Regeringens proposition 1990/91:25

med förslag om tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Prop. 1990/91:25

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 1 november 1990 for de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Allan[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås utgifter m.m. på tilläggsbudget I till statsbud­geten för innevarande budgetår. De anslag som begärs uppgår till 1 440 milj.kr. Av detta belopp avser den största delen, 550 milj.kr. en engångs­vis kapitaltransaktion i form av teckning av aktier i Statens Bostadsfinan­sieringsaktiebolag, SBAB. 413 milj.kr. är engångsbelopp i övrigt varav 347 milj.kr. avser bidrag till uppförande av en ny musikteater i Göteborg. Närmare 398 milj.kr. avser effekter av riksdagsbeslut, bl.a. bidrag till drift och underhåll av statskommunvägar med 297 milj.kr. samt bidrag till vissa studiesociala ändamål med 89 milj.kr. Tidigare slutna avtal medför en ökning av utgifterna med 74 milj.kr., av vilka bidrag till Statshälsan svarar för 59 milj.kr.

Av det samlade beloppet på regeringens förslag till tilläggsbudget I är två tredjedelar, 963 milj.kr., engångsvisa anslagsökningar. Utgiftsökningar till följd av propositionen ryms inom ramen för en ansvarsfull finanspoli­tik.

Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den I november 1990        Prop. 1990/91:25

Närvarande: statsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Johans­son,[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, G.[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag om tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

Regeringen har i proposition 1990/91:16 om teckning av kapitalandel i Europeiska banken för åtemppbyggnad och utveckling föreslagit riksdagen att på tilläggsbudget till statsbudgeten för innevarande budgetår anvisa 525 milj.kr. för detta ändamål. Vidare har regeringen i proposi­tion 1990/91:34 om bostadsfmansiering föreslagit riksdagen att på tilläggsbudget till statsbudgeten anvisa 500 milj.kr. till investeringsbidrag för bostadsbyggande. I samma proposition föreslår också 15 milj.kr. till information och utbildning m.m., samt 5 milj.kr. till fonden för kreditgarantier för bostäder.

De ytterligare medelsbehov utöver gällande statsbudget som nu kan överblickas och andra frågor som bör tas upp i detta sammanhang bör sammanfattas i en gemensam proposition angående utgifter på tilläggs­budget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91. Denna proposition bör föreläggas riksdagen nu. Skulle anslagsframställningar dämtöver på tilläggsbudget för innevarande budgetår visa sig ofrånkomliga bör dessa föreläggas riksdagen vid en senare tidpunkt.

Statsråden föredrar frågor om förslag till anslag m.m. på tilläggsbud­get I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91. Anförandena redovisas i underprotokollen för resp. departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] avslutar:

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att besluta om anslag på tilläggsbudget I till statsbudgeten för

budgetåret 1990/91 och vidta åtgärder i enlighet med de förslag som

föredragandena har lagt fram.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Regeringen beslutar vidare att de anföranden som redovisas i underpro-    Prop. 1990/91:25 tokollen och en sanmianställning över de anslag som regeringen begär skall bifogas propositionen enligt följande:

Justitiedepartementet

Bilaga

1

Kommimikationsdepartementet

Bilaga

2

Finansdepartementet

Bilaga

3

Utbildningsdepartementet

Bilaga

4

Jordbruksdepartementet

Bilaga

5

ArbeLsmarknadsdepartementet

Bilaga

6

Industridepartementet

Bilaga

7

Civildepartementet

Bilaga

8

Anslagsförteckning

Bilaga

9

Justitiedepartementet

Pp. 1990/91:25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990 Föredragande: statsrådet Freivalds

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Andra huvudtiteln

E. Kriminalvården

E 5. Engångsanskaffning av inventarier m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsmbrik anvisats ett reservationsanslag på 25 200 000 kr. Vid budgetårets ingång farms en behållning på avrundat 668 805 kr. Medel för utmstning av vissa pågående objekt kommer att krävas tidigare än som beräknades i budgetpropositionen 1990. Detta gäller bland aimat ett nytt häkte i Karlskrona och ett utbyte av telefonväxeln vid kriminalvårdsstyrelsen. Det sammanlagda anslagsbeloppet bedöms numera som otillräckligt. Jag förordar därför att anslaget räknas upp med 6 milj. kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Engångsanskaffning av inventarier m.m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 6 000 000 kr.

Kommunikationsdepartementet

''pP- ' '-25

Bilaga 2 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

Föredragande: statsrådet G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Sjätte huvudtiteln

A. Kommunikationsdepartementet

[ 1 ]A 2. Utredningar m.m.

Under anslaget A 2. Utredningar m. m. har i statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisats ett reservationsanslag på 3 900000 kr. Vid utgången av budgetåret 1989/90 fanns på anslaget en reservation på 1473 589 kr. Under budgetåret 1990/91 har utredningsverksamheten ökat som en följd av det intensifierade förhandlingsarbetet mellan Danmark och Sverige om en regeringsöverenskommelse att uppföra en fast förbindelse över Öre­sund. Kostnaderna för detta arbete avses att senare avräknas mot de intäkter Öresundsbron kommer att generera. Vidare behövs ytterligare medel för utredningar i anslutning till de förslag som förelades riksdagen i våras i den näringspolitiska propositionen om utveckling av vissa kommu­nikationer m. m. Jag beräknar det ytteriigare medelsbehovet till 10 700000 kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

all till Utredningar m. m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 10700000 kr.

B. Vägväsende

[2]B 5. Bidrag till drift och underhåll av statskommunvägar

I statsbudgeten för budgetåret 1990/91 har anvisats ett reservationsanslag om 595000000 kr. (prop. 1989/90:88, bil. 2, TU27, rskr. 325).

Från delta anslag lämnas driftbidrag till statskommunvägar samt väg-och gatuanläggningar för kollektiv persontrafik m. m.

Trafikutskottet konstaterade i betänkandet (1989/90:TU 27) Trafikens infrastmktur med anledning av regeringens proposition (1989/90:88) Vis­sa näringspolitiska frågor att uppgift saknades i propositionen om det bidragsbelopp som avsågs utbetalas till kommunema för bidragsåret 1991.

Utskottet konstaterade att det belopp som enligt 1989 års budgetproposi- Prop. 1990/91:25 tion avsågs utbetalas till kommunema för bidragsåret 1990 uppgick till Bilaga 2 696,3 milj. kr. Detta belopp täcker 60% av det totala bidragsunderlaget. Utskottet ansåg att denna bidragsnivå borde vara i stort sett oförändrad under bidragsåret 1991. Det totala bidragsbeloppet till kommunema för nämnda bidragsår borde därför uppgå till 746 milj. kr. Utskottet konstate­rade därefter att denna ökning av bidragsbeloppet inte då krävde någon höjning av den av regeringen föreslagna medelsanvisningen, men att den skulle komma att få återverkan på anslagsberäkningen för kommande år.

Föredragandens överväganden

Regeringen medgav i regeringsbeslut den 28 juni 1990 att vägverket skulle få disponera 141,9 milj. kr. ur 1991 års anslag att användas för år 1990. Detta innebär att vägverket för år 1990 disponerar 700 milj. kr. Då riksdagen fastställt bidragsnivån för år 1991 till 746 milj. kr. bör de ianspråktagna reservationsmedlen för år 1990 nu återställas.

Då riksdagen beslutat att vägverket för år 1991 disponerar 750 milj. kr. måste ytterligare medel tillföras anslaget. För år 1991 uppgår medelsbe­hovet i enlighet med riksdagens beslut till sammanlagt 296,9 milj. kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag till drift och underhåll av statskommunvägar på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 296900000 kr.

Finansdepartementet

Prop. 1990/91:25

Bilaga 3 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Sjunde huvudtiteln

G. Övriga ändamål

[1] G 8. Teckning av aktier i Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag, SBAB

Något anslag för detta ändamål fiims inte upplaget i statsbudgeten för budgetåret 1990/91.

Statens Bostadsflnansieringsaktiebolags, SBAB, verksamhet

Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag, SBAB lånar sedan 1985 ut medel för bostadsändamål. Utlåningen är författningsreglerad och lånebesluten fattas av de statliga lånemyndighetema, dvs. i huvudsak länsbostadsnänm-dema. SBAB är skyldigt att lämna de bostadslån som lånemyndighetema beslutar om. En närmare redogörelse för vilka lån som finansieras av SBAB finns i budgetpropositionen 1990/91:100 bil. 13 s. 19-20.

Utlåningen finansieras genom upplåning på den allmänna kredit­marknaden i Sverige och utomlands.

SBAB har fr.o.m. den 1 juli 1989 också tagit över ansvaret för förvalt­ningen av de statliga bostadslån som före bolagels tillkomst finansierades direkt över statsbudgeten. I takt med att förfellna räntor och amorteringar flyter in levereras dessa medel av SBAB till statsverket.

Fr.o.m. den 1 januari 1990 kan alla låntagare som har anslagsfman-sierade lån få dessa lån ersatta med SBAB-lån. Inlösen av anslagslån är obligatorisk när en fastighet byter ägare och i vissa andra fall t.ex. vid en ombyggnad som sker med stöd av ett räntesubventionerat lån (prop. 1988/89:89, BoUlO, rskr. 139). När ett ersättningslån betalas ut löses det statliga lånet med inleverans till staten som följd.

Om de inlösta lånen är förenade med räntebidrag och låntagaren vill vara kvar i räntebidragssystemet kan endast SBAB svara för ersättnings­lån. I övriga fall kan ersättningslån lämnas av SBAB eller andra långivare.   T.o.m.   september  1990 hade SBAB  levererat  in ca 390

milj.kr. till statsverket, varav 70 milj.kr. avsåg ersätlningslån som SBAB   Prop. 1990/91:25 hade lämnat i konkurrens med andra långivare. Ersättningslåneverksam-   Bilaga 3 heten beräknas under 1990 uppgå till ca 1 500 milj.kr.

Den statliga lånestocken, som per den 31 december 1989 uppgick till knappt 63 000 milj.kr., beräknas minska med 4 000 - 5 000 milj.kr. per år på gmnd av amorteringar och obligatorisk inlösen av lån. Till detta kommer en volymmässigt svårbestämbar minskning på gmnd av frivilliga ersätlningslån. Vilka framtida volymer dessa lån kan få bestäms bl.a. av hur den statliga bosladslåneräntan sätts i förhållande till utvecklingen av marknadsräntan.

SBAB drivs som ett självständigt aktiebolag med krav på marknads­mässig avkastning. Bolagels ackumulerade överskott uppgick per den 31 december 1989 till 554 milj.kr.

Utlåningen, som per den 31 december 1989 uppgick till drygt 43 000 milj.kr, beräknas under 1990 öka med ca 18 000 milj.kr. och under 1991 med mer än 20 000 milj.kr.

SBAB:s aktiekapital uppgår för närvarande till 50 milj.kr. och de obeskattade reserverna till 554 milj.kr. Till detta kommer en garantifond beslående av en av staten utfärdad garantiförbindelse på 1 500 milj.kr.

Nya kapitaltäckningsregler

Den 1 tebmari 1990 trädde nya kapitaltäckningsregler i kraft. Dessa gäller också för SBAB. Enligt utfärdade övergångsbestämmelser får det ske en successiv uppbyggnad av kapitalbasen fram till utgången av år 1992. De nya kraven innebär bl.a. att den statliga garantiförbindelsen inle längre får räknas in i kapitalbasen och att SBAB, i likhet med andra kreditinstitut, behöver en avsevärt utökad kapitalbas.

'Kapitalbasen får innehålla dels primärt kapital, dels supplementärt kapital. Som primärt kapital räknas aktiekapital, reservfond, andra beskattade reserver och 70 % av vissa obeskattade reserver. I det supplementära kapitalet får ingå, upp till 50 % av det primära kapitalel, vissa förlagslån och liknande.

Av SBAB:s rapport till bankinspektionen per den 30 april i år framgår att behovet av tillskott till kapitalbasen per della datum, för att nå upp lill den nivå som föreskrivs fr.o.m. år 1993, uppgick till ca 775 milj.kr. Vid närmast följande rapportfillfälle, den 31 augusti, uppgick motsvarande behov till ca 700 milj.kr. Minskningen beror på att bolaget under mellantiden förstärkt det supplementära kapitalet genom alt i maximal utsträckning ta upp förlagslån. Behovet av tillskott per den 31 december 1990 beräknas uppgå till ca 850 milj.kr.

Föredragandens överväganden

Det är med hänsyn till del anförda uppenbart att SBAB:s kapitalbas måste förstärkas. Delta bör ske i form av en nyemission av aktier vilket innebär en förstärkning av det primära kapitalet. Ökningen bör enligt min mening

ges en sådan volym att det primära kapitalet, tillsammans med det ökade   Prop. 1990/91:25 utrymme som härigenom skapas för en ökning av det supplementära   Bilaga 3 kapitalet och de vinster bolaget i framtiden kan generera, leder till att de nya kapitaltäckningskraven kan uppfyllas under en längre tid.

Jag föreslår därför att regeringen bemyndigas att teckna nya aktier i SBAB för upp till 550 milj. kr. Teckning bör ske till överkurs så att avsättning kan ske till reservfonden.

Eftersom SBAB omfattas av de kapitaltäckningsregler jag nu har redogiorl för är de uttalanden om upplåningsrätt som gjordes i prop. 1983/84:90 s. 45 inte längre aktuella.

Jag anser det viktigt all i della sammanhang framhålla att det förslag som har lämnats i prop. 1990/91:34 om ny bostadsfmansiering m.m. inle medför några ändringar i fråga om behovet av att förstärka bolagels kapitalbas. Jag vill också framhålla alt det bör ställas samma lönsamhets­krav på SBAB som på andra bostadsinslitul.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

all till teckning av aktier i Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag, SBAB på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 550 000 000 kr.

[2] Höjning av garantiram för nordiska projektinvesteringslån

Nordiska investeringsbankens projektinvesleringslån etablerades genom ett beslut av Nordiska Ministerrådet (samarbetsministrama) 1982. Ministerrådet angav all låneordningens primära målsättning skulle vara atl stödja nordisk projektexport. Lånen ges på kommersiella villkor till medelinkomslländer med tillfredsställande kredilvärdighel. Samfinansie­ring sker ofta med Världsbanken eller med de regionala utvecklingsban-kema.

Särskilda garantier från NIBs medlemsländer täcker 90% av kreditris­ken. De betalningsförseningar som hittills har drabbat låneordning har varit myckel begränsade. Någol i anspråkstagande av medlemsländemas garantier har inte varit aktuellt.

Ministerrådet beslutade 1986 att fördubbla utlåningsramen till 700 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR), motsvarande omkring 5,6 miljarder kronor. Sveriges garantiåtagande kom därmed att uppgå till 247,6 miljoner SDR eller ca 2 miljarder kronor. NIB bedömer att låneramen kommer att vara fullt utnyttjad under 1990.

På Nordiska Rådets 38:e session antogs efter förslag från Nordiska Ministerrådet en rekommendation om en höjning av låneramen med minst 300 miljoner SDR.

De nordiska samarbetsministrama beslöt den 2 mars   1990 - med

förbehåll för nationella parlamentsbeslut - all höja beloppsramen för   Prop. 1990/91:25

nordiska projektinvesleringslån från 700 lill 1 000 miljoner SDR, saml   Bilaga 3

all vidta nödvändiga ändringar i NIBs stadgar.  Samarbetsministrama

fömtsatte vid sitt beslut att ikraftträdandet skulle kunna ske den 1 januari

1991.

Efter höjningen skulle Sveriges garantiansvar komma att uppgå till 347 765 000 SDR, vilket motsvarar omkring 2,8 miljarder kronor.

Föredragandens överväganden

Projektinvesteringslånen har visat sig vara ett värdefullt instmment i NIBs verksamhet. Efterfrågan på lån kan väntas bli fortsatt hög, inte minst vad gäller länder i Öst- och Centraleuropa. Risken att med­lemsländemas garantiförpliktelser behöver tas i anspråk måste bedömas som liten. Jag föreslår därför att det av de nordiska samarbetsministrama fattade beslutet om en höjning av låneramen för projektinvesleringslån biträds och att Sveriges garantiåtagande ökas från 247 595 000 SDR till 347 765 000 SDR.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna att Sveriges garantiförbindelse för Nordiska in­vesteringsbankens projektinvesteringslån ökas från 247 595 000 särskilda dragningsrätter till 347 765 000 särskilda dragningsrätter.

10

Utbildningsdepartementet

pp- 

 "'' 

Bilaga 4 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudget för budgetåret 1990/91

Åttonde huvudtiteln

C. Vuxenutbildning

[1]C 5. Undervisning för invandrare i svenska språket m. m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsmbrik anvisats ett förslagsanslag på 277 316000 kr.

Från detta utgår statsbidrag för gmndläggande svenskundervisning och påbyggnadsundervisning i svenska för vuxna invandrare.

Föredragandens överväganden

Genom beslut den 21 juni 1990 medgav regeringen att statsbidraget för påbyggnadsundervisning i svenska för invandrare inom studieförbund efter den 1 januari 1990 fick utgå med 18 kr. per studietimme utöver vad som tidigare medgivits. Kostnaden för detta beräknas till 1 685000 kr.

Genom beslut den 14 juni 1990 medgav regeringen att statsbidraget i påbyggnadsundervisning i svenska för invandrare inom studieförbund får utgå med med 355 kr. per studietimme, vilket är en höjning med 22 kr. utöver det belopp som tidigare redovisats för riksdagen (prop. 1989/90:102, s. 23, UbU27, rskr. 279). Kostnaden för denna höjning av statsbidraget beräknas till 4 119000 kr.

Genom dessa regeringsbeslut får studieförbunden en genomsnittlig täck­ning för ökade löner för cirkelledare enligt avtal som slutits mellan Folk­bildningsförbundet och Svenska facklärarförbundet.

Hemställan

Jag hemstäffer att regeringen bereder riksdagen tillfälle

att ta del av vad regeringen beslutat i fråga om höjning av stats­bidraget för påbyggnadsundervisning i svenska för invandrare inom studieförbund för budgetåren 1989/90 och 1990/91.

11

E. Forskning och forskarutbildning

Prop. 1990/91:25

[2]E 26. Vissa bidrag till forskningsverksamhet

1 statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsmbrik förts upp ett reservationsanslag på 17 931000 kr.

Under anslaget beräknas det statliga bidraget till Vetenskapsakademien och till de svenska instituten i Rom, Athen och Istanbul.

Regeringen har i prop. 1989/90:90 (s. 28 och 333, UbU 25, rskr. 328) aviserat sin avsikt att senare återkomma till riksdagen beträö"ande det svenska forsknings- och utvecklingssamarbetet med Sovjetunionen. Jag föreslår nu, i överensstämmelse med vad som redovisades i propositionen, att resursema för det bilaterala forsknings- och utvecklingssamarbetet med Sovjetunionen förstärks med 10 milj.kr. fr.o.m. innevarande budgetår.

Vetenskapsakademien redovisade i januari 1990 en på regeringens upp­drag genomförd utredning rörande formema för det svensk-sovjetiska forskningssamarbetet. I utredningen föreslog akademien att samarbetet skulle vidgas och fördjupas bl. a. genom utökat stöd till gemensamma forskarinitierade forskningsprojekt. Utredningsförslagen har diskuterats med berörda forskningsplanerande och finansierande organ och akademi­en har under våren och sommaren 1990 förhandlat med den sovjetiska vetenskapsakademien om ett nytt avtal om forskningssamarbete baserat bl. a. på slutsatserna i den nyss nämnda utredningen och de förda diskus-sionema. Akademien redovisar i en skrivelse den 7 september 1990 att enighet nåtts om ett förslag till avtal som skall godkännas av berörda regeringar. Regeringen kommer att i annat sammanhang la ställning här­till.

De senaste årens utveckling i Sovjetunionen har inneburit att fömtsätt­ningama för ett ökat forskningssamarbete förbättrats väsentligt. Sovjet­unionen liksom övriga öststater har på en rad områden markerat sin vilja till etl närmare samarbete, både med Sverige och andra västeuropeiska länder. Miljösituationen i ländema mnt Östersjön innebär exempelvis att behovet av gemensamma forskningsinsatser för att övervaka utvecklingen och lägga en gmnd för olika miljöåtgärder är stort. Förändringama i Östeuropa har också inneburit utökade kontakter på samhällsforsknings­området.

En rad initiativ till ökat samarbete har tagits på skilda nivåer. Av särskilt intresse är alla de initiativ som tagits av enskilda forskare vid universitet och högskolor. Den förstärkning som jag nu föreslår bör i väsentlig grad inriktas på alt stödja sådana lokala initiativ. Med hänvisning till att samarbetet bör avse flertalet grundforskningsområden liksom tillämpad forskning inom olika områden, t. ex. miljö och areella näringar är det lämpligt att akademien i samråd med forskningsråd och övriga akademier fördelar medlen utan särskilda bindningar till discipliner och använd­ningsområden.

Den föreslagna modellen med ett bilateralt avtal och att Vetenskapsaka­

demien disponerar medel för samarbete bör ses som en övergångslösning i

avvaktan på att samarbetet i framtiden skall kunna bedrivas i samma

12

obundna former som råder för forskningssamarbetet mellan västvärldens    Prop. 1990/91:25

forskare.

Bilaga 4

Riksdagen har till följd av regeringens förslag i prop. 1989/90:90 anvisat 13298000 kr. i bidrag till Vetenskapsakademien för budgetåret 1990/91. Bidraget till Vetenskapsakademien bör till följd av vad jag anfört ökas med 10000000 kr. för bilateralt forskningssamarbete med Sovjetunionen.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Vissa bidrag lift forskningsverksamhet på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsan­slag på 10 000 000 kr.

[3]Fråga om rätten att besluta om vite enligt pliktexemplarslagen

Genom lagen (1990:895) om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar ändrades bl. a. 25 § på så sätt att vitesföreläggande mot den som åsidosätter skyldigheten att lämna pliktex­emplar kan meddelas av arkivet för ljud och bild. Ändringen träder i krafl den 1 januari 1991. Tidigare föreskrevs att föreläggande kunde meddelas av den myndighet som regeringen bestämmer. I förordningen (1978:779) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar har den befogenheten hittills tillagts kungl. biblioteket och arkivet för ljud och bild, vardera myndigheten inom sitt ansvarsområde. Kungl. bibliotekets rätt att förelägga vite bör beslå. Därför föreslås att viten liksom tidigare skall kunna beslutas av den myndighet som regeringen bestämmer.

Inom utbildningsdepartementet har upprättats ett förslag till lag om ändring i lagen (1990:895) om ändring i lagen (1978:487) om pliktex­emplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar. Förslaget bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 4.1.

Lagförslaget rör i och för sig sådant ämne som avses i 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. Enligt min mening skulle emellertid ett yttrande av lagrådet sakna betydelse på grund av frågans beskaffenhet. Lagrådets yttrande bör därför inle inhämtas.

Det är av vikt att ändringen sker innan den tidigare ändringen träder i kraft.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

alt anta förslaget till lag om ändring i lagen (1990:895) om änd­ring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar.

13

F.  Studiestöd m. m.

Prop. 1990/91:25

[4]F3. Studiehjälp m. m.

Bilaga 4

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsmbrik förts upp ett förslagsanslag på 2 650600000 kr. Genom beslut den 14 juni 1990 om regleringsbrev för budgetåret 1990/91 avseende anslag till studie­stöd har regeringen föreskrivit att högst 293 200000 kr. av detta belopp får utbetalas till länshuvudmännen enligt lagen (1978:438) om huvudmanna­skap för viss kollektiv persontrafik. Som villkor för utbetalning gäller alt länshuvudmännen åtar sig ansvaret för studiehjälpsberättigade elevers resor enligt förordningen (1983:599) om statsbidrag till vissa elevresor.

Föredragandens överväganden

Elever som studerar på gymnasial nivå har rätt till fria resor till och från skolan om avståndet mellan hemmet och skolan är minst sex kilometer. Elevresorna finansieras med ett särskilt statsbidrag som fördelas av centra­la studiestödsnämnden (CSN) till resp. länstrafikhuvudman under fömt­sättning att denne ombesörjer att de berörda eleverna får gratis resor. Verksamheten fömtsätter alltså att staten och länstrafikhuvudmännen är överens om villkoren för statsbidraget.

Riksdagen har beslutat att persontransporter skaff beläggas med mervär­desskatt fr.o. m. den 1 januari 1991. Länstrafikhuvudmännens kostnader kommer därför att öka i motsvarande grad. CSN har i en skrivelse den 19 september 1990 bl.a. begärt att länstrafikhuvudmännen kompenseras för ökade utgifter för mervärdesskatt under innevarande budgetår. Med hän­syn lill att mervärdesskatten inte vägdes in vid fördelningen av statsbidra­get för innevarande budgetår och mot bakgmnd av att verksamheten fömtsätter en form av avtal, delar jag CSN:s uppfattning i denna fråga. Jag föreslår därför att det särskilda statsbidraget räknas upp med 36,7 milj. kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

all till Studiehjälp m. m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 36 700000 kr.

[5]F 7. Bidrag till vissa studiesociala ändamål

Under denna mbrik har ett förslagsanslag på 17474000 kr. anvisats för budgetåret 1990/91.

Föredragandens överväganden

Regeringen föreslog i 1990 års budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil.

10, s. 322) att det särskilda statsbidraget som centrala studiestödsnämnden

(CSN) disponerar för reserabatter till studerande skulle avskaff"as. Riksda-

14

gen beslutade emellertid att staten även i fortsättningen skulle lämna ett    Prop. 1990/91:25 bidrag för att subventionera de studerandes resor. Reserabatterna till de    Bilaga 4 studerande borde bibehållas under förutsättning att detta kunde ske inom den nuvarande kostnadsramen (SfU 1989/90:14, rskr. 202).

Riksdagen menade alt det borde vara möjligt att lösa frågan om resera-balterna på annal sätt än uteslutande genom avtal med statens järnvägar (SJ), och alt CSN borde la upp förhandlingar också med andra trafikföre­tag. Riksdagen bemyndigade därför regeringen atl ge CSN i uppdrag att förhandla fram förmånligast möjliga reserabatter. Förhandlingsresultatet borde därefter föreläggas regeringen för godkännande. När förhandlingar­na slutförts och kostnaderna kunde uppskattas, borde regeringen återkom­ma till riksdagen med begäran om medel på tilläggsbudget.

Genom beslut den 17 maj 1990 uppdrog regeringen åt CSN att förhandla om reserabatter till de studerande för budgetåret 1990/91. Genom beslut den 16 augusti 1990 godkände regeringen ett avtal mellan CSN och SJ. Avtalet innebär att de tidigare villkoren för rätt till CSN-kortet skall gälla oförändrade. Kortet berättigar till 50 procents rabatt vid resor i andra klass på SJ-tåg och Swebus expressbussar (f d. SJ-buss och GDG-buss). En viss utökning av kortets giltighet har skett genom att det fr. o. m. den 1 juli 1990 även gäller för kombinationsresor med SJ-tåg och länståg, länsbussar och "E4-tåget".

I en skrivelse den 28 augusti 1990 har CSN redovisat de förhandlingar som förts med olika irafikföretag och varför det av olika skäl hittills bara har varit möjligt att träffa avtal med SJ. Gotlandsbolaget lämnar t.ex. redan studeranderabatl på mellan 25 och 30%. Vid förhandlingar med länstrafikbolagen i Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norr­bottens län framkom att man redan i dag har större delen av de aktuella studerandena som fullprisbetalande. Bolagen krävde därför full kostnads­täckning från staten för att lämna rabatt. Inkomstbortfallet beräknades överslagsvis till ca 65 milj.kr. vilket omöjliggjordefortsatta förhandlingar. I andra fall har CSN:s diskussioner med bussföretag och flygbolag på grund av tidsbrist inte kunnat slutföras för denna avtalsperiod men fort­sätter med tanke på nästa.

Jag beräknar kostnaderna för bidrag till reserabalter för studerande för budgetåret 1990/91 till 89 milj.kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen atl

till Bidrag lill vissa studiesociala ändamål på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 89000000 kr.

[6]Ändrat inkomstbegrepp i studiemedelssystemet

I det nya studiemedelssystemet som gäller sedan den 1 januari 1989 avses

med inkomst den sammanräknade inkomsten vid taxeringen till statlig

inkomstskall. Inkomsten har betydelse såväl vid bevillning som vid åter-

15

betalning av studiemedel. Om den studerande har inkomst som överstiger    Prop. 1990/91:25 en viss gräns reduceras studiemedlen. Återbetalning av studiemedel sker    Bilaga 4 årligen med fyra procent av inkomsten enligt senaste taxering.

Begreppet sammanräknad inkomst finns inte i skatleförfattningarna men har använts av riksskatteverket i blanketter och information om skatter. Med begreppet avses summan av inkomster av alla inkomstslag. Hänsyn tas därvid inte till vissa avdrag som får göras innan den taxerade inkomsten fastställs. I del nya skattesystem som träder i kraft den 1 januari 1991 kommer emellertid begreppet sammanräknad inkomst inte längre att användas. Centrala sludiestödsnämnden (CSN) har mot denna bakgmnd i en skrivelse den 13 september 1990 föreslagit vissa ändringar av sludie­slödslagen. Enligt nämndens uppfattning bör summan av inkomstslagen tjänst, näringsverksamhet och kapital i fortsättningen utgöra inkomst i studiemedelssystemet. Därigenom kommer det nya inkomstbegreppet att i normalfallet motsvara begreppet sammanräknad inkomst enligt nu gällan­de regler.

Jag delar CSN:s mening att lagtexten behöver justeras. Det inkomstbe­grepp som skall ligga till grund för beviljning av studiemedel och återbetal­ning av studielån bör vara den sammanräknade inkomsten av tjänst, näringsverksamhet och kapital. Genom att använda termen sammanräk­nad inkomst kan det inte bli fråga om att beakta underskott i ett inkomst­slag. Förslaget kräver ändring av 4 kap. 21 och 8 kap. 4 §§ studiestödslagen (1973:349).

CSN föreslår även vissa smärre ändringar av det inkomstbegrepp som gäller för beräkning av avgiftsunderiag vid återbetalning av studiemedel som uppburits före den den 1 januari 1989. Enligl nu gällande regler beaktas därvid den lill statlig inkomstskatt taxerade inkomsten plus under­skott i förvärvskälla. Begreppet taxerad inkomst försvinner i sin nuvaran­de form och ersätts av dels taxerad förvärvsinkomst, dels inkomst av kapital. Underskott i förvärvskälla kommer att behandlas på ett helt annal sätt i det nya skattesystemet. Det är därför nödvändigt att även inkomstbe­greppet i det äldre återbetalningssystemel förändras.

I det nya skattesystemet avskaffas rätten till avdrag för underhåll till barn och förlustavdraget försvinner i sin nuvarande form. Dessa föränd­ringar medför att inkomstbegreppet i de två återbetalningssystemen i realiteten blir mycket lika varandra. Den enda återstående skillnaden mellan de två inkomstbegreppen blir då att vid återbetalning av studieme­del enligt äldre regler medges avdrag för annat underhåll och pensionsför­säkringar samt egenavgifter som inte dras av i särskild förvärvskälla. CSN:s förslag innebär att samma inkomstbegrepp bör gälla vid återbetal­ning av äldre studiemedel som vid återbetalning av studiemedel som uppburits fr.o.m. år 1989. I realiteten medför CSN:s förslag mycket marginella förändringar av inkomstbegreppet.

Det är enligt min mening av värde att ett enhetligt inkomstbegrepp kan användas vid all återbetalning av studiemedel. Bl.a.underiättas och för­enklas därigenom informationen om återbetalning av studiemedel. Jag tillstyrker därför nämndens förslag i detta hänseende. Förslaget kräver

16

införande av en ny övergångsbestämmelse till lagen (1988:877) om änd-    Prop. 1990/91:25

ring i studiestödslagen.

Bilaga 4

Inom utbildningsdepartementet har upprättats ett förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349). Förslaget bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 4.2.

Mina förslag medför inte några finansiella konsekvenser.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att   anta   förslaget   till   lag   om   ändring   i   studiestödslagen (1973:349).

G. Kulturverksamhet m.m.

Vid beredningen av punkterna 711 har jag samrått med chefen för utbildningsdepartementet.

[7]G 2. Bidrag till utvecklingsverksamhet inom kulturområdet m. m.

Frågan om att bygga en ny musikteater i Göteborg och västra Sverige har diskuterats i ett par decennier och med särskild intensitet under slutet av 1980-talet.

År 1985 beslöt kommunfullmäktige i Göteborg att en ny musikteater­byggnad skulle förläggas till Gamla Ullevi.

1 augusti 1987 uppdrog regeringen åt förre landshövdingen Kari Fri-Ihiofson att förhandla med berörda landsting och kommuner om finansi­eringen av en ny musikteater i västra Sverige. Uppdraget kom att omfatta finansiering av såväl investerings- som driftskostnader samt organisation av del huvudmannaskap som kan följa av att flera medverkar i finansi­eringen.

I 1988 års budgetproposition anförde statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] följande. "Jag vill i della sammanhang också erinra om att regeringen under hösten 1987 har uppdragit åt en särskild förhandlingsman atl med berörda lands­ting och kommuner förhandla om finansieringen av en ny musikteater i västra Sverige. Förhandlingarna är ännu inte avslutade. Jag utgår från atl staten skall bidra med 230 milj.kr. för en ny musikteaterbyggnad. Belop­pet motsvarar närmare hälften av den beräknade byggnadskostnaden för musiktealern. Ett villkor för statens bidrag är alt berörda landsting och kommuner tolah satsar minst lika mycket som staten."

I maj 1989 rapporterade förhandlingsmannen lill regeringen att det inte varit möjligt alt samla hela den västsvenska storregionen till finansiell medverkan i projektet och atl hans uppdrag därmed måste anses slutfört.

Under hösten 1989 upphävde kommunfullmäktige i Göteborg beslutet

om föriäggning av den nya musikteatern till Gamla Ullevi. 1 stället beslöts

att teatern skall uppföras på Packhuskajen vid Lilla Bommens hamn under

förutsättning dels att i ärendet aktuella planfrågor kan lösas, dels att

erforderiiga ekonomiska bidrag kan erhållas från staten, kommuner i

17

västra Sverige saml företag och enskilda. 

2    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 25

Under arbetets gång har vissa företag i Göteborg visat intresse för att ge    Prop. 1990/91:25 ekonomiska bidrag till musikteaterbygget. För att stimulera företagen till    Bilaga 4 detta har ställts i utsikt att staten utöver redan aviserade 230 milj. kr. skall bidra med en krona för varje krona som näringslivet satsar.

Göteborgs kommun har i skrivelse den 16 oktober 1990 redovisat hur finansieringen av den nya musikteatern skall ske och hemställt att rege­ringen utbetalar 347 milj.kr. i statsbidrag. Utöver statsbidraget redovisar kommunen följande finansiering. Bidragen från näringslivet uppgår till 117 milj. kr., från åtta förortskommuner till Göteborg till 63 milj. kr. samt från enskilda till 3 milj. kr. Det gör en total summa av 530 milj. kr., vilket musikteaterbyggnaden är kostnadsberäknad till i kostnadsläget i septem­ber 1990.

För att detta projekt skall kunna realiseras föreslår jag att 347 milj.kr. ställs till regeringens disposition under anslaget Bidrag till utvecklings­verksamhet inom kulturområdet m.m.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag lift utvecklingsverksamhet inom kulturområdet m.m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 347000000 kr.

[8]G 7. Ersättning åt författare m. fl. för utlåning av deras verk genom bibliotek m. m.

Under denna mbrik har i statsbudgeten för innevarande budgetår förts upp ett förslagsanslag på 63 952 000 kr. Från anslaget utgår s. k. biblioteks­ersättning till litterära upphovsmän och översättare för att deras verk lånas ut genom folk- och skolbibliotek. Ersättningen, som årligen tillförs Sveri­ges författarfond, beräknas på gmndval av vissa belopp per hemlån och referensexemplar. För närvarande uppgår gmndbeloppet lill 63 öre per hemlån och 2 kr. 52 öre per referensexemplar av originalverk och till hälften av nämnda belopp per hemlån resp. referensexemplar av verk i svensk översättning.

I årets budgetproposition (prop. 1989/90:100, bil. 10, s. 348) anförde chefen för utbildningsdepartementet att medelsbehovet för bibliotekser­sättningen borde beräknas med utgångspunkt i nu gällande gmndbelopp i avvaktan på resultatet av pågående förhandlingar med berörda upphovs-mannaorganisationer om nya grundbelopp. För biblioteksersättningen har riksdagen anvisat ett preliminärt belopp på 61 532000 kr. för budgetåret 1990/91 (KrU 18, rskr. 220).

Regeringens förhandlare har den 29 mars 1990 träffat en överenskom­

melse med Sveriges författarförbund. Föreningen svenska tecknare och

Svenska fotografernas förbund om biblioteksersättningens gmndbelopp

för budgetåren 1990/91 och 1991/92. Enligt överenskommelsen skaff

gmndbeloppet för hemlån av originalverk vara 69 öre budgetåret 1990/91

och 77 öre budgetåret 1991/92. Regeringen härden 3 maj 1990 godkänt

18

överenskommelsen.

Den sålunda träffade överenskommelsen innebär, att regeringen åtagit Prop. 1990/91:25 sig atl föreslå riksdagen att för innevarande budgetår räkna upp gmndbe- Bilaga 4 loppet för hemlån av originalverk med sex öre. Övriga grundbelopp bör höjas i motsvarande mån. Beloppen bör således vara 69 öre för hemlån och 2 kr. 76 öre för referensexemplar av originalverk samt 34,5 öre för hemlån och 1 kr. 38 öre för referensexemplar av översatta verk. På gmndval av dessa belopp beräknar jag medelsbehovet för biblioteksersättningen lill 67 394000 kr., dvs. 5 682000 kr. utöver vad riksdagen preliminärt har anvisat för innevarande budgetår.

Vad gäller grundbelopp för budgetåret 1991/92 bör regeringen återkom­ma till riksdagen med förslag i nästa budgetproposition. Därvid har rege­ringen självfallet att beakta den ingångna överenskommelsen med berörda organisationer.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen alt

1.  godkänna vad jag har anfört om biblioteksersättningens gmnd­

belopp för budgetåret 1990/91,

2.  till Ersättning åt författare m.fl. för utlåning av deras verk ge­

nom bibliotek m. m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budget­

året 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 5 682000 kr,

[9]G 14. Bidrag till regional musikverksamhet

Under denna mbrik har i statsbudgeten för innevarande budgetår förts upp ett förslagsanslag på 170 500000 kr.

Riksdagen har med anledning av prop. 1984/85:1 (KrU 7, rskr. 53) beslutat om omorganisation av regionmusiken och Rikskonserter den 1 januari 1988. Riksdagen har därefter med anledning av prop. 1985/86:114 (KrU 22, rskr. 330) godkänt statens ekonomiska förpliktelser i överens­kommelsen mellan statens förhandlingsnämnd och Landstingsförbundet om ändrat huvudmannaskap för den regionala musikverksamheten.

Regeringen har vidare för sin del genom beslut den 23 oktober 1986 godkänt överenskommelsen mellan staten och Landstingsförbundet och de avtal som statens förhandlingsnämnd träffat med samtliga landstingskom­muner, utom Stockholms, samt med Gotlands kommun om ändrat huvud­mannaskap för den regionala musikverksamheten.

Det statliga bidraget till den regionala musikverksamheten fastställs genom årliga förhandlingar mellan staten och Landstingsförbundet.

Överenskommelse om statligt bidrag till den regionala musikverksamhe­ten för kalenderåret 1990 har fastställts den 21 juni 1990. Landstingsför­bundets styrelse har samma dag godkänt överenskommelsen. Regeringen godkände överenskommelsen den 28 juni 1990.

Överenskommelsen mellan staten och Landstingsförbundet innebär att

statsbidraget till den regionala musikverksamheten 1990 skall uppgå till

197,5 milj.kr.under utbildningsdepartementets huvudtitel. Därtill kom­

mer ersättning för ijänstemusik och högvaktsmusik under försvarsdeparte-

19

menlets huvudtitel som 1990 uppgår lill 12,5 milj. kr.

Det ankommer på regeringen att följa upp konsekvensema av den    Prop. 1990/91:25

träffade överenskommelsen.

Bilaga 4

Regeringen har därför i beslut den 4 oktober 1990 medgivit att delta anslag får överskridas med 27 milj.kr.för budgetåret 1990/91. Jag anser att överskridandet är av den storleksordningen att regeringen bör informe­ra riksdagen i frågan. Förhandlingar om statsbidrag till den regionala musikverksamheten för kalenderåret 1991 pågår för närvarande.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle

att ta del av vad jag har anfört om överskridande av anslaget Bidrag till regional musikverksamhet budgetåret 1990/91.

[10]G 30. Centrala museer: Förvaltningskostnader

G 31. Centrala museer: Vissa kostnader för utställningar och samlingar m.m.

1 statsbudgeten för innevarande budgetår har under anslagsmbriken Cen­trala museer: Förvaltningskostnader anvisats ett förslagsanslag om 346287000 kr. och under anslagsmbriken Centrala museer: Vissa kostna­der för utställningar och samlingar m. m. ett reservationsanslag om 34119000 kr.

I årets budgetproposition (prop. 1989/90:100, bil. 10, s. 393) föreslogs under anslaget Centrala museer: Förvaltningskostnader en ökad medels­anvisning på 10 milj.kr.för de centrala museernas bevakningskostnader. Riksdagen beslöt i enlighet med förslaget, men uttalade samtidigt med hänvisning till att statens kuhurråd tidigare fått regeringens uppdrag att följa museernas planering, dimensionering och kostnadstäckning av be-vakningsfuktionen att regeringen, när kulturrådet redovisat sina över­väganden, borde återkomma till riksdagen med förslag om medel på till-läggsbudget om detta skulle befinnas nödvändigt för att upprätthålla en oförändrad bevakningsnivå (KrU 21, s. 12).

Statens kulturråd har i en skrivelse den 19 juni 1990 redovisat ett underiag för fördelningen mellan centralmuseema av nämnda medelsram på 10 milj.kr. I anslutning härtill har museema anmält ett ytteriigare förstärkningsbehov för bevakning under budgetåret 1990/91 av ca 14 milj. kr., varav ca 12 milj. kr. avser statens konstmuseer.

I sin skrivelse har kulturrådet också redovisat en bevakningsteknisk utredning rörande centralmuseerna. På grundval av utredningen gör kul­turrådet den bedömningen, att några väsentliga nedskärningar av nuva­rande bevakningskostnader på kort sikt inte kan ske med bibehållen säker­hetsstandard.

För innevarande budgetår har de centrala museema, fömtom det nämn­

da beloppet på 10 milj.kr. för bevakningsändamål, under reservationsan­

slaget Centrala museer: Vissa kostnader för utställningar och samlingar

m.m. tilldelats en ytterligare medelsram på 10 milj.kr. för utvecklings-

20

verksamhet. Denna ram står till kulturrådets disposition för fördelning Prop. 1990/91:25 mellan museerna. Enligt vad jag erfarit har kulturrådet ännu inle beslutat Bilaga 4 om medelsanvändningen. Till museernas förfogande står således en samlad förstärkningsresurs på 20 milj. kr., som ännu inle är fördelad. Den gjorda satsningen, jämte de kraftiga förstärkningar som hämtöver kommit vissa museer lill del, får anses anmärkningsvärd i rådande statsfinansiella läge och jämfört med de insatser som i övrigt gjorts på kulturområdet! Jag finner det därför inte rimligt att statsbudgeten belastas med en ytterligare utgift för atl täcka centralmuseernas bevakningskosinader. I det uppkom­na läget bör i stället museema ges möjlighet att utnyttja den redan anvisa­de förstärkningen som en fri basresurs, inom vilken bevakningsbehoven får vägas mot andra angelägna uppgifter. I delta sammanhang vill jag erinra om vad som anfördes i årets budgetproposition angående möjlighe­ten att väga in nödvändiga bevakningskostnader vid bestämningen av entréavgifternas storiek. Vad jag här föreslår vill jag se som en fortsatt utveckling mot etl system där museerna själva får väga angelägenheten av alla olika medelsbehov och tillgängliga inkomster mot varandra.

Det bör därmed ligga i museernas eget intresse alt samarbeta för att genomföra sådana rationaliseringar, att de administrativa kostnadema på sikt kan minska och resurser frigöras för verksamhetsutveckling. En natur­lig anledning lill administrativ samverkan ligger i den omständigheten att flertalet centralmuseer är belägna inom ett relativt begränsat geografiskt område. Inom samma område ligger också några museer som står under kommunal eller enskild förvaltning, men som erhåller ett betydande eko­nomiskt stöd av staten. Hit hör Stiftelsen Thielska galleriet, vars samlingar av konst från 1800- och 1900-talen är av stor nationell betydelse. För stiftelsens verksamhet lämnas bidrag från anslaget Bidrag till vissa museer. Stiftelsen har anhållit om ett tilläggsanslag för att läcka vissa säkerhets­kostnader. Jag finner det inte orimligt att inom den ökade basresurs som beräknats för centralmuseema under vissa omständigheter även tillgodose angelägna behov hos statsunderstödda museer utanför denna krets. Detta bör utgöra ännu ett skäl för kostnadsnedsättande samverkan mellan berör­da museer t. ex. i fråga om upphandling av bevakningstjänster.

Mot bakgrund av vad jag har anfört förordar jag, all de under anslagen Centrala museer: Förvaltningskostnader och Centrala museer: Vissa kost­nader för utställningar och samlingar m. m. anvisade särskilda medelsra­marna för bevakning resp. utvecklingsverksamhet vid centralmuseema ges en delvis annoriunda användning än som fömtsätts vid behandlingen av 1990 års budgetproposition. Medlen bör i stället utgöra en allmän förstärk­ning av museemas basverksamhet. Jag föreslår vidare, att regeringen söker riksdagens bemyndigande att i den mån särskilda skäl föreligger använda medlen även för kostnader avseende andra museer än de tio centralmuseerna. Det bör få ankomma på regeringen att fördela medlen. Etl förslag till uppdrag till statens kulturråd att tillhandahålla ett underiag för etl sådanl fördelningsbeslut kommer senare att föreläggas regeringen.

21

Hemställan

Prop. 1990/91:25

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

Bilaga 4

1.   godkänna vad jag har anfört om ändrad användning av anvisa­

de medel lill bevakning och utvecklingsverksamhet vid de centrala

museerna,

2.   bemyndiga regeringen alt använda ifrågavarande medelsram

för kostnader avseende en utökad krets av museer i enlighet med

vad jag har förordat.

H. Massmedier m. m.

[11]H 23. Utbyte av TV-sändningar mellan Sverige och Finland

I statsbudgeten för budgetåret 1990/91 har under denna anslagsrubrik förts upp ett förslagsanslag på 10822000 kr. Från anslaget betalas kostnader för tillhandahållande och överföring av en svensk programkanal till Finland samt för rundradiosändning i Sverige av en finländsk programkanal.

Bakgrund

Sändningarna av finländska TV-program över Storstockholmsområdet tillkom på initiativ från de svenska och finländska statsministrarna och har pågått sedan den I juli 1986. Tillståndet för sändningarna har inne­hafts av Riksförbundet Finska föreningar i Sverige (numera Sverigefinska Riksförbundet). För verksamheten finns en särskild lag som gäller till utgången av år 1991.

Den 1 december 1988 inleddes sändningar av en svensk programkanal över Helsingforsområdet. TV-utbytet bedrivs enligt en ömsesidighetsmo-dell och bekostas på likställda villkor länderna emellan.

I samband med sändningsstarten för den svenska kanalen i Finland kom jag och den finländske trafikministern överens om att låta undersöka olika metoder för att vidga TV-utbytet mellan Sverige och Finland. För svensk del genomfördes en studie inom ramen för utredningen (U1987:02) om ökat TV-utbyte mellan Sverige och Finland. Resultatet redovisades i en skrivelse till regeringen den 30 juni 1989. Enligt utredaren är tre huvudal­ternativ möjliga inom de närmaste åren. Det första är distribution via marksändare. Det andra är programöverföring via det fiberoptiska nätet (del digitala riksnätet) till kabelnät. Det tredje är utsändning via olika typer av satelliter för dels individuell mottagning med parabolantehn, dels kabelnätsdistribution.

Skrivelsen remissbehandlades. En sammanställning av yttrandena har redovisats i årets budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil. 10 s. 474f). Även skrivelser har inkommit i ärendet.

Den 20 juni 1990 kom jag och den finländske trafikministern överens

om principerna för del fortsatta TV-utbytet mellan Sverige och Finland.

22

Möjligheter bör ges till mottagning av en finländsk TV-kanal i kabel-TV-    Prop. 1990/91:25 nät på ett tjugotal orter i Sverige. Överföringen till dessa kabelnät bör ske    Bilaga 4 via televerkets fiberoptiska nät och överföringskostnaderna betalas av svenska staten.

Televerket

Televerket konstaterar i en skrivelse den 16 oktober 1990 att det är möjligt att till 24 namngivna orter distribuera en finländsk TV-signal genom att utnyttja det fiberoptiska nätet.

Det hittillsvarande TV-utbytet medför bl. a. att en finländsk kanal över­förs via radiolänk till Stockholm. Den utbyggnadsmöjlighet som televerket nu redovisar innebär att denna TV-signal vidaresänds från Kaknästornet i Stockholm i ett fiberoptiskt distributionsnät ut till de aktuella orterna. På dessa orter görs signalerna tillgängliga för olika kabeloperatörer i s. k. spridningspunkler som vanligtvis är placerade på en telefonstation på resp. ort. I spridningspunkten tillhandahålls en signal av en typ som kan sändas vidare i olika kabelnät. Den kabeloperatör som väljer att utnyttja denna signal ges möjlighet att med egna anslutningsdon koppla in signalen till det egna nätet. Resp. kabeloperatör svarar för de sistnämnda anpass­ningskostnaderna samt för överföring från spridningspunkten till det egna kabelnätet.

Utbyggnadsplanen innebär att det efter beslut om igångsättning före utgången av år 1990 kan kopplas in en ort under våren 1991. Resterande inkopplingar sker successivt under hösten 1991.

Priset för en överföring av denna omfattning är under innevarande budgetår 90000 kr.och uppgår för budgetåret 1991/92 tiff 11,9 milj.kr., vilket också utgör helårspriset. Årsavgiften värdesäkras för inflation ge­nom att den knyts till ett index som motsvarar kostnadsutvecklingen inom detta område.

Föredragandens överväganden

Nuvarande TV-utbyte mellan Sverige och Finland har byggts ul successivt. Under år 1990 kommer de svenska sändningarna i Finland alt utvidgas så atl den svenska kanalen blir tillgänglig i större delen av södra Finland. Kanalen sänds från fyra marksändare och når härigenom en stor del av de finländare som förstår svenska. Med det förslag jag nu kommer att beskri­va närmare uppnår Sverige en motsvarande ambitionsnivå.

Hittills har det inte ansetts lönsamt atl på kommersiella villkor erbjuda

finländsk TV i kabelnät på andra platser än där signalen varit lätt tillgäng­

lig. För att ge förutsättningar för alt den finländska kanalen skall kunna ses

även i andra delar av landet krävs att staten skjuter till medel och ordnar

tekniska förutsättningar såsom redan har skett i Storstockholmsområdet.

Erfarenheterna från dessa marksändningar är goda och jag anser att det

vore värdefullt om flera finsklalande bosalla i Sverige kunde ges tillgång

lill TV-program från Finland. Om verksamheten utvidgas är del enligt min .

mening rimligt att de som sändningarna riktar sig till också svarar för en

.23

viss ekonomisk insats som bekräftelse på sitt intresse. Detta bör lämpligen    Prop. 1990/91:25

ske på liknande villkor som i övrigt gäller på kabel-TV-marknaden.

Bilaga 4

Målgruppen för de finländska sändningarna i Sverige är personer som har någon anknytning till Finland och som förstår finska. Som redovisas i utredningens skrivelse är denna gmpp spridd över relativt stora delar av landet. Vid överläggningen i juni månad i år med den finländske trafikmi­nistern gjordes bedömningen atl det fördelaktigaste alternativet för en utbyggnad i Sverige är att överföra den finländska TV-kanalen via det fiberoptiska nätet till kabelnät på ett tjugotal orter. Alla kabelnätsoperatö­rer på de angivna orterna ges möjlighet att ansluta sig. Den snabba kabel­utbyggnaden ger på sikt förutsättningar för att allt ffera finsktalande på de aktuella orterna får tillgång till finländsk TV.

Genom kabelnätsdistribution på etl urval av orter är det möjligt att nå flera hushåll i målgruppen med finländska sändningar än som skulle kunna nås med exempelvis marksändare. Bristen på frekvensutrymme gör att ytterligare marksändare endast är möjliga att etablera på några få orter. Vidare blir statens kostnader för alternativet med programmatning via fibernät lägre än de samlade kostnaderna för distribution och upphovs­rättsersättning i de övriga alternativen. Distribution via det digitala riks­nätet, som normall används för datakommunikation m. m., medger även alt verksamheten efter ett riksdagsbeslut om igångsättning före utgången av år 1990 kan inledas redan under våren 1991, vilket är tidigare än övriga ahemativ medger.

Sverigefinska Riksförbundet och Finlandssvenskarnas riksförbund i Sverige har förklarat att man ställer sig bakom denna lösning.

Vid valet av orter som bör erbjudas finländsk TV i kabelnät har jag utgått från uppgifter om antalet finlandsfödda invånare i varje kommun. Denna uppgift har använts eftersom målgruppen för sändningarna inte entydigt kan urskiljas i befolkningsstatistiken och eftersom del kan antas atl orter med elt högt antal finlandsfödda även har många personer som kan räknas till målgmppen. Utöver vad statistiken visar kan det exempel­vis röra sig om i Sverige födda barn till finländska föräldrar eller personer av annan nationalitet som är gifta eller sammanboende med finsktalande personer. Hänsyn har även tagits till sträckningen av det fiberoptiska nätet, vilket huvudsakligen förbinder de större orterna i landet.

Det bör ankomma på regeringen att fastställa de orter som bör omfattas av överföringarna. De i sammanhanget aktuella orterna är för närvarande följande: Boriänge, Borås, Eskilstuna, Fagersta, Gävle, Göteborg, Helsing­borg, Hudiksvall, Jönköping, Karlskoga, Karlstad, Köping, Linköping, Malmö, Norrköping, Nyköping, Skövde, Sundsvall, Trollhättan, Uddeval­la, Umeå, Uppsala, Västerås och Örebro.

I Göteborgsområdet kan viss spridning även ske till kabelnät i Partille och Mölndal. Tillfälliga kapacitetsbrister i fibernätet medför att utbyggna­den till Uddevalla kommer atl ske något senare än för övriga orter.

De kabelnät i Storstockholmsområdet och Norrbotten som hittills vida-

resänt den finländska kanalen resp. marksändningar av de ordinarie TV-

kanalerna i Finland som finns tillgängliga inom dessa områden, påverkas

inte av den föreslagna utbyggnaden.

24

De tillkommande kostnaderna för staten beräknas för helårsverksamhet Prop. 1990/91:25 uppgå lill 11,9 milj. kr. till vilkel jag återkommer tiff vid min anmälan till Bilaga 4 nästa års budgetproposition. För innevarande budgetår beräknas kostna­den till 90000 kr. Nödvändiga förberedelser gör att huvuddelen av verk­samheten kan inledas först ca sex till tolv månader efter att ett principbe­slut har tagits i enlighet med de riktlinjer jag här förordar. Några upphovs­rättskostnader utöver dem som staten nu bekostar för sändningen över Storstockholmsområdet är inte aktuella. På samma vis som gäller för vidaresändning i kabelnät av satellitkanaler bärs upphovsrättskostnader enligt gällande avtal av kabeloperatörer och anslutna hushåll.

Statens insats begränsas till att tillhandahålla en finländsk TV-kanal på en plats i varje ort. Det är de enskilda kabeloperatörema som avgör om de vill utnyttja möjligheten alt komplettera kabel-TV-utbudet med en ny kanal. Eftersom skilda kabeloperatörer tillämpar olika tekniska lösningar för distributionen fram till hushållen samt varierande debiteringsmodeller för upphovsrättsersättningar, går det inte här att ange hur stor den slutliga kostnaden kommer att bli för ett hushåll som vill få tillgång till den finländska kanalen. Frågan om den finländska kanalen kommer att ingå i ett grundläggande utbud av kanaler eller i ett kompletterande utbud avgörs också av kabeloperatörema och kan därför komma att variera mellan orter och kabelnät. Jag utgår emellertid från att intresset hos gmppen av finskta­lande hushåll kommer att vara så stort att flertalet kabeloperatörer väljer att erbjuda den finländska kanalen.

Till skillnad från marksänd TV, där upphovsrättsersättningen vanligen beräknas på gmndval av det totala antalet tittare inom täckningsområdet, innebär kabeldistribution av exempelvis satellitkanaler att enskilda hus­håll får betala en kostnad för atl bli ansluten till ett kabelnät samt program­kostnader inkl. upphovsrättsersättningar för att få tillgång till det utbud av kanaler som erbjuds. Eftersom den finländska TV-kanalen nu infogas i detta system på liknande villkor som gäller för övriga kanaler blir det möjligt atl få en bild av intresset för dessa sändningar. Med den lösning som jag nu föreslår kan statens kostnader för överföring av signalen anpassas till det verkliga intresset för verksamheten, dvs. antalet anslutna hushåll. Om del skulle visa sig att alltför få hushåll är intresserade kan överföringen till en ort i så fall avslutas. Frigjord kapacitet i det fiberop­tiska nätet kan då användas för överföring till en annan ort. Därmed uppnås flexibilitet och en bättre hushållning med tillgängliga medel.

Sammanfattningsvis bör riktlinjerna för verksamheten vara följande. En finländsk TV-kanal överförs med statligt stöd via det fiberoptiska distribu­tionsnätet lill en plats på varje aktuell ort. Alla kabelnätsoperatörer på dessa orter ges möjlighet all ansluta sig och infoga den finländska kanalen i resp. utbud. Kabeloperatörerna står själva för kostnader för denna anslut­ning och för överföring till det egna kabelnätet samt för upphovsrättser-sällningar. Erfarenheter av intresset för den finländska kanalen på resp. ort avgör om överföringen till orten skall fortsätta.

I delta sammanhang vill jag nämna att motsvarande kabeldistributions-

modell också är möjlig att tillämpa för storstockholmsområdet, där den

finländska TV-kanalen för närvarande sänds via marksändare. Även om

25

utbyggnaden av kabelnät har skett i snabbt tempo finns det i dagsläget    Prop. 1990/91:25 finsktalande hushåll inom regionen som inle är anslutna till något kabel-    Bilaga 4 nät. Mot denna bakgmnd ser jag nu ingen anledning att frångå tidigare uttalanden om att nuvarande marksändningar över storstockholmsområ­det under en övergångsperiod bör bibehållas.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de riktlinjer som jag har förordat avseende överfö­ring av en finländsk TV-kanal, avsedd för vidaresändning i kabel­nät, till orter i Sverige,

2.

till Utbyte av TV-sändningar mellan Sverige och Finland på tilläggsbudget 1 till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 90000 kr.

26

Bilaga 4.1    Prop. 1990/91:25

Förslag till

''S" 4

Lag om ändring i lagen (1990:895) om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar

Härigenom föreskrivs att 25 § lagen (I"78:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar i paragrafens lydelse enligt lagen (1990:895) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

Den som åsidosätter skyldighet-

Den som åsidosätter skyldighet­

en all lämna pliktexemplar enligl

en all lämna pliktexemplar enligl

denna lag kan av arkivet för ljud

denna lag kan av den myndighet

och bild föreläggas atl vid vite full-

som regeringen bestämmer före-

göra sin skyldighet. Vitesförelägg-

läggas att vid vite fullgöra sin skyl­

ande skall delges.

dighet. Vitesföreläggande skall del­

ges.

Den som underlåter atl fullgöra sin skyldighet atl föra en förteckning enligl 17 a § tredje slycket skall dömas lill böler.

Beslut enligt första stycket får överklagas hos kammarräiien.

27

Förslag till

Lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

Bilaga 4.2

Prop. 1990/91:25 Bilaga 4

Härigenom föreskrivs i fråga om studiestödslagen (1973:349)' dels atl 4 kap. 21 § och 8 kap, 4 § skall ha följande lydelse, dels  ad   det   i   övergångsbestämmelserna   till   lagen   (1988:877)  om ändring i nämnda lag skall införas en ny punkt, 2 f av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

kap.

1   K2

4 21

Som den studerandes inkomst under kalenderhalvåret enligt 16 och 19 §S räknas vad som på det halvåret kan beräknas belöpa av det belopp som kan förutses bli den studerandes sammanräknade inkomst vid taxeringen //// siailig inkomstskatt för kalenderåret.

Som den stuilerandes inkomst under kalenderhalvåret enligt 16 och 19 §§ räknas vad som [)å det halvåret kan beräknas belöpa av det belopp som kan förut.ses bli den studerandes sammanräknade inkomst av tjänst, näringsverk­samhet och kapital vid taxeringen för kalenderåret.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av första slycket.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får för utomlands bosatta och sjömän föreskriva andra regler för inkomstberäkningen.

8 kap.

4

§

'

Ärsbeloppel för etl kalenderår skall vara fyra procent av den återbetalningsskyldiges samman­räknade inkomst enligl den senaste taxeringen till statlig in­komstskatt. Som taxering gäller beslutet om taxering i första in­stans.

Årsbeloppet för ett kalenderår skall vara fyra procent av den ålerbetalningsskyldiges samman­räknade inkomst av tjänst, närings­verksamhet och kapital enligt den senaste taxeringen. Som taxering gäller beslutet om taxering i första instans.

1          Uiien omtryckt l')87:303,

2          Sena,ste lydelse 1988:877,

3          Senaste lydelse 19«8:«77,

28

Bilaga 4.2    Prop, 1990/91:25

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

När det gäller sådana återbetalningsskyldiga som under det inkomstår den senaste taxeringen avser var bosalla utomlands eller var sjömän får regeringen föreskriva att återbetalningen i stället skall ske med ett be­lopp som svarar mot en tjugondedel av den kvarstående låneskuUlen, dock minst femton procent av basbeloppet det år återbetalningen skall göras.

Till del årsbelopp som den ålerbelalningsskyldige skall betala får läggas sådana avgifter som regeringen har föreskrivit med stöd av 1 § andra stycket.

2 f I stället för vad som före­skrivs i 8 kap. 34 § sludieslödslagen (1973:349) i dess lydelse före den I januari 1989 skall med inkomst i 8 kap. 30 och 32 §§ förstås den sam­manräknade inkomsten av tjänst, näringsverksamhet och kapital vid taxeringen för avgif isåret.

Denna lag träder i kraft den den 1 januari 1991.

De nya bestämmelserna skall tillämpas första gången i fråga om in­komster under år 1991. För inkomster dessförinnan gäller äldre bestämmelser.

Till 198X:877,

29

Jordbruksdepartementet

Prop. 1990/91:25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Nionde huvudtiteln

C. Jordbruksprisreglering

C 3. Prisreglerande åtgärder på jordbrukets område

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsrubrik anvisats 5063 milj. kr. Under anslaget redovisas även den röriiga kredit på 60 milj, kr, som står till statens jordbruksnämnds förfogande för ändamål inom jordbruksprisregleringen och regleringen av sockernäringen för bud­getåret 1990/91,

Riksdagen beslutade våren 1990 om olika åtgärder rörande spannmåls­regleringen i samband med sitt beslut om livsmedelspoliliken (prop, 1989/ 90:146, JoU 25, rskr, 327),

Beslutet innebar bl,a, atl definitiva inlösenpriser för spannmål under regleringsåret 1990/91 fastställdes samtidigt som förmalningsavgifien höj­des i motsvarande grad som den prissänkning detta innebar för vete. Samtidigt uttalade regeringen att budgetmedel inte skulle tillföras spann­målskassan under budgetåret 1990/91. Om underskott uppstår i spann­målsregleringen skall det täckas med medel som inflyter i form av fettvam-avgifter.

I skrivelse den 20 september 1990 har jordbruksnämnden anmält att det, på grund av en stor inhemsk spannmålsskörd och mycket låga världs­marknadspriser på spannmål, förväntas uppstå ett underskott i spann­målsregleringen. Tillgängliga medel i regleringsekonomin och inflytande fettvaruavgifter räcker inte till för att finansiera delta underskott. Enligt jordbruksnämndens beräkningar måste ytterligare ca 700 milj. kr., varav 250 milj. kr. utgör en buffert, skjutas till för att finansiera underskottet i spannmålsregleringen.

Föredragandens överväganden

Beroende på en kombination av en ovanligt god skörd och låga världs­

marknadspriser kommer elt underskott att uppstå under året inom spann­

målsregleringen. Underskottet i spannmålsregleringen har av jordbruks­

nämnden beräknats till drygt 400 milj, kr, exkl, en buffert. Enligt jord­

bruksnämnden innebär den stora inhemska spannmålsskörden att merin-

täkterna inom spannmålsodlingen uppgår till närmare 1000 milj, kr. jäm-

30

fört med ett läge med normalskörd. Detta talar enligt min uppfattning för Prop. 1990/91:25 att finansieringen av underskottet i spannmålsregleringen bör belasta de Bilaga 5 jordbrukare som producerar spannmål, dvs. de som bidragit till över­skottsproduktionen och fått del av merintäkten. Regeringen har därför tidigare denna dag beslutat medge jordbmksnämnden att höja prisregle­ringsavgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel med 30%. På årsbasis beräknas höjningen generera ca 120 milj. kr. vid oförändrad användning under innevarande regleringsår blir beloppet av naturliga skäl lägre. Därför krävs att avgiftshöjningen ligger kvar under flera år. Under innevarande budgetår anser jag att staten bör medverka genom att ställa en räntefri rörlig kredit till jordbruksnämndens förfogande. Jag föreslår därför att den av jordbruksnämnden disponerade rörliga krediten för ändamål inom jordbruksprisregleringen och regleringen av sockernä­ringen för budgetåret 1990/91 höjs med 400 milj. kr. Jag har därvid beräknat ett underskott i spannmålskassan på drygt 400 milj. kr. i enlighet med jordbruksnämndens beräkningar. Jag bedömer det inte nödvändigt med en buffert för att klara finansieringen av underskottet. Jag föreslår dock alt regeringen får bemyndigande att höja den rörliga krediten om kostnaderna för underskottet skulle visa sig bli högre än beräknat.

En höjning av avgiften på handelsgödsel och bekämpningsmedel bör också ge en positiv miljöeffekt eftersom den ger incitament till en minskad användning av dessa insatsvaror. Dessutom bör en höjning innebära att intresset för en omställning till annan markanvändning än spannmålsod­ling stimuleras.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

1.

alt medge att den röriiga kredit som statens jordbruksnämnd disponerar för ändamål inom jordbruksprisregleringen och regle­ringen av sockernäringen höjs med 400000000 kr,

2.

alt bemyndiga regeringen att vid behov höja den rörliga kredit som jordbruksnämnden disponerar.

31

Bilaga 6    Prop. 1990/91:25

Arbetsmarknadsdepartementet

Bilaga 6

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser p. 1 5 och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vad avser p. 6-7

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

[1] Vissa kompletterande åtgärder inom

arbetsmarknadsdepartementets

verksamhetsområde

Inledning

Läget på arbetsmarknaden kännetecknas fortfarande av en överhettning inom vissa delar av arbetsmarknaden. Arbetslösheten är låg och sysselsätt­ningen har under senare år stadigt ökat. Sedan våren 1990 märks emeller­tid tendenser till en försämring av läget. Antalet nyanmälda platser har hittills under år 1990 legat på en lägre nivå än under föregående år. Antalet varsel har ökat men ligger ändå på en relativt låg nivå. Sysselsättningen har minskat något under andra kvartalet 1990 och arbetslösheten har ökat. 1 september i år var 15 600 fler personer arbetslösa än under samma månad år 1989 och arbetslösheten uppgick lill 1,8%.

Den svenska ekonomin försvagas emellertid nu kraftigt. Den låga pro­duktiviteten och det höga kostnadsläget urholkar alltmer Sveriges konkur­renskraft. Denna utveckling måste brytas om vi skall kunna behålla och utveckla vår välfärd. Mot denna bakgmnd har regeringen uppdragit åt den s. k. Rehnberg-gmppen att verka för att partema på arbetsmarknaden skall träffa stabiliseringsavtal för i första hand år 1991. Att sådana avtal träffas är nödvändigt för alt bl. a. motverka en snabbt stigande arbetslöshet.

Den ökning av arbetslösheten som ägt mm, har skett från en mycket låg nivå och motiverar för närvarande inle att ytteriigare medel avsätts för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En hög beredskap måste emellertid hål­las för att kunna möta en snabb försämring av läget. Det kan därför finnas anledning att senare återkomma till riksdagen eller, om läget så kräver, att utnyttja finansfullmakten.

Redan nu bör emellertid vissa åtgärder vidtas för att öka effektiviteten i

användningen av de medel som står till arbetsmarknadsverkets förfogan­

de. Arbetsförmedlingen måste intensifiera sina ansträngningar alt fylla

vakanser och finna lämpligt arbete åt de sökande. Vidare bör vissa omdis­

poneringar göras av medlen för sysselsättningsskapande åtgärder till

främst arbetsmarknadsutbildning. Detta ligger också i linje med inrikt­

ningen av arbetsmarknadspolitiken, dvs. att utbudsstimulerande åtgärder

skall prioriteras. Jag återkommer strax till mina förslag i detta avseende.

32

Ett sätt att motverka arbetslöshet är att möta den redan i förelagen. Som    Prop. 1990/91:25

jag nyss nämnde har varslen ökat.

Bilaga 6

Åtskilliga friställningar bör kunna undvikas genom atl utveckla de. an­ställdas kompetens och därigenom också förbättra deras ställning inom företagel och på arbetsmarknaden. Bidraget till utbildning i företag vid risk för permittering eller uppsägning bör därför återinföras.

Under förra budgetåret inrättades etl nytt anslag till lönebidrag för förtidspensionerade. Bidrag får lämnas till,arbetsgivare som anställer för­tidspensionerade. Jag kommer i det följande att föreslå att ifrågavarande bidrag också skall avse personer som uppbär sjukbidrag. Vidare kommer jag att föreslå vissa ändringar av reglerna för bidrag till arbetsbiträde.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) har i skrivelse den 7 september 1990 lämnat förslag till ytteriigare insatser under budgetåret 1990/91. Jag be­handlar förslagen under det anslag som resp. förslag hänför sig till. Förslag i AMS skrivelse som jag inte tar upp i det följande är jag inte beredd att biträda.

Innan jag behandlar nämnda förslag vill jag ta upp en ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd.

Arbeta till 67 års ålder

Pensionsberedningen (S 1984:03) föreslog i delbetänkandet (SOU 1989:101) Förtidspension och röriig pensionsålder en ändring i 33§ lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Bestämmelsen behandlar ett för­enklat förfarande då en arbetsgivare vill att en anställd skall lämna anställ­ningen vid den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda 65 år. Ändringen skulle innebära att det förenklade förfarandet.tillämpas först då den anställde fyller 67 år i stället som för närvarande 65 år, vilket alltså medför en rätt för den enskilde att med bibehållet anställningsskydd fortsätta förvärvsarbeta fram till 67 års ålder. Bestämmelsen borde också fortsättningsvis vara dispositiv och gälla i det fall alt den anställde inte dessförinnan, enligt någon avgångsregel i kollektivavtal eller enskilt an­ställningsavtal, är skyldig alt avgå från anställningen.

Beredningen föreslog också att lagens regler om företrädesrätt när lur­ordning skall bestämmas i samband med uppsägning på grund av arbets­brist eller till återanslällning skulle utsträckas till 67 år.

Beredningens förslag har remissbehandlats och flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget om att höja gränsen till 67 år. Flera av dem anser dock att den höjda gränsen inte bör förknippas med företräde till fortsatt anställning efter det alt arbetstagaren fått rätt till hel ålderspension. Några av dem anser också att de nuvarande reglerna om en månads uppsägnings­tid efter fyllda 65 år bör bibehållas.

Föregen del anser jag att det är både i individens och samhällets intresse

att den som vill fortsätta som aktiv i arbetslivet efter fyllda 65 år också får

möjlighet till det. En höjd medellivslängd och en förbättrad hälsosituation

för äldre innebär atl många äldre personer har både krafter, förmåga och

vilja att fortsätta som yrkesverksamma. Denna vilja och förmåga bör las

33

3   Riksdagen 1990/91. I saml Nr 25

tillvara. Om äldre, som själva viff arbeta, får ökad möjlighet alt göra detta,    Prop. 1990/91:25 kan de bidra till en ökad tillväxt i samhället. Jag ser också detta som en    Bilaga 6 viktig åtgärd för att öka utbudet av arbetskraft.

Jag föreslår därför att anställningsskyddet förstärks och fortsätter att gälla tills den anställde uppnår 67 års ålder. Det skall således finnas saklig gmnd för uppsägning av en arbetstagare, som inte har fyllt 67 år.

Jag är däremot inte beredd att förorda att äldre, som har rätt alt få ålderspension, skall ha företräde i turordningshänseende enligt 22 23§§ LAS eller företrädesrätt till återanslällning enligt 25 § LAS. Jag delar den uppfattning, som förts fram av några remissinstanser, atl den som har sin försötjning tryggad genom ålderspension inte skall ges företräde till fort­sall arbete framför dem, som inte har samma inkomsttrygghet. Av samma skäl anser jag att nuvarande regler om uppsägningstid (en månad) för den som fyllt 65 år bör bibehållas.

Eftersom bestämmelserna i LAS om avgång med pension m.m. är dispositiva är, som pensionsberedningen har framhållit, de regler som finns i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter om skyldighet att avgå från anställningen vid uppnådd pensionsålder av avgörande betydel­se. Flertalet remissinstanser har anslutit sig till uppfattningen alt besläm­melserna i LAS också fortsättningsvis skall vara dispositiva så att parterna kan avtala om tidpunkten för avgångsskyldighet. Beredningen har ingen annan uppfattning, utan fömtsätter att partema så långt det är möjligt ändrar i sina avtal så att de ansluter till den föreslagna ändringen i LAS.

Jag har samma uppfattning. Förhållandena i olika branscher och verk­samheter, säkerhetskrav m. m. är sådana att det behövs särskilda regler om avgångssskyldighet. Även i ett arbetsmarknadsläge med betydande efter­frågan på arbetskraft kan situationen inom en bransch eller inom ett verksamhetsområde vara sådan att det inte är ändamålsenligt all de an­ställda står kvar i anställningen efter den tidpunkt då de fått rätt till ålderspension. Jag anser därför i likhet med beredningen och flertalet remissinstanser att parterna även i fortsättningen måste ha möjlighet att träffa avtal om skyldighet alt avgå från anställningen före 67 års ålder. Den ändring av 33 § LAS, som jag nu har förordat skall således gälla bara om det inte föreligger skyldighet atl avgå med ålderspension vid en tidigare tidpunkt än vid 67 års ålder.

Jag har vidare i paragrafens tredje stycke föreslagit ett förtydligande så att det klart framgår att begränsningen av företrädesrätten även skall gälla visstidsanställda, som har passerat pensionsgränsen.

Som en konsekvens av mitt förslag om att ändra i 33 § LAS bör 5§ i samma lag ändras, så alt avtal om tidsbegränsad anställning får lräff"as för viss tid sedan skyldighet att avgå med ålderspension har inträtt eller, om en sådan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt 67 år.

Den som uppskjuter uttaget av ålderspension får pensionen livsvarigt

ökad. ökningen beräknas med en viss påslagsfaklor för varje månad, som,

då pensionen börjat utges, har förflutit från ingången av den månad då

den försäkrade fyller 65 år. I enlighet med riksdagens beslut (prop.

1989/90: 150, bil. 3, FiU 40, rskr. 358) har påslagsfaktom vid uppskjutet

uttag av ålderspension höjts från 0,6 till 0,7% per månad. Det har hårige-

34

nom blivit mer förmånligt att skjuta upp pensionsuttaget.

I likhet med pensionsberedningen anser jag inte att det finns skäl all    Prop. 1990/91:25 utvidga möjligheterna all få del av arbelsmarknadspolitiska åtgärder, för    Bilaga 6 dem som har fyllt 65 år och är berättigade till ålderspension.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1991. 1 övergångsbestämmel­serna föreslås dock att den nya bestämmelsen i 33 § skall tillämpas på arbetstagare som fyller 65 år den 1 febmari 1991 eller senare. Övergångs­bestämmelsen innebär all de äldre reglerna skall tillämpas i fråga om arbetstagare, som uppnår 65 års ålder inom en månad efter ikraftträdandet och som har erhållit besked före ikraftträdandet.

1 enlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsmarknadsdeparte­mentet upprättats ett förslag till lag om ändring i lagen (1982: 80) om anställningsskydd. Förslaget bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 6.1

Lagrådets hörande

Med hänsyn till att det skulle sakna betydelse på gmnd av frågans beskaf­fenhet anser jag alt lagrådets hörande kan underlåtas.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att anta förslaget till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställ­ningsskydd.

Tionde huvudtiteln

B. Arbetsmarknad m. m.

[2] B 3. Arbetsmarknadsutbildning

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna mbrik anvi­sats ett reservationsanslag på 2 738 630000 kr.

Som jag nyss har anfört bör bidraget till utbildning i förelag vid risk för permittering eller uppsägning återinföras med hänsyn till de ökade vars­len. AMS har fört fram samma förslag i sin skrivelse den 7 september 1990. Bidraget bör få lämnas med samma belopp och enligt de regler som i övrigt gäller för bidrag till utbildning i företag. Kostnadema härför bör rymmas inom de medel som redan har anvisats för arbetsmarknadsutbild­ning.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag har föreslagit i fråga om bidrag till utbild­ning i förelag.

35

[3] B 5. Sysselsättningsskapande åtgärder

Prop. 1990/91:25

Bilaga 6 

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna rubrik anvi­sats ett reservationsanslag på 1 774000000 kr.

Av medlen för beredskapsarbeten m.m. får AMS under innevarande budgetår använda högst 200 milj.kr. för arbetsmarknadsutbildning och högst 240 milj. kr. för rekryteringsstöd.

För all ytterligare öka effektiviteten, men också möjligheterna till ett flexiblare resursutnyttjande vid arbetsförmedlingens val av åtgärd, före­slår jag atl ramen för arbetsmarknadsutbildning höjs till högst 500 milj. kr. Dessutom bör ramen för rekryteringsstöd höjas till högst 400 milj. kr. för att öka möjligheterna atl skapa arbetstillfällen inom näringslivet. Dessa omdisponeringar är möjliga med hänsyn lill det förhållandevis ringa ut­nyttjandet av beredskapsarbeten för närvarande. Omdisponeringarna bör därför rymmas inom ramen för de medel som står till förfogande på anslaget för sysselsättningsskapande åtgärder.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag har föreslagit i fråga om medel för arbets­marknadsutbildning och rekryteringsstöd.

C. Arbetslivsfrågor

[4] C 6. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna rubrik anvi­sats ett förslagsanslag på 4 156 125000 kr.

AMS har förslagit atl bidrag till arbetsbiträde även skall kunna avse insatser som "fadder", exempelvis åt en psykiskt utvecklingsstörd arbets­tagare eller personer som behöver stöd på arbetsplatsen på grund av psykiska problem eller missbruksproblem. All kunna ersätta arbetsgivaren för kostnader som uppkommer då anställda avdelas att under viss lid fungera som "fadder", kan enligt AMS vara mer verkningsfullt än andra stödformer. AMS vill därför att begreppet arbetsbiträde vidgas till att omfatta insatser av denna art.

Jag delar AMS uppfattning. Det bör enligt min mening vara förenligt

med det gällande regelsystemet att bidrag tiff arbetsbiträde kan avse insat­

ser av den art som AMS beskriver. Enligl förordningen (1987: 409) om

bidrag till arbetshjälpmedel m. m. får bidrag lämnas för arbetsbiträde åt en

svårt handikappad, om handikappet orsakar utgifter för sådant biträde i

en utsträckning som väsentligt överstiger vad som är normall för befatt­

ningen eller verksamheten. Jag vill understryka atl insatserna bör vara

väsentligt mer omfattande än normala personalpolitiska insatser, som

arbetsgivare bör göra för sina anställda eller kamratstöd och liknande

insatser, som förekommer i arbetslivet.

36

AMS har också tagit upp bidraget till arbetsbiträde i en särskild skrivelse    Prop. 1990/91:25 den 24 april 1990. Enligl de nämnda bidragsreglerna kan bidraget lämnas    Bilaga 6 lill någon annan än arbetsgivaren, om det är den andre som haft utgiften för biträdel. Bestämmelsen tillkom med anledning av all handikappade skolungdomar, som fullgjorde praktisk arbetslivsorientering, ofta hade med sig en personlig assistent från skolan till praklikplatsen.

AMS påpekar att detsamma gäller när gravt handikappade personer har en egen personlig assistent, som också fungerar som arbetsbiträde på arbetsplatsen. 1 de fallen är det kommunen eller den handikappade perso­nen själv som har kostnaderna för assistenten/arbetsbiträdet. AMS vill ha en ändring av reglerna, så att bidraget skall kunna lämnas till någon annan än arbetsgivaren inle bara i samband med praktisk arbetslivsorienlering utan också i samband med arbete.

Enligt min mening skulle den ordning som AMS förordar innebära en smidigare hantering av bidragen. Del innebär onödigt krångel om bidraget måste passera arbetsgivaren innan det kan nå den som faktiskt har betalat kostnaden för arbetsbiträdet. Regelsystemet bör därför justeras på det sätt som AMS har föreslagit. Regeländringen medför inga ökade kostnader.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag har anfört om ändring av reglerna för bidrag till arbetsbiträde.

[5] C 7. Lönebidrag för förtidspensionerade

På statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna rubrik anvi­sats ett reservationsanslag på 288000000 kr.

I enlighet med riksdagens beslut (prop. 1989/90:62, SfU 12, rskr. 185, AU 23, rskr. 244) inrättades under budgetåret 1989/90 ett nytt anslag lill lönebidrag för förtidspensionerade. Bidraget får lämnas till arbetsgivare, som anställer någon som uppbär förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med upp till 50% av lönekostnaden. För budgetåret 1990/91 har 288 milj.kr. anvisats till lönebidrag för förtidspensionerade. Syftet med bidraget var alt öka utbudet av arbetskraft genom att den arbetsförmåga som den förtidspensionerade ändå kan ha kvar, kommer till användning i produktivt arbete.

AMS har föreslagit atl bidraget också skall kunna avse anställning av personer som uppbär sjukbidrag.

Jag tillstyrker AMS förslag. Lönebidragel för förtidspensionerade bör

också kunna användas vid anställning av personer som uppbär sjukbidrag

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Eftersom en förtidspensio­

nering ofta föregås av något eller några år med sjukbidrag, har den förtids­

pensionerade som regel varit borta från arbetslivet under lång lid. Möjlig­

heterna för den enskilde atl återgå i arbete är sannolikt avsevärt större om

bortovaron inte varit så långvarig.

37

För alt arbetsförmedlingen skall nå dessa personer, som har förtidspen- Prop. 1990/91:25 sion eller sjukbidrag krävs många gånger insatser i form av information Bilaga 6 och uppsökande verksamhet. Jag vill därför erinra om att särskilda medel har avsatts för sådan verksamhet. Del är angeläget att insatserna för all få tillbaka personer med sjukbidrag och förtidspension blir kraftfulla. Erfa­renheterna från projektet Arbete ål unga handikappade visar att det går att hjälpa förtidspensionerade att bli aktiva i arbetslivet. De positiva erfaren­heterna från projektet bör las tillvara i arbetet med atl få personer med sjukbidrag eller förtidspension tillbaka i arbete.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna vad jag har anfört om användningen av medel på anslaget. Lönebidrag för förtidspensionerade.

D. Invandring m. m.

[6] D 1. Statens invandrarverks förvaltningskostnader

Under denna rubrik har i statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisats ett förslagsanslag av 274960000 kr. Vidare finns i statsbudgeten under rubri­ken D2. Förläggningskostnader ett förslagsanslag av 3 890000000 kr.

Ärendeutvecklingen t.o.m. budgetåret 1989/90

Ända sedan budgetåret 1983/84 har antalet asylsökande ökat, under det senaste budgetåret mycket kraftigt. Under perioden 1987/88-1989/90 har antalet asylsökande noterats till 18 150 respektive 18900 och 39000. Ök­ningen mellan de två senaste budgetåren var alltså minst sagt dramatisk. Den arbetsmängd som skilda delar av statens invandrarverk har haft atl hantera, har blivit drastiskt större än vad som kunde förutses vid dimen­sioneringen av verkets nya organisation fr.o.m. den 1 juli 1989 (prop. 1988/89:105, SfU 17, rskr. 225). Verkels anslag för hantering av asylären­den byggde på anlagandel atl ca 20000 asylsökande skulle komma till Sverige. Detta förhållande avspeglar sig nu i invandrarverkets balans (kö) av icke avgjorda asylärenden, som under budgetåret 1989/90 växte från 8 000 till 18 700. Del bör emellertid framhållas att verket under samma tid avgjorde väsentligt fler ärenden än under budgetåret innan nära 37400 jämfört med knappt 29000.

Invandrarverkets ulredningsslussar och förläggningar har i motsvarande mån tvingats öka kapaciteten. Vid ingången av budgetåret 1989/90 fanns 12 900 personer på föriäggning, vid budgetårets utgång 29 800. Det innebär alt föriäggningarna genomsnittligt har behövt tillhandahålla mer än 21 000 platser. Verkets anslag för denna del av verksamheten var i prop. 1988/89:105 beräknat för drygt 12000 platser.

Även antalet tillståndsärenden (viseringar, uppehålls- och arbetstill­

stånd etc.) har ökat kraftigt, från 130800 budgetåret 1987/88 till 202 100

38

utvecklingen av antalet asyls

ö

kande under  1980-talet antal

40000

Prop. 1990/91:25 Bilaga 6

3Q000 -

20000 -

10000

Hsy1S

Ö

 kande

1981*   1983   .1985    1987    1989 1982    1984    1986    1988

Fr o m maj.

budgetåret 1989/90. Invandrarverkets anslag för budgetåret 1989/90 ut­gick från ca 150000 tillståndsärenden. Antalet icke avgjorda ärenden växte under budgetåret från 22 100 till 43 200 trots att verket, bl.a. med ökad produktivitet, avgjorde över 20% fler ärenden än under budgetåret innan.

Ökningen av ärendebalanserna har alltså, skett trots att verket fattat fler beslut än någonsin och fler än som fömtsattes när den nya organisationen dimensionerades. Produktiviteten har ökat, men arbetsmängden har blivit så mycket större.

Antalet nya medborgarskapsärenden har inte haft samma kraftiga ök­ningstakt som asyl- och tillståndsärendena, men genom att utrednings- och beslutsresurserna omprioriterats till förmån för dessa senare ärenden, har kön av icke avgjorda medborgarskapsärenden vuxit från 11 800 till 15 600 under budgetåret 1989/90. Produktiviteten har också blivit lidande.

Invandrarverket började den 1 juli 1989 arbeta i en ny decentraliserad organisation och under delvis nya fömtsättningar. En ny utlänningslag­stiftning skulle bl.a. börja tillämpas. De resursberäkningar som gjordes inför ikraftträdandet utgick från vissa mål för handläggningstiderna i utlänningsärenden. Som riktlinje gällde att polisen skulle hinna utreda asylansökningarna på två veckor och att invandrarverket omedelbart där­efter skulle kunna fatta beslut i klara fall. I andra ärenden skulle invandrar­verket normalt kunna falla beslut sex veckor efter det att polisutredningen utförts. De ärenden som genom överklagande fördes vidare lill regeringen skulle i normalfallet kunna vara avslutade inom sex månader efter det att handläggningen påbörjades hos polisen. Jämfört med dessa mål är hand-, läggningstiderna idag längre i alla led av ärendeprocessen till följd av den stora och hastiga ökningen i antalet asylansökningar.

Verkligheten budgetåret 1989/90 blev afftså en annan än vad som kunde förutses vid beslutet om invandrarverkets nya organisation eller vid tiden för 1990 års budgetproposition. Då fömtskickades alt det kunde bli nöd-

39

vändigt alt senare under år 1990 återkomma med en reviderad bedömning    Prop. 1990/91:25

av resursbehoven.

Bilaga 6

Regeringen har tidigare vidtagit åtgärder för att komma till rätta med de stora problem och obalanser som den stora inströmningen av asylsökande hösten 1989 ledde till för mottagningssystemet så väl. på den statliga sidan som i kommunema. Jag tänker då närmast på besluten den 2 november om åtgärder mot dokumentlöshet m.m. och den 13 december 1989 om en skärpning av praxis i asylärenden.

Utvecklingen under vintern/våren 1989 90 tyder,på en viss nedgång i antalet asylsökande. Under det första halvåret 1990 sökte i genomsnitt drygt 2 600 personer per månad asyl här i landet. Den siffran skall jämfö­ras med de 1 600 1 700 som låg lill gmnd för resursbedömningen för den nya organisationen. Månadssiffrorna var under våren successivt fallande. Efter sommaren har man på nytt kunnat notera en viss uppgång av antalet asylsökande. Det är emellertid svårt att veta om denna uppgång-utgör en säsongsmässig variation eller beror på andra omständigheter. Det finns för dagen ingen gmnd alt tro annat än att inströmningen av asylsökande kommer att ligga på ungefär den nivå som kunnat noteras under våren 1990. Den skulle därmed betydligt överstiga vad som legat till gmnd för tidigare bedömningar av invandrarverkets resursbehov. Med en sådan arbetsmängd blir det inte möjligt att'utan-resurstillskott nå eller hålla de handläggningstider som satts som mål.

De åtgärder som regeringen sålundavidtog hösten 1989 kan alltså antas ha haft en viss effekt, men hittills inte i den utsträckning att verksamheten vid invandrarverket och inom flyktingmottagandel i övrigt kunnat bringas i önskvärd balans.

Invandrarverkets re.sursbehov under budgetåret 1990/91

Invandrarverket har i en framställning till regeringen den 16 maj 1990 redovisat sin bedömning av verksamhetsutvecklingen under budgetåret 1990/91 och det därmed förknippade resursbehovet. Verket begär en för­stärkning av anslaget Förvaltningskostnader med sammanlagt 91,6 milj.kr. utöver det belopp som fastställts av riksdagen med anledning av budgetpropositionen. Verkets skyddsombud och en.av personalorganisa­tionerna inom verket har i skilda skrivelser till regeringen uttryckt sin oro över de anställdas arbetsmiljö och resursbristen. Också de centrala fackliga organisationema har nyligen påtalat behovet av åtgärder för att komma till rätta med situationen.

Det står klart att invandrarverket för närvarande har otillräckliga resur­ser för att hantera den nu aktuella arbetsmängden. Detta leder i sin tur till påfrestningar för dem som väntar på besked och till ökade kostnader för staten i andra delar av systemet.

Jag bedömer, till att börja med, att invandrarverket måste ha resurser

för att kunna hanlera ca 210000 nya tillslåndsärenden under budgetåret

1990/91. Jag gör den bedömningen mot bakgmnd av att utvecklingen i

Östeuropa kan antas leda till en märkbar ökning i resandet västemt och

därmed i ett ökat antal besöksviseringar till vårt land. Samtidigt pågår

40

arbete med att från invandrarverket delegera fler ärenden lill ullandsmyn- Prop. 1990/91:25 digheterna, som avses fatta självständiga beslut i väsentligt större omfatt- Bilaga 6 ning än tidigare. Jag har räknat med att dessa båda förändringar, vad beträffar arbetsmängden för verkets del, i stort sett kommer alt la ul varandra. Fömtsättningen härför är dock att utlandsmyndigheternas re­surser kan absorbera den ökning av arbetsuppgifterna som blir en följd av delegeringen. Detta kan fastställas först efter viss tids försöksverksamhet.

Antalet ej avgjorda tillslåndsärenden (balansen) måste bringas ned med minst ca 20000. Då finns det förutsättningar att hålla jämna steg med inströmningen av nya ärenden och att hålla rimliga handläggningstider. Det kan emellertid vara svårt att uppnå detta under innevarande budgetår, varför jag räknar med att verket kan behöva fortsätta avarbetningen även under nästa budgetår för att nå målet senast under våren 1992. Jag har då räknat med att verket kan åstadkomma en årlig produktivitetsökning med ca 3% jämfört med budgetåret 1989/90.

Jag räknar vidare med atl invandrarverket under budgetåret 1990/91 kommer att få ca 20000 nya medborgarskapsärenden. Denna volym måste invandrarverket kunna avgöra under budgetåret. Verket måste också ges möjlighet att påbörja avarbetningen av ärendebalansen. Jag fömtsätter att produktiviteten kan återföras till den nivå (ca 600 ärenden per handlägga­re och år) som kunde noteras under budgetåren 1987/88- 1988/89. Ären­denas komplexitet, t. ex. idenlitetslöshet, kan dock utgöra en begränsning.

Asylärendena är emellertid huvudproblemet. När de inte kan handläg­gas med tillräcklig snabbhet får det direkt konsekvenser för förläggnings­systemet med åtföljande kostnadsökningar på statsbudgeten. Dygnskost­naden för en asylsökandes vistelse vid förläggning ligger idag på i genom­snitt 300 kr. Det innebär att ett halvårs vistelse utöver normal väntetid medför en kostnad på statsbudgeten med 54000 kr./sökande. Uttryckt på annat sätt är, med nuvarande beläggning, den totala dygnskostnaden över verkets anslag. Föriäggningskostnader i mnda tal 9 milj. kr.

Beräkningar som gjorts av invandrarverket och inom regeringskansliet av vilket utbyte man bör kunna få i form av minskade utgifter på förlägg­ningsanslaget av en förstärkning av invandrarverkets resurser för hand­läggning av asylärenden talar ett tydligt språk. Det är sannolikt att minsk­ningen av föriäggningskostnadema blir minst fyra gånger större än vad som behöver anslås som budgetförstärkning för förvaltningssidan i in­vandrarverket.

Dessa beräkningar gäller givetvis under den fömtsättningen att utplace-ringen i kommunerna av dem som får tillstånd att stanna motsvarar de överenskommelser mellan invandrarverket och kommunema om ca 23000/år som gäller för treårsperioden 1990 92. En annan fömtsättning är att relationen mellan bifall och avslag i asylärenden är i stort oförändrad jämfört med nu.

Mot den bakgrund, som nu redovisats, föreslår jag att invandrarverkels

resurser för handläggning av asylärenden förstärks kraftigt. Jag bedömer

att verket under budgetåret 1990/91 skall kunna klara av 55000-60000

asylärenden, inkl. omprövningar efter överklagande och sådana nya an­

sökningar   om   uppehållstillstånd,   som   inlämnas   efter   det   atl   ett

41

utvisningsbeslul vunnit laga kraft. Därvid har jag räknat med att verket    Prop. 1990/91:25 kan nedbringa antalet balanserade asylärenden i riktning mot den nivå    Bilaga 6 som svarar mol de handläggningslider som lagts fast i beslutet om invand­rarverkets nya organisation m. m. Jag har därvid utgått från att invandrar­verket klarar av att under innevarande budgetår höja sin produktivitet i asylhandläggningen med ca 3%.

För budgetåret 1990/91 beräknar jag, med hänvisning till vad jag nu har anfört, att invandrarverket för förvaltningsutgifter bör tillåtas disponera högst 62 milj. kr. från anslaget Föriäggningskostnader. Jag har därvid tagit hänsyn till behovet av atl förstärka även de delar av verket som ansvarar för administration av föriäggningar och för verksgemensamma funktioner.

Jag har däremot inle tagit hänsyn till kostnader för utveckling och drift av ADB-system och övrig administration av den nya ordning för ersätt­ningtill kommunerna som träder i kraft den I januari 1991. Dessa kostna­der har ännu inte kunnat beräknas med tillräcklig säkerhet. Det ytterligare resursbehov som kan uppstå härvidlag bör kunna tillgodoses genom att regeringen medger att verket får överskrida anslaget för detta ändamål.

Det bör stå verket fritt att avgöra fördelningen mellan fast och tillfälligt anställd personal med hänsynstagande till risken för övertalighet för den händelse arbetsmängden skulle minska drastiskt på kort lid.

Som jag redan framhållit kommer en sådan satsning med all sannolikhet att, under vissa fömtsättningar, ge elt positivt utbyte på statsbudgeten. Jag räknar med att utgifterna över invandrarverkels anslag Förläggningskost­nader nu förslagsvis beräknade till 3 890000000 kr. för budgetåret 1990/91 kommer att kunna bli ca 400 milj. kr mindre än vad de annars skulle ha blivit.

Invandrarverket bör i anslutning härtill ytterligare utveckla sina meto­der för att följa upp insatta resurser, i syfte att säkerställa att beräknade kostnadsminskningar också åstadkoms. Under fömtsättning av att tillför­litliga metoder att mäta resultatet av insatserna och verkels förmåga att nå uppställda mål kan tas fram, bör verket enligl min mening kunna få en fortsall frihet att disponera medel för förvaltningsinsatser, så länge de visar sig medföra större kostnadsminskningar på förläggningsanslagel.

Med de fömtsättningar och den inriktning som gäller för invandrarver­kets verksamhet i del aktuella avseendet är nämligen den nuvarande ordningen, enligt min uppfattning, inte förenlig med kravet på effektiv medelsförvaltning. Därtill är beredningsprocessen inom regeringskansliet och för propositioner till riksdagen alltför långsam. Som det nu är finns det stora risker för att åtgärder ägnade att möta förändrade fömtsättningar kommer för sent.

Vad jag nu har anfört gäller alltså resursbehoven vid statens invandrar­

verk. Verket är emellertid inte ensamt ansvarigt för att handläggningsti­

derna i utlänningsärenden och därmed statens kostnader för de sökandes

uppehälle ligger på en acceptabel nivå. Polisen bistår med utredningar i

asylärenden, vilka är nödvändiga för att invandrarverket över huvud taget

skall komma igång med sin del av arbetet. Polisen svarar också för att

lagakraftvunna utvisningsbeslut verkställs. Invandrarverkets beslut om

utvisning överklagas i många fall näst intill samtliga lill regeringen,

2

som under budgetåret 1990/91 kommer att behöva fatta beslut i ca 5 500    Prop. 1990/91:25

asylärenden.

Bilaga 6

Även i dessa delar av handläggningsprocessen ger förstärkta insatser för alt korta handläggningstider och föriäggningsboende flerfaldigt utbyte i form av minskade förläggningskoslnader.

Såvitt gäller polisväsendet vill jag erinra om att regeringen den 15 februari 1990 uppdrog åt länsstyrelserna i de län där invandrarver­ket har sina utredningsslussar att planera och samordna arbetet inom berörda polisdistrikt så, att målsättningen beträlfande polisens utredning­ar i asylärenden normalt två veckor kunde uppfyllas. Enligl vad rikspolisstyrelsen kunde rapportera till regeringen i september 1990, skulle detta regeringens mål vara i huvudsak uppfyllt i oktober 1990. Genom beslut den 11 oktober 1990 har regeringen uppdragit åt de nämnda länssty­relserna atl vidta sådana åtgärder att denna situation kan vidmakthållas och atl balanserna av verkslällighetsärenden är avarbetade till senast den 30juni 1991.

När det slutligen gäller den enhet inom regeringskansliet (arbetsmark­nadsdepartementet) som bereder utlänningsärenden för beslut i regering­en, vill jag anmäla att dess kapacitet successivt byggs upp, i syfte att kunna möta den ökning av antalet ärenden som blir resultatet av avarbetningen i de led som ligger före i ärendeprocessen. Jag bedömer att de ökade resurs­behov som nu kan förutses härvidlag bör kunna tillgodoses utan att riksda­gen behöver underställas frågan.

Hemställan

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen

atl bemyndiga regeringen alt för budgetåret 1990/91 medge in­vandrarverket att disponera högst 62000000 kr. under anslaget Förläggningskoslnader för insatser inom anslaget Statens invandrar­verks förvaltningskostnader i enlighet med vad jag förordat i det föregående.

[7] D 8. Lån till hemutrustning för flyktingar m. fl.

Något anslag för detta ändamål finns inte upptaget i statsbudgeten för budgetåret 1990/91.

1. Bakgrund

För närvarande får många flyktingar socialbidrag lill hemulruslning vid

bosättning i en kommun. I regeringens proposition om samordnat flyk­

tingmottagande och nytt system för ersättning till kommunerna m.m.

(prop. 1989/90:105, Sfu 21, rskr. 281) förordades att medel till hemutrust­

ning i stället borde tillhandahållas i form av lån. I propositionen redovisa­

des också atl en närmare utredning om utformning och administration av

ett sådant lån påbörjats inom regeringskansliet med inriktning på att lån

43

skall kunna erbjudas de ffyklingar som las emot i kommunerna från den    Prop. 1990/91:25 lidpunkt då det nya systemet för ersättning till kommunerna för flykting-    Bilaga 6 mottagande genomförs, dvs. den 1 januari 1991. Vidare aviserades alt regeringen tänkte återkomma lill riksdagen i frågan på tilläggsbudget un­der hösten 1990.

Jag redovisar i det följande förslag till rikllinjer för ett nytt syslem med lån till hemutrustning till ffyklingar och vissa andra utlänningar. Jag redovisar också del medelsbehov som krävs för ändamålet under inneva­rande budgetår.

2. Överväganden och förslag

2.1 Utgångspunkter

Ett av delmålen i det svenska flyktingmottagandet är att ge flyktingar en god start och ett fungerande hem. De flyktingar som kommer till Sverige har många gånger lämnat sitt land under sådana omständigheter att de inte har kunnat la med sig sina möbler och annat bohag. De saknar ofta pengar till nyanskaffning av hemulruslning. Många måste därför få ekonomisk hjälp. Enligt 6§ socialtjänstlagen (1980:620) kan en enskild få ekonomisk hjälp i form av socialbidrag om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Biståndet skaff tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå.

För närvarande får flertalet flyktingar socialbidrag till hemulruslning vid bosättning i en kommun. Denna ordning har enligt min mening flera nackdelar.

För den enskilde flyktingen kan dagens system med socialbidrag medfö­ra elt bidragsberoende som kan motverka integrationen i del svenska samhället. En annan nackdel är att del är betydande skillnader mellan kommunerna i bedömningen av hur stort belopp som behövs för hemul­ruslning. Dessa skillnader kan vara svåra att förstå för flyktingarna. Syste­met kan också bidra till all skapa negativa attityder mot flyktingar.

Del stöd som ges till flyktingar måste syfta till att den enskilde så långt som möjligt ges förtroende all ta ansvar för den egna livssituationen. Ett lån i stället för bidrag till hemulruslning innebär att flyktingen ges elt sådant ökat personligt ansvar och förtroende.

Möjligheten att låna lill hemulruslning bör slå öppen för alla flyktingar som har behov därav. Någon prövning av flyktingens möjligheter att i framliden återbetala lånet kan självfallet inle bli aktuell med tanke på den situation som en nyanländ flykting befinner sig i.

Eftersom det alltid krävs en viss introduklionsperiod innan en flykting kan bli självförsörjande och få en fast förankring i arbetslivet, bör lånet vara ränte- och amorteringsfritt under en viss tid. Det bör också finnas möjlighet lill anstånd med lånets återbetalning för flyktingar för vilka inslussningen på arbetsmarknaden tar längre tid än normalt och för andra som inte har tillräckliga inkomster för atl kunna betala tillbaka lånet. För personer med långvarig oförmåga alt betala bör i sista hand finnas möjlig­het lill avskrivning av lånet.

Med de relativt sett förmånliga villkor som gäller för det lån till hemul-

44

rustning för flyktingar m.fl., som jag i det följande kommer atl föreslå, bör det normalt inte finnas något behov av socialbidrag till hemutmstning.

Vad gäller administrationen av etl nytt lån lill hemutrustning har flera möjligheter undersökts, såväl olika alternativ med en myndighet som administrerar lånet som ett system med banklån med statlig eller kommu­nal garanti. Centrala sludiestödsnämnden (CSN) har därvid bedömts ha de bästa lorutsältningarna att administrera låneverksamhelen till en rimlig kostnad. De typer av ärenden som kommer att bli aktuella i det föreslagna lånesystemel är till stor del av samma karaktär som de ärenden som förekommer inom studiestödssystemet. CSN har under senare år genom­fört betydande effektiviseringar inom sin verksamhet och den stora kom­petens vad gäller låneverksamhet som finns inom CSN bör kunna utnytt­jas även för andra lån än studielånen. CSN har också stor erfarenhet av kontakter med flyktingar och andra invandrare och har ett uppbyggt samarbete med statens invandrarverk.

Det system som jag i det följande kommer all redovisa bygger på ett samarbete mellan CSN, statens invandrarverk och kommunerna. CSN, invandrarverket och Svenska kommunförbundet har också deltagit i arbe­tet med utformningen av systemet.

Prop. 1990/91:25 Bilaga 6

2.2 Förutsättningar och villkor för att få lån

Mitt förslag: Flyktingar och andra utlänningar som fyllt 18 år och som omfattas av det kommunala flyktingmottagandel skall erbjudas lån till hemulruslning. Regeringen fastställer maximala lånebelopp och de närmare villkoren för att lån skall få beviljas.

Skälen för mitt förslag:

Personkretsen

Lån till hemutmstning för flyktingar m.fl. bör kunna beviljas personer som fyllt 18 år och som tas emot i en kommun från en förläggning eller som i övrigt omfattas av förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m. m.; dvs.

1.  utlänningar som överförts till Sverige med stöd av elt särskilt rege­

ringsbeslut,

2.

utlänningar som fått uppehållstillstånd och som tas emot från en statlig förläggning för asylsökande,

3.

andra utlänningar som fått uppehållstillstånd med tillämpning av 2 kap. 3§ och 4§ första stycket 2 utlänningslagen (1989: 529)

4.

utlänningar som fått uppehållstillstånd på gmnd av sin anknytning till en sådan utlänning som avses under 1 3, om den sist anlände utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd inom två år från det att den person som han eller hon har anknytning till först togs emot i en kommun.

För samtliga dessa kategorier gäller att man normalt behöver hjälp och stöd under den första tiden i Sverige.

Invandrare som inle tillhör denna personkrets har som regel fått uppe­hållstillstånd som anknytning till en person som redan är bosatt i Sverige

45

sedan en längre tid. 1 många fall är det fråga om en nära anhörig som ingår    Prop. 1990/91:25 i samma hushåll. Det finns då normalt inte samma behov av hemutmst-    Bilaga 6 ning. Den person som redan har en etablerad kontakt i Sverige torde också normalt ha lättare än en flykting att få ett vanligt banklån. Jag finner mot denna bakgmnd inte samma motiv att erbjuda ett särskilt lån till hemut­mstning för andra än dem som omfattas av flyktingmottagandet.

Övergångsvis bör, fömtom de personer som omfattas av förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m., även flyk­tingar som tagits emot i en kommun före den 1 januari 1991 men som vid årsskiftet ännu inte haft behov av hemutmstning kunna beviljas lån. 1 annat fall skulle olika regler gälla för två personer som samtidigt får en bostad. Den ene skuffe kunna få socialbidrag till hemutmstning medan den andre skulle vara hänvisad till att låna pengar.

Övriga villkor för att få lån

Eftersom lånet är subventionerat i form av ränte- och amorteringsfrihet under viss tid bör begränsningar i lånevillkoren finnas för de personer som har kapitaltillgångar. Sådana flyktingar bör själva betala sin hemutmst­ning. Mindre tillgångar bör dock inte påverka möjligheten att få lån.

Del bör ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen bestäm­mer all föreskriva hur stora tillgångar en flykting skall kunna ha utan att det påverkar hans möjlighet att få ett lån.

Det bör också ankomma på regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att fastställa övriga villkor och fömtsättningar för när lån skall beviljas. Jag kommer i det följande alt informera riksdagen om huvud­dragen i de villkor som enligl min mening bör gälla från den 1 januari 1991 och som kan vara av betydelse för medelsbehovet för långivningen. Vissa justeringar kan självfallet behöva göras senare med hänsyn till erfarenhe­terna av det nya lånesystemet.

När lån beviljas en person som sammanbor med make, maka eller sambo, som tillhör den personkrets som kan beviljas lån, skall lånet vara gemensamt för makarna eller samborna. När lån beviljas gemensamt för två personer bör de ha solidariskt ansvar för återbetalningen.

Regeringen fastställer maximala lånebelopp för olika hushållsstoriekar. Till hushållet skall alltid räknas make, maka eller sambo, som själv tillhör den personkrets som kan beviljas lån samt barn under 18 års ålder. Hemmavarande barn i åldern 18 till 21 år som avslår från möjligheten alt själva la lån bör också kunna räknas in i hushållet och påverka storleken på föräldrarnas lånebelopp.

Maximibeloppen bör anges i procent av basbeloppet och fastställas med

utgångspunkt i socialstyrelsens rekommenderade norm för socialbidrag till

hemutmstning för respektive hushållsstorlek. Denna norm bygger på kon­

sumentverkets beräkning av behovei av och kostnaderna för hemutmst­

ning för olika hushållsstorlekar. Som exempel kan nämnas alt normen för

närvarande är 58% av basbeloppet för ensamstående, 94% av basbeloppet

för ett fyrapersonershushåll och 132% för ett sjupersonershushåll. Det

innebär med nuvarande nivå på basbeloppet 17 200 kr., 28000 kr. resp.

46

39000 kr. för dessa olika hushållslyper.

En utlänning som tillhör den tidigare nämnda personkretsen och vid mottagning i en kommun flyttar in i en omöblerad lägenhet bör ha möjlig­het all själv bestämma lånebelopp upp till maximibeloppet för hans eller hennes hushållsstorlek.

Om en utlänning uppfyller lånevillkoren och vid det första mottagandet i en kommun flyttar in i en möblerad lägenhet eller som inneboende, bör han få låna en mindre del av del maximala lånebeloppet för att kunna tillgodose det behov av personligt bohag som inte finns i den möblerade lägenheten. Om en sådan person inom två år från det han första gången togs emot i en kommun flyttar lill en omöblerad lägenhet bör han kunna få låna resterande belopp upp till det maximala lånebeloppet för hans hus­hållsstorlek.

Om del inom två år från del att en låntagare första gången togs emot i en kommun tillkommer anhöriga som är make, maka, sambo och barn under 21 år, som också tillhör personkretsen som kan beviljas lån, bör lånet kunna skrivas om och utökas till den storlek som motsvarar den nya hushållsstorleken.

Jag anser vidare att en flykting, som hade fyllt 18 år när han togs emot i en kommun, bör kunna beviljas ett lån inom två år från mottagandet om behov av hemutmstning föreligger. Vidare bör den som lånat ett mindre belopp än han haft rätt lill kunna komplettera tidigare lån inom två år från det första mottagandet i en kommun. Denna kvarstående lånemöjlighet bör finnas för att flyktingen skall ha viss tid på sig för att överväga hur stort behov av hemutmstning han har. Efter två år bedöms behovet normalt kunna tillgodoses genom egna medel. Om det finns särskilda skäl bör dock lån kunna beviljas eller utökas även efter två år från det att flyktingen logs emot första gången i en kommun. Det kan t. ex. gälla en flykting som varit i behov av sjukhusvård under lång tid efter ankomsten till Sverige.

Prop. 1990/91:25 Bilaga 6

2.3 Ålerbetalningsregler

Mitt förslag: Lånen skall vara ränte- och amorteringsfria i två år. Därefter utgår ränta med en räntesats som fastställs för varje år av regeringen.

Amorteringstidens längd skall fastställas med utgångspunkt i låne­summans storlek. Låntagare med låga inkomster skall kunna få anstånd med återbetalningen. Vid långvarig betalningsoförmåga skall skulden kunna avskrivas. Närmare regler för återbetalning fastställs av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer.

Skälen för mitt förslag:

Ränte- och amorteringsfrihet i två år

Efter det att flyktingen tagits emot i en kommun skall han, enligt riksda­gens beslut med anledning av propositionen om samordnat flyktingmotta­gande m.m., normalt genomgå ett introduktionsprogram för alt kunna få en grundläggande introduktion i det svenska samhället. Jag anser inte att han under denna tid bör belastas med amorteringar och räntor för lånet.

47

Introduklionsperioden beräknas normalt ta ca ett och ett halvt år. I vissa    Prop. 1990/91: 25 fall kan den la längre tid. Även efter introduklionstiden kan det ibland ta    Bilaga 6 tid innan flyktingen får tillräcklig inkomst för att kunna betala sitt lån.

Mol bakgmnd av vad jag nu anfört bör återbetalning av lånen inte påbörjas förrän två år efter det att lånet utbetalats. Om en flykting komp­letterar ett lån bör amortering och ränta på hela beloppet ändå alllid börja betalas två år efter det att första utbetalning av lånebeloppet gjorts.

Ränta

Som jag nyss nämnt bör lånet vara ränte- och amorteringsfritt under de första två åren eftersom det kan ta en ganska lång tid innan en flykting får en stabil inkomst som gör det möjligt för honom all betala tillbaka lånet.

Efter två år bör lånet löpa med ränta. 1 princip bör räntans storlek följa marknadsräntan och spegla de verkliga upplåningskostnadema.

Med hänsyn tiff lånets sociala karaktär och för att få en enkel och fungerande anståndsprövning är det å andra sidan önskvärt med en ränta som är någorlunda stabil och känd för ffyklingen för en viss tid framåt. Jag föreslår därför att räntan fastställs av regeringen för ett kalenderår i taget.

Efter kontakter med riksgäldskontoret har jag kommit fram tiff all räntesatsen bör vara densamma som den räntesats som regeringen i de­cember varje år fastställer för vissa statslån till bostadsbyggande m.m. Denna räntesats fastställs utifrån marknadsräntan på statsobligationer emitterade av riksgäldskontoret och med en återstående löptid på fem år. Räntesatsen baseras på den period om 12 månader som närmast föregår regeringens beslut. För år 1990 är denna räntesats 11,40%. För 1991 kommer räntesatsen att höjas med hänsyn till all marknadsräntan under år 1990 har varit högre än under år 1989.

Amortering

Amorteringstiden bör vara så lång att det totala belopp som betalas, i form av amortering och ränta, är rimligt med hänsyn lill personens betalnings­förmåga. Normalt bör den variera mellan 5 och 15 år beroende på låne­summans storlek.

De som så önskar bör frivilligt kunna återbetala lånet i snabbare takt än enligt amorteringsplanen.

Anstånd

För låntagare, som inte har tillräcklig inkomst för att kunna betala enligl amoneringsplanen eller som av andra skäl kan komma att få betalnings­svårigheter, bör det finnas möjlighet att få anstånd med återbetalningen eller nedsättning av del belopp som skall återbetalas.

Utgångspunkten bör vara atl låntagaren i princip skall få behålla en summa som motsvarar existensminimum för sig och sin familj.

48

Vid bedömningen av hur mycket låntagaren kan betala bör man gå till    Prop. 1990/91:25 väga på följande sätt. För varje låntagare beräknas elt ekonomiskt under-    Bilaga 6 lag motsvarande sammanräknad inkomst av tjänst, näringsverksamhet och kapital. Familjens ekonomiska underiag jämförs sedan med en in­komstgräns, uttryckt i basbelopp, som är beroende av familjens storlek och som bygger på existensminimum för olika hushållstyper.

Om hushållet endast har inkomster motsvarande denna inkomstgräns bör helt anstånd beviljas.

Om inkomsterna överstiger inkomstgränsen men inte täcker det totala belopp som skall betalas i ränta och amortering enligt amorteringsplanen bör nedsättning ske av det belopp som skall betalas. Det nya belopp som därvid fastställs bör i första hand avse betalning av räntekostnader.

Del bör ankomma på regeringen att fastställa inkomslgränser och ange hur stor nedsättning som normalt skall beviljas när inkomsten överstiger inkomstgränsen men inte räcker för betalning enligt amorteringsplanen.

Då låntagaren beviljats anstånd eller nedsättning av återbetalningar bör upplupna räntor läggas till skulden. När anstånd inte längre behövs bör betalningen i första hand avse aktuell ränta och därefter upplupen ränta som lagts till låneskulden. Själva kapitalskulden bör alltså betalas i sista hand.

Jag anser all CSN, när en låntagare under en period beviljats anstånd med återbetalning eller nedsättning av det belopp som skall återbetalas, bör kunna fastställa amorteringsbeloppet till ett högre belopp än det tidiga­re fastställda amorteringsbeloppet.

CSN bör kunna göra undantag från de generella regler som regeringen kommer atl fastställa för amortering och anstånd om man bedömer att det är lämpligt och all del i ett långsiktigt perspektiv ökar sannolikheten för atl låntagaren skall betala tillbaka lånet.

Avskrivning

Jag anser att del bör finnas en möjlighet till avskrivning av lån för låntaga­re som bedöms ha en långvarig oförmåga att betala tillbaka lånet.

Skäl för avskrivning kan t.ex. föreligga för äldre låntagare, låntagare med stor försörjningsbörda eller låntagare som är sjuka eller handikappade om de bedöms ha mycket nedsatt betalningsförmåga. En annan kategori för vilken avskrivning kan bli aktuell är låntagare som utvandrat och inle bedöms ha förmåga att återbetala sin låneskuld.

CSN bör i vissa fall redan vid den första prövningen av låneansökan eller innan amortering normalt skall påbörjas bedöma om avskrivning bör ske för att inte i onödan belasta lånet med räntekostnader.

Vid solidariskt låneansvar mellan låntagare bör CSN ha möjlighet att skriva av en del av lånet om en låntagare bedöms ha låg, alternativt ingen, betalningsförmåga.

Vid dödsfall bör hela lånet avskrivas om låntagaren ensam svarat för lånet, och halva beloppet när den avlidne lånat gemensamt med en annan person.

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 25

2.4 Administration

Mitt förslag: CSN beviljar och utbetalar lån till hemulruslning saml svarar för återbetalningssystemel. CSN lånar medel från riksgälds-kontoret som svarar för den erforderliga upplåningen av medel för långivningen.

Prop. 1990/91:25 

Bilaga 6

Skälen för mitt förslag:

Låneverksamheten bör administreras av CSN, som har stor erfarenhet av låneverksamhet av social karaktär och som också har erfarenhet av kon­takter med ffyklingar genom studiestödsverksamheten. CSN skall svara för såväl beviljande och utbetalning av lån som för alla frågor som gäller återbetalning. Jag har i denna fråga samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. Efter­som det är fråga om en ny uppgift for CSN bör det föranleda en ändring i instruktionen för CSN.

För att beviljande och utbetalning av hemutmstningslån skall fungera effektivt krävs hjälp och stöd från personalen vid invandrarverkets för­läggningar och inom del kommunala flyktingmottagandet när flyktingen upprättar låneansökan och i samband med utbetalning av lånet. Invand­rarverket måste också lämna sådana uppgifter till CSN som krävs för att man skall kunna bedöma om en person skall beviljas lån. Jag utgår också från att kommunerna biträder i lånehanteringen genom att hjälpa flykting­arna att sända in sina ansökningar till CSN och styrka vissa uppgifter i ansökningarna som är av betydelse för prövningen. Jag har i denna fråga samrått med Svenska Kommunförbundet.

Som central myndighet för flyktingmottagandet bör invandrarverket svara för information till nya flyktingar om möjligheterna all få lån till hemutrustning och om lånevillkoren i stort. Lokalt kommer också kom­munerna att svara för sådan information till de flyktingar som flyttar in i kommunen. Personer som beviljats lån bör få erforderiig information och upplysningar i alla frågor som rör deras lån av CSN.

Lånen bör finansieras genom utlåning från riksgäldskontoret till CSN. För detta krävs ett bemyndigande för riksgäldskontoret från regeringen.

Rent praktiskt bör utlåningen från riksgäldskontoret till CSN och redo­visning av betalningsströmmar m.m. ske på samma sätt som gäller för studielånen. Utlåningen från riksgäldskontoret till CSN förs upp på till­gångssidan i kontorets balansräkning. Riksgäldskontorets upplåningskost­nader redovisas under huvudtiteln Räntor på statsskulden. Under denna huvudtitel redovisas såväl inkomster som utgifter. På de medel, som CSN lånar från riksgäldskontoret, måste CSN betala ränta, som av riksgälds­kontoret också redovisas mol huvudtiteln.

Riksgäidskontoret erhåller den fulla ränteintäkten från CSN på den totala uteslående lånestocken, medan CSN från låntagarna erhåller enbart en viss del eftersom lånen är räntefria under de första två åren och en del låntagare dessutom kommer att beviljas anstånd. Mellanskillnaden, som alltså är en statlig räntesubvention av hemutmstningslånen, bör finansi­eras från ett anslag på statsbudgeten. Från samma anslag bör också kostna­derna för avskrivningar finansieras.

50

Administrationen av låneverksamheten bör i huvudsak finansieras ge- Prop. 1990/91:25 nom avgifter från låntagarna i samband med återbetalning. Avgifterna bör Bilaga 6 inte vara högre än vad som gäller för studielån. En viss anslagsfinansiering av administrationen kommer också att krävas eftersom en viss andel av låntagarna kommer att beviljas anstånd eller avskrivning och det inte är rimligt att övriga låntagare står för hela administrationskostnaderna. Un­der de första åren kommer del inte alt komma in några avgifter från låntagare eftersom lånen är ränte- och amorteringsfria. Under en över­gångsperiod kommer därför administrationen i sin helhet alt behöva an-slagsfinansieras.

2.5     Ikraftträdande och genomförande

Inom CSN och invandrarverket har gjorts förberedelser för att ett nytt lånesystem skall kunna genomföras kort tid efter ett beslut av riksdagen. Jag bedömer därför att det bör vara möjligt alt den nya ordningen med lån lill hemutmstning kan träda i kraft den 1 januari 1991, då det nya system för samordnat flyktingmottagande som riksdagen tidigare har beslutat om skall träda i kraft. Lån till hemutrustning bör från den 1 januari 1991 kunna beviljas till de flyktingar m.fl. som tas emot i kommunerna efter detta datum och som uppfyller villkoren för att få lån. Lån bör också kunna beviljas till flyktingar som tagits emot i kommunerna under 1989 och 1990 men som först fr.o.m. den 1 januari 1991 har behov av hemut­mstning och i övrigt uppfyller villkoren för att få lån.

Reguljär återbetalning av lånen kommer att påbörjas först den 1 januari 1993. System och mtiner för låneverksamheten kommer att behöva ut­vecklas av CSN under det närmaste året.

2.6     Kostnader

Statens kostnader för låneverksamhelen kommer i första hand att avse räntesubvention under de två år lånen är ränte- och amorteringsfria, avskrivna lån och ökat upplåningsbehov därför att vissa låntagare får anstånd. En viss statlig finansiering av administrationen kommer också att bli aktuell. Det gäller särskilt under de första åren då det inte kommer in några avgifter.

Under ett inledningsskede kommer det också att uppstå vissa kostnader för utveckling av administrativa system.

Kostnaderna för låneverksamheten är mycket svåra att uppskatta. Det är svårt att veta hur många flyktingar som kommer att utnyttja möjlighe­ten och hur stora lån de kommer att ta. På samma sätt är osäkerheten stor när det gäller återbetalning och anstånd.

Om flyktinginvandringen antas vara densamma som i dag och om del

stora flertalet flyktingar skulle beviljas maximalt lånebelopp kan den totala

årskostnaden för räntesubvention under de räntefria åren beräknas till ca

50 milj. kr. när lånesystemet är fullt utbyggt och två årskullar flyktingar har

beviljats lån. En avskrivningprocent på 15% av lånesumman skulle inne­

bära en årlig kostnad på ca 40 milj. kr. vid ett fullt utbyggt system. Årskost-

51

nåden för ökad upplåning lill följd av anstånd kan också bli av denna    Prop. 1990/91:25 storleksordning när systemet är fullt utbyggt. Totalt med administrations-    Bilaga 6 kostnader bedömer jag att kostnaden kan komma att bli högst 150 milj. kr. per år när systemet är fullt utbyggt. Det är ca 100 milj.kr. lägre än vad bidrag till hemutrustning för närvarande beräknas kosta per år.

2.7 Anslagsbehov under budgetåret 1990/91

Medel för lån till hemutmstning för flyktingar bör anvisas på ett särskilt anslag under tionde huvudtiteln som disponeras av CSN.

Under budgetåret 1990/91 kommer det att uppstå kostnader för ränte­subvention till flyktingar som tar lån under första halvåret 1991. Vidare kommer det atl bli vissa administrationskostnader för beviljningsverk-samheten och för utbetalningar samt kostnader för utveckling av admini­strativa system. Del kan också bli några mindre kostnader om etl eller annat lån avskrivs. Några kostnader för anstånd blir däremot inte aktuella.

Kostnaderna för räntesubventioner och eventuella avskrivningar beräk­nas till 10 milj.kr. om huvuddelen av alla flyktingar som beräknas tas emot i kommunerna under första halvåret 1991 beviljas lån.

Kostnaderna för löpande administration av det nya lånesystemet och anskaffning av utmstning beräknar jag på grundval av uppskattningar från CSN tiff 2,5 milj.kr. för budgetåret 1990/91.

För utveckling av administrativa system beräknar jag preliminärt att det kommer att finnas ett medelsbehov på 3,5 milj.kr. under innevarande budgetår.

Såväl de beräknade kostnaderna för löpande administration som kost­naderna för utveckling av administrativa system bygger på mycket grova uppskattningar. Vid behov måste därför regeringen kunna låta CSN över­skrida anslaget.

Det totala anslagsbehovet för innevarande budgetår blir med de gjorda beräkningarna 16 milj.kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen atl

1.

godkänna de riktlinjer jag har förordat för lån till hemutmst­ning för flyktingar m. fl.,

2.

till Lån tillhemutrustningförflyklingarm. fl. påliWäggshudgel 1 till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 16000000 kr.

52

Bilaga 6:1    Prop. 1990/91:25 Bilaga 6

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd

Härigenom föreskrivs att 5§ och 33§ lagen (1982:80) om anställnings­skydd skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Avtal om tidsbegränsad anställning får träff'as i följande fall:

1.

Avtal för viss tid, viss säsong eller visst arbete, om det föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet.

2.

Avtal för viss tid som avser vikariat, praktikarbete eller feriearbete.

3.

Avtal för viss tid, dock sammanlagt högst sex månader under två år, om det föranleds av tillfällig arbetsanhopning.

4.

Avtal som gäller för tiden till dess arbetstagaren skall börja värnplikts­tjänstgöring eller annan därmed jämförlig tjänstgöring, som skall pågå mer än tre månader.

5. Avtal för viss lid som avser anställning efter pensionering, om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspen­sion eller, om någon sådan avgångs­skyldighet inte finns, när arbetsta­garen har fyllt 65 år.

5

§

5. Avtal för viss lid som avser anställning efter pensionering, om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspen­sion eller, om någon sådan avgångs­skyldighet inte finns, när arbetsta­garen har fyllt 6 7 år.

33

§

'

En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställ­ning när arbetstagaren uppnår den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda 65 år, skaff skriftli­gen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg.

En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställ­ning när arbetstagaren uppnår den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda Ö7år, skaff skriftli­gen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg.

Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning i samband med att arbetstagaren får rätt till hel förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbets­lagaren besked om delta så snart arbetsgivaren har fått kännedom om pensionsbeslutet.

En arbetstagare som är anställd En arbetstagare som har uppnått Ulls vidare och har uppnått den ål- den ålder som medför skyldighet att der som anges i första stycket har avgå med ålderspension eller, om inte rätt till längre uppsägningstid någon sådan avgångsskyldighet inte än en månad och har inte heller    finns, vid fyllda 65 år, har inte rätt

' Senaste lydelse 1984:1008 5   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 25

53

Nuvarandelydel.se

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:25

företrädesrätt  enligl  22,  23  och     till längre uppsägningstid än en må-    Bilaga o

25§§.

nad och har inte heller företrädes-

rätt enligt 22, 23 och 25 §§.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

2.

De nya bestämmelserna i 33 § tillämpaSjpå arbetstagare som fyller 65 år den 1 februari, 1991 eller senare.

54

Industridepartementet

Prop. 1990/91:25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990

' 

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Tolfte huvudtiteln

D. Mineralförsörjning m. m.

[1] Dl. Sveriges geologiska undersökning: Geologisk kartering m. m.

1 statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna anslagsrubrik anvisats ett reservationsanslag på 99036000 kr.

Med utgångspunkt i ett av Sveriges geologiska undersökning (SGU) genomfört uppdrag redovisade regeringen hösten 1988 en plan med bl.a. förslag till karteringstakt och prioritering av karteringsområden för en snabbare maringeologisk kartering. Riksdagen ställde sig bakom planen (prop. 1988/89:2, bff. 7, NU8, rskr. 91).

Som ett led i genomförandet av planen anskaffade SGU hösten 1989 ett begagnat undersökningsfartyg. Fartyget togs i drift sommaren 1990, dvs. ca ett år tidigare än vad som redovisats i den urpmngliga planen. Vissa kompletterande ombyggnader återstår dock att utföra.

Med hänsyn till alt SGUs maringeologiska kartering skulle befinna sig i ett uppbyggnadsskede under de närmaste åren beräknade regeringen i 1990 års budgetproposition inte några ytteriigare medel till ökade drifts­kostnader eller lill elt föreslaget miljökemiskt analysprogram. Enligt rege­ringens bedömning var de medel som SGU föreslogs få disponera tillräck­liga. Vid behandlingen av anslagen till SGU uttalade riksdagen (1989/90:NU31, rskr. 190) atl regeringen borde återkomma med förslag om hur bl.a. en utökad maringeologisk kartering skall kunna genomföras fr.o.m. budgetåret 1990/91.

Jag beräknar totalt 2800000 kr. för att en snabbare maringeologisk kartering och ett miljökemiskt program skall kunna påbörjas redan under innevarande budgetår samt för ökade driftskostnader under budgetåret 1989/90.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

alt till Sveriges geologiska undersökning: Geologisk kartering

m.m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

anvisa elt reservationsanslag på 2 800000 kr.

55

F. Teknisk utveckling m.m.

Prop. 1990/91:25

[2] F 14. Bidrag till Standardiseringskommissionen

' 

På detta anslag lämnas bidrag till standardiseringsverksamheten via centralorganet SIS-Standardiseringskommissionen i Sverige. I propositio­nen om vissa näringspolitiska frågor (prop. 1989/90:88 avsnitt 5.6.1, NU30, rskr. 326) har statens roll i standardiseringen samt ny finansierings­modell för bidraget till standardiseringen redovisats och i enlighet med detta anvisats ett anslag på 32,2 milj. kr. för budgetåret 1990/91.

SIS har begärt tilläggsanslag med 1,2 milj. kr. för innevarande budgetår. Detta avser allmänt bidrag enligt ovan nämnda finansieringsmodell till hälso- och sjukvårdsstandardiseringen för första halvåret 1991 mot bak­grund av all ett nytt fackorgan för detta teknikområde ansluts till SIS den 1 januari 1991.

Föredragandens överväganden

Sjukvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) utarbetar och fastställer för närvarande svensk sjukvårdsstandard. Spri-STAND är knu­tet till SIS som samverkande organ. Spris ägare har i samband med utredningen Spri 90 kommit överens om atl hälso- och sjukvårdsstandar­diseringen fr.o. m. den 1 januari 1991 skall bedrivas inom ett nytt fackor­gan och därmed knytas till den organisation och de principer som gäller för standardiseringen i Sverige.

I betänkandet (SOU 1989:45) Standardiseringens roll i EFTA/EG-sam-arbetet konstaterade utredaren bl.a. att en av principerna för svensk standard bör vara att den täcker alla tekniska fackområden samt att standarderna bildar en helhet och inte strider mot varandra. Utredaren föreslog som en konsekvens av detta all de med SIS samverkande organen borde knytas närmare SIS-familjen.

Standardiseringen i Sverige får genom bildandel av ett nytt fackorgan inom standardiseringen för hälso- och sjukvårdsområdet sitt nionde fack­organ. Delta ger standardiseringen i Sverige en mer enhetlig stmktur och bör bidra till standardiseringens eff"ektivitet. I denna fråga har jag samrått med chefen för socialdepartementet.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag till Standardiseringskommissionen på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett anslag på 1 200000 kr.

56

H.  Energi

Prop. 1990/91:25

[3] Verksamheten vid statens vattenfallsverk

' 

Riksdagen fastställde år 1988 nya principer för statsmaktemas ekonomis­ka styrning av statens vattenfallsverk (Vattenfall) (prop. 1987/88:87, NU41, rskr. 376). Riksdagens beslut innebar bl.a. att omfattningen och inriktningen av Vattenfalls investeringar samt finansieringen av dem skall beslutas av riksdagen enligt en milande treårsplan. Beslutet innebär vidare att Vattenfall och dess dotterbolag skall behandlas som en sammanhållen gmpp av företag - Vattenfallkoncemen.

Enligt gällande bestämmelser (jrf prop. 1989/90:100, bil. 16, NU39, rskr. 322) skall investeringar med en totalkostnad som överstiger 100 milj. kr. redovisas för riksdagen. Vidare gäller att alla projekt skall rymmas inom den av riksdag och regering fastställda investerings- och finansi­eringsplanen.

Riksdagen har bemyndigat regeringen att besluta om bildande av aktie­bolag och förvärv av aktier inom Vattenfalls verksamhetsområde. För andra typer av bolag än eldistributionsbolag begränsades riksdagens be­myndigande intill ett belopp som skulle fastställas varje år. För budgetåret 1990/91 har detta belopp fastställts till 75 milj.kr. Regeringens bemyndi­gande är dessutom begränsat till att gälla bolag med ett bundet eget kapital på högst 5 milj.kr. (prop. 1982/83:25 bff. 7, NU15, rskr. 166).

Vattenfall har i skrivelse till regeringen redovisat förslag om dels om­stmkturering av Vattenfall Energiverksgmpp AB (VEAB), dels förslag om stmkturrationalisering av eldistributionen i Piteå och Älvsby kommuner, dels förnyelse av likströmskabeln i samkörningsförbindelsen (Kontiskan 1) mellan Sverige och Danmark, dels höjning av Vattenfalls röriiga kredit.

Statens vattenfallsverk

Omstrukturering av Vattenfall Energiverksgrupp AB (VEAB) och bildande av regionala förvallningbolag

I skrivelse den 12 september 1990 har Vattenfall redovisat planerade förändringar i det av Vattenfall helägda Vattenfall Energiverksgmpp AB.

Vattenfall Energiverksgmpp AB (VEAB) har till uppgift att förvalta Vattenfalls intressen i elverks- och energiverksrörelser som bedrivs i bo­lagsform. VEAB är moderbolag i en koncern som under år 1989 utöver moderbolaget omfattade 13 dotterbolag. Moderbolaget hade dämlöver ägarintressen i ytteriigare 6 bolag (intressebolag). VEABs uppgift är bl.a. att utöva Vattenfalls ägarfunktion samt att sköta bolagsgmppens gemen­samma frågor.

VEAB bildades enligt riksdagens beslut år 1979 (prop. 1978/79:115, bil 1,NU60, rskr. 429).

VEAB har idag ca 340000 lågspänningskunder, vilket innebär en mark­nadsandel på ca 11 procent. I VEABs intressebolag finns ytterligare ca 137000 kunder.

Vattenfall fömtser en ökad strukturell förändring och en ökande

komplexitet i de regionala energilösningarna. Kommunerna ökar sitt enga-

57

gemang i energifrågorna och detta ställer krav på Vattenfall när det gäffer    Prop. 1990/91:25

bl.a. nya samverkansformer.

Bilaga 7

Vallenfalls regioner utvecklas mot alltmer självständiga enheter. Avsik­ten med förändringen av VEAB är att regionema genom decentralisering, målstyrning och marknadsorientering skall ta elt större ansvar för den egna verksamheten.

Vattenfall anser atl det bör bildas ett regionalt förvaltningsbolag i varje region samtidigt som VEABs el- och värmedistributionsbolag bör föras till dessa förvallningsbolag. Regionerna skall svara för styrning och drift av de regionala förvaltningsbolagen. Vattenfall föreslår vidare att de regionala förvaltningsbolagen ägs av ett för koncemen gemensamt holdingbolag. Detta innebär bl. a. att möjligheten till koncernbidrag kvarstår.

Vattenfall föreslår att omstmktureringen genomförs på följande sätt. Senast 31 december 1990 bildas fem företag, varav ett skall äga aktiema i dels del nuvarande VEAB, dels de fyra övriga nybildade bolagen. Under år 1991 ombildas VEAB till elt förvaltningsbolag för el- och värmebolagen inom region Östsverige. Övriga VEAB bolag samt el- och värmebolagen överförs till de regionala förvaltningsbolagen.

Vattenfall framhåller att den föreslagna omstmktureringen innebär bl. a. ökade samverkansmöjligheter med lokala intressenter, en fortsatt anpass­ning till den regionala stmktumtvecklingen och en enhetlig styrning inom varje regions bolag.

Förslaget medför ett samlat nyemissionsbehov i de nybildade förvall-ningsbolagen på 54 milj.kr. Detta kapitalbehov kan täckas med interna medel inom VEAB-koncemen: Aktiekapital och reservfonder i koncern-holdingbolaget och i de regionala förvaltningsbolagen kommer högst att uppgå lill 64 milj. kr. Aktierna övertas av de regionala förvallningsbolagen till bokförda värden.

Vattenfall hemställer om regeringens medgivande att ombilda VEAB till region Öslsveriges förvaltningsbolag med de förändringar av aktiekapital, bolagsordning m. m. som erfordras härför. Vidare begär Vattenfall att få nybilda fyra regionala förvaltningsbolag för de övriga regionerna och att få nybilda ett aktiebolag som moderbolag för de regional förvaltningsbolagen (holdingbolaget).

Vattenfall hemställer vidare om medgivande att få överlåta sina aktier i VEAB lill det nybildade moderbolaget för förvaltningsbolagen lill bokfört värde saml alt VEAB och Vattenfall får överlåta sina aktier i el- och värmedistributionsbolagen till de angivna förvaltningsbolagen till bokfört värde.

Vattenfall begär vidare om medgivande att aktiekapital och reservfond i de nya förvaltningsbolagen får uppgå till högst 64 milj.kr. Finansieringen till detta skall tas från VEABs bundna och fria egna kapital.

Slutligen begär Vattenfall all del nybildande koncernholdingbolaget och de regionala förvaltningsbolagen får rätt att teckna borgen för eldistribu­tions- respektive värmebolagen och atl de borgensåtaganden som finns i VEAB vid ombildandel får överföras till de nybildade bolagen.

58

Strukturrationalisering av eldistributionen inom Piteå och Älvsby

Prop. 1990/91:25

kommuner

Bilaga 7

I skrivelse den 6 september 1990 har Vattenfall redovisat de förhandlingar som förts med Piteå kommun om samarbete när det gäller eldistributionen i kommunen.

Eldistributionen inom Piteå kommun handhas av tre parter, Piteå Ener­giverk AB (PEAB), Pileortens Eldistribution AB (Pelab) samt Vattenfall. Pelab handhar distributionen inom Piteå tätort medan PEAB distribuerar till merparten av övriga kunder inom kommunen. Vattenfall handharren. mindre del av distributionen till Markbygdenområdet i den nordvästra kommundelen. Pelab handhar eldistributionen inom Älvsby tätort. Övrig distribution inom Älvsby kommun handhas av Vattenfall.

Vattenfall och Piteå kommumavser att renodla distributionsförhållan­dena inom kommunen bl. a. för att få en utjämning av tarifferna. Som ett led i detta har AB Piteenergi (ABPE) bildats. Bolaget ägs till lika delar av Piteå kommun och Vattenfall Energiverksgrupp AB. I bolaget ingår PEAB, Pelab och en andel motsvarande 25 procent av Sikfors kraftstation.

Förhandlingarna har lett till ett samarbetsavtal med följande, innehåll. Vattenfall överiåter lill Pelab de delar av 40 kV-nätet som enbart försörjer PEAB och Pelab. I denna överiåtelse ingår av staten ägd fast egendom. Överlåtelsen värderas lill 30 milj. kr. Vattenfall överiåter vidare Markbyg-denälet till Pelab, varigenom hela eldistribution inom Piteå kommun' kommer att handhas av ABPE. Denna överiåtelse värderas till 300000 kr. Vidare övertar Vattenfall Norrbotten eldistributionen inom Älvsby tätort från Pelab, vilket innebär att Vattenfall kommer att äga all distribution inom Älvsby kommun. Denna överlåtelse värderas lill 27,3 milj. kr. Avta­let innebär sammantaget en nettoersättning tiff Vattenfall på 3 milj. kr.

Slutligen åtar sig Vattenfall drift och.underhåff av det;40 kV-nät som överförs till PEAB och Pelab. Ersättningen för Vattenfalls-åtagande skaff baseras på Vattenfalls självkoslnader.

Del finns inget fastställt taxeringsvärde för den av staten ägda egendo­men (transformatorstationer i eldistribulionsnäten) som Vattenfall lavser att avyttra. Vattenfall beräknar del tekniska nuvärdet tiff 18 milj.kr.

Vallenfall hemställer om regeringens medgivande alt få genomföra stmkturrationaliseringen inom Piteå och Älvsby kommuner samt att få avyttra den av staten ägda fasta egendomen.

Förnyelse av samkörningsförbindelsen Kontiskan 1

I skrivelse den 4 september 1990 har Vattenfall redovisat planer på ersätt­ningsinvesteringar av likströmskabeln i samkörningsförbindelsen Konti­skan 1 meffan Sverige och Jyffand.

Samkörningsförbindelsen mellan Sverige och Jylland består av två lik­

strömslänkar, Kontiskan 1 och Kontiskan 2. Dessa togs i drift år 1964

resp. år 1988. Överföringskapaciten är 250 MW resp. 300 MW. Kabeln

Kontiskan 1 behöver förnyas. Kabeln är klent dimensionerad och ett stort

antal kabelfel har inträffat. Även kontrollanläggningen och strömriktarsta-

-

tionerna kan komma att behöva förnyas.

Den svenska sträckningen går mellan Läsö och Göteborg. Denna del är    Prop. 1990/91:25 enligt Vattenfall i sämst skick. Kabelfelen är kostsamma att åtgärda och    Bilaga 7 orsakar minskade möjligheter till kraftförsäljning till Danmark. Det hän­der alt dansk fossilkraft måste las i anspråk för att kompensera kraftbort­fall vid kabelfel.

Marknadfömtsätlningama bedöms vara gynnsamma för att upphandla en ny kabel. Vattenfall har slutit ett avtal med den danska kraftföretaget ELSAM om ekonomiska bidrag till byte av den den svenska delen av kabeln.

Investeringen beräknas kosta högst 180 milj. kr. Kabeln beräknas kunna tas i drift hösten 1991.

Vattenfall hemställer om medgivande att förnya den svenska delen av likströmsledningen (Kontiskan 1) mellan Sverige och Jylland.

Höjning av rörlig kredit

I skrivelse den 14 oktober 1990 har Vattenfall redovisat vissa frågor rörande Valtenfallkoncernens likviditet. Enligt den gällande finansierings­planen, som fastställdes av regeringen i juni 1990, uppgår ramen för koncemens upplåning hos riksgäldskontoret för åren 1990 och 1991 till 1 225 milj.kr.. varav 1 175 milj. kr. utgör en rörlig kredit. Ramen för de två åren är oförändrad sedan föregående år eftesom rikdagen ännu inte har behandlat Vattenfalls treårsplan för perioden 1990- 1992.

Enligt Vattenfall visar likviditetsprognosen på ett betydande underskott mol slutet av år 1990 beroende på bl.a. utbetalning av räntor och amorte­ringar på statslånet, skatter samt löpande utbetalningar. Mot bakgmnd härav föreslår Vattenfall en höjning av den rörliga krediten hos riksgälds­kontoret till 2 100 milj. kr.

Föredragandens överväganden

Riksdagen har som jag nyss anförde fastställt nya former för den ekono­miska stymingen av statens vattenfallsverk (Vattenfall). Dessa nya styrfor­mer syftar bl.a. till en anpassning till effektivare förvaltning av statens kapital, ökade krav på lönsamhet, effektivitet och produktivitet. Vidare innebar riksdagens beslut att Vattenfall skall bredda sin verksamhet till elt energitjänstföretag.

De av Vattenfall föreslagna åtgärderna får bl. a. ses som en aktiv anpass­ning till riksdagens beslut i dessa frågor.

Omstrukturering av Vattenfall Energiverksgrupp AB (VEAB) och bildande av regionala förvaltningbolag

Förslaget att omstmkturera Vattenfall Energiverksgmpp AB innebär en

regionalisering av koncernen och en fortsatt utveckling av Vattenfalls

regioner. Förslaget innebär vidare en rationalisering och klarare ansvars­

förhållanden inom koncemen. Mot denna bakgmnd anser jag att Vatten­

falls förslag bör genomföras. Frågan är av sådan art att den bör understäl-

60

las riksdagens prövning.

Strukturrationalisering av eldistributionen inom Piteå och Älvsby

Prop. 1990/91:25

kommuner

Bilaga 7

Avtalet mellan Piteå kommun och Vallenfall innebär bl.a. försäljning av fast egendom som tillhör staten. Enligt gällande bestämmelser i förord­ningen (1971:727) om försäljning av staten tillhörig fast egendom är försäljningen av sådan karaktär alt den bör prövas av riksdagen.

Avtalet mellan Piteå kommun och Vattenfall innebär en fortsatt struk­turrationalisering inom eldistributionsområdet som sedan länge pågår. Avtalet bör enligt min mening leda till en mer rationell eldistribution i Piteå och Älvsby kommuner.

Förnyelse av samkörningsförbindelsen Kontiskan 1

Förnyelsen av Kontiskan 1 är inte upptagen som investeringsprojekt i Vattenfalls Ireårsplan för 1989-1991 som riksdagen har godkänt (prop. 1988/89:100, bil. 16, NU30, rskr. 275).

Investeringen är enligt min mening angelägen. Den skulle bl.a. öka driftsäkerheten i det nordiska elutbylet. Jag kan även konstatera att Vat­tenfall bedömer att marknadsfömtsättningarna för atl upphandla kabeln är goda. Investeringen är av en sådan storlek att den bör godkännas av riksdagen.

Höjning av rörlig kredit, m. m.

Vattenfall lämnar årligen till regeringen en treårsplan, som fastställs av regeringen efter riksdagens godkännande. I treårsplanen ingår en investe­ringsplan och en finansieringsplan. Investeringsplanen är i alla delar bin­dande för de år planen avser. Finansieringsplanen är bindande endast i vad avser Vattenfalls upplåning hos riksgäidskontoret i form av s. k. riks­gäldslån och röriig kredit.

I budgetpropositionen 1990 (prop. 1989/90: 100, bil. 16) lade regeringen fram förslag till treårsplan för Vattenfallkoncernen för perioden 1990 1992.1 proposition 1989/90:125 (bil. 11) begärde regeringen en viss juste­ring av den föreslagna planen med hänsyn till en fömtsedd minskning av Vattenfalls ägarandel i SwedeGas AB.

Näringsutskottet (bet. 1989/90: NU39) har beslutat att skjuta upp be­handlingen av bl.a. förslaget till Ireårsplan för Vattenfallkoncernen till riksmötet 1990/91. Som en följd härav gäller tills vidare den treårsplan för perioden 19891991 som fastställdes av riksdagen våren 1989 (prop. 1988/89:100 bil. 16, NU30, rskr. 275).

Regeringen har den 18 oktober 1990 beslutat all i skrivelse till riksdagen (skr. 1990/91:49) återkalla det vilande förslaget till treårsplan för perioden 1990 1992. Jag avser att senare föreslå regeringen att för riksdagen lägga fram förslag om treårsplan för perioden 1991-1993. På två punkter krävs det dock beslut av riksdagen redan i höst beträffande den nu gällande treårsplanen.

Vattenfall har anmält att det fastställda rambeloppet för upplåning hos

riksgäldskontoret behöver höjas om inte Vattenfall skall drabbas av likvi-

61

diletsproblem i den löpande verksamheten mot slutet av år 1990. Mot    Prop. 1990/91:25 bakgrund härav begär Vattenfall en höjning av den rörliga krediten med    Bilaga 7 925 milj. kr. till 2 100 milj. kr. Jag förordar all regeringen lägger fram förslag härom till riksdagen.

Det krävs också en viss justering av den gällande treårsplanen med hänsyn til minskningen av Vattenfalls ägarandel i SwedeGas, en fråga som behandlades av riksdagen våren 1990 (prop. 1989/90:125 bil. 11, NU39, rskr. 322). Enligt vad jag har erfarit har aktieförsäljningen nu genomförts, vilket innebär att bolaget inte längre ingår i Vattenfallkoncernen. Detta kan föranleda vissa avvikelser från de i investerings- och finansierings­planen upptagna beloppen. Vid behov bör regeringen få besluta härom. I sammanhanget vill jag nämna alt Vattenfalls ägarandel tills vidare är 43 % i stället för den andel av 40% som var fömtsedd vid tidpunkten för riksdagsbehandlingen.

Hemställan

Jag hemstäffer att regeringen i enlighet med vad jag förordat föreslår riksdagen alt

1.

bemyndiga regeringen att godkänna omstruktureringen av Vattenfall Energiverksgrupp AB och bildandet av regionala förvalt­ningsbolag i enlighet med vad jag nyss har redovisat,

2.

bemyndiga regeringen att godkänna att den av staten ägda fasta egendomen inom Piteå och Älvsby kommuner överlåts till Piteenergi AB i samband med stmkturrationaliseringen av eldistri­butionen inom Piteå och Älvsbyns kommuner i enUghet med vad jag ovan redovisat,

3.

bemyndiga regeringen att medge att statens vatlenfallsverk förnyar den svenska delen av samkörningsförbindelsen Kontiskan 1.

4.

bemyndiga regeringen att medge en tidsbegränsad höjning av den rörliga krediten för Vattenfallkoncernen hos riksgäidskontoret till 2 100000000 kr. fram lill den 30juni 1991,

5.

godkänna vad jag har anfört om justering av investerings- och finansieringsplan för Vattenfallkoncernen föraren 1990 1992 med anledning av ändrad ägarandel i SwedeGas AB.

62

Civildepartementet

mT"''''

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 november 1990 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91

Trettonde huvudtiteln

C. Personalpolitik, statistik m. m.

C 10. Bidrag till Statshälsan

Bakgrund

I statsbudgeten för innevarande budgetår har under denna rubrik anvisats ett förslagsanslag på 340000000 kr. Stiftelsen Statshälsans verksamhet grundas på en rullande treårsplan och finansieras lill största delen med medel som de centrala parterna på den statliga arbetsmarknaden kommer överens om att skjuta lill i kollektivavtal. Tidigare räknades de överens­komna beloppen upp i enlighet med förändringama i konsumentprisindex. Från och med innevarande budgetår sker inte längre en sådan uppräkning.

Regeringen härden 17 maj 1990godkänt etl avtal mellan statens arbets­givarverk och de statsanställdas huvudorganisationer som träffades den 20 april 1990 om ägartillskott till stiftelsen Statshälsan för 1989 och 1990.

Parterna har i avtalet konstaterat att Statshälsan kommer att uppvisa ett underskott i verksamheten fram till år 1992. Detta uppgick för år 1989 till 21,6 milj. kr. och beräknas till 41 resp. 34 milj. kr. för 1990 och 1991. Staten förbinder sig i avtalet att tillskjuta 21,6 milj. kr. resp. 37 milj. kr. som ägartillskott för åren 1989 och 1990. Parterna är vidare överens om att den närmare ordningen för avräkning av ägartillskottet behandlas i samband med kommande avtalsförhandlingar.

Effekter av den allmänna lönerörelsen, ofömtsedda prisökningar och åtstramningsåtgärder (arbetsmiljöavgift, momsbreddning och höjd faslig­hetsskatt i Stockholm) är en del av anledningarna till underskottet.

I huvudsak är emellertid underskottet föranlett av intäktsbortfall i sam­band med vissa ändringar i finansieringssystemet. En sådan ändring är att statens bidrag enligt kollektivavtalet numera utbetalas inte årsvis i förskott utan kvartalsvis. En annan sådan ändring hänför sig till det ovan nämnda borttagandet av anknytningen till konsumentprisindex. Detta är en följd av en ändring år 1988 i avtalet om statlig företagshälsovård m. m. Den har medfört att Stalshälsan inte längre kan balansera större kostnadsökningar lill följd av oförutsedda prisökningar m. m. mot en automatisk uppräkning av sina medel enligt konsumentprisindex.

Den ekonomiska reserv på som mest 45 milj. kr. som Statshälsan byggde

63

upp i form av resultatutjämnings- och utbyggnadsfonder under början av    Prop. 1990/91:25 1980-talet togs i anspråk redan i samband med att Statshälsan under    BilagaS perioden 1983-1986 övertog 22 hälsocentraler från affärsverken och väg­verket utan ekonomisk kompensation. T.o.m. 1989 års bokslut har samtli­ga fonder utom en reservfond på 2,5 milj. kr. sålunda utnyttjats.

De åtgärder som Statshälsan vidtagit med anledning av det ändrade finansieringssättet har inte givit sådan effekt att underskottet för åren 1989 och 1990 har kunnat elimineras. Statshälsans verksamhet omslmktureras för närvarande och beslut om ytteriigare resultatförbättrande åtgärder har fattats av Statshälsans styrelse.

Tillsammans med ägartillskottet enligt avtalet bör de resultatförbättran­de åtgärderna, enligt bedömning av Statshälsans styrelse, leda till en posi­tiv utveckling så att en ekonomisk reserv åter kan byggas upp från och med år 1992.

Föredragandens överväganden

Enligt min mening analyserades éffektema av den ändrade konstmktionen av Statshälsans finansiering inte tillräckligt. Tiden har också varit alltför knapp för Statshälsan att rekonstmera sin ekonomiska situation.

Jag fömtsätter att Statshälsan tar tillvara alla möjligheter tiff resultatför­bättringar i syfte att sanera sin ekonomi.

Alt förebygga arbetsskador och förhindra utslagning från arbetslivet blir en viktig uppgift för alla arbetsgivare under 1990-talet. Den av regeringen på olika sätt inledda offensiven mot hög sjukfrånvaro, dåliga arbetsmiljöer och utslagning medför att ökade krav också ställs på en effektiv och kundanpassad företagshälsovård.

För närvarande pågår förhandlingar om elt nytt avtal om statlig före­tagshälsovård. Jag fömtsätter att parterna i detta sammanhang ser över finansieringsformen för Statshälsan.

I avvaktan på del nya avtalet finner jag del angeläget atl såväl kvalilels-som servicenivån beträffande förelagshälsovården för statsanställda inte sänks utan håller en nivå som svarar mot aktuella behov.

Jag räknar mot bakgmnd av vad jag nu har sagt med ett ytterligare medelsbehov på 58 600000 kr. tiff Statshälsan för att undanröja underskot­tet och skapa förutsättningar för en effektiv statlig företagshälsovård.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag lift Statshälsan på tilläggsbudget 1 till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 58 600000 kr.

C 14. Externa arbetstagarkonsulter

Under anslaget för innevarande budgetår har anvisats etl förslagsanslag på

7 239000 kr.

Från anslaget betalas utgifter för konsulter som personalorganisationer-

64

na anlitar i rationaliseringsfrågor med stöd av medbestämmandeavtal som    Prop. 1990/91:25

har godkänts av regeringen. Anslaget disponeras av statens arbetsgivar-    Bilaga 8

verk.

1 avtal som godkänts av regeringen den 8 mars 1990 har parterna enats om all beloppet för anlitande av externa arbetstagarkonsulter skall vara 8409000 kr. för budgetåret 1990/91.

Hemställan

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen

att till Externa arbetstagarkonsulter på tilläggsbudget I till stats­budgeten för budgetåret 1990/91 anvisa etl förslagsanslag på 1 170000 kr.

C 15. Administration av statens personskadeförsäkring m.m.

Under anslaget för innevarande budgetår har anvisats ett förslagsanslag på 6200000 kr.

Från anslaget betalas bidrag till konsortiet för AMF- trygghetsförsäkring (AMF) för administration av statens trygghetsförsäkring m.m. (prop. 1987/88:125, AU 12, rskr. 92). Det sker enligt ett avtal den 10 december 1987 mellan statens förhandlingsnämnd (SFN) och AMF.

I en överenskommelse den 7 mars 1990 mellan SFN och AMF har ersättningen för år 1990 fastställts tiff 14,3 milj. kr. Av denna utgör 1,5 milj. kr. en slutlig reglering av konsortiets krav på ersättning för tiden fram till den 1 januari 1990. Kostnadsökningen beror främst på en ökad ska­devolym. Regeringen har godkänt överenskommelsen.

I årets budgetproposition anslog regeringen 6,2 milj. kr. i avvaktan på utfallet av förhandlingen. Detta belopp behöver således nu ökas med 8,1 milj. kr.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Administration av statens personskadeförsäkring m. m. på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91 anvisa elt förslagsanslag på 8 100000 kr.

65

Förteckning

Prop. 1990/91:25

Bilaga 9 över anslag som regeringen begär på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1990/91.

//. Justitiedepartementet E5     Engångsanskaffning av inventarier m.m.,

reservationsanslag

6 000 000

VI. 

Kommunikationsdepartementet

A2    Utredningar m.m., reservationsanslag

10 700 000

B5     Bidrag till drift och imderhåll av statskommun­

vägar, reservationsanslag

296 900 000

V7/. Finansdepartementet

G 8    Teckning av aktier i Statens Bostadsfinan­

sieringsbolag, SBAB, reservationsanslag

550 000 000

VIII. Utbildningsdepartementet E26   Vissa bidrag till forskningsverksamhet,

reservationsanslag

10 000 000

F3     Studiehjälp m.m.,_rj/a.ya/iy/a

36 700 000

F7     Bidrag till vissa studiesociala ändamål,

förslagsanslag

89 000 000

G2    Bidrag till utvecklingsverksamhet inom

kulturområdet m.m., reservationsanslag

347 000 000

G7     Ersättning åt författare m.fl. för utlåning av

deras verk genom hibliolék. m.m., förslagsanslag

5 682 000

H23  Utbyte av TV-sändningar mellan Sverige och

Fmland, förslagsanslag

90 000

X. 

Arbetsmarknadsdepartementet D8    Lån till hemutmstning för flyktingar m.fl.,

förslagsanslag

16 000 000

XII. Industridepartementet Dl    Sveriges geologiska tmdersökning: Geologisk

kartermg m.m., reservationsanslag

2 800 000

F14   Bidrag till Standardiseringskommissionen

1 200 000

66

XIIL Civildepartementet

Prop. 1990/91:25

CIO  Bidrag till Statshälsan,/ör.y/ag.yanj/a

58 600 000   Bilaga 9

C14  Externa arbetstagarkonsulter, yöraZa.yanj/a

1170 000

C15   Administration av statens personskade­

försäkring m..m., förslagsanslag

8 100 000

Summa

1 439 942 000

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990

67