrations-

och lokalkostnader - kan besparingen för domstolsväsendet uppskattas till drygt

12 miljoner kronor per år.

 Det merarbete som reformen innebär för åklagarna uppvägs enligt regeringens

mening av att åklagarna slipper inställa sig i rätten. För åklagarväsendet blir

reformen således kostnadsneutral, bortsett från en engångskostnad på ca 1 miljon

kronor för att anpassa befintliga ADB-system.

 För Rikspolisstyrelsen beräknas en engångskostnad på ca 1 miljon kronor uppstå

för anpassning av dess ADB-system.

 Sammantaget kan reformen beräknas spara ca 10 miljoner kronor under det första

året och därefter ca 12 miljoner kronor per år.

7 Ikraftträdande m.m.

Inom åklagarväsendet och vid Rikspolisstyrelsen sker sedan maj 1995 hanteringen

av strafförelägganden med hjälp av automatisk databehandling. Inom

åklagarväsendet utarbetas för närvarande ett nytt ADB-baserat

strafföreläggandesystem som planeras vara färdigt för att kunna tas i bruk

senast den 1 januari 1998. För att även strafförelägganden av villkorlig dom

skall kunna hanteras krävs att befintliga system i viss mån programmeras om och

att det nya ADB-systemet anpassas till den föreslagna utvidgningen. Enligt vad

Justitiedepartementet har inhämtat från Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen kan

en omprogrammering av befintliga system vara avslutad tidigast vid halv-

årsskiftet 1997.

 Regeringen, som bedömer att den föreslagna reformen är angelägen, anser att

det nuvarande ADB-systemet bör anpassas till den föreslagna utvidgningen av

strafföreläggandeinstitutet så snart som möjligt och att reformens

ikraftträdande därför inte bör avvakta att det nya ADB-systemet kan tas i bruk.

 Eftersom de nya reglerna inte bör träda i kraft förrän nödvändiga

omprogrammeringar genomförts av åklagarnas och polisens ADB-baserade

strafförelägganderutiner föreslås lagändringarna träda i kraft den 1 juli 1997.

8 Författningskommentarer

8.1 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

48 kap. 2 §

Av paragrafen framgår vad som kan tas upp i ett föreläggande enligt 48 kap.

Paragrafen har redigerats om och kompletterats med en upplysning om att även en

villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter kan tas upp i ett

strafföreläggande. I enlighet med Lagrådets förslag har kompletteringen

utformats så att den refererar till förutsättningarna i 48 kap. 4 §

rättegångsbalken.

48 kap. 4 §

Paragrafens första stycke har formulerats om för att endast omfatta föreläggande

av bötesstraff och utökats med paragrafens tidigare andra stycke, eftersom det

endast är för bötesfallen som hänvisningen till lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträdare blir aktuell.

 I första stycket har dessutom införts en bestämmelse som reglerar att

åklagaren kan förelägga böter som särskild påföljd enligt 34 kap. 1 § första

stycket 2 brottsbalken. Någon motsvarande reglering finns inte beträffande

föreläggande av villkorlig dom, vilket utesluter att strafföreläggande av

villkorlig dom kan användas vid sådana situationer som avses i 34 kap. 1 §

första stycket 2 brottsbalken. När sådana situationer blir aktuella skall

frågorna alltid avgöras av domstol. Frågan har även behandlats i avsnitt 5.

 Paragrafens andra stycke har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av

styckets första mening framgår att åklagarens möjlighet att förelägga villkorlig

dom förutsätter att han eller hon gör den bedömningen att rätten uppenbarligen

skulle vid ett åtal välja ett sådant påföljdsalternativ; det är alltså frågan om

ett hypotetiskt prov från åklagarens sida.

 Vid straffmätning och val av påföljd skall enligt 29 kap. 5 § och 30 kap. 4 §

brottsbalken viss hänsyn tas till omständigheter vid sidan av brottets

straffvärde, såsom att den tilltalade kan komma att drabbas av avskedande eller

andra konsekvenser för hans eller hennes yrkesutövning. När sådana

omständigheter föreligger bör, om inte påföljdsbestämningen ändå framstår som

uppenbar, målet underställas domstols prövning. För frågan när ett fall skall

anses uppenbart, se även avsnitt 5.

 I de fall målet även omfattar enskilda anspråk och det enskilda anspråket är

tvistigt utgör även detta hinder mot att över huvud taget utfärda

strafföreläggande på grund av brottet.

 Av andra styckets andra mening framgår förbudet mot att använda

strafföreläggande avseende villkorlig dom om den misstänkte inte har fyllt 18 år

vid tiden för det brott han eller hon misstänkts för. De närmare skälen för att

undanta ungdomar som inte fyllt 18 år från åklagares möjlighet att utfärda

strafföreläggande för villkorlig dom framgår av avsnitt 5.

 I och med att åldersgränsen har knutits till tidpunkten för brottet medför det

att även ungdomar som efter brottet men före lagföringen hunnit fylla 18 år

undantas från åklagarens möjligheter att utfärda strafföreläggande med påföljden

villkorlig dom.

48 kap. 10 §

I paragrafens första stycke första meningen har ett tillägg gjorts som innebär

att paragrafens bestämmelse om godkännande genom ombud inte är tillämplig i de

fall föreläggandet avser villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med

böter. Paragrafen behåller således sitt nuvarande tillämpningsområde. Frågan har

även behandlats i avsnitt 5.

59 kap. 7 §

I paragrafens andra stycke har för tydlighets skull ett tillägg gjorts så att

prövotidens inledande kan jämställas med att en åtgärd för verkställighet

företas hos den misstänkte. Tillägget avser endast sådana fall då

strafföreläggandet inte avser någon annan brottspåföljd än villkorlig dom.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt

kriminalregister

2 §

Paragrafens första och andra stycke avser för närvarande endast avgörande av

domstol. För att klargöra att även villkorlig dom som har ålagts genom

strafföreläggande skall antecknas i kriminalregistret har i ett nytt tredje

stycke därför föreskrivits att bestämmelserna i första och andra stycket skall

gälla även för villkorlig dom som har förelagts med stöd av 48 kap.

rättegångsbalken. Även paragrafens sista stycke har ändrats för att omfatta en

sådan påföljd.

 Beträffande övriga paragrafer, förutom 7 §, har några ändringar inte ansetts

påkallade. Vad särskilt gäller 3 § kan nämnas att denna blir direkt tillämplig

på villkorlig dom som har meddelats genom strafföreläggande i och med att ett

godkänt strafföreläggande gäller som en lagakraftvunnen dom (48 kap. 3 § andra

stycket rättegångsbalken).

7 §

Paragrafen har kompletterats med en ny punkt för att omfatta också sådana fall

då ett godkänt strafföreläggande har undanröjts av domstol med stöd av

bestämmelserna i 59 kap. rättegångsbalken.

Förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig över betänkandet Ett

reformerat åklagarväsende (1992:61)

Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts av Riksdagens ombudsmän,

Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Överbefälhavaren, Försvarets civilförvaltning, Kustbevakningen, Vägverket,

Trafiksäkerhetsverket, Sjöfartsverket, Statskontoret, Generaltullstyrelsen,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Statens invandrarverk, Konsumentverket,

Svea hovrätt, Hovrätten för Västra Sverige, Stockholms tingsrätt, Malmö

tingsrätt, Jönköpings tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Östersunds tingsrätt, Umeå

tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län, Stats-

åklagarmyndigheten för speciella mål, Regionåklagarmyndigheten i Stockholm,

Regionåklagarmyndigheten i Linköping, Regionåklagarmyndigheten i Jönköping,

Regionåklagarmyndigheten i Kalmar, Regionåklagarmyndigheten i Malmö,

Regionåklagarmyndigheten i Göteborg, Regionåklagarmyndigheten i Vänersborg,

Regionåklagarmyndigheten i Karlstad, Regionåklagarmyndigheten i Västerås,

Regionåklagarmyndigheten i Gävle, Regionåklagarmyndigheten i Härnösand, Region-

åklagarmyndigheten i Umeå, Regionåklagarmyndigheten i Luleå, Åklagarmyndigheten

i Alingsås, Åklagarmyndigheten i Arvika, Åklagarmyndigheten i Avesta,

Åklagarmyndigheten i Boden, Åklagarmyndigheten i Bollnäs, Åklagarmyndigheten i

Borlänge, Åklagarmyndigheten i Borås, Åklagarmyndigheten i Danderyd, Åklagar-

myndigheten i Eksjö, Åklagarmyndigheten i Enköping, Åklagarmyndigheten i

Eskilstuna, Åklagarmyndigheten i Eslöv, Åklagarmyndigheten i Falun, Åkla-

garmyndigheten i Gällivare, Åklagarmyndigheten i Gävle, Åklagarmyndigheten i

Göteborg, Åklagarmyndigheten i Hallsberg, Åklagarmyndigheten i Halmstad,

Åklagarmyndigheten i Handen, Åklagarmyndigheten i Haparanda, Åklagarmyndigheten

i Helsingborg, Åklagarmyndigheten i Huddinge, Åklagarmyndigheten i Hudiksvall,

Åklagarmyndigheten i Härnösand, Åklagarmyndigheten i Hässleholm, Åklagar-

myndigheten i Jönköping, Åklagarmyndigheten i Kalmar, Åklagarmyndigheten i

Karlshamn, Åklagarmyndigheten i Karlskoga, Åklagarmyndigheten i Karlskrona,

Åklagarmyndigheten i Karlstad, Åklagarmyndigheten i Katrineholm, Åklagar-

myndigheten i Kiruna, Åklagarmyndigheten i Kristianstad, Åklagarmyndigheten i

Kristinehamn, Åklagarmyndigheten i Kungälv, Åklagarmyndigheten i Köping, Åkla-

garmyndigheten i Landskrona, Åklagarmyndigheten i Lidköping, Åklagarmyndigheten

i Lindesberg, Åklagarmyndigheten i Linköping, Åklagarmyndigheten i Ludvika,

Åklagarmyndigheten i Luleå, Åklagarmyndigheten i[REDACTED_EFTERNAMN], Åklagarmyndigheten i

Lycksele, Åklagarmyndigheten i Malmö, Åklagarmyndigheten i Mariestad,

Åklagarmyndigheten i[REDACTED_EFTERNAMN], Åklagarmyndigheten i Motala, Åklagarmyndigheten i

Mölndal, Åklagarmyndigheten i Nacka, Åklagarmyndigheten i Norrköping, Åklagar-

myndigheten i Norrtälje, Åklagarmyndigheten i Nyköping, Åklagarmyndigheten i

Oskarshamn, Åklagarmyndigheten i Piteå, Åklagarmyndigheten i Sala,

Åklagarmyndigheten i Sandviken, Åklagarmyndigheten i Simrishamn,

Åklagarmyndigheten i Skellefteå, Åklagarmyndigheten i Skövde, Åklagarmyndigheten

i Sollefteå, Åklagarmyndigheten i Sollentuna, Åklagarmyndigheten i Solna,

Åklagarmyndigheten i Stockholm, Åklagarmyndigheten i Sundsvall,

Åklagarmyndigheten i Sunne, Åklagarmyndigheten i Södertälje, Åklagarmyndigheten

i Tierp, Åklagarmyndigheten i Trelleborg, Åklagarmyndigheten i Trollhättan,

Åklagarmyndigheten i Uddevalla, Åklagarmyndigheten i Umeå, Åklagarmyndigheten i

Uppsala, Åklagarmyndigheten i Varberg, Åklagarmyndigheten i Visby, Åklagar-

myndigheten i Vänersborg, Åklagarmyndigheten i Värnamo, Åklagarmyndigheten i

Västervik, Åklagarmyndigheten i Västerås, Åklagarmyndigheten i Växjö,

Åklagarmyndigheten i Ystad, Åklagarmyndigheten i Ängelholm, Åklagarmyndigheten i

Örebro, Åklagarmyndigheten i Örnsköldsvik, Åklagarmyndigheten i Östersund,

Länsstyrelsen i Stockholms län (länspolismästaren), Länsstyrelsen i Uppsala län

(länspolismästaren), Länsstyrelsen i Älvsborgs län (länspolismästaren),

Länsstyrelsen i Värmlands län (länspolismästaren), Länsstyrelsen i Västerbottens

län (länspolismästaren), Länsstyrelsen i Västernorrlands län

(länspolismästaren), Polismyndigheten i Nyköping, Polismyndigheten i

Helsingborg, Polismyndigheten i Ystad, Polismyndigheten i Kalmar, Polis-

myndigheten i Gävle, Polismyndigheten i Haparanda, Juridiska fakulteten vid

Uppsala universitet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges domareförbund, Föreningen

Sveriges åklagare, Föreningen Sveriges polischefer, Stockholms kommun, Malmö

kommun, Göteborgs kommun, Svenska Kommunförbundet, Småkom, Tjänstemännens

Centralorganisation, Centralorganisationen SACO/SR, Statstjänstemannaförbundet,

Landsorganisationen i Sverige, Svenska Bankföreningen, Sparbanksgruppen AB,

Finansbolagens förening, Nämndemännens riksförbund, Föreningen Sveriges

kommunala parkeringsbolag, Sveriges privata parkeringsövervakningsföretag,

Svenska Kennelklubben och Svenska jägareförbundet.

Lagförslaget i betänkandet Ett reformerat åklagarväsende

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 48 kap. rättegångsbalken skall ha nedan angivna

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

--------------------------------------------------------------------

48 Kap. Om strafföreläggande och 48 Kap. Om föreläggande av påföljd

föreläggande av ordningsbot m.m.

Allmänna bestämmelser

1 §

--------------------------------------------------------------------

 Fråga om ansvar för brott, som Frågan om ansvar för brott, som

hör under allmänt åtal, får under hör under allmänt åtal, får under

de villkor som föreskrivas i de villkor som föreskrivs i

detta kapitel upptagas av detta kapitel tas upp av

åklagare och av polisman genom åklagare och polis genom

föreläggande av ordningsbot. föreläggande av påföljd. Ett sådant

Föreläggande som nu nämnts träder föreläggande ersätter åtal i den

i stället för åtal i den utsträckning som framgår av 3 §.

utsträckning som framgår av 3 §. Närmare föreskrifter angående

 Närmare föreskrifter angående tillämpningen av detta kapitel

tillämpningen av detta kapitel meddelas av regeringen eller av

meddelas av regeringen eller myndighet som regerignen be-

av myndighet som regeringen stämmer.

bestämmer.

2 §

--------------------------------------------------------------------

 Föreläggande enligt detta Föreläggande av påföljd får utfärdas

kapitel innebär att den miss- beträffande brott som förskyller

tänkte till godkännande omedel- böter (bötesföreläggande).

bart eller inom viss tid före- Föreläggande får också utfärdas i

lägges ett bötesstraff, fall då det är uppenbart att

fastställt vid strafförelägande påföljden ska bestämmas till

efter vad åklagaren anser villkorlig dom eller sådan påföljd

brottet förskylla och vid i förening med böter (föreläggande

föreläggande av ordningsbot av villkorlig dom).

efter vad som bestäms enligt 14

§.

 Är brott förenat med egendoms

förverkande eller annan sådan

särskild rättsverkan, skall också

denna föreläggas den misstänkte

till godkännande.

3 §

--------------------------------------------------------------------

 Har föreläggande enligt denna Bötesföreläggande och föreläggande

kapitel utfärdats till godkän- av villkorlig dom innebär att

nande inom viss tid, får fråga den misstänkte för godkännande

om ansvar för brottet ej upp- antingen omedelbart eller inom

tagas på nytt förrän denna tid viss tid föreläggs frågan om

utgått. ansvar och påföljd för brottet.

 Har föreläggande godkänts, Är brottet förenat med för-

gäller det som dom vilken har verkande av egendom eller någon

vunnit laga kraft. annan sådan särskild rättsverkan,

 skall också denna föreläggas den

 misstänkte för godkännande.

 Har målsäganden förklarat att han

 ämnar föra talan om enskilt

 anspråk och är omständigheterna

 sådana att det åligger åklagaren

 att enligt 22 kap. 2 § första

 stycket utföra målsägandens talan,

 skall också det enskilda

 anspråket föreläggas den misstänkte

 för godkännande.

4 §

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande får utfärdas Har föreläggandet utfärdats

beträffande brott, för vilket ej förgodkännande inom viss tid, får

stadgas svårare straff än böter, en fråga som omfattas av

dock ej normerade böter, och föreläggandet inte tas upp på nytt

beträffande brott, för vilket förrän den tiden gått ut.

stadgas dagsböter eller fängelse Har föreläggandet godkänts, gäller

i högst sex månader. Om dagsböter det som en lagakraftvunnen dom.

skall användas som påföljd för

brottet, få dock strafföre-

läggande utfärdas endast när

brottet ensamt eller

tillsammans med annat sådant

brott som nu har nämnts

förskyller högst etthundra

dagsböter.

 Det finns särskilda bestäm-

melser om strafföreläggande för

brott som begåtts av någon som är

under arton år.

5 §

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande får inte Föreläggande får utfärdas av

utfärdas åklagare.

 om förutsättningar för allmänt Bötesföreläggande för brott som

åtal inte föreligger förskyller penningböter och för

 om i föreläggandet inte tas vilka bötesbeloppet bestämts på

upp alla brott av den miss- sätt som anges i 6 § får utfärdas

tänkte, vilka enligt åklagarens också av polisman. Beträffande

vetskap föreligger till sådana brott får regeringen

bedömning förordna att föreläggande får

 om målsäganden förklarat, att utfärdas också av tjänsteman vid

han ämnar föra talan om enskilt en annan myndighet.

anspråk i anledning av brottet, Har målsäganden framställt

eller begärt, att åtal skall enskilt anspråk på grund av

väckas brottet, får föreläggande utfärdas

 om talan om företagsbot skall endast av åklagare. Även i annat

föras i anledning av brottet. fall skall, när omständigheterna

 är sådana att beslut i saken bör

 ankomma på åklagare, frågan om

 utfärdande av föreläggande

 överlämnas till åklagaren för

 prövning.

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande avfattas Riksåklagaren väljer i samtåd med

skriftligen och undertecknas rikspolisstyrelsen ut de brott,

av åklagaren. för vilka polisman eller annan

 Föreläggandet skall innehålla tjänsteman skall få utfärda

uppgift om bötesföreläggande enligt 5 § andra

 1. den misstänkte stycket.

 2. brottet med angivande av Riksåklagaren bestämmer för de

tid och plats för dess begående olika brotten de belopp som

samt övriga omständigheter som skall anges i förelägandet. Därvid

behövs för att känneteckna det anges även grunderna för beräkning

 3. det eller de lagrum som av gemensamt straff för flera

äro tillämpliga, brott. Om särskilda skäl

 4. det straff och den föreligger, får riksåklagaren

särskilda rättsverkan, som uppdra åt en statsåklagare att

förelägas den misstänkte. bestämma bötesbeloppets storlek i

 fråga om vissa brott.

7 §

--------------------------------------------------------------------

 Utfärdas strafföreläggande till Föreläggande får inte utfärdas.

godkännande inom viss tid, 1. om det inte finns förut-

skall den misstänkte genom sättningar för allmänt åtal,

anteckning i föreläggandet eller 2. om i föreläggandet inte tas

på annat sätt givas upp alla brott av den miss-

 upplysning om sättet för tänkte, som enligt utfärdarens

godkännande och om den i tid vetskap föreligger till bedömning

som fastställts härför, eller

 upplysning att, om godkän- 3. om talan om företagsbot

nande ej sker, åtal kan äga rum skall föras i anledning av

efter utgången av den brottet.

fastställda tiden.

8 §

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande lämnas eller Föreläggandet avfattas skrift-

sändes till den misstänkte. ligen och undertecknas av den

 Regeringen äger förordna att i tjänsteman som utfärdar det.

stället för föreläggandet får lämnas Föreläggandet skall innehålla

eller sändas skriftligt besked, uppgift om

som upptager föreläggandets 1. den misstänkte,

innehåll och sådana upplysningar 2. brottet med angivande av

som anges i 7 §. tid och plats för dess begående

 samt övriga omständigheter som

 fordras för att känneteckna det

 samt

 3. den påföljd och särskilda

 rättsverkan som föreläggs den

 misstänkte.

 Upptas ett enskilt anspråk i

 föreläggandet skall också lämnas

 uppgift om målsäganden och

 anspråket samt de omständigheter,

 som detta grundas på.

9 §

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande godkännes Föreläggande lämnas eller sänds

genom att den misstänkte under- till den misstänkte.

tecknar och tillställer veder- Bötesföreläggande enligt 5 § första

börlig mottagare förklaring, att stycket andra meningen bör

han erkänner gärningen och utfärdas i den misstänktes

godtager det straff och den närvaro, varvid den misstänkte

särskilda rättsverkan som skall få tillfälle att omedelbart

upptagits i föreläggandet. godkänna föreläggandet.

Närmare bestämmelser om vem som Föreläggande av villkorlig dom

skall mottaga sådan förklaring skall delges den misstänkte

meddelas av regeringen. muntligen av åklagaren, varvid

 Godkännande, som tecknas på upplysning skall lämnas om inne-

annan handlign än föreläggandet, börden av den förelagda påföljden

är gällande endast om det klart och de skyldigehter som är

framgår vilket föreläggande som förknippade med denna.

avses. Utfärdas föreläggande för att

 godkännas inom viss tid, skall

 den misstänkte genom anteckning

 i föreläggandet eller på annat sätt

 ges upplysning om sättet för

 godkännande och den tid som

 fastställts för detta. Han skall

 också upplysas om att åtal kan äga

 rum efter den angivna tiden om

 godkännande inte sker.

10 §

--------------------------------------------------------------------

 Skriftligt godkännande av Föreläggandet godkänns genom att

strafföreläggande får i den den misstänkte undertecknar och

misstänktes ställe lämnas av tillställer behörig mottagare en

ombud för honom, om till åkla- förklaring att han erkänner

garen inges fullmakt i huvud- gärningen och godtar den påföljd

skrift vilken, utöver vad som och särskilda rättsverkan samt

följer av 12 kap., innehåller det enskilda anspråk som

 förklaring att ombudet äger upptagits i föreläggandet. Närmare

godkänna strafföreläggande på den bestämmelser om vem som skall

misstänktes vägnar, motta sådan förklaring meddelas

 uppgift om det brott som av regeringen.

godkännandet får avse, varvid Har föreläggandet godkänts i

skall anges brottets art samt endast viss del är godkännandet

tid och plats för dess begående, ogiltig.

 uppgift om den högsta bötes- Ett godkännande, som skrivs på

påföljd som den misstänkte är någon annan handling än

villig att godtaga, föreläggandet, är giltigt endast

 uppgift om särskild om det klart framgår vilket före-

rättsverkan som är i fråga som läggande som avses.

den misstänkte är villig att

godtaga.

 Har sådan fullmakt ingivits

till åklagaren, får ombudet

mottaga handlingar i saken på

den misstänktes vägnar.

11 §

--------------------------------------------------------------------

 Avser strafföreläggande ej Skriftligt godkännande av

annat än böter och betalas bötesföreläggande får i den

böterna till myndighet, som misstänktes ställe lämnas av den

regeringen bestämmer, utan att som är ombud för honom, om det

skriftligt godkännande skett, till den utfärdande myndigheten

anses betalningen som god- inges fullmakt i original.

kännande, om det icke framgår Fullmakten skall, utöver vad som

att den misstänkte ej har följer av 12 kap., innehålla

avsett att godkänna 1. förklaring att ombudet har

föreläggandet. rätt att godkänna bötesföreläggande

 på den misstänktes vägnar,

 2. uppgift om det brott som

 godkännandet får avse, varvid

 skall anges brottets art samt

 tid och plats för dess begående

 samt

 3. uppgift om den högsta

 bötespåföljd, den särskilda

 rättsverkan och det enskilda

 anspråk som den misstänkte är

 villig att godta.

 Har sådan fullmakt ingivits

 till myndigheten, får ombudet

 motta handlingar i saken på den

 misstänktes vägnar.

12 §

--------------------------------------------------------------------

 Godkännande, som sker sedan Avser föreläggandet inget annat

åklagaren utfärdat stämning eller än böter och betalas böterna till

stämningsansökan, är utan verkan. den myndighet, som regeringen

 bestämmer, utan att skriftligt

 godkännande skett, anses

 betalningen som godkännande, om

 det inte framgår att den

 misstänkte inte har avsett att

 godkänna föreläggandet.

--------------------------------------------------------------------

12 a §

 Om åklagaren finner att ett

strafföreläggande, som har god-

känts, innehåller en uppenbar

oriktighet till följd av

åklagarens eller någon annans

skrivfel, räknefel eller

liknande förbiseende, skall

han, sedan den som har godkänt

föreläggandet getts tillfälle att

yttra sig, besluta om rättelse

av föreläggandet.

 Rättelse får inte göras, om den

som har godkänt föreläggandet

motsätter sig det.

 En rättelse får inte innebära

att straffet höjs.

Om föreläggande av ordningsbot

13 §

--------------------------------------------------------------------

 Föreläggande av ordningsbot får Om godkännande sker sedan

utfärdas beträffande brott, för stämning eller stämningsansökan

vilket ej stadgas annat straff utfärdats, är det ogiltigt.

än böter omedelbart i penningar

och ej heller normerade böter

och för vilket ordningsbot

bestämts på sätt som föreskrivs i

14 §.

 Bestämmelserna om föreläggande

av ordningsbot äro icke

tillämpliga, om särskilt villkor

är stadgat för allmänt åtal.

14 §

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen äger meddela före- Om utfärdaren finner att ett

skrifter om det högsta belopp, föreläggande, som har godkänts,

till vilket ordningsbot får be- innehåller en uppenbar oriktig-

stämmas, och om andra begräns- het till följd av utfärdarens

ningar för användningen av eller någon annans skrivfel,

föreläggande av ordningsbot. räknefel eller liknande

 Riksåklagaren företager i förbiseende, skall han, sedan

samråd med rikspolisstyrelsen den som godkänt förelägandet

urval av de brott, för vilka beretts tillfälle att yttra sig,

ordningsbot skall bestämmas. besluta om rättelse av

 Riksåklagaren bestämmer för föreläggandet.

olika brott de belopp som Rättelse får inte göras, om den

skola upptagas såsom som har godkänt föreläggandet

ordningsbot. Därvid anges även motsätter sig det.

grunder för beräkning av En rättelse får inte innebära att

gemensam ordningsbot för flera straffet höjs.

brott. Om särskilda skäl

föreligga, äger riksåklagaren

uppdraga åt statsåklagare att i

fråga om vissa brott bestämma

beloppet för ordningsbot.

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Föreläggande av ordningsbot får Finner den som utfärdat sådant

icke utfärdas, bötesföreläggande som avses i 5 §

 om den misstänkte förnekar första stycket andra meningen i

gärningen, omedelbart samband med att

 om i föreläggandet ej upptagas föreläggandet utfärdats och

alla brott av den misstänkte, godkänts att föreläggandet

vilka enligt polismannens innehåller en uppenbar oriktig-

vetskap föreligga till het, och avser denna annat än

bedömning, eller att bötesbeloppet är för lågt, får

 om det föreligger anledning den utfärdande tjänstemannen, om

att antaga att talan om det kan ske genast, utan hinder

enskilt anspråk kommer att av 4 § andra stycket bereda den

föras. misstänkte tillfälle att stryka

 Föreläggande bör ej utfärdas, om över godkännandet. Sker detta,

det i annat fall kan antagas skall föreläggandet återkallas.

vara påkallat att åklagare prövar Ett nytt föreläggande får därefter

fråga om strafföreläggande eller utfärdas.

åtal för brottet.

--------------------------------------------------------------------

16 §

 Föreläggande av ordningsbot

avfattas skriftligen och

undertecknas av polismannen.

 Föreläggande bör utfärdas i den

misstänktes närvaro, varvid den

misstänkte skall erhålla

tillfälle att omedelbart

godkänna föreläggandet.

 Om föreläggande utfärdas i den

misstänktes frånvaro eller om

misstänkt, som är närvarande när

föreläggande utfärdas, behöver

rådrum, får polismannen

tillställa honom föreläggandet för

senare ställningstagande till

frågan om godkännande.

--------------------------------------------------------------------

17 §

 Bestämmelserna i 6 § andra

stycket 1, 2 och 4 samt i 7,

9, 11 och 12 a §§ gäller även i

fråga om föreläggande av ord-

ningsbot. Vad som sägs om

åklagare i 12 a § skall därvid i

stället avse polisman.

--------------------------------------------------------------------

18 §

Finner polisman i omedelbart

samband med att föerläggande av

ordningsbot utfärdats och

godkänts, att föerläggandet inne-

håller uppenbart oriktighet,

och avse denna annat än att

ordningsbotsbeloppet är för lågt,

får polismannen, om det kan ske

genast, utan hinder av 3 §

andra stycket bereda den miss-

tänkte tillfälle at stryka över

godkännandet. Sker detta, skall

föreläggandet återkallas. Nytt

föreläggande får därefter utfärdas.

--------------------------------------------------------------------

19 §

 Godkännes föreläggande av

ordningsbot sedan åklagaren

utfärdat stämning eller stäm-

ningsansökan, är godkännandet

utan verkan. Sker godkännandet

sedan strafföreläggande ut-

färdats, är godkännandet också

utan verkan, om icke den åkla-

gare som utfärdat strafföre-

läggandet förklarar, att godkän-

nandet skall gälla, och åter-

kallar strafföreläggandet.

--------------------------------------------------------------------

20 §

 Regeringen äger förordna, att

föreläggande av ordningsbot får

utfärdas även av åklagare och

tulltjänsteman. De bestämmelser

i detta kapitel som gälla

polisman äga motsvarande

tillämpning beträffande den som

avses med sådant förordnande.

 Denna lag träder i kraft den

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 48 kap. 2, 4 och 10 §§, 59 kap. 7 § rättegångsbalken

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

48 kap.

2 §3

--------------------------------------------------------------------

 Föreläggande enligt detta Strafföreläggande enligt detta

kapitel innebär att den miss- kapitel innebär att den miss-

tänkte till godkännande omedel- tänkte till godkännande omedel-

bart eller inom viss tid bart eller inom viss tid

föreläggs ett bötesstraff, föreläggs ett bötesstraff efter

fastställt vid strafföreläggande vad åklagaren anser att brottet

efter vad åklagaren anser att bör föranleda eller villkorlig

brottet bör föranleda och vid dom eller sådan påföljd i förening

föreläggande av ordningsbot med böter. Av 5 a § framgår att

efter vad som bestäms enligt 14 ett strafföreläggande också får om-

§. fatta ett enskilt anspråk som

 Är brott förenat med egendoms avser betalningsskyldighet.

förverkande, annan sådan särskild Föreläggande av ordningsbot

rättsverkan eller särskild enligt detta kapitel innebär att

rättsverkan i form av avgift den misstänkte till godkännande

enligt lagen (1994:419) om omedelbart eller inom viss tid

brottsofferfond, skall också föreläggs ett bötesstraff efter

denna föreläggas den misstänkte vad som bestäms enligt 14 §.

till godkännande. Av 5 a § fram- Är brott förenat med egendoms

går att ett strafföreläggande förverkande, annan sådan särskild

också får omfatta ett enskilt rättsverkan eller särskild

anspråk som avser betalnings- rättsverkan i form av avgift

skyldighet. enligt lagen (1994:419) om

 brottsofferfond, skall också

 denna föreläggas den misstänkte

 till godkännande.

4 §4

--------------------------------------------------------------------

 Strafföreläggande får utfärdas Bötesstraff får föreläggas genom

beträffande brott, för vilket strafföreläggande be-träffande

böter ingår i straffskalan, dock brott, för vilket böter ingår i

inte normerade böter. straffskalan, dock inte

 normerade böter.

 Villkorlig dom eller sådan

 påföljd i förening med böter får

 föreläggas genom strafföre-läggande

 i fall då det är uppenbart att

 påföljden skall bestämmas på sådant

 sätt.

 Det finns särskilda bestämmelser om strafföreläggande för brott som har

begåtts av någon som är under arton år.

10 §5

--------------------------------------------------------------------

 Skriftligt godkännande av Skriftligt godkännande av

strafföreläggande får i den miss- strafföreläggande, som inte avser

tänktes ställe lämnas av den som villkorlig dom, får i den

är ombud för honom, om det till misstänktes ställe lämnas av den

åklagaren inges fullmakt i som är ombud för honom, om det

original. Fullmakten skall, till åklagaren inges fullmakt i

utöver vad som följer av 12 original. Fullmakten skall, ut-

kap., innehålla över vad som följer av 12 kap.,

 innehålla

 1. förklaring att ombudet har rätt att godkänna strafföreläggande på den

misstänktes vägnar,

 2. uppgift om det brott som godkännandet får avse, varvid skall anges brottets

art samt tid och plats för dess begående, samt

 3. uppgift om den högsta bötespåföljd, den särskilda rättsverkan och det

enskilda anspråk som den misstänkte är villig att godta.

 Har sådan fullmakt getts in till åklagaren, får ombudet motta handlingar i

saken på den misstänktes vägnar.

59 kap.

7 §6Den som vill klaga på strafföreläggande skall göra detta skriftligen.

Skrivelsen skall ges in till tingsrätt som kunnat ta upp åtal för brottet.

--------------------------------------------------------------------

 Skrivelsen skall ha kommit Skrivelsen skall ha kommit in

in till tingsrätten inom ett år till tingsrätten inom ett år

efter det att åtgärd för efter det att åtgärd för

verkställighet av föreläggandet verkställighet av föreläggandet

företogs hos den misstänkte. I företogs hos den misstänkte. Om

fråga om handläggningen skall 52 föreläggandet inte avser någon

kap. 2, 3 och 5-12 §§ tillämpas. annan brottspåföljd än villkorlig

Bestämmelse som avser hovrätt dom räknas tiden från prövotidens

gäller därvid i stället början. I fråga om handläggningen

tingsrätten. skall 52 kap. 2, 3 och 5-12 §§

 tillämpas. Bestämmelse som avser

 hovrätt gäller därvid i stället

 tingsrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

3 Senaste lydelse 1994:1412.

4 Senaste lydelse 1994:1412.

5 Senaste lydelse 1994:1412.

6 Senaste lydelse 1994:1034.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser

om unga lagöverträdare

 Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om

unga lagöverträdare skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 §1

--------------------------------------------------------------------

 Åklagaren får, trots de För brott som har begåtts av

begränsningar som gäller enligt någon som inte har fyllt arton år

48 kap. 4 § första stycket första gäller i fråga om strafföre-

meningen rättegångsbalken, ut- läggande följande i stället för

färda strafföreläggande för brott bestämmelserna i 48 kap. 4 §

som har begåtts av någon som första stycket rättegångsbalken.

inte har fyllt arton år, om det Bötesstraff får föreläggas, om det

kan antas att den unge, om åtal kan antas att den unge, om åtal

hade väckts, skulle ha dömts hade väckts, skulle ha dömts

endast till böter. Därvid skall endast till böter. Därvid skall

åklagaren beakta de särskilda åklagaren beakta de särskilda

regler enligt vilka rätten kan regler enligt vilka rätten kan

döma till lindrigare straff än döma till lindrigare straff än

det är föreskrivet för brottet. det är föreskrivet för brottet.

 Villkorlig dom får inte

 föreläggas.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1760.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-09-10

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Stig von Bahr,

justitierådet Bengt Lambe.

Enligt en lagrådsremiss den 22 augusti 1996 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i rättegångsbalken,

 2. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga

lagöverträdare.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Thomas Rolén.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Allmänna synpunkter

Under remissbehandlingen av Åklagarutredningens betänkande Ett reformerat

åklagarväsende (SOU 1992:6) framfördes, bl.a. från hörda domstolar, stark kritik

mot den del av utredningens förslag som innebar att det skulle öppnas en

möjlighet för åklagare att, inom ramen för institutet strafföreläggande,

förelägga villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Vad som

därvid framhölls var bl.a. att förslaget inte kunde godtas ur

rättssäkerhetssynpunkt. Eftersom villkorlig dom utgör ett alternativ till

fängelse var det därtill fråga om ställningstaganden som borde göras av domstol.

Det befarades också att reformen kunde få negativa verkningar på den enskildes

syn på allvaret i olika lagstridiga handlingssätt. (Prop. 1994/95:23 s 98).

 Vid sitt ställningstagande till nämnda förslag anförde den dåvarande

regeringen bl.a., att villkorlig dom är en påföljd på fängelsenivå, att fängelse

skall ådömas endast när annan påföljd inte kan komma i fråga samt att den

föreslagna ordningen därför skulle innebära en principiellt betydelsefull

förskjutning av tyngdpunkten i rättskipningen från domstolarna till åklagare.

Det framhölls vidare att det ur kriminalpolitisk synpunkt finns ett värde i att

påföljden i dessa fall, som ofta gäller förstagångsförbrytare, åläggs av

domstol. För den händelse villkorlig dom kunde föreläggas genom

strafföreläggande - vilket institut hittills använts endast vid vad som

uppfattats som inte alltför allvarliga lagöverträdelser - fanns en påtaglig risk

att reformen skulle kunna få negativa verkningar i fråga om den enskildes syn på

allvaret i olika lagstridiga handlingssätt och därmed för moralbildningen i

samhället. Regeringens slutsats var därför att utredningens förslag i denna del

inte skulle genomföras. (A prop. s. 101).

 Enligt Lagrådets mening är de invändningar och betänkligheter som sålunda

anförts mot Åklagarutredningens förslag i denna del i allt väsentligt

fortfarande bärkraftiga.

 Förevarande förslag skiljer sig på så sätt från det tidigare övervägda att ett

undantag nu gjorts för brott som begåtts av någon som ännu inte fyllt aderton

år. Eftersom det finns anledning räkna med att en rätt betydande del av

 målgruppen för den föreslagna reformen kommer att bestå av lagöverträdare i

åldern 18-21 år kan till nyss återgivna invändningar fogas det konstaterandet,

att reformen i vissa hänseenden även torde stå i mindre god överensstämmelse med

regleringen i och avsikterna bakom de ändringar i lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträdare som vidtogs 1994 (SFS 1994:1760).

 Mot bakgrund av vad som i lagrådsremissen anförts om de skäl som nu likväl

talar för en reform av detta slag - främst då behovet av en effektiv användning

av befintliga resurser för brottsbekämpningen samt att ordningen ger möjlighet

till snabbare reaktioner på ifrågavarande lagöverträdelser - vill Lagrådet

likväl inte motsätta sig att det remitterade förslaget läggs till grund för

lagstiftning.

Särskilda synpunkter beträffande de remitterade lagförslagen

Under ärendets föredragning i Lagrådet har upplysts att möjligheten att

förelägga villkorlig dom förutsätter att åklagaren gör den bedömningen att

rätten uppenbarligen skulle vid ett åtal välja ett sådant påföljdsalternativ;

det är alltså fråga om ett hypotetiskt prov från åklagarens sida.

 Lagrådet - som ej har någon invändning mot den valda lösningen - anser att 48

kap. 4 § andra stycket bör avfattas på ett sätt som klart återger den angivna

förutsättningen. Detta kan ske genom att påföljden skall bestämmas på sådant

sätt ersätts med rätten skulle döma till sådan påföljd .

 Lämpligen bör den inledande presentationen i 48 kap. 2 § av

strafföreläggandets innebörd utformas så att den vad gäller villkorlig dom

refererar till förutsättningarna i 48 kap. 4 §. Lagrådet föreslår att eller

villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter ersätts med en

självständig mening: Under förutsättningar som anges i 4 § andra stycket får

strafföreläggande avse villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter .

 Vad gäller frågan om samspelet mellan 48 kap. och bestämmelserna i 34 kap. om

sammanträffande av brott görs i lagrådsremissen gällande att reglerna i 34 kap.,

som anger rätten som den som beslutar i en sammanträffandesituation, utesluter

att strafföre läggande då används. Enligt Lagrådet kan förekomsten av ordet

 rätten ej tilläggas den angivna innebörden. Med den utsträckning av

strafföreläggandets tillämpningsområde som nu görs till villkorlig dom synes en

möjlighet inrymmas för åklagaren att förelägga villkorlig dom som särskild

påföljd enligt 34 kap. 1 § första stycket 2. Är lagstiftarens avsikt att

strafföreläggande då skall vara uteslutet bör andra stycket i 48 kap. 4 §

kompletteras. Enligt Lagrådets mening saknas det dock - mot bakgrund av kravet

på att påföljdsvalet är självklart - egentlig anledning att särreglera den

angivna situationen.

 När det gäller lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga

lagöverträdare saknas behov av den föreslagna ändringen. Den särreglering som

åsyftas för de yngsta lagöverträdarna, nämligen förbud att använda

strafföreläggande avseende villkorlig dom, kan med fördel tas in i 48 kap. 4 §

andra stycket som en andra mening: Vad nu sagts gäller dock icke beträffande

brott som har begåtts av någon som inte har fyllt arton år .

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996:97:8 Utökad användning av

strafföreläggande.