Regeringens proposition

2000/01:3

Forskning och förnyelse

Prop.

2000/01:3

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 september 2000

Lena Hjelm-Wallén

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Regeringen lämnar i propositionen sin syn på forskningspolitikens

inriktning under åren 2001 2003. Regeringen lämnar förslag om att i

högskolelagen föra in en ny paragraf som innebär att vetenskapens

trovärdighet och god forskningssed skall värnas i universitetens och

högskolornas verksamhet. Vidare föreslår regeringen att de lärosäten

som regeringen bestämmer skall ansvara för forskarskolor inom vissa

områden. Samarbetet mellan lärosätena om forskarutbildningen skall

därmed utvecklas och stärkas.

I propositionen redovisas regeringens bedömningar om hur de av

riksdagen anvisade resurserna för forskning och forskarutbildning bör

fördelas för att tillgodose strategiska behov inom forskning och

forskarutbildning. I anslutande budgetproposition föreslås hur 939

miljoner kronor av de närmare 1,3 miljarder kronor som tillförs

forskningen och forskarutbildningen under perioden 2000-2003 skall

fördelas.

En utgångspunkt för propositionen är det förestående

generationsskiftet inom svensk forskning. För att möta de kommande

pensionsavgångarna och det ökande behovet av forskarutbildade

genomförs satsningar på forskarutbildning i form av forskarskolor samt

medel för rekrytering av unga forskare.

En annan utgångspunkt är behovet av att skapa bättre förutsättningar

för kraftsamling inom strategiska forskningsområden och stimulera

tvär- och mångvetenskaplig forskning. I propositionen föreslås

satsningar inom ett antal prioriterade områden. Dessa är biovetenskap

och bioteknik, informationsteknik och IT-forskning, materialvetenskap,

humaniora och samhällsvetenskap, utbildningsvetenskap, konst,

vårdvetenskap samt miljö och hållbar utveckling. Riksdagen har redan

beslutat om att den 1 januari 2001 inrätta en ny myndighetsorganisation

för forskningsfinansiering, som i propositionen föreslås få förstärkta

resurser. Regeringen utvecklar också sin syn på myndigheternas

verksamhet.

Utbyggnaden av de nya universiteten i Karlstad, Växjö och Örebro

fortsätter. Alla högskolor får förstärkta forskningsresurser.

Forskningens infrastruktur förstärks genom ökade anslag till

vetenskaplig utrustning, bibliotek/arkiv och högpresterande datorsystem.

En satsning görs på ett modernt djurhus vid Smittskyddsinstitutet.

I propositionen redovisas också regeringens syn på forskningsbehov

till stöd för skilda politikområden.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) 8

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Utgångspunkterna för regeringens forsknings-politik 10

4.1 Forskningens roll i samhället 10

4.2 Grundpelarna i regeringens forskningspolitik 11

4.3 Prioriterade frågor 12

4.4 Organisationsfrågor 15

5 Forskningens och forskningssystemets omfattning i Sverige med

några internationella utblickar 16

5.1 Svensk forskning i ett internationellt perspektiv 16

5.1.1 Företagens forskning och utveckling 17

5.1.2 Offentlig finansiering av forskning och

utveckling 19

5.1.3 Publicering och citering 24

5.1.4 Utvärderingar 26

5.2 Det svenska forskningssystemet 27

5.2.1 Sveriges medverkan i det internationella FoU-

samarbetet 30

5.3 Sveriges forskningssamverkan med EU 31

5.3.1 Svenskt deltagande i EU:s ramprogram 31

5.3.2 Medfinansiering av svenska forskares

deltagande i EU:s ramprogram 33

5.3.3 Strukturfondernas finansiering av forskning

och resultatspridning 35

5.3.4 Europeisk forskningssamverkan 36

6 Strategiska insatser 37

6.1 Inledning 37

6.2 Strukturella insatser 42

6.2.1 Generationsskiftet 42

6.2.2 Kraftsamling kring strategiska områden 45

6.2.3 Tvär- och mångvetenskaplig forskning 47

6.3 Prioriterade forskningsområden 49

6.3.1 Biovetenskap och bioteknik 50

6.3.2 Informationsteknik IT-forskning 55

6.3.3 Materialvetenskap och materialteknik 62

6.3.4 Humaniora och samhällsvetenskap 64

6.3.5 Det konstnärliga området 68

6.3.6 Utbildningsvetenskap 69

6.3.7 Vård- och omsorgsforskning 72

6.3.8 Miljö och hållbar utveckling 74

6.4 Horisontella aspekter 79

6.4.1 Jämställdhet och genusforskning 79

6.4.2 Forskningsetik 85

6.4.3 Forskningsinformation 93

7 Instrumenten för genomförande 96

7.1 En ny myndighetsorganisation 96

7.2 Vetenskapsrådet 99

7.3 Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap 112

7.4 Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande 116

7.5 Verket för innovationssystem 119

7.5.1 Prioriterade områden 122

7.6 Övriga betydande forskningsfinansiärer 128

7.6.1 Internationellt utvecklingssamarbete Sida

(SAREC) 128

7.6.2 Statens energimyndighet Omställning av

energisystemet 128

7.6.3 Rymdstyrelsen 130

7.6.4 Forskningsstiftelserna 133

8 Forskningsutförare 140

8.1 Universitet och högskolor som forskningsutförare 140

8.1.1 Inledning 140

8.1.2 Strategier för arbetet med forskning 141

8.1.3 Framtida uppdrag att utarbeta

forskningsstrategier 145

8.2 Roll- och ansvarsfördelning vid universitet och hög-

skolor 146

8.3 Forskarutbildning 151

8.3.1 Forskarskolor 151

8.3.2 Forskarutbildningens roll 161

8.3.3 Forskarutbildningens kvalitet 163

8.4 Samarbete i högskolan inom vissa områden 165

8.4.1 Forskning på det konstnärliga området och

konstnärligt utvecklingsarbete 165

8.4.2 Kiruna rymd- och miljöcampus en

högteknologisk satsning i norr 168

8.5 Högskolans anställda 175

8.5.1 Rekrytering och meritering 175

8.5.2 Vissa frågor inom högskolan 180

8.6 Finansiering av forskning vid universitet och högskolor 182

8.7 Högskolans tredje uppgift 184

8.7.1 Ökad samverkan med det omgivande samhället 184

8.7.2 Redovisningar av samverkan med det

omgivande samhället 185

8.7.3 Regional samverkan 187

8.7.4 Holdingbolag och teknikbrostiftelserna 188

8.7.5 Samverkan med andra sektorer 189

8.7.6 Rörlighet mellan högskolan och övrig

arbetsmarknad 191

8.7.7 Kommersialisering av uppfinningar

lärarundantaget 192

8.7.8 Sekretess 195

8.8 Industriforskningsinstitut 196

9 Forskningens infrastruktur 198

9.1 Biblioteks- och arkivfrågor 198

9.2 E-plikt 201

9.3 Sunet 205

9.4 Säkerhetslaboratorium och nytt djurhus 206

10 Forskning till stöd för andra politikområden 208

10.1 Forskning om brott och åtgärder mot brott 208

10.2 Forskning om den offentliga sektorn och

demokratiforskning 210

10.3 Utrikespolitiskt motiverad forskning 211

10.3.1 Bakgrund 211

10.3.2 Utrikes- och säkerhetspolitiskt motiverad

forskning 212

10.3.3 Forskning inom det folkrättsliga området 213

10.3.4 Forskning inom det handelspolitiska området 214

10.3.5 Forskning inom det utvecklingspolitiska

området 214

10.3.6 Forskning inom det migrationspolitiska

området 216

10.4 Försvarsforskning 216

10.4.1 En särskild försvarsforskningsutredning 216

10.4.2 Det nationella flygtekniska

forskningsprogrammet 216

10.5 Forskning kring sociala frågor, hälso- och sjukvård,

folkhälsa m.m. 217

10.6 Forskning för skolväsendet 222

10.7 Lantbruksvetenskaplig forskning 223

10.8 Forskning om kultur och medier 230

10.9 Ungdom, idrott och folkrörelsefrågor 233

10.9.1 Ungdomsforskning 233

10.9.2 Forskning inom idrottsområdet 234

10.9.3 Forskning om folkrörelser 235

10.10 Integration, mångfald, storstad och nationella minoriteter 235

10.11 Forskning kring transporter, emission, arbetsliv, turism,

konkurrens, regionalpolitik etc. 237

10.12 Forskning om hållbart samhällsbyggande 242

10.13 Miljöforskning 243

11 Ekonomiska konsekvenser 250

12 Författningskommentar 250

Bilaga 1 Strategidokumenten 251

Bilaga 2 Teknisk framsyn 262

Bilaga 3 Sammanfattning av betänkandet God sed i forskningen (SOU

1998:4) 268

Bilaga 4 Sammanfattning av betänkandet Campus Kiruna (SOU

2000:73) 278

Bilaga 5 Sammanfattning av betänkandet om pliktexemplar av

dokument (SOU 1998:111) 281

Bilaga 6 Sammanfattning av delbetänkande av utredningen: "Översyn

av forskning och utveckling inom totalförsvaret" (SOU

2000:84) 288

Bilaga 7 Förteckning över förkortningar 298

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 september 2000 300

Rättsdatablad 301

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i högskolelagen (1992:1434),

dels godkänner

2. vad regeringen förordar om den framtida inriktningen av den nya

myndighetsorganisationen för forskningsfinansiering (kapitel 7.1, 7.2,

7.3, 7.4 och 7.5),

3. vad regeringen förordar om samarbete inom forskarutbildningen

genom forskarskolor (kapitel 8.3.1).

2 Förslag till lag om ändring i högskolelagen

(1992:1434)

Härigenom föreskrivs att det i högskolelagen (1992:1434) skall införas

en ny paragraf, 1 kap. 3 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 a §

I högskolornas verksamhet skall

vetenskapens trovärdighet och

god forskningssed värnas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Inför 2000 års forskningspolitiska beslut har regeringen tagit initiativ

till vissa utredningar på forskningsområdet. Bland utredningarna kan bl.a.

nämnas God sed i forskningen (SOU 1999:4), E-plikt (SOU 1998:111)

och Campus Kiruna (SOU 2000:73). De forskningsfinansierande

myndigheterna och lärosätena har haft i uppdrag att inkomma med

forskningsstrategier. Dessutom har vissa andra forskningsfinansiärer,

akademier och intresseorganisationer inbjudits att inkomma med

forskningsstrategier, vilket de flesta gjort. Ett antal rapporter ingår

också i regeringens bedömningsunderlag, varav kan nämnas delrapport

Tio forskarskolor ett förslag till utveckling av forskarutbildningen (U

2000/1454/UH) och slutrapport Tio forskarskolor ett förslag till

utveckling av forskarutbildningen (U 2000/2934/UH) om forskarskolor.

Följande rapporter från Högskoleverket tas upp i propositionen:

Forskarskolor - ett regeringsuppdrag (2000:2 R), Designutbildningar i

Sverige - en utredning och utvärdering (2000:11 R), Högskolans arbete

med sin samverkansuppgift (2000:2 AR) och Utredning om en ny

anställningsform i högskolan och en ny ordning för befordran för

anställning till lektor (dnr U 2000/1814/UH). Högskoleverket har också

gjort en sammanställning av forskningsstrategier inom universitet och

högskolor (U 2000/74/UH). Ekonomistyrningsverkets rapport

Kalkylmodell för beräkning av kostnader för forskning vid universitet

och högskolor (ESV 1999:25) ingår också i underlaget för

propositionen. Härutöver har beaktats Konst utan gränser (Ds 1998:67)

och EU-kommissionens meddelande Mot ett europeiskt område för

forskningsverksamhet.

I avsnitt som berör andra departements ansvarsområden har bl.a.

följande underlag beaktats. NUTEKs rapport Utvärdering av det

nationella flygtekniska forskningsprogrammet (R 2000:8),

Socialstyrelsens rapport (S 2000/3332/HS), PROMIS (utredning av en

arbetsgrupp inom Regeringskansliet), Humanistisk-

samhällsvetenskapliga forskningsrådets rapport Brytpunkt (Ku-

97/711/Ka), Teknisk Framsyn och Forskningsrådsnämndens rapport om

hållbar utveckling.

Beredningen av lämnade förslag och rapporter redovisas i

propositionens följande avsnitt.

Regeringens forskningsberedning har diskuterat många av de

huvudfrågor som den forskningspolitiska propositionen tar upp.

4 Utgångspunkterna för regeringens forsknings-

politik

4.1 Forskningens roll i samhället

Kunskaper är det moderna samhällets viktigaste byggstenar. Nya

kunskaper ger människan större möjligheter att förstå den värld hon

lever i, påverka sin tillvaro och leva ett rikt liv. Kunskap, framför allt

tillgången till ny kunskap, är väsentlig för ekonomisk tillväxt och

välfärd, men bidrar också till samhällets kulturella och demokratiska

utveckling, till internationell förståelse och till personlig utveckling för

den enskilde.

Forskning är en förnyande kraft i samhället genom att den bidrar till

ökade insikter om människan och hennes omvärld, ger nya kunskaper att

använda inom olika samhällsområden och utgör grunden för en

utbildning av hög kvalitet. Forskningens betydelse ökar dessutom till

följd av såväl samhällets som vetenskapens egen snabba utveckling och

globalisering. Den nya kunskap som forskningen inom bl.a. den moderna

informationstekniken och biologin bidrar med påverkar på ett

genomgripande sätt människans livsvillkor. Genom att såväl nya

forskningsresultat som dess tillämpningar väcker nya frågor, leder

kunskapsutvecklingen i sig till behov av ytterligare forskning och ger

upphov till nya forskningsfält.

Forskningen utgör själva grunden för kunskapsutvecklingen i

samhället. Utvecklingen drivs framåt av forskarnas nyfikenhet, önskan

att lösa praktiska och teoretiska problem och den ständiga

omprövningen och kritiska granskningen av känd kunskap och etablerade

sanningar. Även när den är som bäst levererar forskningen endast

provisorisk kunskap. Att forskningsresultat kommer till praktisk

användning är också något som motiverar forskarna och driver

forskningen framåt. Precis som andra människor drivs forskare av en

önskan om erkännande och framgång. Forskningen vid universitet,

högskolor och forskningsinstitut sysselsätter tiotusentals personer som

måste ha goda arbetsvillkor och kunna verka i en stimulerande miljö.

Forskningen delar ideal och grundläggande värderingar med det demo-

kratiska samhället. Både inom forskningen och demokratin är tanke- och

yttrandefrihet, avståndstagande från fördomar och vidskepelse samt

respekt för oliktänkande centrala värden. Det öppna demokratiska

samhället uppmuntrar också till kunskapssökande och till spridande av

ny kunskap.

Forskning utgör idag, tillsammans med utbildning, en av de viktigaste

tillväxtfaktorerna. Det är de kunskapsintensiva verksamheterna som

växer snabbast. Men även traditionella industribranscher och den

offentliga sektorn genomgår dramatiska förändringar och blir alltmer

beroende av nya kunskaper och välutbildad arbetskraft. Näringslivet, som

verkar i ett utpräglat internationellt sammanhang, behöver i ökad

utsträckning tillgång till hög kompetens, goda forskningsmiljöer och

nya resultat från forskningsfronten för att kunna öka sin konkurrenskraft

och utveckla nya produkter. Det innebär att företag inom de expansiva

och kunskapsintensiva framtidsbranscherna ofta söker sig till länder

med högkvalitativ forskning och välutbildad arbetskraft.

4.2 Grundpelarna i regeringens forskningspolitik

Regeringens politik syftar till att förnya Sverige och bana väg för

kunskapssamhället. Målet är att göra Sverige till ett modernt

kunskapssamhälle som omfattar alla. Regeringens politik innebär därför

omfattande satsningar på utbildning på alla nivåer och på forskning.

Sveriges och svensk forsknings utgångsläge inför framtiden är gott.

Sverige avsätter, inklusive näringslivets omfattande insatser, närmare

fyra procent av BNP till forskning och utvecklingsarbete (FoU), vilket

är mer än vad något annat land i världen gör. Svensk forskning håller idag

generellt sett en hög kvalitet och är världsledande inom flera viktiga

områden, vilket bland annat syns i den snabba framväxten av nya företag

inom exempelvis IT och bioteknik. Genom att ny kunskap är grunden för

en god och hållbar samhällsutveckling och utgör en av det svenska

näringslivets främsta konkurrensfördelar, måste strävan vara att

upprätthålla och förstärka Sveriges ställning som en ledande kunskaps-

och forskningsnation.

De grundläggande principerna för den svenska forskningspolitiken

och statens roll slogs fast av riksdagen i oktober 1999 i samband med

behandlingen av propositionen Vissa forskningsfrågor (prop.

1998/99:94). Målet för regeringens forskningspolitik är att Sverige

skall vara en ledande forskningsnation, där forskning bedrivs med hög

vetenskaplig kvalitet. Sverige skall vara ett av världens mest FoU-

intensiva länder, vilket kräver fortsatt stora insatser av både staten och

näringslivet. All forskning skall hålla hög kvalitet och

forskningsinsatserna skall rymma både bredd och specialisering.

Staten har ett övergripande ansvar för att det svenska samhället

utvecklar och tar tillvara ny kunskap. Staten har ett särskilt ansvar för att

garantera forskningens frihet och att stödja vital grundforskning och

forskarutbildning. Genom att grundforskning och forskarutbildning är

grunden för annan kunskapsutveckling och kunskapsförmedling är de av

största betydelse för samhällets, inklusive näringslivets, behov av

kunskap och kompetens. Grundforskningen har genom åren bidragit med

många banbrytande vetenskapliga upptäckter. Modern grundforskning

kan knappast bedrivas i rimlig omfattning utan offentlig finansiering. En

anledning till detta är att det långsiktiga kunskapssökandet är förenat

med högt risktagande i den bemärkelsen att det är svårt att i förväg

bedöma den framtida nyttan av forskningsresultaten. Vidare måste det

vetenskapliga arbetets starka tradition av offentliggörande och

publicering av forskningsresultat värnas, så att resultaten av

grundforskningen genom att vara fritt tillgängliga kan ge sitt bidrag till

den allmänna kunskapsutvecklingen. Forskarutbildningen har blivit en

strategiskt viktig utbildning i kunskapssamhället eftersom behovet av

forskarutbildade ökar både inom högskolan och i det övriga samhället.

Genom att öka antalet forskarutbildade främjas spridningen av kunskaper

och forskningsresultat i hela samhället. Examinationen inom

forskarutbildningen kommer att öka till följd av insatserna i denna

proposition. Under perioden 2000-2003 ökar de statliga anslagen till

forskning och forskarutbildning med 1 279 miljoner kronor. I

budgetpropositionen för år 2001 ges en planeringsram för fördelning av

939 miljoner kronor av dessa nya medel. Dessa förslag redovisas nedan.

340 miljoner kronor har fördelats tidigare.

Övriga, av riksdagen specificerade, statliga forskningspolitiska

uppgifter är att främja forskning till stöd för offentlig verksamhet, att

främja forskning till stöd även för andra samhällssektorer när det

bedöms som betydelsefullt för att utveckla dessa sektorer och det är

befogat att staten bidrar med finansiering, att ge organisatoriska ramar

för den offentliga forskningen, att ge förutsättningar för svenskt

deltagande i internationellt forskningssamarbete samt att utveckla

former för forskningsinformation och medverka till att ny kunskap kan

tillvaratas i alla delar av det svenska samhället.

Inför den forskningspolitiska propositionen har regeringen uppdragit

åt lärosäten, forskningsråd och andra myndigheter att lämna in

forsknings- och kunskapsstrategier om den vetenskapliga utvecklingen

och kunskapsbehoven inom olika forskningsområden. Dessa strategier

har utgjort ett viktigt underlag i regeringens arbete med att utforma

förslag till insatser för forskning och forskarutbildning.

4.3 Prioriterade frågor

För att Sverige skall befästa sin ställning som ledande forskningsnation

krävs det mer kraftsamling inom svensk forskning. Svensk forskning

måste bli bättre på att prioritera och profilera sig inom angelägna

forskningsområden, satsa på unga forskartalanger, fortsätta öka andelen

kvinnor på alla nivåer inom forskarvärlden och bygga upp

konkurrenskraftiga och dynamiska forskningsmiljöer. För att utveckla

kvaliteten i svensk forskning är det också angeläget att uppmuntra såväl

nationell som internationell rörlighet i forskarvärlden.

Forskningen kännetecknas av såväl konkurrens som av omfattande

samverkan, faktorer som båda driver kunskapsutvecklingen framåt.

Internationellt samarbete blir allt viktigare inom forskningen. Till detta

bidrar bl.a. den moderna informationsteknologin som underlättar

kontakterna mellan olika forskare, men också det ökade behovet av

kunskap om globaliseringen. För att stärka svensk forskning måste det

internationella samarbetet utvecklas, samtidigt som de svenska

universiteten och högskolorna också måste bli bättre på att samarbeta

med varandra. Lärosätena måste även informera om sin verksamhet och

samverka med det omgivande samhället. Denna samverkan är viktig för

alla parter, eftersom forskningen kan berikas av idéer och

frågeställningar som finns i det omgivande samhället, samtidigt som det

omgivande samhället kan ta del av forskningsresultaten.

De forskningsetiska frågorna blir allt viktigare inom alla vetenskapliga

områden. Den snabba kunskapsutvecklingen inom bl.a. biotekniken och

genomforskningen ger stora möjligheter att behandla nya patientgrupper

och förlänga och förbättra livet för många människor. Samtidigt uppstår

svåra, etiska problem som måste hanteras och som bör diskuteras även

utanför forskarvärlden. Forskarna skall ha stor frihet i sitt

forskningsarbete, inte minst vad gäller valet av vetenskapliga

frågeställningar. Samtidigt måste forskarvärlden vara öppen för att med

allmänheten diskutera valet av vetenskapliga frågeställningar, valet av

forskningsmetoder och användningen av forskningsresultaten. I

propositionen föreslås att ett tillägg görs i högskolelagen om att

vetenskapens trovärdighet och god forskningssed skall värnas.

Den riktigt banbrytande vetenskapliga utvecklingen sker ofta på helt

nya vetenskapliga områden, i gränslandet mellan olika vetenskapliga

discipliner. Svensk forskning står nu inför ett stort generationsskifte

vilket under några år ger lärosätena och forskningsråden osedvanligt

stora möjligheter att ompröva användningen av de befintliga

forskningsresurserna. Men för att ytterligare främja kraftsamling och

ökat gränsöverskridande mellan olika vetenskapliga discipliner, och för

att underlätta för forskarna att själva prioritera, fattade riksdagen i juni

2000 vid behandlingen av propositionen Forskning för framtiden - en ny

organisation för forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81) beslut

om en ny myndighetsorganisation för forskningsfinansiering.

Regeringen föreslår i budgetpropositionen för år 2001 att de nya

myndigheterna som en planeringsförutsättning fram till år 2003

successivt tillförs sammanlagt 553 miljoner kronor utöver de anslag

som följer med vid sammanslagningen för att initiera nya

forskningsinsatser.

För att klara det förestående generationsskiftet inom svensk forskning

och den ökande efterfrågan på forskarutbildad personal, behövs såväl

satsningar på forskarutbildning som särskilda satsningar på unga

forskare. Regeringen föreslår därför att under perioden 2001 2003

fördelas successivt 214 miljoner kronor på sexton forskarskolor för att

förnya forskarutbildningen och utveckla samverkan mellan landets

lärosäten, samt att Rådet för högskoleutbildning genom

Högskoleverkets anslag fram till 2003 tillförs 5 miljoner kronor bl.a.

för att utveckla utbildningen av handledare inom forskarutbildningen.

Vidare föreslås att ett tillägg görs i högskoleförordningen (1993:100)

om att lärosäten med forskarutbildning skall anordna

handledarutbildning. För att ge unga forskare bättre villkor och öka

förnyelsen inom svensk forskning fördelas successivt 110 miljoner

kronor för forskarrekrytering fram till år 2003. Dessa medel avser dels

rekryteringsanställningar, dels en särskild satsning på framstående unga

forskare.

För att förbättra jämställdheten inom högskolan förväntas lärosätena

använda positiv särbehandling i enlighet med bestämmelserna i

jämställdhetslagen och högskoleförordningen vid rekrytering till

forskarskolor och rekryteringsanställningar. Vidare ges handledarna

inom forskarutbildningen utbildning om jämställdhet och

genusperspektiv. En forskarskola i genusvetenskap inrättas, dessutom

har Vetenskapsrådet en öronmärkt resurs till genusforskning.

Det är också angeläget att utveckla spetskompetens inom viktiga

forskningsfält. Till områdena biovetenskap och bioteknik,

informationsteknik samt materialvetenskap och materialteknik fördelas

fram till år 2003 totalt 275 miljoner kronor varav 75 miljoner kronor

för forskarskolor inom dessa områden. Dessutom tillförs området miljö

och hållbar utveckling successivt 20 miljoner kronor fram till år 2003,

samt tillförs vårdforskningen under perioden 2001 2003 sammanlagt

35 miljoner kronor varav 15 miljoner kronor avser en forskarskola. De

vetenskapliga landvinningarna inom naturvetenskap, teknik och medicin,

men även de snabba samhällsförändringarna och den ökande

globaliseringen, ökar dessutom behovet av humanistisk och

samhällsvetenskaplig forskning. På en rad områden är också

humanisternas och samhällsvetarnas kunskaper oundgängliga i tvär- och

mångvetenskapliga forskningsprojekt som kretsar kring exempelvis

mötet mellan människan och tekniken. Regeringen bedömer att det i

detta sammanhang framför allt är den humanistiska forskningen som

behöver förstärkas och föreslår därför att fram till år 2003 en successiv

förstärkning med 128 miljoner kronor görs till forskning inom

humaniora och samhällsvetenskap varav 60 miljoner kronor avser fem

forskarskolor, samtidigt som Vetenskapsrådet inom ramen för de

resurser som rådet fritt disponerar och inom särskilda program bör göra

ytterligare insatser för att stärka den humanistiska forskningen. Förutom

ovan nämnda 128 miljoner kronor bör minst 20 miljoner kronor av de

nya medel om 110 miljoner kronor som avsätt till forskarrekrytering

fördelas till humaniora och samhällsvetenskap. Regeringen föreslår

vidare i budgetpropositionen att den nyskapande och ämnesövergripande

forskning som nu växer fram inom det konstnärliga området fram till år

2003 får 20 miljoner kronor.

Ett annat angeläget forskningsområde är forskning kring utbildning,

undervisning och lärande. I propositionen En förnyad lärarutbildning

(prop. 1999/2000:135) som lades i maj 2000 har regeringen föreslagit

omfattande satsningar inom detta forskningsfält med sammanlagt 90

miljoner kronor under perioden 2001-2003. Till detta läggs nu 24

miljoner kronor för två forskarskolor

Regeringen har också tidigare aviserat en omfattande satsning på att

förstärka forskningen och forskarutbildningen vid de tre nya

universiteten i Karlstad, Växjö och Örebro, vid Mitthögskolan samt vid

högskolorna i Kalmar och Karlskrona/Ronneby som tilldelats

vetenskapsområde. I budgetpropositionen för år 2000 aviserade

regeringen att anslagen till dessa lärosäten höjs med sammanlagt 250

miljoner kronor under perioden 2000-2002. Dessa lärosäten tilldelas nu

ytterligare sammanlagt 45 miljoner kronor år 2003. Dessutom får

Mälardalens högskola som tilldelas vetenskapsområdet teknik

14,5 miljoner kronor fram till år 2003 och Kiruna rymd- och

miljöcampus tillförs 10 miljoner kronor år 2003. Övriga högskolor får

sina statliga anslag till forskning samt till konstnärligt utvecklingsarbete

höjda med sammanlagt 70,5 miljoner kronor under perioden 2001-

2003.

För att utveckla forskningens infrastruktur föreslår regeringen i

budgetpropositionen för 2001 en planeringsram för detta ändamål om

sammanlagt 90 miljoner kronor för åren 2001-2003. Dessutom görs en

satsning på ett modernt djurhus vid Smittskyddsinstitutet för bl.a.

forskning om hiv/aids.

4.4 Organisationsfrågor

Regeringen anser det väsentligt att det ställs höga kvalitetskrav på

forskningen. En allt större del av forskningsresurserna kommer att

erhållas efter prövning hos nationella forskningsfinansiärer.

Forskningen granskas och bedöms även vid tillsättningen av tjänster och

vid publicering av forskningsresultat i vetenskapliga tidskrifter.

Forskningsfinansiärerna genomför regelbundet utvärderingar av

forskningsprogram och hela forskningsområden. Grundläggande för

detta kvalitetsarbete är att forskningen måste granskas av forskare,

eftersom enbart forskare har den vetenskapliga kompetensen att avgöra

om forskningen håller god vetenskaplig kvalitet eller inte.

De forskarstyrda forskningsrådens resurser är viktiga för att stimulera

högkvalitativ och konkurrensutsatt forskning inom olika forskningsfält.

Därför är det viktigt att rådsorganisationen är förändringsbenägen och

har förmågan att stödja nya kunskapsområden och nya frågeställningar.

Den nya myndighetsorganisation för forskningsfinansiering som nu har

beslutats och inrättas den 1 januari 2001 ger Sverige ett

finansieringssystem som underlättar för forskarna att själva prioritera,

som förmår att stödja den kvalitativt bästa forskningen och ger

möjligheter att främja forskning som är viktig ur olika

samhällssektorers perspektiv. Sverige får ett system som på ett bättre

sätt än tidigare kan stödja utvecklingen av kreativa forskningsmiljöer

och som på ett mer flexibelt sätt kan ge utrymme för nya

frågeställningar och nya kunskapsbehov.

Vetenskapsrådet får ansvar för att stödja grundläggande forskning

inom alla vetenskapsområden. Vetenskapsrådet skall främja förnyelse,

profilering och rörlighet inom forskningen och verka för att

genusperspektivet får genomslag i forskningen. Vetenskapsrådet skall

också fungera som rådgivare till regeringen i forskningspolitiska frågor

och ta ett nationellt ansvar för övergripande forskningsinformation. För

att betona forskarstyrningens betydelse för den vetenskapliga kvaliteten

inrättas detta råd med stöd av lag. Inom Vetenskapsrådet inrättas tre

ämnesråd ett för humaniora och samhällsvetenskap, ett för natur- och

teknikvetenskap och ett för medicin. Vetenskapsrådet har också en

kommitté för utbildningsvetenskaplig forskning.

Förutom Vetenskapsrådet, som kommer att spela en central roll i den

framtida myndighetsorganisationen, inrättas särskilda forskningsråd

inom två områden arbetsliv och socialvetenskap respektive miljö,

areella näringar och samhällsbyggande där regeringen bedömer att det

finns stort behov av kunskap. Dessutom skapas en mer effektiv och

slagkraftig organisation för den behovsstyrda forskningen till stöd för

det svenska innovationssystemet och för en hållbar utveckling och

tillväxt.

Det är angeläget att fler involveras i debatten om forskningspolitiken

och nödvändigt att föra en djupare och mer långtgående diskussion om

den vetenskapliga utvecklingen. Därför kommer också ett

Forskningsforum att finnas inom Vetenskaprådet med uppgift att verka

för dialog och samverkan mellan forskare, forskningsfinansiärer,

allmänheten och andra som direkt eller indirekt berörs av forskningen.

När regeringen lade fram sitt förslag till ny myndighetsorganisation

för forskningsfinansiering skedde också en förändring avseende ansvaret

för forskningsfrågorna inom Regeringskansliet. Statsministern gav den

22 mars 2000 utbildnings- och forskningsministern ansvaret för

samordningen av forskningspolitiken i regeringen och därmed

sammanhängande budgetfrågor.

Regeringens forskningsberedning, som leds av utbildnings- och

forskningsministern och innehåller företrädare för olika delar av

forskar-världen och näringslivet, spelar en viktig roll som rådgivare åt

regeringen i forskningspolitiska frågor. Regeringen anser att

forsknings-beredningens verksamhetsfält bör breddas till att även

omfatta innovationsfrågor och att beredningen därför bör få en bredare

sammansättning. För att ytterligare stärka beredningens ställning bör

dess verksamhet dessutom regleras i förordning.

5 Forskningens och forskningssystemets

omfattning i Sverige med några internationella

utblickar

5.1 Svensk forskning i ett internationellt perspektiv

Sverige har en lång tradition som kunskapsnation och ligger inom flera

forskningsområden i den internationella forskningsfronten. De svenska,

liksom de nordiska satsningarna på forskning och utveckling (FoU) har

ökat under hela 1990-talet, medan ökningarna i de största

forskningsnationerna inom EU har varit mer begränsade. År 1997

satsade Sverige 3,85 procent av BNP på forskning och utveckling, vilket

är mest i världen mätt som andel av BNP. Bara USA satsar mer pengar än

Sverige på forskning räknat per invånare.

FoU-medel per invånare fördelat per finansiär, OECD-länder år 1997

(Källa: OECD)

Bland de nordiska länderna utmärker sig även Finland, som tidigare legat

avsevärt under Sverige när det gäller FoU-investeringar, genom

betydande ökningar av både statlig och näringslivsfinansierad FoU under

de senaste åren. Sedan 1997 har de statliga medlen till FoU i Finland

ökat med 25 procent. Dessa stora statliga satsningar har finansierats

genom utförsäljning av statliga bolag och har främst gällt tillämpad och

industriell FoU samt etablering och förstärkning av s.k. centres of

excellence, forskarskolor och post-doktorala anställningar. I USA har

näringslivets finansiering av FoU ökat mycket kraftigt under 1990-talet.

Den amerikanska läkemedelsindustrin tredubblade sina FoU-utgifter

under en tioårsperiod från mitten av 1980-talet. Den statligt

finansierade forskningen i USA har samtidigt minskat, främst p.g.a. den

militära forskningens minskade omfattning. Inom andra områden ökar

dock de federala insatserna, det gäller framför allt inom

livsvetenskaperna. Även andra tillväxtländer, bland annat Irland, Spanien

och Portugal har aviserat ökade statliga insatser inom forskning och

utveckling.

5.1.1 Företagens forskning och utveckling

I Sverige har företagen kraftigt ökat sina FoU-investeringar under hela

1990-talet. I förhållande till folkmängden är den svenska industrins

forskningsvolym i nivå med den amerikanska och schweiziska

industrins, och betydligt mer omfattande än övriga EU-länders.

FoU-medel inom industrin per invånare, inom EU, USA, Schweiz

Finland och Sverige år 1981-1997

 (Källa:OECD)

Av företagens FoU, som år 1997 utgjorde 2,7 procent av

bruttonationalprodukten eller 46 370 miljoner kronor enligt Statistiska

central byråns (SCB) senaste mätning, utfördes den största delen inom

transport-, teleprodukt- och läkemedelsindustrin. De största ökningarna

av FoU-volymen märks inom läkemedelsindustrin. Under senare år har

det även skett en intensifiering av FoU-arbetet inom den

tjänsteproducerande sektorn.

Inom de branscher som satsar mest på FoU är insatserna starkt

koncentrerade till ett fåtal stora företag. De tio största företagen i

landet svarar för omkring hälften av företagssektorns totala FoU-

utgifter. Koncentrationen av FoU inom industrin kan även illustreras av

fördelningen av patent. Omkring 80 procent av USA-patenten i Sverige

innehas av 20 procent av företagen varav[REDACTED_EFTERNAMN] och ABB svarar för

merparten. Läkemedelsindustrin är inte lika patentbenägen, men svarar

istället för en betydande andel av de vetenskapliga artiklar som

publiceras i vårt. Både de svenska USA- och EU-patenten har ökat under

senare år. Sverige utmärker sig bland EU-länderna genom en stark

ökning av antalet EU-patent, särskilt inom IT-relaterade områden samt

inom området specialpolymerer.

Den största delen av företagens FoU handlar om utvecklingarbete.

Knappt en femtedel av FoU-insatserna i företagen utgörs av grund- och

tillämpad forskning. Den forskning som utförs sker främst inom teknik

och då framför allt inom elektronik, elektroteknik och fotonik, följt av

kemiteknik och informationsteknik. Företagens forskning sker också

tillviss del inom naturvetenskap och medicin.

Företagens FoU-utgifter i Sverige fördelat per bransch, år 1997 (1987)

(källa SCB)

Avsättning i industrin

Det finns ett starkt samband mellan ett lands investeringar i FoU och

dess ekonomiska tillväxt. De stora svenska forskningssatsningarna har

bl.a. resulterat i att Sverige är ett av ett fåtal mindre länder som uppvisar

en positiv handelsbalans vad gäller högteknologiska produkter.

Högteknologiska produkter som telekommunikationsmedel och

läkemedel tillhör våra våra viktigaste exportvaror. Svensk industri utsätts

samtidigt för ökad konkurrens från högtillväxtländer som t.ex. Spanien,

Portugal och Irland. Dessa länder aviserar också, som tidigare nämnts,

stora satsningar på FoU.

Det svenska näringslivet genomgår en omvandling, som kännetecknas

av att de kunskapsintensiva industrierna som producerar transportmedel,

teleprodukter och instrument växer starkt liksom de kunskapsintensiva

tjänsteföretagen. På lång sikt har näringslivets produktion förskjutits

mot en allt större andel kunskapsintensiv industri- och

tjänsteproduktion. Det är också den kunskapsintensiva industrin som för

närvarande uppvisar högst lönsamhet.

Industrins förmåga att tillgodogöra sig forskningsresultaten och

nyttiggöra dem är ett mått på innovationsförmågan. Svensk industri är

förhållandevis innovativ i internationell jämförelse visar en

undersökning gjord SCB.

5.1.2 Offentlig finansiering av forskning och utveckling

De offentliga medlen till FoU har ökat under 1990-talet. Särskilt

instiftandet av forskningstiftelserna har inneburit ett betydande tillskott,

men också medlen från EU:s ramprogram har bidragit till att den

offentliga forskningsfinansieringen har ökat sedan mitten av 1990-talet.

Enligt den senaste statistiken från 1997 är Sverige näst efter USA det

land i OECD-kretsen som lägger mest offentliga medel per invånare på

FoU. De offentliga FoU-medlen fördelas till största delen via

statsbudgeten. Sedan 1995 står emellertid forskningsstiftelserna för ett

väsentligt bidragstillskott. Svensk forskning erhåller finansiering från

EU:s ramprogram motsvarande nästan 1 miljard kronor per år.

FoU-medel inom offentliga sektorn per invånare, inom EU, USA

Schweiz, Finland, Norge och Sverige år 1981-1997

 (Källa:OECD)

I Sverige utförs den offentligt finansierade forskningen till största delen

vid universitet och och högskolor, medan forskningsinstituteten utför

fyra procent av all FoU i Sverige. I andra länder spelar

forskningsinstituten en mer framträdande roll. I Norge utförs en

tredjedel av all FoU vid något av landets omkring hundra

forskningsinstitut. Nederländerna har en stor mängd relativt

specialiserade institut som erhåller omkring en tredjedel av de statliga

anslagen till FoU. En betydande andel av Finlands forskning utförs vid

forskningsinstitut. Det största forskningsinstitutet i Finland, Finlands

Tekniska Forskningscentral (VTT) disponerar en sjättedel av statens

samlade utgifter för FoU. I Tyskland utförs så mycket som 45 procent

av statligt finansierad FoU utanför universitet och högskolor.

Offentliga medel till FoU under 1990-talet i Sverige

Den största andelen av de statliga anslagen till FoU i den svenska

statsbudgeten tillfaller allmän vetenskaplig utveckling. Det enskilt

största vetenskapsområdet är medicin som erhåller närmare en femtedel

av statsbudgetens anslag. De näst största områdena är teknik respektive

matematik/naturvetenskap.

Andel av statsbudgetens totala FoU -medel till allmän vetenskaplig

utveckling år 2000 (år 1994/95 inom parentes)

Den resterande delen av de statliga FoU-medlen går till bl.a.

försvarsforskning, forskning kring industriell verksamhet, energi- och

vattenförsörjning, transport och telekommunikationer m.m

Fördelning av statsbudgetens anslag till FoU År 2000

(källa SCB UF 17 SM 0001)

löpande priser, miljoner kronor

Allmän vetenskaplig utveckling

9 580

Försvar

966

Industriell verksamhet

813

Energi- och vattenförsörjning

787

Transport och telekommunikationer

520

Rymdverksamhet

462

Fysisk miljö, naturvård

408

Jordbruk, skogsbruk, jakt och fiske

251

Arbetsmiljö, personalskydd

249

Hälso- och sjukvård

241

Offentlig förvaltning, samhällsservice

227

Utforskning av jorden och atmosfären

227

Socialvård, social miljö och trygghet

102

Undervisning och lärande

98

Kultur, massmedia, fritid

90

Boende och samhällsplanering

37

Regeringens totala anslag till FoU i statsbudgeten för år 2000 uppgår till

15 810 miljoner kronor, vilket utgör drygt två procent av statsbudgeten.

Till detta skall läggas de ca 1 980 miljoner kronor som de olika

forskningsstiftelserna planerar att dela ut under år 2000.

Forskningen har störst omfattning vid universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN], Uppsala,

Göteborg och Stockholm. Karolinska institutet är den största offentliga

forskningsutföraren inom det medicinska området och också den enskilt

största mottagaren av offentliga FoU-medel för medicinsk forskning.

De största mottagarna av offentliga medel för teknikvetenskaplig

forskning är Kungl. Tekniska högskolan (KTH) och Chalmers tekniska

högskola AB. Den teknikvetenskapliga forskningen vid dessa högskolor

domineras av informationsteknik och materialteknik. Medlen till

humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning visar inte på någon

koncentration till vissa lärosäten utan är tämligen jämnt fördelade. Den

lantbruksvetenskapliga forskningen utförs till största delen vid Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU). Lantbruksuniversitetet är också den enskilt

största mottagaren av offentliga FoU-medel för sådan forskning.

Jämförelser av offentligt finansierad FoU, som genomförts under

1990-talet av de statistiska centralbyråerna i Norden, visar att Danmark

och Norge satsar mer än Sverige och Finland på humanistisk forskning.

Norge satsar mer än övriga nordiska länder på samhällsvetenskap och

lantbruksvetenskap, räknat per invånare. I gengäld är den tekniska

forskningen betydligt mer omfattande i Finland och Sverige. Sverige har

dessutom en mer omfattande medicinsk forskning än övriga nordiska

länder.

Den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningens utveckling

i Sverige har uppmärksammats i flera avseenden under senare år.

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) har efter

budgetnedskärningar för några år sedan åter kunnat stabilisera sina

anslag till strax under 210 mkr år 2000. Riksbankens Jubileumsfond

(RbJ), som under senare år har fått kraftigt ökade resurser genomförde

1999 en satsning och fördelade omkring 400 miljoner kronor till FoU,

varav mer än hälften gick till humanistisk forskning. De direkta statliga

anslagen till det humanistisk-samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet

har ökat mer än motsvarande anslag till något annat vetenskapsområde

under andra hälften av 1990-talet. Detta vetenskapsområde kommer från

redan beslutade medel att tilldelas drygt 1 500 miljoner kronor i direkta

statliga medel år 2002 och får därmed även de närmaste åren en större

andel av medlen än övriga områden.

Direkta statliga anslag till lärosätena per vetenskapsområde år 1995/96 -

2002

Vetenskaps-

område

miljoner kronor, löpande priser

förändring i

procent

1995/96

1997

1998

1999

2000

2001

2002

95/96-

2002

Humaniora-

samhällvetenskap

1119

1179

1253

1403

1461

1500

1537

37,4

Medicin

1073

1082

1119

1147

1159

1161

1161

8,2

Naturvetenskap

990

1001

1053

1072

1091

1098

1106

11,7

Teknik

918

914

961

1014

1035

1052

1067

16,2

Övriga

fakultetsmedel

(ofördelade lokaler

m.m.)

1691

1823

2062

1977

2027

2063

2093

23,8

Totalt

5791

5999

6448

6613

6773

6874

6964

20,3

Flöden av FoU-medel

Enligt SCB:s senaste mätning år 1997 uppgick de totala FoU-utgifterna

till 67 miljader kronor i Sverige. Av dessa utgifter står företagen för den

största andelen, 68 procent, medan de offentliga medlen utgör 28

procent. Den resterande delen utgörs av utländska finansiärer och privata

forskningsfonder och stiftelser. De största utländska finansiärerna är

företag, men även bidragen från EU:s ramprogram utgör en betydande

finansieringskälla. Privata forskningsfinansiärer som

Wallenbergstiftelsen och Cancerfonden står för ungefär 1,2 miljarder

kronor, eller 1,8 procent av samtliga forskningsmedel.

Finansiärer och utförare av FoU i Sverige år 1997

Företagen är också de största utförarna av FoU, 75 procent av FoU-

arbetet sker i näringslivet. Lärosätena och forskningsinstituten utför de

resterande 25 procenten.

5.1.3 Publicering och citering

I relation till sin storlek är Sverige en av världens största producenter av

vetenskaplig kunskap. Endast Schweiz publicerade fler vetenskapliga

artiklar per invånare än Sverige under 1995. Sverige svarar för för

närmare två procent av världens artikelpublikation. Inom de mest aktiva

forskningsområdena, neurovetenskap och immunologi, utgör de svenska

publikationerna tre procent respektive 4,2 procent av världens samlade

publikation.

Antal publicerade artiklar per invånare bland OECD-länder år 1995

Ett mått på genomslagskraften hos svensk forskning kan erhållas genom

att studera med vilken frekvens de vetenskapliga artiklarna citeras.

Enligt National Science Indicators (NSI) publikations- och

citationsanalys uppvisar Sverige en tydlig specialisering inom medicin

och bioteknik. En undersökning gjord av Medicinska forskningsrådet

(MFR) pekar dock på att svensk medicinsk forskning inom flera

områden håller på att förlora sitt tidigare starka försprång. Det är

emellertid inget specifikt svenskt problem. Samtliga nordiska länderna

uppvisar en citationsfrekvens för t.ex. immunologi som hamnat under

världsgenomsnittet. Bilden är dock inte entydig då en publikationsanalys

av de s.k. livsvetenskaperna gjord av Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK) pekar dock på att svensk forskning

inom området är stark. Artiklarna inom bioteknik och tillämpad

mikrobiologi utmärker sig särskilt. Också svensk teknikvetenskaplig

forskning röner stor uppmärksamhet. De svenska artiklarna citeras

betydligt oftare än världsgenomsnittet enligt publikationsanalys utförd

av NSI. Ekologi och miljövetenskap utgör en annan stark specialisering

både i Sverige och de övriga nordiska länderna. Matematikforskningen

genomgående av liten omfattning i Norden, men artiklarna citeras ofta

över världsgenomsnittet. Särskilt markant är detta i Danmark och

Finland. Nordiska artiklar i lantbruksvetenskap samt växt- och

djurvetenskap har också ett stort genomslag, och citeras mycket oftare

än världsgenomsnittet.

Citering och publicering i Sverige år 1993-1997, ett urval starka svenska

forskningsområden (Källa:National Science Indicators)

I en jämförelse med de största forskningsnationerna USA,

Storbritannien, Japan och Tyskland skiljer sig Norden markant vad

beträffar forskningsintensiva och välciterade områden. USA uppvisar en

tydlig specialisering inom det samhällsvetenskapliga området, särskilt

inom juridik, utbildning och ekonomi. De mest uppmärksammade

forskningsområdena är dock kemi och fysik, mätt i antal citeringar per

artikel. Även Storbritannien uppvisar en stark specialisering inom de

samhällsvetenskapliga områdena i jämförelse med resten av världen.

Storbritanniens flitigast citerade forskningsområde är dock

farmakologi. Japans mest aktiva forskningsområde är materialvetenskap,

vilket inte framstår som en specialisering i något av de övriga länderna.

Bland de europeiska länderna har Schweiz en stark ställning inom i

stort sett samtliga forskningsområden inom naturvetenskap, teknik,

medicin och socialvetenskap. Detta är särskilt markant inom

fysikområdet. Det skall dock noteras att CERN, som är en gemensam

europeisk forskningsanläggning för högenergifysik, ligger i Schweiz,

vilket ökar landets artikelpublikation och därför bör beaktas vid

jämförelser med andra länder.

Det internationella samförfattarskapet har ökat under en

tjugoårsperiod. I jämförelse med de andra EU-länderna hamnar Sverige

ungefär i mitten när andelen publikationer med medförfattare från andra

länder jämförs. Citeringsanalyser visar att publiceringar med

internationella medförfattare citeras oftare än andra publikationer. En av

anledningarna till att svenska artiklar minskar i genomslag kan bero på

att artiklar sampublicerade med nordamerikanska forskare i genomsnitt

har en större genomslagskraft, mätt i antal citeringar, än artiklar

sampublicerade med forskare inom EU. Antalet artiklar publicerade

tillsammans med nordamerikanska forskare ökar inte i samma

utsträckning som antalet artiklar skrivna tillsammans med europeiska

forskare.

Publicerings- och citeringsanalyser inom humaniora och

samhällsvetenskap ger mindre entydiga svar eftersom forskare inom

dessa discipliner oftare föredrar att publicera sina resultat i bokform

och på det egna modersmålet. Inom de humanistiska och

samhällsvetenskapliga forskningsområdena står de svenska artiklarna för

en procent av världens samlade publikation, vilket kan betraktas som

tillfredställande.

Publicerings- och citeringsanalys skall ses som en metod bland andra

för att uppskatta forskningsaktivitet och internationell uppmärksamhet.

Andra metoder kan vara patentanalys och utvärderingar av enskilda

projekt eller hela forskningsinriktningar.

5.1.4 Utvärderingar

Publicerings- och citeringsanalys är en metod för att mäta den svenska

forskningens genomslagskraft. För att få en uppfattning om

forskningens kvalitet används internationella utvärderingar av svensk

forskning inom utvalda områden. Vid sidan om forskningsrådens peer-

review system för kvalitetsgranskning av projektansökningar har råden

sedan flera decennier tillbaka initierat utvärderingar som omfattar hela

discipliner, ofta med hjälp av internationella experter. Det är särskilt

viktigt för den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningen,

eftersom en stor del av publikationen sker på svenska och därför inte

prövas i internationell konkurrens i samma utsträckning som inom andra

forskningsområden. Syftet med utvärderingarna är att mäta kvaliteten på

den svenska forskningen, att belysa för Sverige viktiga

forskningsområden i ett internationellt perspektiv och att bedöma

forskningsläge och forskningsbehov.

Överlag anses den svenska forskningen hålla hög kvalitet.

Utvärderarna påpekar dock samstämmigt att det svenska

forskningssystemet är behäftat med vissa strukturproblem vilka

återkommer inom samtliga forskningsområden. Ett förhållande som

förvånat de utländska utvärderarna är att lärarna på svenska universitet i

så stor utsträckning är uppdelade i en forskande och en undervisande

kategori. Detta är särskilt framträdande inom matematiken, där

forskartätheten överlag är tunn, och där undervisningen i stor

utsträckning meddelas av lärare som saknar forskarkompetens.

En annan vanlig anmärkning gäller bristande flexibilitet och förnyelse.

De unga forskarna följer allt för tätt i sina handledares fotspår. Orsaken

anges ofta vara den bristande rörligheten och en alltför stelbent

tjänstestruktur. Utredningarna efterlyser åtgärder för att förbättra

rörligheten av forskare, men framför allt åtgärder som ökar dynamiken

genom styra forskningsmedel mot yngre forskare och nya uppslag. Ett

syfte är att ge yngre forskare en ökad självständighet i förhållande till

handledare och andra etablerade forskare. Hos råden och många

forskningsfinansierande stiftelser märks också en ökad satsning på post-

doktorsnivå och yngre forskare för att motverka såväl karriärproblemen

för unga forskare som den låga geografiska rörligheten. Utvärderarnas

enstämmiga identifiering av forskningssystemets brister har bidragit till

att en rad åtgärder har vidtagits, där den senaste är den reformering av

forskningsfinansieringssystemet som riksdagen beslutat om och som

träder i kraft den 1 januari 2001 (prop. 1999/2000:81, bet.

1999/2000:UbU17, rskr. 1999/2000:127).

5.2 Det svenska forskningssystemet

Under 1970- och 1980-talen utvecklades det svenska

forskningssystemet till ett mycket pluralistiskt system med ett stort

antal av varandra oberoende finansiärer. Forskningsråden och

Forskningsrådsnämnden (FRN) kom att utgöra en del av systemet, det

stora antalet sektorsmyndigheter med FoU-resurser en annan. Dessutom

bildades under 1990-talets första hälft ett antal forskningsstiftelser med

uppgift att finansiera forskning för olika syften, framför allt för att

stärka näringslivets långsiktiga konkurrenskraft.

De statliga forskningsmedlen fördelas dels genom anslag direkt till

universitet och högskolor, dels genom anslag via forskningsråd och

sektorsforskningsmyndigheter.

Utbildningsdepartementet har det övergripande ansvaret för

samordningen av forskningspolitiken i Regeringskansliet. Eftersom

forskningsresurser finns inom alla departements ansvarsområden

utarbetas forskningspolitiken i aktivt samråd med andra departement.

Utbildnings- och forskningsminister Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] har i samband med

omorganisationen av forskningsfinansieringssystemet fått ett utvidgat

ansvar för samordningen av forskningspolitiken i regeringen. I denna

uppgift ingår bl.a. ansvar för de nya forskningsråden, Vetenskapsrådet,

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsplanering och

Forskningrådet för arbetsliv och socialvetenskap, samt Verket för

innovationssystem.

Medel under politikområdet forskningspolitik

Uo

miljoner kronor

förslag

anslag 2001

16

Vetenskapsrådet m.fl.

2 573

 varav Vetenskapsrådet

1 878

9

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap

262

17

Statens ljud och bildarkiv

35

20 o. 23

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande

450

24

Verket för innovationssystem

1 118

Totalt

4 438

Den övervägande delen av den offentligt finansierade forskningen utförs

vid landets universitet och högskolor, vilket utmärker Sverige i en

internationell jämförelse. Medlen för forskning och forskarutbildning

fördelas till fyra vetenskapsområden; humaniora-samhällsvetenskap,

medicin, naturvetenskap och teknik. Dessutom får Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU) medel för att bedriva lantbruksvetenskaplig

forskning och forskarutbildning. Den externa finansieringen har ökat

kraftigt under 1990-talets senare hälft. Forskningsanslagen till

vetenskapsområden och övriga direkta statsanslag utgjorde 1998 ungefär

50 procent av lärosätenas FoU-intäkter. Bland de externa finansiärerna

dominerar forskningsråd, statliga myndigheter och forskningsstiftelser.

Andelen extern finansiering varierar mellan olika vetenskapsområden.

Inom teknikvetenskapen står den externfinansierade delen av

forskningsverksamheten för nästan två tredjedelar, medan humaniora

och rättsvetenskap/juridik får en tredjedel av sina resurser från externa

finansiärer. Inom samhällsvetenskap, medicin och naturvetenskap är

andelen externfinansierad forskning ca 50 procent.

Staten och näringslivet samverkar genom s.k.

industriforskningsinstitut som finansieras av staten och näringslivet

gemensamt. Dessa är fristående från högskolesystemet men har ofta ett

nära samarbete med universitet och högskolor. Andra samverkansformer

mellan staten och näringslivet inom eller i anslutning till universitet och

högskolor är teknikparker, kontaktsekretariat, materialkonsortier,

kompetenscentrum m.fl.

Under Utbildningsdepartementet sorterar Humanistisk-samhällsveten-

skapliga forskningsrådet (HSFR), Medicinska forskningsrådet (MFR),

Naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR) och Teknikvetenskapliga

forskningsrådet (TFR). Dessutom finns Forskningsrådsnämnden (FRN)

som finansierar tvärvetenskaplig forskning och som särskilt arbetar med

forskningsinformation. Dessa forskningsråd disponerar tillsammans ca

2 miljarder kronor för forskning under budgetåret 2000.

Forskningsrådens stöd till forskning fördelas utifrån vetenskapliga

kvalitetskriterier efter bedömningar i rådens beredningsgrupper.

Forskningsråden är sammansatta dels av forskarrepresentanter, dels av

allmänföreträdare utsedda av regeringen. Forskarrepresentanterna är i

majoritet i råden och utses av forskarsamhället genom

elektorsförsamlingar enligt en särskild valprocedur. Råden kommer att

avvecklas och från och med år 2001 fördelas forskningsmedel genom

ett sammanhållet Vetenskapsråd. Den nya organisationen för

forskningsfinansiering, som också inbegriper sektorsforskningsorgan,

presenteras mer utförligt i kapitel 7.

Vid sidan av forskningsråden under Utbildningsdepartementet, som i

huvudsak finansierar grundforskning, finns två sektorsorienterade

forskningsråd och ett stort antal sektorsforskningsorgan. Dessa

finansierar forskning och utveckling med syfte att tillgodose enskilda

sektorers kunskapsbehov. Även den sektorsorienterade forskningen

utförs till största delen vid universitet och högskolor.

Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) och Skogs- och jordbrukets

forskningsråd (SJFR) är forskningsråd med sektorsansvar.

Rymdstyrelsen finansierar rymdrelaterad forskning. Andra exempel på

sektorsforskningsmyndigheter med betydande resurser för FoU är

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK),

Kommunikationsforskningsberedningen (KFB), Rådet för

arbetslivsforskning (RALF) och Byggforskningsrådet (BFR). Sidas

avdelning för forskningssamarbete (SAREC) administrerar det svenska

forskningsbiståndet. Tillsammans fördelade dessa myndigheterna drygt

två miljarder kronor till FoU år 2000. Dessa myndigheter, förutom

Sida/SAREC och Rymdstyrelsen, kommer att avvecklas och i början av

år 2001 kommer två nya råd och en FoU-myndighet att inrättas, rådet för

arbetsliv och socialvetenskap, rådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande samt Verket för innovationssystem. Denna

omorganisation beskrivs närmare i kapitel 7. Den försvarsrelaterade

forskningen finansieras främst via Försvarsmakten, Försvarets

materielverk, Överstyrelsen för civil beredskap, Statens räddningsverk

och Styrelsen för psykologiskt försvar. Utgifterna för försvarsrelaterad

forskning uppgick år 2000 till knappt en miljard kronor.

Sveriges landsting och kommuner finansierar forskning och

utveckling till ett belopp som uppgår till drygt två miljarder kronor per

år. Forskningen bedrivs huvudsakligen inom vård- och omsorgsområdet.

Enligt en nyligen genomförd undersökning har dock denna verksamhet

ökat under senare år och omfattar mer resurser än den offentliga

statistiken visar.

Utöver de statliga myndigheternas medel finansierar

forskningsstiftelserna; Stiftelsen för strategisk forskning (SSF),

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling (KK), Stiftelsen för

miljöstrategisk forskning (Mistra), Stiftelsen för vård- och

allergiforskning (Vårdal) och Stiftelsen för internationalisering av högre

utbildning och forskning (STINT), forskning till ett sammanlagt belopp

av närmare två miljarder kronor per år.

Härutöver finns ett flertal privata forskningsfinansiärer som varje år

förelar medel till FoU. En betydelsefull finansiär är Riksbankens

Jubileumsfond (RbJ) som fick ett betydande medelstillskott från de sk.

löntagarfondsmedlen 1995. RbJ finansierar huvudsakligen forskning

inom humaniora och samhällsvetenskap. År 2000 planerar fonden att

dela ut ca 300 miljoner kronor i bidrag till forskning och till

forskarskolor. En annan viktig finansiär är Knut och Alice Wallenbergs

stiftelse som ger betydande bidrag till framför allt vetenskaplig

utrustning. Stiftelsen delar under år 2000 ut ca 550 miljoner kronor.

Cancerfonden är också en stor finansiär inom sitt område. För år 2000

har beslutats om ca 270 miljoner kronor till forskningsprojekt om

cancer.

5.2.1 Sveriges medverkan i det internationella FoU-samarbetet

Det är viktigt för ett litet land som Sverige att aktivt delta i det

internationella forskningssamarbetet. Internationell samverkan är en

förutsättning för att kunna bedriva forskning vid den internationella

frontlinjen. Forskningen blir alltmer internationell, vilket bl.a. märks

genom att stora forskningsintensiva företag förlägger sin forskning till

de länder där den bästa kompetensen står att finna. Forskare rekryteras

också i ökande omfattning internationellt. För att behålla sin

konkurrensförmåga och forskningskvalitet är det därför av yttersta vikt

att Sverige aktivt deltar i det internationella forskningssamarbetet, och

då inte enbart begränsat till de europeiska och nordamerikanska

länderna. I den ökande internationaliseringen finns ett växande behov av

kunskap om, och vana vid, att samarbeta med länder och kulturer utanför

den europeiska och nordamerikanska kontinenten.

Svensk forskning har traditionellt sett haft omfattande internationella

kontakter främst med USA. Dessa kontakter kompletteras nu med ökade

kontakter och samarbete med länder i Europa, Japan och nya växande

ekonomier. Särskilda satsningar på internationellt forskningssamarbete

utanför Europa och USA har inletts under de senaste åren.

I början av 1999 undertecknades ett tekniskt och vetenskapligt avtal

mellan Japan och Sverige. Syftet med avtalet är att stärka

forskningssamarbetet mellan länderna. Under det dryga år som avtalet

löpt, har en rad olika initiativ tagits inom olika områden. Insatserna rör

sig om allt från seminarier och stipendier till nya program och

projektfinansiering. Ett forskningsavtal har också slutits med Sydafrika

för att öka och finna nya former för forskningssamarbete. Större utbyte

av forskare och mer omfattande projekt skall nås genom ett närmare

samarbete mellan ländernas forskningsråd och Sida/SAREC:s respektive

Sydafrikas National Research Foundations stöd till

utvecklingsforskning. Arbetet med att främja kontakter med andra

världsdelar än den europeiska pågår också genom Stiftelsen för

internationalisering av högre studier och forskning (STINT) som bl.a.

finansierar post-doktorala stipendier.

Det internationella forskningssamarbetet sker till största delen genom

att enskilda forskare eller forskargrupper samarbetar med forskare i

andra länder. Sverige deltar emellertid också sedan lång tid tillbaka i ett

flertal internationella forskningsorganisationer. Sverige är genom

samtliga forskningsråd och akademier medlem i European Science

Foundation (ESF). NFR representerar Sverige i flera stora gemensamma

forskningsprojekt. Det största projektet som Sverige deltar i är CERN,

som är en anläggning med flera partikelacceleratorer och -detektorer

för grundforskning inom högenergifysik. Anläggningen är världens

största i sitt slag. Svenska forskargrupper utnyttjar aktivt CERN. Andra

gemensamma projekt där Sverige deltar via NFR är bl.a. det europeiska

observatoriet ESO. Den svenska rymdforskningen är starkt

internationaliserad genom Sveriges deltagande i European Space Agency

(ESA), men också genom andra multi- och bilaterala

rymdforskningsprojekt. Den svenska forskningen inom dessa områden

är internationellt konkurrenskraftig och Sverige har därmed goda

möjligheter att utnyttja de möjligheter som bjuds inom ramen för det

internationella samarbetet. Den svenska rymdindustrin visar sin

kompetens- och konkurrensförmåga genom att en allt större andel av

dess omsättning avser kommersiella beställningar på en global marknad.

Även om det mesta av det formaliserade internationella samarbetet

pågår inom naturvetenskap och teknik, finns även forskningsamverkan

inom humaniora-samhällsvetenskap och medicin. Sverige är sedan 1997

medlem i European University Institute (EUI) i Florens, som bedriver

forskarutbildning inom historia, statsvetenskap, juridik och ekonomi.

Svenska forskarstuderande inom humaniora och samhällsvetenskap får

därmed möjlighet att förlägga sin utbildning dit. Sverige är medlem i

International Agency for Research on Cancer (IARC), och svenska

forskare samarbetar med IARC-forskare i ett omfattande

forskningsprogram. Hittills har utnyttjandet varit begränsat i Sverige.

MFR arbetar dock för att göra institutet mer känt.

Forskningsrådens nordiska samarbete sker främst genom deras

nordiska samarbetsnämnder inom teknik och naturvetenskap, medicin,

lantbruksvetenskap, humaniora och samhällsvetenskap. Syftet med

samarbetet är dels att förstärka kontakten mellan de nordiska

forskningsråden, dels att bidra till en ökad synlighet och attraktionskraft

för nordisk forskning. Sverige deltar också i Nordic Optical Telescope,

som är ett optiskt teleskop på Kanarieöarna, finansierat av de

naturvetenskapliga forskningsråden i Danmark, Finland, Island, Norge

och Sverige. Teleskopet har blivit internationellt uppmärksammat för sin

höga bildkvalitet.

5.3 Sveriges forskningssamverkan med EU

5.3.1 Svenskt deltagande i EU:s ramprogram

Sverige har sedan 1994 deltagit som fullvärdig medlem i EU:s

ramprogram för forskning och teknisk utveckling. Det fjärde

ramprogrammet löpte under åren 1994-1998 men svenska forskare

deltog redan före Sveriges EU-medlemsskap i det andra respektive

tredje ramprogrammet. Det svenska deltagandet i dessa ramprogram har

över åren successivt vuxit i volym och spridit sig till samtliga

delprogram samtidigt som det skett vissa förändringar i olika sektorers

deltagande.

Kommissionens finansiering av svenskt deltagande har varit större än

Sveriges avgift till det fjärde ramprogrammet varför Sverige uppskattas

ha gjort en nettovinst i ekonomiska termer på sitt deltagande. Lika

viktigt är emellertid att de svenska forskarna har haft tillgång till de

samlade resultaten från projekten som de deltagit i; projekt vars totala

EU-finansiering uppgick till ca 24 miljarder kronor i det fjärde

ramprogrammet.

Det svenska deltagandet i ramprogrammen skiljer sig något från de

flesta andra länders när det gäller fördelningen av deltagandet mellan

företagssektorn och övriga deltagare såtillvida svenska lärosäten deltagit

i mycket högre utsträckning än universitet i andra länder. Endast

Belgien, Storbritannien och Irland har uppvisat liknande

högskoledeltagande. Högskoledeltagandet var som högst under det

tredje ramprogrammet, närmare 50 procent av det totala deltagandet,

men sjönk under det fjärde och motsvarade då lite mer än en tredjedel av

det svenska deltagandet. De svenska företagens andel av deltagandet i det

fjärde ramprogrammet var lägre än ramprogrammets genomsnitt. De

stora företagen minskade sitt deltagande i det fjärde ramprogrammet

medan småföretagens deltagande ökade. Svenska forskningsinstitut har

tidigare haft ett mycket lägre deltagande än övriga medlemsländer men

deras deltagande ökade kraftigt under det fjärde ramprogrammet och

ligger nu på samma nivå som övriga medlemsländer.

Sett ur ett finansiellt perspektiv medförde fjärde ramprogrammet

minskad finansiering till den svenska företagssektorn som helhet, även

om småföretagen ökade sin finansieringsandel. Finansieringen till

svenska universitet och högskolor ökade och uppgick till närmare

hälften av de hemtagna medlen trots att lärosätenas andel av Sveriges

deltagande minskade till förmån för instituten och småföretagen.

Det svenska deltagandet i det fjärde ramprogrammet speglar väl de

nationella styrkeområdena. Biovetenskaperna och miljöområdet var

områden där svenska forskare lyckades väl både vad avser antal projekt

med svenskt deltagande som andelen finansiering till svenska forskare.

Det svenska deltagandet inom IT och industritekniska området var något

lägre men gav likväl ett bra finansiellt utfall eftersom det fjärde

ramprogrammets största finansiella satsningar gjordes inom IT-

programmet och det industritekniska området.

Enligt den studie av de kvalitativa aspekterna på det svenska

deltagandet i EU:s ramprogram som Kungl. Vetenskapsakademien

(KVA) utförde för regeringens räkning anser svenska forskningsråd och

sektorsorgan att de svenska forskare som deltar i EU-finansierade

projekt överlag tillhör landets bästa forskare. Majoriteten av forskarna

själva klassificerar sitt projektdeltagande som riktad grundforskning

eller tillämpad forskning. De flesta forskarna ger sina nationella projekt

samma klassificering. Studien visar även på en hög konkurrens om

forskningsmedlen inom EU. I genomsnitt beviljades endast ca 20

procent av projektförslagen medel i det fjärde ramprogrammet. Totalt

sett stod sig svenska projektförslag väl i konkurrensen eftersom ungefär

var fjärde svensk ansökan beviljades medel.

Ett av syftena med ramprogrammet är att öka samarbetet mellan FoU-

aktörerna inom EU, såväl för att undvika dubbelarbete som för att öka

integrationen. Enligt en studie utförd av NUTEK och EU/FoU-rådet,

Svenska deltagare av EU:s fjärde ramprogram för FoU (R 1998:26),

värderades ramprogrammen högt av deltagarna eftersom en väl tilltagen

budget samt många deltagare och ämnesdiscipliner underlättade en

breddning av kunskapsbasen. Genom EU-forskningen skapas också nya

kontakter som möjliggör samarbete inom områden där det tidigare inte

har erbjudits sådana möjligheter. För de flesta svenska deltagarna har

EU-forskningen främst inneburit ett nära samarbete med utländska

universitet, oberoende av om den svenska deltagaren varit ett företag, ett

institut eller en högskola. EU-samarbetet stärker framför allt redan

befintliga nätverk och formaliserar pågående internationellt samarbete.

Det är även vanligt att EU-projekten leder till fortsatt samarbete såväl

inom som utanför ramprogrammen. Den internationella trovärdighet och

status som EU-projekten ger underlättar för projektdeltagarna att få

direktkontakt med personer inom företagssektorn på höga

beslutsfattande nivåer.

Ett annat viktigt syfte med ramprogrammen är att stärka den

europeiska industrins konkurrenskraft och att höja Europas FoU-

kompetens. En stor del av de svenska industrideltagarna menade att de

stärkt sin konkurrensposition inom sina kärnområden, såväl gentemot

nationella som europeiska och utomeuropeiska konkurrenter. För en

ännu större andel innebar projektdeltagandet att personalens FoU-

kompetens ökade.

Endast en mindre del av företagens och forskargruppernas satsningar

inom det fjärde ramprogrammet innebar verksamhet inom helt nya

områden. Detta kan tolkas som att majoriteten av deltagarna använde

EU-projekten för att vidga sin forskning något men att endast ett fåtal

förnyade sin FoU-verksamhet på ett mer genomgripande sätt.

Enligt mycket preliminära uppgifter om det svenska deltagandet i det

femte ramprogrammet (1998-2002) fortsätter den positiva trenden för

det svenska deltagandet. Såväl den totala andelen projekt med svenskt

deltagande som andelen svenska ansökningar som beviljats EU-

finansiering uppvisar samma resultat som för det fjärde ramprogrammet.

De svenska forskarna har framför allt sökt medel från programmen Livs-

kvalitet och förvaltning av levande resurser, Konkurrenskraftig och

hållbar tillväxt samt Energi, miljö och hållbar utveckling. Svenska

forskare har även varit framgångsrika vad gäller beviljade ansökningar

till programmet som behandlar informationssamhället, vilket även är det

program som har störst budget. En ny trend som kan skönjas i det

svenska deltagandet är att fler avnämare deltar i projekten. Detta kan till

viss del bero på att det femte ramprogrammet är något mer

problemorienterat än tidigare ramprogram. En annan förklaring kan vara

att kommissionen redan i ansökningsstadiet kräver redovisning av en

strategi för spridning av de resultat som projekten levererar.

5.3.2 Medfinansiering av svenska forskares deltagande i EU:s

ramprogram

Regeringens bedömning: De nya myndigheterna för

forskningsfinansiering bör ta ett särskilt ansvar för att bevaka

möjligheterna att via den egna verksamheten och den nationella

forskningsfinansieringen främja det svenska deltagandet i EU:s

ramprogram. Universitet och högskolor bör även ta ett större

ledningsmässigt ansvar för att nå bästa möjliga projekthantering av

sitt engagemang i ramprogrammen.

Skälen för regeringens bedömning: Projektfinansieringen från EU:s

ramprogram för forskning och teknisk utveckling till svenska

forskningsutförare ökade starkt under 1990-talets senare hälft. EU:s

finansiering kom framför allt att öka i betydelse för universitet och

institut men även till viss del för småföretag. Kommissionen finansierar

högst hälften av projektkostnaderna. De omkring fyra miljarder kronor

som svenska lärosäten, företag och institut mottog i det fjärde

ramprogrammet (1994-98), dvs. omkring en miljard kronor per år,

måste därför matchas med minst lika stora nationella resurser.

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning

(STINT) fick genom sina stadgar det övergripande uppdraget att

tillhandahålla medel för medfinansiering av svenskt deltagande i EU:s

fjärde ramprogram. Stiftelsen avsatte totalt 310 miljoner kronor för

detta ändamål. Småföretagen mottog den största andelen av medlen,

mestadels i form av rese- och förstudiebidrag. Lärosätena tog emot en

tredjedel och instituten fick 50 miljoner kronor i medfinansiering,

vilket är en relativt stor andel av medlen i förhållande till deras

deltagande i ramprogrammet. Stiftelsen samarbetade till en början med

de myndigheter som hade nationellt ansvar för olika delprogram och lät

dem fatta beslut om vilka projekt som skulle beviljas medfinansiering.

Eftersom de ansvariga myndigheterna tillhandahöll hälften av den

nationella medfinansieringen av projekt, beviljade majoriteten av

myndigheterna medfinansiering till sådana projekt som låg i linje med

deras respektive strategiska mål för nationell FoU-verksamhet.

Sverige har varit unikt med att avsätta så stora särskilda medel för att

främja svenskt deltagande i EU:s ramprogram. När STINT under senare

hälften av fjärde ramprogrammet lade om sin beviljningsmodell för

medfinansiering, visade det sig att forskare inom områden där Sverige

har en stark nationell forsknings- och resursbas var de som i lägst

utsträckning ansökte om medfinansiering. Eftersom det svenska

deltagandet väl knyter an till svenska profilområden bör det därför vara

möjligt för svenska forskare att även fortsättningsvis finna

kompletterande medel inom ramen för det nationella

forskningssystemets FoU-prioriteringar.

STINT beslutade att under det femte ramprogrammets

inledningsskede avsätta 50 miljoner kronor för universitetens och

högskolornas deltagande samt 24 miljoner kronor för institutens

deltagande i det femte ramprogrammet. Medlen beräknades med

utgångspunkt i stiftelsens insatser under en två-års period i det fjärde

ramprogrammet. Medlen står dock till förfogande så länge som de

projekt som initierats under de femte ramprogrammet löper. Utöver det

direkta projektstödet avsatte STINT 3,5 miljoner kronor för att

uppmuntra universitet och högskolor att tillämpa en mer strategisk

hantering av sitt deltagande i det femte ramprogrammet. Syftet med

stiftelsens stöd är att ge deltagarna en möjlighet att etablera egna former

för att tillgodose kommissionens krav på motprestation. Varje lärosäte

och institut fattar således egna beslut om vilka projekt som skall beviljas

stöd.

En summering av utbetalda medel efter det femte ramprogrammets

första år visar att den klart största delen av universitets- och

högskolemedlen har använts till rese- och förstudiebidrag. En anledning

är givetvis att projekt huvudsakligen planerats och initierats under 1999.

Troligtvis kommer dock dessa bidrag att dominera även framöver, bl.a.

därför att de mindre lärosätena uteslutande använder sin budget för rese-

och förstudiebidrag. Instituten använder i stor utsträckning sin budget

för att finansiera personalkostnader inom ramen för projektdeltagandet.

Utöver STINT:s finansiering har ytterligare ett tiotal forskningsråd

och sektorsmyndigheter avsatt medel för olika former av

medfinansiering. Samtliga dessa myndigheter tillhandahåller rese- och

förstudiebidrag men några beviljar även medfinansiering för

projektkostnader. Gemensamt för nästan samtliga finansiärer är att stöd

endast utgår om EU-projektet ligger inom myndighetens prioriterade

verksamhetsområde. Detta kriterium är särskilt avgörande vid

medfinansiering av projektkostnader.

Regeringen har i tidigare propositioner (prop 1996/97:5, prop

1998/99:94) uttalat åsikten att EU-programmen bör integreras i den

nationella FoU-hanteringen. Mot denna bakgrund är det regeringens

bedömning att särskilda nationella medel för medfinansiering av svenska

forskares deltagande i EU:s ramprogram inte bör avsättas. De nya

myndigheter för forskningsfinansiering, som enligt riksdagens beslut

(prop. 1999/2000:81, bet UbU17, rskr. 1999/2000:127) skall börja sitt

arbete den 1 januari 2001, bör ta ett särskilt ansvar för att bevaka i vilken

utsträckning EU:s ramprogram kan samspela med den egna

verksamheten samt undersöka möjligheterna till samfinansiering mellan

den egna verksamheten och EU:s ramprogram.

Det är vidare avgörande att universitet och högskolor hanterar sitt

ansökningsförfarande och sina projektförhandlingar på ett optimalt sätt.

Därför bör lärosätena ta ett större ledningsmässigt ansvar för att

utveckla egna generella, strategiska överväganden som grund för

enskilda beslut om stöd till deltagande i ramprogrammet. I dessa frågor

kan den nationella myndigheten, Rådet för forsknings- och

utvecklingssamarbete inom EU (EU/FoU-rådet), vara behjälplig med

sina kurser och rådgivning kring bl.a. kostnadsberäkningar och

avtalsförhandlingar. Även universtitetens och högskolornas

kontaktsekretariat fyller en viktig rådgivande funktion för lärosätenas

forskare under projektens olika faser.

5.3.3 Strukturfondernas finansiering av forskning och

resultatspridning

EU:s strukturfonder utgörs av regionalfonden, socialfonden,

jordbruksfonden och fiskefonden. Tillsammans syftar de till att öka den

ekonomiska och sociala samhörigheten mellan medlemsländerna och

utgör viktiga instrument för att minska regionala obalanser och

skillnader i ekonomisk utveckling. EU ger regional- och

strukturpolitiken fortsatt hög prioritet för perioden 2000-2006 och

ställer sammanlagt 195 miljarder euro till strukturfondernas förfogande,

vilket är ca en tredjedel av EU:s totala budget.

För åren 2000-2006 tilldelas Sverige ca 2,2 miljarder euro eller ca

20 miljarder kronor ur strukturfonderna. Detta är en ökning med över 54

procent jämfört med föregående period 1995-99, då Sverige tilldelades

1,4 miljarder euro eller ca 12,5 miljarder kronor. Inom strukturfonderna

finansieras också forskning och kompetensutveckling. Strukturfonderna

stödjer även samverkan mellan universitet och högskolor och det

omgivande samhället. Stödet från EU skall kompletteras med minst lika

stor andel offentliga medel från Sverige och får inte användas som

ersättning för nationella insatser. I dagsläget finns ingen myndighet som

har det samlade nationella ansvaret för alla EU-programmen inom

strukturfonderna. Inom den nya myndighetsstrukturen för

forskningsfinansiering avser regeringen att lägga ansvar för dessa frågor

på den nya myndigheten för forskning och utveckling vilken beskrivs i

Vissa organisationsfrågor inom näringspolitiken (prop. 1999/2000:71),

samt i Forskning för framtiden - en ny organisation för

forskningsfinansiering (prop. 1999/2000: 81).

5.3.4 Europeisk forskningssamverkan

Regeringens bedömning: Sverige bör arbeta för att EU:s sjätte

ramprogram ges dels en grundläggande struktur som möjliggör mer

samlade forskningsinsatser dels en huvudsaklig inriktning på vissa

forskningsområden ( jfr. avsnitt 6.2) samt på åtgärder för innovation

beträffande små och medelstora företag. En förstärkning av

grundforskningens ställning inom programmet bör eftersträvas.

Skälen för regeringens bedömning: Viktiga avgöranden avseende det

europeiska forskningssamarbetet kommer att bli aktuella under detta

och nästa år. Den konkreta diskussionen om ett nytt - det sjätte i

ordningen - flerårigt ramprogram för forskning och utveckling kommer

att starta redan tidigt under hösten 2000, då kommissionen presenterar

sina grundläggande idéer om innehåll och uppläggning av

ramprogrammet. I början av våren 2001 väntas sedan kommissionens

fullständiga förslag till nytt ramprogram för perioden 2002-2006, som

därmed kommer att bli en huvudfråga inom forskningsområdet för det

svenska ordförandeskapet liksom för det efterföljande belgiska.

Samtidigt har kommissionens förslag under början av 2000 Mot ett

europeiskt område för forskningsverksamhet initierat en livlig

diskussion kring det samlade europeiska forskningssamarbetet ur ett

vidare perspektiv. Den grundläggande idén i kommissionens förslag är

att slagkraften i europeisk forskning kan stärkas avsevärt genom en

utökad samverkan och synergi inte bara inom EU:s ramprogram utan

också med, respektive mellan, de olika nationella forskningsinsatserna,

som ju svarar för huvuddelen av verksamheten, och övriga europeiska

forskningssatsningar. Kommissionen har lämnat en rad förslag till hur

en sådan samverkan på frivillig basis kring av medlemsländerna fritt

valda målsättningar kan stimuleras och underlättas. Det kan, enligt

Kommissionen, bl.a. ske genom stöd till nätverk och s.k. centers of

excellence , åtgärder för en förbättrad miljö för privata

forskningsinvesteringar, utarbetande av en öppen metod för

samordnad kartläggning av nationell FoU-politik inom Europa,

utvecklande av ett kraftfullt transeuropeiskt datanätverk, undanröjande av

hinder för forskares rörlighet samt utvecklande av ett europeiskt

gemenskapspatent.

Tanken på en utökad europeisk forskningssamverkan och de konkreta

förslagen för att åstadkomma detta fick ett kraftfullt stöd i slutsatserna

från stats- och regeringschefernas möte i Lissabon i mars 2000, som

också allmänt betonade forskningens allt starkare betydelse för att skapa

ekonomisk tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning. Utifrån

de tidsramar för de olika åtgärderna som angavs av toppmötet tog

ministerrådet (forskning) i juni 2000 ställning till inriktningen och

organisationen av det närmast förestående arbetet.

Regeringen delar ministerrådets uppfattning att forskningen får en allt

större betydelse för den europeiska samhällsutvecklingen. Det arbete

som påbörjats är av stort intresse, och möjligheterna att stimulera en

ökad europeisk forskningssamverkan genom en frivillig utveckling och

utan tvingande övernationell styrning bör tas tillvara fullt ut. Arbetet är

långsiktigt, men en första avrapportering av resultaten bör kunna ske till

det extra toppmöte som planeras i Stockholm i mars 2001. Regeringen

avser att successivt redovisa för riksdagen de resultat som uppnås i

dessa delar.

När det gäller det kommande sjätte ramprogrammet bör det enligt

regeringens uppfattning dels ges en grundläggande struktur som

möjliggör en starkare kraftsamling av de olika forskningsinsatserna till

stöd för gemenskapens politiska mål, dels en huvudsaklig inriktning på

forskningsområden i linje med de prioriteringar som beskrivits under

avsnitt 6.2 och med avseende på en förstärkning av grundforskningens

ställning inom programmet. Därutöver bör särskild uppmärksamhet

ägnas åt åtgärder för innovation med inriktning på små och medelstora

företag. Det måste även beredas utrymme inom ramprogrammet för

insatser till stöd för arbetet med att utveckla en bredare europeisk

forskningssamverkan, och särskild tonvikt bör läggas på åtgärder för att

underlätta forskares och forskarstuderandes rörlighet. Dessa åtgärder,

liksom det europeiska forskningssamarbetet över huvud taget, måste

vidare bygga på en stor öppenhet för samarbete i ett vidare globalt

sammanhang.

6 Strategiska insatser

6.1 Inledning

I allt fler länder växer insikten om att en stor del av grunden till

ekonomiskt tillväxt och välfärdsutveckling ligger i satsningar på

forskning och teknik. Insatser för att höja utbildningsnivån hos

befolkningen är också en nödvändig förutsättning för ett

kunskapssamhälle. I det diskussionspapper, Towards a European

Research Area, som presenterades under våren 2000 av kommissionären

för forskning inom den Europeiska unionen, Philippe Busquin,

framhölls sambandet mellan forskning, ekonomisk tillväxt och

sysselsättning. Där uppskattas att forskning och ny teknologi står för

mellan 25 och 50 procent av den ekonomiska tillväxten, vilket i sin tur i

hög grad påverkar sysselsättningen. I USA och Japan har insatserna för

forskning och utveckling, inte minst för grundforskningen, ökat kraftigt

under senare år och ytterligare ökningar är att vänta. I framför allt USA

har insikten om forskningens betydelse för samhällets utveckling och

tillväxt funnits sedan länge.

Vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars 2000 betonades för

första gången vid ett sådant möte vikten av forsknings- och

utbildningsfrågorna i ett sysselsättningsperspektiv. En rad åtgärder

föreslogs och det finns starka skäl att anta att dessa frågor även i

fortsättningen kommer att stå högt på den europeiska dagordningen.

I regeringsförklaringen den 14 september 1999 anfördes att Sverige

skall vara en ledande kunskapsnation, att i Sverige skall kombineras

världsledande forskning med breda möjligheter för alla till utbildning av

hög kvalitet och att anslagen höjs till grundforskning och

spetskompetens. Med anledning av regeringens förslag i 1999 års

ekonomiska vårproposition (prop. 1998/99:100) och 2000 års

ekonomiska vårproposition (prop.1999/2000:100) har riksdagen fattat

beslut om en förstärkning av medlen för forskning, främst

grundforskning och forskarutbildning, med 1 279 miljoner kronor för

perioden 2001-2003. Regeringen har tidigare aviserat att förslag och

bedömningar till den närmare fördelningen av dessa medel skall

presenteras i budgetpropositionen för år 2001 och i föreliggande

forskningspolitiska proposition. Av de 1 279 miljoner kronorna har

riksdagen redan fattat beslut om 250 miljoner för nya universitet och

för forskning vid vissa andra lärosäten. Regeringen har i propositionen

En förnyad lärarutbildning (prop 1999/2000:135) föreslagit 90

miljoner kronor för utbildningsvetenskaplig forskning.

Sammanlagt har således för perioden 2001-2003 beslutats om en

ökning av forskningsanslagen om närmare 1,3 miljarder kronor, vilket

innebär ett avsevärt tillskott till de statliga medlen för forskning. Därtill

kommer de stora medel som disponeras av forskningsstiftelserna.

Utvecklingen av aktiemarknaden har inneburit att de redan tidigare

omfattande medel som dessa stiftelser disponerat vuxit kraftigt. Denna

utveckling har varit mycket positiv för den svenska forskningen. Den

bedömning angående fördelningen av de resterande nya medlen om 939

miljoner kronor som regeringen här presenterar och som behandlas

närmare i budgetpropositionen har som utgångspunkt att såväl de direkta

medlen till lärosätena som de medel som fördelas via vissa

forskningsfinansierande myndigheter behöver öka. Likaså behövs medel

för vissa strategiska forskningsområden samt för infrastrukturella

satsningar, nämligen vetenskaplig utrustning, högpresterande datasystem

samt bibliotek och arkiv.

Att öka forskningsanslagen är emellertid inte tillräckligt för att

utveckla forskningens kvalitet och samhällsrelevans. Hur Sverige

använder sig av såväl de tillkommande som de redan existerande medlen

för forskning är en forskningspolitisk fråga av synnerlig vikt. Sverige är

ett förhållandevis litet land i forskningssammanhang även om det

utmärker sig genom att ligga vid forskningsfronten inom vissa särskilda

områden i internationell jämförelse och genom att staten tillsammans

med näringslivet satsar mest i världen på forskning och

utvecklingsarbete (FoU), i förhållande till bruttonationalprodukten

(BNP). Det hävdas ofta att Sverige i större utsträckning behöver välja

mellan insatser av olika slag. Samtidigt som detta framförs av många

även av företrädare för forskarsamhället synes lite hittills ha gjorts för

att åstadkomma prioriteringar nationellt och vid enskilda universitet och

högskolor. Att välja innebär ju samtidigt med nödvändighet att välja bort.

Svårigheterna att göra sådana val kan bl.a. bero på den kollegiala

strukturen inom universiteten, på det ofta uttalade behovet av ett nära

samband mellan utbildning och forskning, och på det faktum att det finns

många duktiga forskare i Sverige som forskningsråden gärna vill stödja.

I de forskningsstrategier som har utarbetats som ett underlag för

denna proposition nämns behovet av att prioritera och kraftsamla kring

vissa konkreta forskningsområden, men det saknas nästan helt

synpunkter på vad det kunde forskas mindre om i Sverige. I en så

internationaliserad värld som dagens forskningsvärld borde goda

möjligheter finnas att ta del av forskningsresultat från utlandet inom

områden där Sverige inte är eller kan vara ledande. Det borde dock vara

möjligt att genom samarbete mellan universitet och högskolor

åstadkomma en arbetsfördelning så att relativt många

forskningsområden ändå finns företrädda i Sverige. Bristen på samarbete

mellan svenska lärosäten är ett faktum som uppmärksammats i många av

de utvärderingar som bl.a. forskningsråden under

Utbildningsdepartementet har genomfört under de senaste decennierna.

En annan omständighet som har uppmärksammats i nära nog alla

utvärderingar av den svenska forskningen är bristen på rörlighet mellan

svenska lärosäten. Forskarna arbetar oftast kvar vid det lärosäte där de

studerat och fått sin forskarutbildning. Många forskarstuderande väljer

den forskningsinriktning som handledaren själv har. För forskningens

kvalitet och förnyelse är det av stor vikt att ett utbyte av tankar och idéer

sker genom ett byte av arbetsplats och forskningsmiljö. Av stor vikt är

också att utbytet är livaktigt med andra länder samt med samhället i

övrigt, inte minst med näringslivet. Dessa olika aspekter på rörlighet

präglar även diskussionen i många europeiska länder och

kommissionären Busquin har i sitt diskussionspapper särskilt framhållit

betydelsen av forskarnas och studenternas rörlighet. I det gränslösa

Europa ökar tillgången till grannländernas kunskap genom att praktiska

hinder undanröjts. EU:s forskningsprogram är ett viktigt steg för att

sammanföra den samlade kunskapsbasen i Europa. Detta öppnar

möjligheten till gemensamma insatser nya expansiva områden inom

EU:s ram. På samma sätt kan små ämnen säkras då två eller flera länder

kan enas om gemensamma centra som därigenom får en tillräcklig

kritisk massa för att kunna utvecklas.

Många av dagens inomvetenskapliga forskningsfrågor och samhällets

och näringslivets problem kan få sin lösning med hjälp av tvär- eller

mångvetenskapliga arbetssätt. Många forskare anger att deras

forskningsarbete inte kan slutföras utan bidrag från forskare inom andra

områden. Forskning måste i allt högre grad ske över disciplin- och

sektorsgränser. Detta uppmärksammas alltmer i alla forskningsintensiva

länder. Men för att uppnå hög kvalitet i tvär- och mångvetenskaplig

forskning måste den enskilde forskaren ha en stark förankring i den egna

disciplinen.

Ovanstående frågor har med forskningssystemets funktionssätt att

göra. Det finns emellertid andra faktorer som uppstår genom extern

inverkan på forskningssystemet. En sådan viktig faktor är befolkningens

åldersstruktur. Denna tillsammans med unga människors val av

utbildningar och yrken påverkar i högsta grad möjligheterna att framöver

bedriva forskning av tillräcklig omfattning och kvalitet.

Inom båda dessa områden finns oroande tecken. En mycket stor andel

av dagens forskarutbildade är nu mellan 55 och 64 år. Under nästa

decennium kommer närmare 50 procent av landets professorer, 30

procent av lektorerna och drygt 20 procent av adjunkterna att

pensioneras. Universitet och högskolor kommer att konkurrera om

personal med det övriga samhället, inte minst näringslivet eftersom

samma potentiella brist kommer att drabba dessa sektorer. Samtidigt är

fenomenet med en åldrande befolkning gemensamt för många länder

vilket kan leda till hård konkurrens med omvärlden om personer med

efterfrågad utbildning. Villkoren för forskningen och forskarna i Sverige

måste vara så goda att Sverige kan hävda sig mot andra länder i detta

avseende.

I takt med utbyggnaden av den högre utbildningen inom naturvetenskap

och teknik får alltfler universitet och högskolor problem att rekrytera

studenter. Antalet studenter inom naturvetenskap och teknik har dock

ökat från 120 000 1995/96 till 146 000 1998/99. De examinationsmål

för forskarstuderande som uppställts för de senaste budgetåren har

universitet och högskolor klarat relativt väl. Under perioden 1997-1999

har antalet examina totalt ökat med 22 procent jämfört med 1993/94

1995/96. Störst har ökningen varit inom humaniora och

samhällsvetenskap (29 procent) och teknik (28 procent). Totalt har 45

procent av antalet forskarexamina avlagts inom naturvetenskap och

teknik. Enligt nuvarande mål skall denna andel öka till 50 procent under

de närmaste åren.

Om Sverige skall kunna möta behoven av välutbildad arbetskraft inom

strategiska områden såväl inom högskolan som utanför, krävs insatser av

samtliga aktörer i forskningssystemet. Ett stort ansvar vilar på

universitet och högskolor i detta avseende men även på

forskningsfinansierande myndigheter, stiftelser och akademier.

Kommittén Forskning 2000 föreslog i sitt betänkande

Forskningspolitik (SOU 1998:128) att lärosäten, forskningsråd och

sektorsmyndigheter skulle utarbeta forsknings- och kunskapsstrategier.

Dessa har utgjort ett viktigt underlag för regeringens bedömningar. Även

vissa andra intressenter som akademier och stiftelser har inbjudits att

lämna strategier. Ett mindre antal spontana skrivelser har också

inkommit i ärendet. Sammanlagt har ca 120 instanser lämnat in

strategidokument.

Tillsammans är dessa strategidokument ett omfattande material.

Myndigheterna har utfört ett omfattande arbete och materialet är

tankeväckande och stimulerande. Strategirapporterna ger en aktuell bild

av både forskningsverksamhet och kunskapsbehov och de har till stor del

varit underlag för regeringens nuvarande arbete.

Enligt uppdraget skulle myndigheterna först göra en omvärldsanalys

som innefattade dels en bedömning av den vetenskapliga utvecklingen,

dels en bedömning av forskningsbehov och forskningsmöjligheter, både

inomvetenskapligt och i ett bredare samhälleligt perspektiv. En

nulägesbeskrivning skulle belysa starka och svaga sidor i verksamheten,

samverkansfrågor, forskningsinformation, jämställdhet samt utnyttjande

av forskningsresultat i den egna verksamheten. Myndigheterna skulle

utveckla, var och en utifrån sitt perspektiv, en kunskaps- eller en

forskningsstrategi, och i dessa bl. a. identifiera behov av kunskap och

kompetens. Myndigheternas egna prioriteringar, sådana satsningar som

myndigheterna initierat eller planerat själva men också önskade insatser

som kräver åtgärder av statsmakterna har redovisats i strategierna.

Inom Regeringskansliet har sammanställningar gjorts över kunskaps-

och forskningsstrategierna från olika kategorier av myndigheter och

andra berörda. Sammanställningarna finns tillgängliga på

Utbildningsdepartementet. I bilaga till denna proposition finns en

redovisning av några viktiga synpunkter. De är i allmänhet sådana som

framförts i flera strategidokument. Vid den bearbetning som gjorts inom

Regeringskansliet har särskild uppmärksamhet riktats mot beskrivningar

av större koncentrerade insatser som finns eller planeras. Problem med

regelverk och forskningens infrastruktur har noterats.

Ett annat viktigt underlag i arbetet med forskningspropositionen är det

material som tagits fram inom projektet Teknisk Framsyn. Teknisk

Fransyn är ett samarbetsprojekt mellan Industriförbundet, Kungl.

Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA), Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK) och Stiftelsen för strategisk

forskning (SSF) som syftar till att skapa insikt och visioner om

teknikutvecklingen på lång sikt. Teknisk Framsyn har arbetat i åtta

paneler som har behandlat olika frågor som samhället ställs inför. Dessa

paneler har arbetat inom områdena; Hälsa, medicin och vård, Biologiska

naturresurser, Samhällets infrastruktur, Produktionssystem,

Informations- och kommunikationssystem, Material och materialflöden

i samhället, Tjänsteverksamhet samt Utbildning och lärande.

Slutsatserna från Teknisk Framsyn syftar till att visa på lämpliga

inriktningar inom utbildning, forskning och utveckling för att främja det

svenska samhället under de närmaste decenniet. En mer utförlig

redovisning finns i bilaga till denna proposition. Resultatet av Teknisk

Framsyn presenterades vid en slutkonferens i mars 2000. Under våren

och hösten 2000 presenteras Teknisk Framsyn även vid en serie

regionala konferenser runt om i Sverige.

De frågor, behov och möjligheter som har framkommit i forsknings-

och kunskapsstrategierna samt i Teknisk Framsyn utgör en grund för

regeringens bedömning av vilka strategiska insatser som behöver göras i

det svenska forskningssystemet. Dessa kan indelas i strukturella insatser

och i insatser inom särskilt prioriterade forskningsområden. Bland de

förstnämnda vill regeringen särskilt framhålla behovet av insatser som

avser generationsskiftet, kraftsamling kring prioriterade

forskningsområden samt tvär- och mångvetenskap. Dessa är av

avgörande betydelse för forskningssystemets kvalitet och effektivitet på

lång sikt. Möjligheterna att i högre utsträckning åstadkomma profilering

och koncentrerade insatser och att främja tvär- och mångvetenskap har

varit en stark drivkraft för regeringens förslag om en ny

myndighetsorganisation för forskningsfinansiering. Regeringen

återkommer till detta i avsnitt 7. Bland de särskilda forskningsområden

som forskningsfinansiärerna behöver avsätta ytterligare resurser till vill

regeringen särskilt framhålla biovetenskaperna och biotekniken,

humaniora, konst, informationsteknik, materialforskning,

utbildningsvetenskaplig forskning, vårdvetenskap samt forskning om

miljö och hållbar utveckling. Forskningen inom funktionsgenomik, IT

och materialteknik avancerar just nu oerhört snabbt. För att Sverige även

i framtiden skall ligga vid forskningsfronten behöver koncentrerade

insatser göras såväl vid universitet och högskolor som via de övriga

forskningsfinansiärerna. Den snabba teknikutvecklingen måste samtidigt

följas av en ökande kunskap om medborgarnas reaktioner på tekniken

och förståelse om hur denna påverkar vårt samhälle. Den nya tekniken

måste även anpassas för att främja utvecklingen av ett ekologiskt och

ekonomiskt hållbart samhälle. Regeringen återkommer till insatserna

inom dessa områden i de följande avsnitten. Till frågor av mer generell

natur hör också jämställdhet och genusforskning, forskningsinformation

och forskningsetiska frågor.

I tabellen nedan anges de satsningar som regeringen planerar för åren

2001-2003. Dessa satsningar beskrivs närmare i detta avsnitt.

6.2 Strukturella insatser

6.2.1 Generationsskiftet

Som framhållits inledningsvis finns under det närmaste decenniet ett

stort behov av att rekrytera och utbilda dagens ungdomar för en

forskarkarriär. En mycket stor andel av dagens forskarutbildade är nu

mellan 55 och 64 år. Det innebär påtagligt stora pensionsavgångar det

första decenniet efter år 2000. Större delen av dessa pensionsavgångar

sker under perioden 2005 2009. Dessutom växer behovet av

forskarutbildade när allt större delar av arbetsmarknaden efterfrågar

forskarutbildad personal. Det är därför nödvändigt att nu vidta åtgärder

för att möta det stora kommande behovet av forskarutbildade.

Forskarutbildning och forskarskolor

Den grundläggande högskoleutbildningen har kraftigt expanderat under

senare år, närmare bestämt med 68 000 högskoleplatser under perioden

1997 2000 och en ytterligare utbyggnad är beslutad för 2001 2003.

För att kunna bibehålla och helst stärka kvaliteten på grundutbildningen

behöver även forskarutbildningen expandera i takt med utbyggnaden av

grundutbildningen. Förutom en expansion av forskarutbildningen

behöver formerna för denna utbildning ses över för att kunna bedrivas på

ett mer effektivt och stimulerande sätt.

Av de forskningsstrategier som universitet och högskolor utarbetat

framgår att det finns en utveckling mot fler fakultetsgemensamma

kurser och samverkan i olika typer av forskarskolor. Vissa universitet

har kommit längre än andra. Häri ingår de nya universiteten som ofta

samarbetar med andra för att skapa tillräckligt stora forskningsmiljöer.

Regeringen anser att nya former för forskarutbildningens

organisation, uppläggning och genomförande skall prövas.

Forskarskolor ingår som en del i denna satsning. Målet är att främja

rekryteringen, öka effektiviteten i utbildningen samt öka samarbetet

mellan lärosäten. Det är speciellt viktigt att lärosäten utan

vetenskapsområden på detta sätt får en möjlighet att delta i

forskarutbildning. Varje forskarskola bör därför omfatta flera lärosäten.

Härigenom kommer deras resurser att utnyttjas effektivare,

forskningsanknytningen vid alla deltagande högskolor stärks och

forskarutbildningar når fler studenter. Samtidigt kan studenternas

kunskaper breddas utanför det egna ämnet. Studenter bör även få en

förståelse för kunskapens begränsningar och dess betydelse för

förutsägelser om framtida konsekvenser av forskningens tillämpningar.

Regeringen avser att besluta om 16 forskarskolor inom områdena

humaniora-samhällsvetenskap inklusive utbildningsvetenskap,

vårdvetenskap, naturvetenskap och teknik. I budgetpropositionen för år

2001 föreslår regeringen att medel anvisas för detta ändamål. Dessa

medel bör vara en permanent förstärkning av de berörda lärosätenas

anslag för forskning och forskarutbildning. De olika forskarskolorna

beskrivs närmare i avsnitt 8.3.1.

Regeringens bedömning är att av de medel som riksdagen redan har

anvisat, bör 214 miljoner kronor fördelas till forskarutbildning inom

ramen för forskarutbildning under perioden 2001 2003 (avsnitten

6.3.1, 6.3.2, 6.3.3, 6.3.4, 6.3.6, 6.3.7, 6.4.1, 8.3.1).

Rekryteringsanställningar

Möjligheterna att rekrytera personer till en forskarkarriär beror inte

enbart på villkoren under doktorandtiden utan också på möjligheterna till

fortsatt anställning inom högskolan. Övergångsfrekvensen för

doktorander till verksamhet inom högskolan var år 1996 drygt 50

procent. I forskningsrådens internationella utvärderingar av svensk

forskning har särskilt framhållits svårigheterna för yngre forskare att

fortsätta en akademisk karriär och nackdelarna med en i många fall

tudelad karriärväg en forskande och en undervisande. Forskningsråd

och lärosäten har sedan länge påtalat behovet av forskningsintensiva

anställningar för nydisputerade forskare, såsom postdoktorala stipendier

och anställningar som forskarassistenter. Dessa avser finansiering under

en begränsade tid, från 1 2 år för postdoktorala stipendier till upp till

fyra år för forskarassistentanställningar.

Det är enligt regeringens mening av största vikt att förbättra

möjligheterna till en forskarkarriär inom högskolan. Samtidigt måste

rörligheten bland forskare stimuleras. Detta är nödvändigt dels för att

kunna rekrytera ett tillräckligt antal lärare till högskolan, dels för att

kunna tillgodose behovet av utbildade forskare och lärare inom

expansiva områden men även för att kunna behålla dem inom högskolan

när konkurrensen om arbetskraft från det omgivande samhället ökar. För

att förbättra rekryteringssituationen behövs ytterligare medel för bl.a.

forskarassistentanställningar. Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning bör för åren 2001 2003 110

miljoner kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget för

rekryteringsanställningar samt för individuella bidrag till framstående

unga forskare. Minst 20 miljoner kronor bör avse

rekryteringsanställningar inom det humanistisk-samhällsveten-skapliga

området.

Universiteten bör i en försöksverksamhet få möjlighet att anställa

biträdande lektor tills vidare dock längst fyra år, varefter anställningen

efter prövning kan övergå i en tillsvidareanställning som lektor (se

avsnitt 8.5.1). I övrigt bör i allt väsentligt samma villkor gälla för

anställningen som biträdande lektor som för

forskarassistentanställningar. Försöket bör drivas i minst fem år.

Därefter bör systemet utvärderas. Utvärderingen bör ta sikte på bl.a. hur

denna anställningsform påverkat rörligheten och jämställdheten bland

unga forskare.

Deltagande i undervisning är av stor vikt för att ge ett starkt samband

mellan forskning och utbildning. Regeringen anser att

rekryteringsanställningarna skall bestå av forskning och undervisning,

där 25 procent av anställningen skall avse undervisning.

Individuella bidrag till särskilt framstående unga forskare

Ovanstående åtgärder syftar till att svara såväl mot ett utökat kvantitativt

behov av forskarutbildade och kvalificerade lärare inom högskolan som

mot en bibehållen och fortsatt hög kvalitet på den forskning som

bedrivs. Regeringen anser emellertid att det behövs ytterligare åtgärder

för att främja kvaliteten i den svenska forskningen. Det stora

generationsskiftet inom svensk forskning kan också få effekter på

återväxten av högkvalitativ forskning. Morgondagens forskningsledare

finns nu bland de unga forskarna och måste sökas även utanför landets

gränser. I dag är det ofta svårt för unga lovande forskare att etablera

självständig forskning. Detta har påtalats av bl.a. forskningsråden i olika

framställningar till regeringen. Orsaken härtill är bl.a. brist på

anställningar och svårigheter att få forskningsresurser utan att ingå i en

etablerad forskargrupp och forskningstradition. Därmed hindras

utvecklingen av nya forskningsinriktningar i Sverige och det finns risk

för att de största forskningsbegåvningarna söker sig bort från högskolan

eller till utlandet.

Stiftelsen för strategisk forskning (SSF) arbetar redan med ett

program för unga forskare inom de områden som av stiftelsen bedömts

som särskilt betydelsefulla för att stärka Sveriges långsiktiga

internationella konkurrenskraft, och planerar att fördela närmare 300

miljoner kronor på ett program för framtidens forskningsledare inom

områdena livsvetenskap, materialvetenskap samt produktions- och

informationsteknik. Regeringen välkomnar detta initiativ men anser

emellertid att detta program behöver kompletteras med ett liknande som

avser samtliga grundforskningsområden, inklusive humaniora och

samhällsvetenskap. Det är inte minst viktigt att det inom dessa områden

ges möjligheter till nyskapande forskning. Programmet bör även kunna

avse tvärvetenskapliga, nyskapande forskningsinriktningar.

Det nya Vetenskapsrådet har som en av sina främsta uppgifter att på

olika sätt främja kvaliteten i och förnyelsen av den svenska forskningen.

Av de nya resurserna för åren 2001 2003 bör en del av fördelningen på

110 miljoner kronor inom ramen för Vetenskapsrådets budget avse en

satsning på ett grundforskningsprogram för individuella bidrag till

framstående unga forskare inom samtliga vetenskapsområden.

6.2.2 Kraftsamling kring strategiska områden

I flera av de forskningsstrategier som har utarbetats av

forskningsmyndigheterna framhålls behovet av kraftsamling kring

prioriterade forskningsområden. Den forskningsfinansiering som hittills

har utmärkt det svenska forskningssystemet har ofta inneburit en

oförmåga att koncentrera sig kring större insatser inom särskilda

forskningsområden. De forskningsprojekt som finansierats av

forskningsråden har ofta varit underfinansierade och för att ett projekt

skall kunna genomföras i enlighet med forskarens eller forskargruppens

avsikter har forskarna ofta behövt söka finansiering från olika källor.

Forskningsråden har stött de svenska forskarna främst genom bidrag till

enskilda forskningsprojekt. Mindre sällan har forskningsråden initierat

särskilda större program inom utvalda forskningsområden.

Den organisation för forskningsfinansiering som riksdagen nyligen

beslutat om, Vetenskapsrådet och de däri ingående ämnesråden för

humaniora-samhällsvetenskap, medicin respektive natur- och

teknikvetenskap, Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande samt

Verket för innovationssystem, bör kunna underlätta koncentrerade

strategiska insatser på viktiga områden. Råden och Verket för

innovationssystem kommer att disponera avsevärda resurser för att

identifiera och initiera nya forskningsinriktningar.

Vetenskapsrådet skall med en central budget utöver ämnesrådens även

kunna ge riktlinjer för ämnesrådens insatser angående samverkan kring

särskilda forskningsområden. Samverkan med forskningsstiftelser och

andra forskningsfinansierande myndigheter bör när det bedöms lämpligt

även initieras av Vetenskapsrådet.

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap respektive

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande kan

genom sammanslagningen av verksamheter som har ett intimt samband

bidra till mer samlade insatser inom den svenska riktade forskningen.

Dess forskningsstöd som främst motiveras utifrån samhällets behov av

forskning har många frågeställningar som är gemensamma med

Vetenskapsrådet och ämnesråden. Regeringen förväntar sig en

kontinuerlig dialog och ett nära samarbete kring angelägna

forskningsområden.

Råden blir en nationell samlande kraft i arbetet med att skapa ett

effektivt svenskt forskningssystem där mycket framstående forskning

bedrivs inom utvalda områden, där en samverkan mellan olika

forskningsfinansiärer sker på ett kontinuerligt och naturligt sätt och där

universitet och högskolor samverkar kring angelägna uppgifter utifrån en

profilering av insatserna vid varje lärosäte. Därmed kan en mer effektiv

arbetsfördelning åstadkommas.

I arbetet att utnyttja forskningskompetens och forskningsresultat

inom industrin kommer Verket för innovationssystem att ha en central

roll i att bidra till att forskningskompetens och forskningsresultat möter

de behov som finns inom svenskt näringsliv. Myndigheten skall

identifiera, initiera och genomföra insatser inom områden som är

centrala för industrins konkurrenskraft. Den skall vidare ta fram

underlag för innovationspolitiken och på olika sätt främja innovationer i

samhället, såväl inom näringslivet som inom den offentliga sektorn. Ett

nära samarbete med avnämarna är därför särskilt angeläget för att

forskningen och forskningsresultaten skall kunna utnyttjas till gagn för

hela Sveriges behov.

Sammantaget bör således de nya myndigheterna kunna bidra till att

vissa för Sverige särskilt viktiga forskningsområden får ett betydligt

större utrymme inom ramen för de samlade svenska insatserna för

forskning och utvecklingsarbete. Organisationen och ett fungerande

samarbete mellan dessa myndigheter i relevanta fall även i nära

samverkan med andra forskningsfinansiärer och utförare borde kunna

leda till att sambanden mellan grundforskning, tillämpad forskning och

utvecklingsarbete främjas. Berörda aktörer bör i detta sammanhang

särskilt beakta hur kvalitet, relevans och förnyelse i forskningen samt

samverkan och profilering mellan lärosätena bäst kan åstadkommas.

I många forskningsstrategier som utarbetats av lärosäten och

forskningsfinansiärer och även i många andra länder, framförs behovet

av åtgärder för att skapa centra för särskilt framstående forskning, s.k.

centers of excellence. Det är också ett koncept som diskuteras inom

ramen för EU:s forskningssamarbete och som kan få betydelse för

möjligheterna att stärka den europeiska forskningen. Det är angeläget att

Sverige kan hävda sig i sådana sammanhang. Centers of excellence är

forskningsmiljöer som är så attraktiva att de kan locka till sig de allra

bästa forskarna såväl nationellt som internationellt och som

definitionsmässigt är världsledande inom sina respektive områden. Det

räcker således inte med att skapa s.k. virtuella centra utan det krävs

miljöer där forskare, ofta från olika discipliner och specialiteter, arbetar

tillsammans med att lösa forskningsproblem. Dessa kan vara av rent

vetenskaplig natur eller härröra från samhällsproblem och/eller behov

som definierats av näringslivet. Samarbete med utländska miljöer

främjar också utvecklingen vid ett sådant centrum. Ett centrum kan även

utgöra en nod i ett nationellt samarbete.

Centers of excellence är ett sätt att stödja uppkomsten av starka

forskningsmiljöer och samverkan mellan olika forskare i landet och

internationellt. Det är av synnerlig vikt att unga forskare får verka inom

dessa miljöer och den bedömning som ovan presenterats när det gäller

stöd till unga forskartalanger bör i vissa fall kunna ingå i sådana centers

of excellence. Regeringen anser således att Vetenskapsrådet i samråd

med andra berörda bör pröva denna möjlighet inom utvalda

forskningsområden.

Det finns behov av att åstadkomma kraftsamlingar inom särskilda

forskningsområden, inte minst av tvär- eller mångvetenskaplig natur. I

det följande kommer några av regeringens prioriterade

forskningsområden att presenteras. Regeringen vill emellertid i detta

sammanhang framhålla att behovet av fokusering inte får drivas så långt

att andra forskningsområden som för närvarande inte bedöms vara av

samma strategiska betydelse får betydligt sämre villkor. Eftersom det är

svårt att veta vilka områden som i framtiden kan bli de mest

betydelsefulla behöver fortfarande en betydande bredd prägla den

svenska forskningen och forskningsfinansieringen. Detta är också

angeläget mot bakgrund av den högre utbildningens behov.

I de forskningsstrategier som lärosäten och forskningsråd har

utarbetat finns en relativt utbredd skepsis att peka ut prioriterade

områden. Där anförs att det viktigaste är att stödja de bästa forskarna

utan avseende på forskningsområde. Såsom framgår har regeringen

förståelse för denna inställning. Detta hindrar emellertid inte att det

finns stor anledning att försöka åstadkomma särskilda insatser inom

vissa strategiska områden, framför allt mot bakgrund av att alltför få

försök till prioriteringar hittills har gjorts. Såväl i strategierna som i

Teknisk Framsyn finns underlag för de förslag regeringen framför.

6.2.3 Tvär- och mångvetenskaplig forskning

En kraftsamling inom särskilt viktiga områden bör i hög utsträckning

också gälla områden av tvär- eller mångvetenskaplig karaktär. Med tvär-

och mångvetenskap menas här problem som för sin lösning kräver

forskning i samverkan mellan olika vetenskapliga områden.

Tvärvetenskapliga projekt involverar oftast forskare inom angränsande

vetenskapliga områden medan mångvetenskap kan definieras som

forskning där kunskap från ett flertal skilda vetenskapsområden krävs för

att lösa ett speciellt forsknings- eller samhällsproblem.

Tvärvetenskaplig forskning har ofta vuxit utifrån inomvetenskapliga

behov medan mångvetenskap oftare har vuxit utifrån en yttre

problemställning som krävt deltagande från flera grenar för sin lösning.

Som ett aktuellt exempel på tvärvetenskap kan nämnas bioinformatiken

där de ofantliga informationsmängder som HUGO-projektet (Human

genome project) genererar måste bearbetas effektivt. Detta har föranlett

att många forskare speciellt inom bioområdet inriktar sig mot datalogi

för att kunna sortera och bearbeta materialet. Mera sällan ses det

omvända där dataloger vill använda sin expertis inom biologin, men ett

ökat intresse bland datavetare och matematiker för biologins

frågeställningar kan noteras i samband med de satsningar på

bioinformatikcentra som görs vid flera universitet. Molekylärbiologin

har vuxit fram i tvärsnittet mellan biologins kunskap om cellers funktion

och biokemins kunskap om biologiska molekylers funktion till att bilda

ett forskningsområde som nu ses som en egen vetenskap.

Materialforskningen är i sin karaktär en tvärvetenskap där fysiker och

kemister samarbetar med tekniker för att kunna analysera och förstå

materials egenskaper i syfte att framställa material med önskade

egenskaper.

Utmärkande för tvär- och mångvetenskap är att de ofta kombinerar

kunskaper från näraliggande områden. Tvär- eller mångvetenskap som

kombinerar discipliner inom t.ex. teknik/naturvetenskap/medicin med

humaniora/samhällsvetenskap är däremot svårare att hitta.

Medicinen/psykiatrin och sociologin/psykologin har under många år

samarbetet inom mentalvården och här finns ett omfattande forsknings-

och utvecklingsarbete både akademiskt och inom läkemedelsindustrin.

Kriminalvetenskaplig forskning är ett annat mångvetenskapligt område

där orsaker till och åtgärder mot brott kräver kunskaper från en mängd

olika vetenskapliga områden såsom kriminologi, sociologi, psykologi,

juridik, rättsmedicin, teknik och samhällsplanering. Miljöforskningen är

ett annat område som i allt högre grad engagerar forskare från i stort

sett alla discipliner. Sopsortering och avfallsåtervinning kan endast

åstadkommas om alla aspekter i processen beaktas, alltifrån

sociologiska och ekonomiska faktorer som styr intresset för

sopsortering till tekniska lösningar för att kunna återanvända avfallet.

Industriutsläpp och föroreningar från industri och bilar är frågor som

berör allt från processtekniker till ekologer. Påverkan av föroreningar

på mångfalden av växter och djur är ett mångvetenskapligt område där

tekniken och kemin möter botaniken och zoologin.

Utvecklingen av tvär- och mångvetenskapliga forskningsinriktningar

kommer även i fortsättningen att ske naturligt genom vetenskapens

inneboende drivkrafter. En lika stark kraft i utveckling av sådana

forskningsinriktningar är emellertid de behov som samhällets olika

sektorer har av forskning som kan bidra till lösningar på

samhällsproblem men också på frågeställningar som engagerar

näringslivet. Det är här som kombinationer av kunskaper från såväl

naturvetenskap/teknik/medicin som humaniora/samhällsvetenskap är

särskilt viktiga. Insatser från såväl naturvetenskap och teknik som

humaniora/samhällsvetenskap krävs ofta för att lösningar på

miljöproblem skall kunna uppnås. Inom detta område är människors

attityder och beteende av avgörande betydelse.

Samtidigt är det av förståeliga skäl betydligt svårare att åstadkomma

forskning av god inomvetenskaplig kvalitet genom ett tvär- eller

mångvetenskapligt angreppssätt där det i forskningsprojekten måste ingå

specialister från flera områden. Forskare från olika discipliner har olika

referensramar och erfarenheter. Stor möda behöver läggas ner för att

uppnå ömsesidig förståelse och respekt för varandras kompetens. Nya

arbetssätt kan behöva utvecklas. Det tar därför i allmänhet längre tid att

få igång sådana projekt än rent inomdisciplinära. Ibland upptäcks alltför

sent att kunskaper och kompetens från flera grenar behövs inom ett

forskningsprojekt som från början kanske inte definierats som tvär-

eller mångvetenskapligt. Detta har varit ett problem som EU:s femte

ramprogram försökt lösa genom att organiseras kring s.k. key actions,

forskningsområden av tematisk karaktär inriktade på speciellt

samhällsaktuella problem. Nyckelområdet Den åldrande befolkningen

belyser medicinska och ekonomiska frågor runt åldrande som blir

alltmer påtagliga i takt med att befolkningens medelålder ökar samtidigt

som allt färre unga skall försörja alltfler äldre. Andra program belyser

hälsofrågor ur miljö- och kostaspekter där miljö- och jordbruksforskare

samarbetar med medicinare och naturvetare. I sådana program måste

humanister och samhällsvetare vara delaktiga i hela forskningsprocessen

från definition av frågeställningarna till framtagande av

forskningsresultaten.

Regeringen vill betona vikten av att tvär- och mångvetenskaplig

forskning uppmärksammas i högre utsträckning. Flera av de områden

som regeringen kommer att ange i det följande som särskilt

betydelsefulla är, kan eller bör vara mångdisciplinära. Det gäller t.ex.

inom informationstekniken där forskningen även inriktas mot

gränsområdet teknik samhälle och interaktionen människa teknik.

De nya forskningsfinansierande organen har ett betydande ansvar för

att tillsammans främja tvär- och mångvetenskap, inte bara genom en

direkt finansiering av sådana projekt utan även genom att stödja och

initiera uppkomsten av sådana miljöer vid lärosätena. Lärosätena och

forskarna måste också ta ett stort ansvar för detta. De s.k. centers of

excellence som diskuterats i det föregående bör även kunna omfatta

tvär- och mångvetenskap.

6.3 Prioriterade forskningsområden

I det följande presenterar regeringen sina bedömningar angående

prioriterade forskningsområden. Dessa områden anser regeringen i

dagsläget vara så viktiga att det är nödvändigt att fördela ytterligare

medel för dem inom ramen för de nya medel som riksdagen tidigare

beslutat om. Det är också sådana områden som förts fram av många

viktiga aktörer i forskningssystemet, bl.a. i de forskningsstrategier som

myndigheter och andra organ har utarbetat. Det gäller områdena

biovetenskap och bioteknik, informationsteknik samt materialvetenskap

och materialteknik som under en längre tid varit prioriterade. Dessa

områden är bland de internationellt sett mest expansiva. För att svensk

forskning även i framtiden skall hålla högsta kvalitet och för att kunna

tillgodose samhällets och näringslivets behov av forskarutbildad

personal bedömer regeringen att ytterligare medel behöver tillföras.

Regeringen bedömer även att forskningen behöver stärkas inom

områdena humaniora, vårdvetenskap, konst, utbildningsvetenskap samt

forskning till stöd för miljö och hållbar utveckling.

Det finns även andra områden där det vore önskvärt med ytterligare

insatser. Regeringen gör emellertid bedömningen att för att tillgodose

behoven inom dessa områden måste forskningsfinansierande och

forskningsutförande myndigheter göra egna omprioriteringar. För att

uppnå tillräcklig slagkraft i insatserna är det angeläget att inte sprida de

tillkommande resurserna på alltför många områden.

6.3.1 Biovetenskap och bioteknik

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt

120 miljoner kronor fördelas till forskning inom det biovetenskapliga

och biotekniska området.

En planeringsförutsättning för åren 2002 2003 bör vara att av

totalbeloppet skall 70 miljoner kronor fördelas för grundforskning

inom ramen för Vetenskapsrådets budget och 20 miljoner kronor för

tillämpad forskning inom ramen för Verkets för innovationssystem

budget.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att

10 miljoner kronor fördelas till två forskarskolor inom biovetenskap

(jfr avsnitt 5.3.1). En planeringsförutsättning för dessa forskarskolor

bör vara att ytterligare 10 miljoner kronor avsätts för vart och ett av åren

2002 och 2003.

Skälen för regeringens bedömning

Ett strategiskt område är biovetenskap och bioteknik. Biovetenskap

används ofta som ett samlingsnamn för biologin i gränsområdet mellan

biokemi, molekylärbiologi, genetik och cellbiologi som utvecklats i

spåren av förståelse om olika genom. Bioteknik är ett samlingsbegrepp

som beskriver hur man med hjälp av mikroorganismer, växter och djur

utvecklar och framställer produkter för skilda ändamål. Det är

utvecklingen av kunskap och tekniker inom cell- och molekylärbiologi

som har möjliggjort biovetenskapernas snabba utveckling under senare

år.

Under de närmaste åren kommer vår kunskap om livets grundläggande

byggstenar, generna, att öka mycket snabbt. Människans hela arvsmassa

kommer inom kort att vara kartlagd och fler arter bland djur, växter och

mikroorganismer står på tur. Den ökande kunskapsvolymen som följer

med bl.a. genomkartläggningar samt den snabba tekniska utvecklingen

inom området kan bidra till ökad förståelsen av biologiska processer

och möjliggöra framsteg i samhällelig och industriell utveckling inom

biovetenskaperna. Biovetenskapernas utveckling ökar till exempel

möjligheterna att utveckla nya läkemedel och att utveckla icke-

miljöpåverkande industriella processer. Samtidigt får denna kunskap en

stor potential för kunskapsintensiva företag som, oftast i samarbete med

universitet och högskolor, kan utveckla nya produkter och processer.

Dess avnämare finns såväl inom den s.k. nya ekonomin som inom

traditionella svenska basnäringar såsom skogsindustrin,

livsmedelsindustrin, kemiindustrin, jordbruk och även inom

miljöområdet.

Den tillämpade forskningen inom biotekniken kräver samtidigt en

utvidgad grundforskning inom biovetenskapen för att bioteknikens

industriella möjligheter inte skall överskugga dess risker. Dessa kan

endast mötas genom ökad forskning inriktad mot genteknikens påverkan

på miljön och hur denna kan användas för en ekologiskt hållbar

utveckling. Dess konsekvenser måste utredas och kräver insatser inom

ramen för rådens resurser från en rad andra ämnesområden såsom

botanik, ekologi, och evolutionsbiologi.

Utvecklingen inom dagens biologi innebär att arvsmassans

information tas som en central utgångspunkt inom olika grenar av

biologin, alltifrån den molekylära biologin över cell- och

organismbiologin till studier av evolutionsbiologiska frågeställningar.

Redan nästa år beräknas kartläggningen av människans arvsmassa vara

klar. Genomprojektet HUGO har sedan 1990 resulterat i att en mycket

stor mängd genetiska basdata som nu finns lagrad i databaser. Även andra

organismers arvsmassa har kartlagts, såsom virus och bakterier.

Utvecklingen har delvis påskyndats genom de stora kommersiella

intressen som finns inom detta område. Genomprojektet innebär ökade

möjligheter för forskning kring genetiskt betingade sjukdomar och är av

betydelse för såväl framtida diagnostik och behandling av sjukdomar

som för den medicinska forskningen i ett bredare perspektiv.

Ett första steg efter kartläggning av DNA:s kemiska struktur blir att

identifiera och tolka den information som finns lagrad i DNA. För att

organisera alla dessa data har en ny vetenskapsgren bioinformatik,

utvecklats i skärningspunkten mellan matematik, datalogi och biologi.

Med bioinformatik systematiseras informationen från de över 140 000

gener som finns i människans arvsmassa. Nästa steg är att utröna vilka

proteiner de ger upphov till och hur dessa samspelar med sin

omgivningen. Detta område, funktionsgenomik inom vilket kunskap om

genernas koder översätts till förståelse för genernas funktion hos

organismen kommer att kunna bidra med viktiga delar för förståelse av

de normala biologiska processerna i kroppen och sannolikt också

klargöra orsakerna till vissa genetiskt betingade sjukdomar. Biologin

kommer att ta ett stort steg framåt när det gäller att förklara

livsprocesserna generellt och helt nya möjligheter kommer att öppnas

för studier av utvecklingsprocesser och av organismers anpassning till

olika miljö- och klimatbetingelser. Även forskningen kring biologisk

mångfald, ekologi och evolution ges med funktionsgenomiken helt nya

möjligheter. Gamla frågor som relationen mellan arv och miljö kommer

att kunna ses i ny belysning genom ny kunskap.

I många länder görs nu stora satsningar inom bioinformatiken och

funktionsgenomiken. I Sverige har Knut och Alice Wallenbergs Stiftelse

beslutat om en kraftfull satsning på två forskningscentra inom

funktionsgenomiken. Flera universitet har med stöd från SSF samt från

Knut och Alice Wallenbergs Stiftelse initierat satsningar på

bioinformatikcentrum.

De moderna, framväxande, industriella tillämpningarna av

biovetenskaperna kan rätt använda bidra till en utveckling mot ett

långsiktigt hållbart samhälle och bättre livskvalitet. Den snabba

kunskapsutvecklingen kommer sannolikt att få stor betydelse för många

samhällssektorer och leda till nya industriella tillämpningar inom många

områden. Bland annat kommer kunskapsutvecklingen att påverka hälso-

och sjukvården, läkemedel och diagnostik, t.ex. genom individanpassade

behandlingar med bättre effekt och mindre biverkningar, snabbare och

bättre diagnostik, bio- och biokompatibla material samt bioteknisk

utrustning och hjälpmedel. I takt med att förståelsen av livsprocesserna

på molekylnivå ökar kan även djurförsök i högre utsträckning undvikas

inom biomedicinsk forskning. Framtagning av alternativ till djurförsök

är sedan länge ett prioriterat område och detta arbete kommer även i

framtiden att kräva särskilda insatser.

Utvecklingen påverkar möjligheterna till hållbar utveckling genom att

utnyttja naturens egna lösningar för effektivare processer, nya material

med skräddarsydda egenskaper samt genom att öka och förbättra

användandet av biologiska processer i avfallshanteringen. Genom att den

nya tekniken hanterar själva grunden för livsprocessen ställs dock höga

krav på tillämpningarna.

Kunskaps- och forskningsstrategierna om biovetenskap och bioteknik

Av de inlämnade kunskaps- och forskningsstrategierna framgår att

livsmedel och sambandet kost hälsa kan påverkas positivt genom

livsmedel som ger ett högre näringsvärde och förbättrade egenskaper

och möjligheter att påverka människors livskvalitet. Nya skonsamma

förädlingsprocesser kommer att kunna utvecklas. Basindustrin såsom

massa papper, trä och kemi kommer att kunna framställa och utveckla

nya produkter och processer via t.ex. ökat utnyttjande av enzymer och av

speciellt utvecklade biologiska råvaror. Inom jordbruk och skogsbruk

kan effektivare och miljövänligare odling och resursutnyttjande,

växtförädling, biologiskt växtskydd, kvalitetsanalyser samt nya

användningar av biologiska råvaror uppnås.

Bland områden med stor tillväxtpotential som lyfts fram i

forskningsstrategier och framsynsprocesser återfinns ett brett spektrum

av områden som täcker alla delar av vår vardag. Exempel finns bl.a. inom

molekylärmedicin, bioinformatik, nanobioteknologi/kemi, kost-hälsa-

livskvalitet, samverkan mellan livsmedelsindustri och medicin,

framtagande av funktionella livsmedel som förbättrar hälsan och därmed

ökar livskvaliteten samt telemedicin och biomaterial.

Teknisk Framsyn om biovetenskap och bioteknik

Inom projektet Teknisk Framsyn lyfter speciellt panelerna Hälsa,

medicin och vård samt Biologiska naturresurser men även Informations-

och kommunikationssystem och Material och materialflöden i

samhället fram bioteknikområdet som centralt för den framtida

utvecklingen.

Panelerna understryker den enorma potential som ny biologisk

kunskap har inom områden som reparation och ersättning av kroppens

celler och organ (reservdelsmänniskan), nya vacciner, botemedel mot

sjukdomar i centrala nervsystemet, genetisk diagnostik,

läkemedelsutveckling, växtförädling för bättre utnyttjande av grödor och

träd, möjligheterna till nya material m.m. Kopplingen IT biologi lyfts

också fram där panelerna pekar på utvecklingsmöjligheter för såväl

bioinformatik för förståelse av komplexa biologiska system som för

användning av biologiska molekyler som komponenter inom elektronik.

Sverige har en stark bas inom det biotekniska och det biomedicinska

området med flera stora världsledande företag inom landet och ett stort

antal små företag. De globala läkemedelsföretagen samarbetar i sin

forskning i ökande grad med små och medelstora företag som

specialiserar sig på särskilda teknologier eller kunskapsområden. En

dynamisk framväxt av sådana företag utgör en framtida styrkefaktor i

svensk läkemedelsindustri. Sverige har även en internationellt sett

konkurrenskraftig forskning inom dessa områden. Särskilda styrkor

finns inom bl.a. mikrobiologi, klinisk medicinsk forskning,

neurovetenskap, cancer, molekylärbiologi, växtbiologi och växtförädling

samt endokrinologi.

Statens roll för biovetenskaplig och bioteknisk forskning

Grundforskningen finansieras främst av de direkta statsanslagen till

universitet och högskolor, Medicinska forskningsrådet (MFR),

Naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR), Teknikvetenskapliga

forskningsrådet (TFR). Omfattande stöd ges även från

forskningsstiftelser, däribland speciellt SSF samt olika privata

finansiärer som Cancerfonden och Knut och Alice Wallenbergs

Stiftelse. Inom den användarstyrda, tillämpade, FoU- verksamheten är

främst Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) och Skogs- och

jordbrukets forskningsråd (SJFR) viktiga aktörer. Stiftelsen för kunskap

och kompetens (KK-stiftelsen) finansierar området både via medel till

industriforskningsinstitut såsom, Institutet för livsmedel och bioteknik

(SIK), Skogsindustrins tekniska forskningsinstitut (STFI), m.fl. och i

specifika insatser. Centrala försöksdjursnämnden (CFN) finansierar

utveckling av alternativa metoder till användning av försöksdjur.

Det finns även en stor grupp aktörer som arbetar med affärs- och

företagsutveckling. NUTEK och Industrifonden finansierar

affärsmässigt relevanta projekt i olika stadier, vanligen via lån eller som

investering. Ett antal fonder är huvudsakligen aktiva inom området,

främst då genom investeringar i biomedicin. Flera företag har startats

genom finansiering från riskkapitalbolag och detta kan förväntas öka.

Många av förutsättningarna för framgång finns redan men Sverige

måste samordna och integrera kunskap och teknologier för att hävda sig

i en internationell konkurrens. Sverige har en möjlighet att

vidareutveckla kunskaperna inom berörda vetenskaper och att ta

betydande marknadsandelar inom bioteknikområdet baserat på den

vetenskapliga position landet har och den befintliga industriella

strukturen.

För att uppnå denna målsättning behövs insatser inom både

grundläggande och tillämpad forskning och utveckling inom

snabbväxande och multidisciplinära områden, t.ex. IT-biologi

(bioinformatik), mikrominiatyrisering inom biologi och kemi

(nanobioteknik/-kemi), teknologier för funktionsgenomik m.m. Mycket

av drivkraften för utvecklingen ligger i multidisciplinära ansatser för att

lösa biovetenskapliga frågeställningar. Biovetenskaper i kombination

med materialvetenskap, IT, elektronik, materialvetenskap, kemi, m.m.,

krävs för att ta fram nya forskningsresultat, produkter och tjänster.

Den industriella exploateringen av denna snabbt växande kunskapsbas

bör öka väsentligt. Utveckling av framtidens produkter, tjänster och

tillämpningar kommer i allt högre grad att kräva en multidisciplinär

ansats. Många produkter kräver insatser inte bara från biologer och

medicinare utan involverar även områden som mikroelektronik, datalogi,

materialvetenskap och fysik. För att åstadkomma en kraftsamling på

detta område fordras nya samarbeten mellan såväl olika

forskningsfinansiärer som mellan dem som utför forskningen. Det

fordrar också kvalificerat stöd till de mindre företagen inom

kompletterande kunskapsområden som t.ex. regulatoriska frågor samt

olika frågor kopplade till tillverkning, kvalitet och marknad.

Svensk grundforskning är idag ledande inom vissa delar av det

biovetenskapliga området. Denna utveckling måste fortsätta. Det gäller

framför allt insatser inom funktionsgenomiken. Inom den grundläggande

biovetenskapliga forskningen behöver insatser göras av forskare från

olika discipliner och forskningsområden. Sådan samverkan är av stor

betydelse för framgång.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 120 miljoner kronor

fördelas till forskning inom det biovetenskapliga och biotekniska

området. En planeringsförutsättning för åren 2002 2003 bör vara att av

totalbeloppet skall 70 miljoner kronor fördelas för grundforskning

inom ramen för Vetenskapsrådets budget och 20 miljoner kronor för

tillämpad forskning inom ramen för Verkets för innovationssystem

budget. Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001

att 10 miljoner kronor fördelas till två forskarskolor inom biovetenskap

(jfr avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för dessa forskarskolor

bör vara att ytterligare 10 miljoner kronor avsätts för vart och ett av åren

2002 och 2003.

Förutom de medel som avsätts från statliga anslag tillförs området

närmare 200 miljoner kronor årligen från SSF.

Det är angeläget att de forskningsfinansierande myndigheterna ägnar

stor uppmärksamhet åt biovetenskaplig forskning och bioteknik och i

detta arbete samverkar med varandra och med forskningsstiftelserna så

att den samlade effekten kan bli så stor som möjligt både ur ett

inomvetenskapligt perspektiv, ur ett sektorsperspektiv och för det

svenska näringslivets utveckling. Lämpliga former för att stödja en sådan

utveckling bör övervägas. En möjlighet kan vara att främja uppkomsten

av mångvetenskapliga forskningsmiljöer, att stödja unga forskare och att

sörja för återväxten av forskare inom området m.m. Särskilda

samordnande insatser mellan olika intressenter och forskningsutförare

behövs inom detta område

6.3.2 Informationsteknik IT-forskning

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 120

miljoner kronor fördelas till IT-forskning.

En planeringsförutsättning för åren 2002 2003 bör vara att av

totalbeloppet skall 50 miljoner kronor fördelas för grundforskning

inom IT-området inom ramen för Vetenskapsrådets budget och 20

miljoner kronor för tillämpad forskning inom IT inom ramen för Verket

för innovationssystems budget.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att

10 miljoner kronor fördelas till två forskarskolor inom IT-området (jfr

avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för forskarskolorna bör vara

att ytterligare 10 miljoner kronor avsätts för vart och ett av åren 2002

och 2003.

I budgetpropositionen för år 2001 föreslås att fördelningen till

högpresterande datorer ökar med 15 miljoner kronor från och med år

2001 samt att fördelningen till IMEGO AB ökar med 5 miljoner kronor

från och med år 2001.

Skälen för regeringens bedömning

Informationsteknik är ett mångdisciplinärt och tvärvetenskapligt

forskningsområde. Utvecklingen av informationstekniken har skett

mycket snabbt. Den påverkar enskilda människor, samhällssektorer och

näringslivet på ett revolutionerande sätt. IT driver den tekniska

utvecklingen framåt mer än kanske något annat område. På grund av den

snabba utveckling som sker inom informationsteknologin är

utvecklingen av innovationer inom området beroende av ett nära

samarbete mellan näringslivet och den statliga forskningen, såväl den

som utförs vid lärosäten som vid olika institut.

I Sverige växer elektronikindustri och IT-relaterade tjänsteföretag

kraftigt. Till Sveriges styrkeområden hör telekommunikationsindustrin,

som i ett internationellt perspektiv är mycket framstående. Här finns

också en god teknisk infrastruktur samt en hög och avancerad

användning av datorer och mobiltelefoner. Ytterligare en svensk tillgång

är öppenheten för nya idéer och förmågan att arbeta i prestigelösa och

målstyrda team.

Centrala frågeställningar är användningen av IT inom näringslivet och

offentlig sektor. Den ger möjligheter till stärkt tillväxt, förbättrad

offentlig service och kan fungera som ett instrument för att öka

medborgarnas delaktighet i demokratiska processer. Frågan om IT-

säkerhet blir mera påtaglig i samband med att företag och myndigheter

arbetar i stora nätverk med många användare. De ökade möjligheterna att

samla information om enskilda individer stärker kraven på att skydda den

personliga integriteten. För att Sverige skall få en fortsatt tillväxt inom

IT-sektorn krävs uthålliga satsningar inom såväl grundforskning som

mera tillämpad forskning.

Stora resurser satsas på IT-forskning runt om i världen och i många

länder utarbetas nationella strategier för IT-användning och IT-

forskning. Inte oväntat är USA ledande inom de flesta

forskningsområden även om Sverige inte ligger långt efter.

En av de mest heltäckande analyserna av IT-forskning har gjorts i USA

av The President s Information Technology Advisory Committee

(PITAC) som i en rapport redovisat en lägesbeskrivning och en nationell

strategi för den amerikanska IT-forskningen med förslag till nya

satsningar på forskning och utveckling inom informationsteknologin.

PITAC-kommittén drar slutsatsen att det offentliga stödet till forskning

inom IT är kraftigt underdimensionerat vilket har fått till följd att

kortsiktiga, säkra projekt har prioriterats före långsiktiga och mera

riskfyllda projekt. Kommittén förordar en kraftig satsning på IT-

forskning för att stödja ekonomisk tillväxt och för att angripa viktiga

sociala problem såsom utbildning och krishantering. IT-forskning är

också viktigt för att förebygga och skydda sig mot sig mot katastrofala

fel i komplexa system inom transport, försvar, ekonomi, och hälsovård.

Kommitténs prioriteringar är främst inom fyra områden; mjukvara,

skalbar infrastruktur/internet, högpresterande datorer och

socioekonomiska effekter av IT.

PITAC-kommittén förslår att den amerikanska staten gör ökade

satsningar på multidisciplinär- och tvärvetenskaplig forskning samt ger

ökat stöd till långsiktig grundforskning och högriskprojekt där intresset

från privata finansiärer är litet. Statliga investeringarna föreslås riktas

mot en kompetensuppbyggnad för den nationella infrastrukturen samt

utveckling av nya idéer för forsknings- och innovationssystemet.

En kartläggning från år 1997 av svenskt FoU-stöd visade att anslag om

ca 1,2 miljarder kronor gavs till IT-inriktade projekt där huvuddelen

avsåg tillämpade och företagsnära forskning. Dessutom finansierades

datorkommunikationssystemet SUNET (Swedish University Computer

Network). De huvudsakliga finansiärerna av mera tillämpad forskning var

NUTEK som ensam stod för närmare 50 procent av forskningsstödet

och Kommunikationsforskningsberedningen (KFB). Grundforskningen

som är avsevärt mindre finansierades huvudsakligen av TFR. Bland

forskningsstiftelserna drev både SSF och KK-stiftelsen speciella

program för IT-inriktad forskning.

NUTEK:s FoU-stöd är främst inriktat mot teknikutveckling inom för

näringslivet strategiska områden. Flera av NUTEK:s kompetenscentra är

inriktade mot användning av IT inom företag och myndigheter. Andra

inriktas mot ökad användning av IT inom verkstadsindustrin, IT-

tillämpningar på konstruktionssystem eller modeller för modern

tjänsteproduktion med hjälp av IT där exempelvis elektronisk

dokumenthantering och e-post anpassats till företagsadministration och

myndighetsarbete. Programmen syftar även till att förbättra företagens

försörjning av flerdisciplinärt utbildade ingenjörer med kunskap inom

IT-området. KFB:s stöd avser i stor utsträckning IT i ett

samhällsperspektiv och vilka effekter tekniken har på samhället och

individen. KFB har bl.a. initierat projekt för att analysera de ekonomiska

konsekvenserna av e-handel, virtuella miljöer, distansarbete och

datasäkerhetsfrågor. Myndigheten har bland annat drivit ett större

program om hur IT kan underlätta vardagen för funktionshindrade.

Telematik är ett kraftfullt verktyg för att ge äldre och rörelsehindrade en

rikare vardag. Forskningsstödet från KFB är i stor utsträckning inriktat

mot beteendevetenskapliga studier av användarnas behov och inställning

till hjälpmedlet.

I Sverige sker idag finansieringen av den grundläggande forskningen

inom informationsteknologin främst via TFR, genom medel för dyrbar

utrustning och högpresterande datorer (HPD) via FRN, i viss

utsträckning via NFR och i mindre utsträckning via HSFR. TFR

finansierar forskning inom bl.a. halvledarfysik, kretskortselektronik och

datalogi som utgör basen för IT-revolutionen. Vidare stöds forskning

inom höghastighetselektronik, materialfysik, nanofysik/kemi och

supraledningselektronik samt signaler och system. FRN finansierar

datorutrustning för enskilda grupper, lokala datorcentra samt drift och

vissa utrustningsinvesteringar i de nationellt tillgängliga centra för

högpresterande datorer. NFR finansierar såväl forskning inom

materialfysik/kemi och nanofysik som teoretisk datalogi och numerisk

analys med tillämpning på IT-utvecklingen. HSFR finansierar bland annat

IT-relaterad forskning inom statistik, kommunikations- och

mediavetenskap, informationsteknologi och språkteknologi.

SSF finansierar flera program där IT är en viktig komponent i

projekten. Huvudprogrammen avser mikroelektronik där finansieringen

år 1997 övertogs från NUTEK samt informationsteknik. Inom

informationsteknik återfinns såväl mjukvaruforskning som

systemteknik, tillämpad matematik, vetenskapliga beräkningar, olika

former av visuell teknik som mera hårdvaruinriktad forskning om

datorer i robotsystem och kretskonstruktion. KK-stiftelsen har under

flera år drivit ett program för främjande av IT inom olika

samhällssektorer. Stiftelsen ger även stöd till IT-relevant FoU-arbete vid

industriforskningsinstituten.

Bland andra satsningar finns SUNET som tillhandahåller ett kraftfullt

kommunikationsnät för distansutnyttjande och kommunikation.

Nationella satsningar på HPD-system är endast ekonomiskt försvarbara

om användare från hela landet verkligen kan utföra även de mest

kapacitetskrävande beräkningarna. SUNET:s nuvarande kapacitet är

tillräcklig, för dagens behov, men i takt med den ökande användningen

ökar också behovet av ett nät med högre kapacitet. Regeringen har även

grundat ett tekniskt forskningsinstitut för mikroelektronik, IMEGO AB,

för att främja överföringen av grundforskningsresultat till industrin. För

den löpande verksamheten bör institutet ha en viss statlig

grundfinansiering, medan resten i huvudsak bör vara uppdragsforskning

med medel från industrin. Regeringen avser att senast under budgetåret

2003 utvärdera verksamheten vid IMEGO AB för att därefter besluta om

institutets framtida finansiering.

Flera industriforskningsinstitut arbetar inom IT-området. Här sker

såväl avancerad forskning inom näringslivsrelevanta områden som direkt

tekniköverföring till högteknologiska företag. Även om betydande

resurser avsätts för IT-forskning i Sverige idag finns områden som anses

vara underförsörjda och behöver tillföras ytterligare resurser. Detta har

bl.a. framkommit i de kunskaps- och forskningsstrategier som

myndigheter och andra organ lämnat in till regeringen och i projektet

Teknisk Framsyn. Dessutom behövs enligt samtliga berörda

forskningsråd och FRN, utrustningsinvesteringar samt en nationell plan

för drift och användning av de högpresterande datorcentra som nu

finansieras via FRN.

Kunskaps- och forskningsstrategierna om IT

TFR lyfter fram grundforskningen inom halvledarfysik,

kretskortselektronik och datavetenskap som till stor del är basen för IT-

revolutionen och som nu står inför många utmaningar. Rådet pekar på

den i internationell jämförelse låga finansieringen av grundforskning

inom IT-området. Exempel på viktiga frågeställningar rör strålning från

mobiltelefoner, sladdlösa telefoner, TV-skärmar m.m. som kan ha en

biologisk inverkan på människan. Höghastighetselektronik,

materialfysik, nanofysik, signaler och system och

supraledningselektronik är idag forskningsområden som har mycket hög

kvalitet men lider av brist på finansiering för långsiktig

teknikvetenskaplig grundforskning. NUTEK pekar på behovet av en

kunskapsuppbyggnad inom IT och elektronik; mikroelektronik, krets-

och systemkonstruktion, datalogi och realtidssystem,

programvaruteknik, sensorteknik, kommunikationsteknik och

systemutvecklingsmetodik. Viktigt är fortsatta satsningar inom telekom,

bl.a. på säkerhet/integritet. Insatser krävs också för att möjliggöra nya

IT-tjänster och hantering av informationsinnehåll.

Industriförbundet anser att det är viktigt att det görs samlade insatser

inom vissa strategiska områden för att stärka den svenska IT-industrins

konkurrenskraft. De områden som avses är intelligenta och adaptiva

system, bredband, användargränssnitt samt gränsytan mellan biologi och

informationsteknik.

MFR, NFR, TFR tillsammans med SJFR har i en gemensam strategi

för forskning inom funktionsgenomik lyft fram flera områden som

anknyter till informationsteknologin. Bioinformatik är ett område som

kommer att ha stor betydelse för funktionsgenomiken.

Vårdalstiftelsen nämner forskning om IT inom hälso- och sjukvården

som ett område där det krävs forskningsinsatser.

Informationsteknologin kommer att ge helt ny förutsättningar för hälso-

och sjukvården. Vårdalstiftelsen anser emellertid att om IT skall

tillämpas inom vården krävs forskningsinsatser avseende effekter för

patienter, anhöriga och personal. För närvarande har Vårdalstiftelsen i

samarbete med Landstingsförbundet och KK-stiftelsen ett

forskningsprojekt om informationsteknologins utnyttjande i hälso- och

sjukvården med särskild tyngdpunkt på hemsjukvården.

Internationella Meteorologiska Institutet anger i sin

forskningsstrategi ett starkt beroende av tillgång av högpresterande

datorsystem för forskningen inom atmosfärsvetenskap. Detta gäller

såväl utvecklingen av väderprognosmodeller som studier av människans

påverkan på klimatet.

Flera myndigheter har angivit högpresterande datorsystem som ett

prioriterat område.

Teknisk Framsyn om IT

Inom ramen för projektet Teknisk Framsyn har informations- och

kommunikationssystem behandlats där utgångspunkten var att dessa skall

stödja och underlätta för individer och organisationer.

Teknisk Framsyn föreslår i denna delrapport ett antal strategier för att

möta utvecklingen, nämligen IT-universitet med inriktning mot

mobiltelesystem, IT som ett pedagogiskt verktyg, uppbyggnad av

kompetens och tillämpningar inom molekylär elektronik, nätverk för

säkerhet och integritet i informationssystemen, en strategi för att göra

trafikanter och transportsystem ständigt uppkopplade samt strategier för

vård och omsorg.

Att vara "ständigt uppkopplad" ses som ett nyckelområde. Detta har

också accentuerats i de åtgärder för utbyggnad av bredband som

regeringen redovisat i propositionen Ett informationssamhälle för alla

(prop. 1999/2000:86). Utvecklingen inom området karaktäriseras av

mobilitet, bredband, telematik och nya typer av lokala nät. Dessa

faktorer svarar mot ett behov av att kunna kommunicera var och när som

helst. En tydlig trend är en konvergens sker mellan data, telefoni, TV

och Internet, audio samt video. Ökad bandbredd, differentierad kvalitet

och gränssnittet människa dator är några områden där det finns ett

forskningsbehov. I takt med att vi blir ständigt uppkopplade får

robusthet, säkerhet och integritet en ökad betydelse.

Panelen ser intelligenta och adaptiva system som ett viktigt område

för framtiden. Dessa system kan söka, filtrera och presentera

information baserat på användarens uttryckta eller underförstådda krav.

Inom elektronisk handel kan intelligenta och adaptiva system

effektivisera marknadsförings- och säljprocessen. Systemen kan också

utnyttjas för riskbedömning och för bedömning av kreditvärdighet.

Byggnadsautomation och intelligenta hem är en utveckling som precis

påbörjats bland annat genom ett samarbete mellan[REDACTED_EFTERNAMN] och

Electrolux. Vidare finns forskning om robotar och autonoma system

med artificiell intelligens som kan fatta självständiga beslut.

Forskningsutvecklingen visar också på en sammansmältning av

intelligenta system med trådlös kommunikation.

Utvecklingen inom IT-området skapar större behov av mjukvara än

tidigare. Allt fler funktioner flyttas från hårdvara till mjukvara vilket

leder till större volym och billigare lösningar. En utvecklingstendens är

utveckling mot objektorientering och komponentbaserad

programutveckling. Detta ökar möjligheterna att återvinna delar av

mjukvaran och skapa individanpassade program. En viktig utmaning som

detta område står inför är utveckling av effektivare användargränssnitt

med fler typer av interaktion mellan människa och maskin.

IT-utvecklingen leder till att allt fler har kunskapsintensiva

arbetsuppgifter och därmed ett behov att kontinuerligt förbättra

kompetensen. Med hjälp av IT kan utbildningsmaterial snabbt spridas

och individanpassas. Denna utveckling förutsätter en genomtänkt

pedagogik, mjukvaruverktyg för produktion av utbildningsmaterial,

funktionella gränssnitt och högre överföringshastigheter.

Statens roll i informationssamhället och i forskningen inom IT

I regeringens proposition Åtgärder för att bredda och utveckla

användningen av informationsteknik (IT) (prop. 1995/96:125) uttryckte

regeringen sin uppfattning att statsmaktens roll är att stimulera

användningen av IT på ett sätt som främjar kreativitet och tillväxt. Vidare

föreslogs att staten skall prioritera uppgifter inom de tre områdena

rättsordning, utbildning samt samhällets informationsförsörjning.

Nyligen uttryckte regeringen sin politik inom informationsteknologin

i propositionen Ett informationssamhälle för alla (prop.

1999/2000:86). I propositionen föreslogs att statens insatser främst

skall prioritera tre uppgifter inom IT området; tillit, kompetens och

tillgänglighet. En arbetsgrupp inom Regeringskansliet har därefter

konkretiserat statens roll när det gäller samhällets grundläggande

information (Ds2000:34). Gruppen betonar behovet av forskning kring

frågor som rör utveckling av samhällets informationsförsörjning.

En viktig fråga gäller statens roll i forskningen i den snabba och

gränslösa utvecklingen som sker inom informationsteknologin.

Regeringen har i propositionen Vissa forskningsfrågor (prop.

1998/99:94) definierat vilka uppgifter staten skall ha när det gäller

forskningen. Riksdagen har beslutat i enlighet härmed. En av statens

viktigaste uppgifter är att stödja grundforskning eftersom ingen annan

kan förväntas investera i ett sådant ekonomiskt risktagande som

grundforskningen faktiskt innebär.

Idag är forskningsfinansieringen kraftigt förskjuten mot teknik och

tillämpningar medan de "mjuka" frågorna får en mindre uppmärksamhet.

Detta kan röra sig såväl om teknisk forskning kring mjukvaruutveckling

för att öka användarvänligheten som forskning kring sociala aspekter på

IT-utvecklingen men också frågor som berör ekonomi, språk, psykologi,

kultur, etik, jämställdhet, integration, socialpsykologiska konsekvenser

av datorsamhället, demokratifrågor avseende IT-användning m.m. Sådan

forskning är nästan uteslutande beroende av statlig finansiering. Idag är

IT-utvecklingen teknikstyrd där det i stort går ut på att hitta nya

användningsområden för tekniska möjligheter. Teknisk forskning har

tidigare i stor utsträckning utgått från ett problem eller ett behov som

kräver en lösning. Det finns, relativt teknikutvecklingen, mycket lite

forskning kring hur vi uppfattar ny teknik och hur det skiljer sig mellan

olika grupper i samhället. I takt med att kommunikation med bredband

blir möjligt för allt större grupper i samhället innebär det en revolution

för medborgarnas möjlighet att nå världen utanför hemmet. Högre

studier kan ske från hemmet när kurser från hela världen blir fritt

tillgängliga på hemdatorn. Kurser anpassade för grundskolor och

gymnasier via IT gör det möjligt att driva mindre skolor även i trakter

utan tillräckligt elevunderlag. Tillgängligheten till musik, TV-program

och filmer ökar när dessa kan laddas ned via dator. Samtidigt uppstår ett

demokratiproblem om tillgängligheten blir ojämnt fördelad. Såväl

teknikens möjligheter som problem måste undersökas och regeringen

anser därför att en del av de nya resurser som riksdagen anvisat för IT-

forskning för budgetåren 2002 2003 bör avse humanistisk och

samhällsvetenskaplig forskning inom IT-området.

En stor del av resurserna bör avse sådana forskningsområden som är

centrala för informationssamhället i vid mening och som har nämnts

ovan i forskningsstrategier och i den tekniska framsynsprocessen. Det

gäller t.ex. signaler och system, intelligenta och adaptiva system,

användargränssnitt, laserteknik, optofiberteknik, halvledarfysik och

kretskortselektronik, högpresterande datorsystem, och bioinformatik.

Forskning som kan bidra till utvecklingen inom IT-säkerhet, digital

förvaltning, IT i vård och omsorg, IT i transportsystemet, IT i

verkstadsindustrin, IT för tillgängliggörande av kulturarvet och IT och

jämställdhet är av central betydelse. När det gäller IT och lärande, vilket

även det är ett centralt område, kan medel fördelas inom ramen för de

resurser som regeringen föreslagit i propositionen Ett

informationssamhälle för alla (prop 1999/2000:86). Här kan också

nämnas den stora satsningen på kompetensutveckling i skolan

beträffande IT.

Regeringen anser att Vetenskapsrådet och Verket för

innovationssystem skall ta huvudansvaret för finansieringen av IT-

forskningen, där Vetenskapsrådet ansvarar för grundforskning inom

såväl naturvetenskap och teknik som humaniora och samhällsvetenskap,

medan Verket för innovationssystem ansvarar för mer tillämpad

forskning. Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 120 miljoner kronor

fördelas till IT-forskning. En planeringsförutsättning för åren 2002

2003 bör vara att av totalbeloppet skall 50 miljoner kronor fördelas för

grundläggande IT-forskning inom ramen för Vetenskapsrådets budget

och 20 miljoner kronorför tillämpade projekt inom ramen för Verkets

för innovationssystem budget. Av de nya resurserna föreslås i

budgetpropositionen för år 2001 att 10 miljoner kronor fördelas till två

forskarskolor inom IT-området (jfr avsnitt 8.3.1). En

planeringsförutsättning för forskarskolorna bör vara att ytterligare 10

miljoner kronor avsätts för vart och ett av åren 2002 och 2003. I

budgetpropositionen för år 2001 föreslås att fördelningen till

högpresterande datorer ökar med 15 miljoner kronor från och med år

2001 samt att fördelningen till det tekniska forskningsinstitutet IMEGO

AB ökar med 5 miljoner kronor från och med år 2001.

Förutom de medel som fördelas från statliga anslag tillförs området

närmare 100 miljoner kronor per år från SSF. KK-stiftelsen har

finansierat ett flertal IT-relaterade projekt. Nu uppgår dessa satsningar

till närmare 100 miljoner men kommer att minska under de kommande

åren.

Vetenskapsrådet och Verket för innovationssystem bör i planeringen

av olika insatser samverka med andra viktiga forskningsfinansiärer

6.3.3 Materialvetenskap och materialteknik

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001-2003 bör totalt 35

miljoner kronor fördelas till forskning om materialvetenskap och

materialteknik.

En planeringsförutsättning för åren 2002 2003 bör vara att av

totalbeloppet skall 20 miljoner kronor fördelas inom ramen för

Vetenskapsrådets budget.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5

miljoner kronor fördelas till en forskarskola inom materialvetenskap

(avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för forskarskolan bör vara att

ytterligare 5 miljoner kronor fördelas för vart och ett av åren 2002 och

2003.

Skälen för regeringens bedömning: Materialvetenskapen undergår

just nu en snabb utveckling och i allt fler sammanhang finns material

som utformats särskilt för specifika funktioner. Med hjälp av allt

känsligare analystekniker kan dess sammansättning och framställning

följas ner på atom- och molekylnivå vilket öppnat för avancerad

materialsyntes där form och egenskaper bestämts i förväg. Upptäckten

av fullerenstrukturen och dess varianter i exempelvis nanotuber har

öppnat för att strukturelement kan framställas på molekylär nivå. I de

fall sådana är elektriskt ledande kan dessa användas som komponenter i

molekylskala i mikrochips, datorer, mobiltelefoner och även i

biologiska system. Försök finns där inopererade datachips förstärker

nervsignaler för att häva förlamningar, styra proteser och i konstgjorda

ögon koppla nervsignaler till hjärnans syncentrum. I takt med att alltfler

genetiska koder blir kända ökar förståelsen av cellulära processer vilket

möjliggör framställningen av nya material som kan anpassas till

biologiska system. Dessa kan bli viktiga redskap inom bioteknik och

medicin. Materialforskningen överlappar här mot polymerkemi och

organisk synteskemi där kemiska bibliotek testas på lämpliga

egenskaper. Här kan också nämnas miceller som i kroppen kan leverera

läkemedel till rätt organ, skogs- och jordbruksprodukter som råmaterial

för biologiskt nedbrytbara konstruktions- och förpackningsmaterial. I

framtagande av nya material måste även dess miljöpåverkan och

möjlighet att återvinnas beaktas.

Materialkunnande av högsta kvalitet kommer att vara en nyckelfaktor

för många sektorer i svensk industri. Svensk materialteknik är mycket

framgångsrik i ett internationellt perspektiv, som exempel kan nämnas

specialstål och intelligenta polymerer . Allt högre krav ställs på

materialens hållfasthet och tålighet i konstruktioner, i

tillverkningsindustrins verktyg och i energirelaterade material för

extrema miljöer. Med forskning om hårda, höghållfasta och resistenta

material kommer detta att kunna vara ett framtida styrkeområde. Ett

annat framtidsområde för industrin är ytkunskap. Det rör sig här om

exempelvis höghållfasta ytor, vackra ytor, icke-toxiska ytor eller ytor

anpassade för biologiska miljöer. Ytkunskap är både ur

hållfasthetssynpunkt och design ett viktigt konkurrensmedel för svensk

industri. Ett kreativ samarbete mellan materialforskning och form- och

designområdet kan ge näringslivet goda konkurrensfördelar. Avancerad

datormodellering och simulering blir ett allt viktigare instrument för

produkt- och produktionsutformning. Process-, bearbetnings- och

provningsteknik är andra viktiga kunskapsområden. På området material

och produkter från förnyelsebara råvaror har Sverige goda

förutsättningar att utveckla och behålla ett internationellt försprång.

NFR och NUTEK startade 1990 ett gemensamt forskningsprogram

inom materialområdet med dess tvärvetenskapliga materialkonsortier

som skulle pågå i tio år för att möjliggöra en långsiktig planering av

verksamheten. Tvärvetenskapligt sammansatta forskargrupperingar

valdes för de olika konsortierna inom områden som då bedömdes få en

kraftig utveckling. Finansieringen av dessa konsortier övertogs år 1997

av SSF och avslutas under år 2000. SSF planerar en fortsättning inom de

områden som förutsätts få en viktig roll i framtiden.

Svensk materialforskning finansieras med mer än 300 miljoner

kronor årligen varav ca 100 miljoner kronor avser rådsfinansierad

grundforskning och närmare 100 miljoner kronor avser tillämpad

forskning. SSF som övertog finansieringen av materialkonsortierna från

NFR och NUTEK har totalt givit ett stöd på ungefär 110 miljoner

kronor avseende både grundforskning och tillämpad forskning.

Regeringen anser mot bakgrund av den stora samhälleliga och

industriella betydelsen av material att ytterligare insatser behövs från

Vetenskapsrådet för att stärka materialforskningen. Av de nya resurser

som riksdagen anvisat för forskning och forskarutbildning under åren

2001 2003 bör totalt 35 miljoner kronor fördelas till forskning om

materialvetenskap och materialteknik. En planeringsförutsättning för

åren 2002 2003 bör vara att av totalbeloppet skall 20 miljoner kronor

fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget. Av de nya resurserna

föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner kronor

fördelas till en forskarskola inom materialvetenskap (jfr avsnitt 8.3.1).

En planeringsförutsättning för forskarskolan bör vara att ytterligare 5

miljoner kronor avsätts för vart och ett av åren 2002 och 2003.

6.3.4 Humaniora och samhällsvetenskap

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt

128 miljoner kronor, samt minst 20 miljoner kronor ur programmet för

forskarrekrytering, fördelas till humanistisk-samhällsvetenskaplig

forskning. Av totalbeloppet bör anslaget för det humanistiska området

till sju universitet räknas upp. I budgetpropositionen för år 2001

föreslås en ytterligare uppräkning med 20 miljoner kronor för år 2001.

En planeringsförutsättning för år 2003 bör vara att det görs en

ytterligare uppräkning med 17 miljoner kronor.

Av de nya resurserna under åren 2001-2003 bör 15 miljoner kronor

fördelas till Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 3

miljoner kronor fördelas till Institutet för framtidsstudier för främst

demografisk forskning, 3 miljoner kronor till Kollegiet för

samhällsforskning och 25 miljoner kronor till fem forskarskolor (jfr

avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för forskarskolorna bör vara

att ytterligare 25 miljoner fördelas för år 2002 och ytterligare 10

miljoner kronor för år 2003.

En särskild resurs för s.k. småämnen, som år 2003 bör uppgå till 10

miljoner kronor, fördelas inom Vetenskapsrådets budget.

I Vetenskapsrådets budget finns för åren 2001 2003 110 miljoner

kronor för bl.a. rekryteringsanställningar och bidrag för särskilt

framstående unga forskare. Av detta belopp bör minst 20 miljoner

kronor avse rekryteringsanställningar och unga forskare inom det

humanistisk-samhällsvetenskapliga området, framför allt till humaniora.

Skälen för regeringens bedömning: Humanistisk och

samhällsvetenskaplig forskning syftar till att öka förståelsen för och ge

förklaringarna till människors tänkande, upplevelser och beteenden. Den

ökade globaliseringen, Sveriges medlemskap i EU, och utvecklingen av

Sverige till ett mångkulturellt samhälle både avseende etnisk mångfald

och kulturell mångfald ger ändrade förutsättningar för forskningen.

Kunskapssamhället ställer nya krav på livslångt lärande, rörligheten på

arbetsmarknaden har ökat och många av dessa faktorer påverkar våra liv i

en utsträckning som vi ännu inte har kunnat analysera. Samtidigt leder

den snabba och accelererande vetenskapsbaserade utvecklingen inom

teknik, naturvetenskap och medicin runt om i världen till en ökad

reflektion över människors handlande och människors upplevelser. Den

tekniska utvecklingen, som i hög grad drivs av utvecklingen inom de

biologiska vetenskaperna och informationsteknologin, innebär stora

utmaningar för den humanistiskt och samhällsvetenskapligt inriktade

forskningen.

Det måste finnas beredskap i forskarvärlden att möta förändringarna i

omvärlden. En vital humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning kan

ge stora bidrag till att öka förståelsen för samhälleliga fenomen, bl.a.

genom att inbegripa ett historiskt perspektiv. Forskningen kan också ge

underlag för politiska beslut. Lokala och nationella frågor måste i allt

högre grad ses i ett globalt sammanhang när kontakterna mellan

utvecklingsländer och industrialiserade länder ökar. I en värld av allt

starkare ömsesidiga beroenden blir målsättningen för forskningen om

globaliseringens effekter att finna lösningar på gemensamma problem

för att bidra till fred och utveckling.

HSFR redovisar i sin forskningsstrategi behovet av att stora

övergripande frågor får ett utrymme i forskningen. Det fanns t.ex. ingen

beredskap i forskarvärlden för att ta upp frågor som Sovjetunionens

sammanbrott, den asiatiska ekonomiska krisen eller religionspolitikens

uppblomstring. Medel måste även inom humaniora och

samhällsvetenskap finnas tillgängliga för högriskprojekt.

Svensk humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning är inom vissa

områden av internationellt hög kvalitet. Det visar de utvärderingar som

HSFR har låtit genomföra sedan 1985 av hela discipliner med knappt en

utvärdering per år. Bland särskilt starka områden som antingen rådets

beredningsgrupper och/eller disciplinutvärderingarna har framhållit

finns inom litteraturvetenskap nya fruktbara områden såsom

receptionsestetik, barnlitterär forskning, genusforskning och studier av

postkolonial litteratur och allmänna språkvetenskapliga problem. Den

starka internationella anknytningen i ekonomiämnena har breddats till

ett tydligare europeiskt perspektiv. Psykologiämnet befinner sig i en

framgångsfas och nya forskningsfält av tvärvetenskaplig karaktär

utvecklas. Den juridiska forskningen har intensifierats under senare år.

Nya juridiska forskningsområden har etablerats dels genom den

omvälvande tekniska utvecklingen, dels genom Sveriges medlemskap i

EU varigenom en delvis ny rättskällelära införts. De länder som har en

god forskningsbas visar sig ha avsevärda försteg framför andra. Detta

visar på vikten av en bred och kvalificerad juridisk forskning.

Statsvetenskapen har förnyats genom studiet av det politiska landskap

som skapats av globaliseringen, europeisk integration och det kalla

krigets slut. Inom de historiska vetenskaperna sker en ökad anknytning

till internationella perspektiv, frågor, begrepp och teorier. Historisk

forskning, t.ex. inom arkeologi och idéhistoria, möts av stort allmänt

intresse. Den nutidsinriktade religionsforskningen får en allt viktigare

roll i analyser av människors individuella och sociala situation. Inom

många vetenskaper har nya komparativa perspektiv givit viktiga resultat.

Samtidigt pekas på svagheter och problem i den svenska humanistiska

och samhällsvetenskapliga forskningen. Ett problem är den bristande

rörligheten bland både forskare och forskarstuderande. Ett annat är

svårigheten att göra de svenska institutionerna till lockande

forskningsmiljöer för internationellt ledande forskare.

Det finns också forskningsområden som saknas eller har mycket liten

volym trots att områdena är expansiva och framgångsrika internationellt.

Ett sådant är kognitiv neurovetenskap där forskare från flera discipliner

samverkar. Andra områden som framstår som lite uppmärksammade är

studier av immigration och mångkulturalitet, ungdom, undervisningen

och den högre utbildningen, internationalisering och komparativa

studier.

Inom framförallt det humanistiska forskningsområdet finns relativt

många ämnen där utbildning, forskning och forskarutbildning är av

förhållandevis liten omfattning. Sådana ämnen kallas med en gemensam

benämning småämnen. HSFR har haft regeringens uppdrag att kartlägga

och lämna förslag till åtgärder avseende småämnen inom rådets

ansvarsområde. Rådets rapport har remissbehandlats. Regeringen

redovisar i kap. 7.2 sin samlade bedömning angående småämnen. Denna

innebär i huvudsak att Vetenskapsrådet får ett nationellt ansvar för s.k.

småämnen inom humaniora vad avser forskning och forskarutbildning.

Vetenskapsrådet bör även på sikt uppmärksamma de problem som finns

för småämnen inom samtliga ämnesområden.

Institutet för framtidsstudier bedriver framtidsforskning för att

stimulera till en bred och öppen debatt om framtida hot och möjligheter

i samhällsutvecklingen. Institutets uppgift består dels i att identifiera

centrala framtidsproblem, dels i att bidra till det kunskapsunderlag som

ligger till grund för offentliga framtidsdebatter och beslut. En central

utgångspunkt för institutets forskningsprogram är att framtidsstudierna

berikas genom ett historievetenskapligt perspektiv som har stark

koppling till demokratifrågor, såsom institutionella förändringar i ett

samhälle. Forskningen har två mål, det första är att öka vår kunskap om

möjliga utvecklingstendenser i framtidens samhälle. Det andra målet är

att främja en demokratiskt baserad och framgångsrik problemlösning.

Tre långsiktiga förändringsprocesser framstår som centrala för

förståelsen av den långsiktiga samhällsutvecklingen. Dessa är teknisk

förändring, institutionell omvandling och befolkningsutveckling

(demografi). Det är viktigt att teknikutvecklingen både blir en bas för

såväl framgångsrik industriell utveckling som en positiv tillgång för

enskilda medborgare. Institutionell omvandling handlar om olika

demokratiska utmaningar såsom förändringar i lagar, regelverk och

konventioner. Många forskare hävdar t.ex. att institutioners utformning

är av avgörande betydelse för länders ekonomiska utveckling. Ett

exempel på detta är den svenska samhällsmodellens förändring.

Demografifrågornas betydelse för samhällsutveckling är i dag mycket

aktuella. Bl.a. finns det många frågor kring den framtida

arbetskraftsförsörjningen som behöver belysas. Prognoserna pekar på

att den ekonomiska politiken kommer att ställas inför stora utmaningar

när 40-talistkullarna kommer i vårdkrävande åldrar samtidigt som

arbetskraften minskar på grund av ett lågt barnafödande, utbyggnad av

högskoleutbildningen och minskad invandring. Denna utveckling

aktualiserar behovet av forskning kring samspelet mellan befolkningens

åldersstruktur, samhällsomvandling och ekonomisk utveckling.

Regeringens nysatsning på framtidsforskning avser att stärka institutets

egen forskarbas för att möjliggöra utökad forskning om demografins

effekter på bl.a. samhällsekonomin och välfärdssystemet. Eftersom ett

av institutets huvuduppgifter är att stimulera till en bred och öppen

debatt om framtidsfrågor, anser regeringen att det är mycket viktigt att

institutet aktivt och fortlöpande sprider information kring sin forskning

och dess resultat till en bred allmänhet.

Kollegiet för samhällsforskning (SCASSS) är det främsta exemplet på

en långsiktig och koncentrerad satsning inom det samhällsvetenskapliga

och humanistiska fältet i Sverige. Det är en satsning som har till

huvudsyfte att främja internationalisering av forskningen och

mångvetenskapliga kontakter. SCASSS bildades i september 1985 på

initiativ av HSFR, FRN och Riksbankens jubileumsfond. Genom

regeringsbeslut i september 1995 och 1997 omvandlades kollegiet till

en permanent nationell inrättning i form av ett institut för avancerade

studier inom främst samhällsvetenskap och humaniora. Uppsala

universitet är värduniversitet för kollegiet. Huvuduppgifterna för

kollegiet består i att ansvara för ett gästforskarprogram, att erbjuda

kurser för doktorander och att genom gästforskare och tre direktörer

genomföra forskning. Kollegiet erbjuder en miljö i vilken

internationellt ledande forskare dagligen nära samverkar med seniora

svenska forskare och med lovande yngre forskare. Därmed har kollegiet

blivit en nationell fokalpunkt för såväl inomvetenskapligt motiverad

forskning som för samarbeten mellan olika discipliner inom sitt

verksamhetsområde. En internationell utvärdering som utfördes 1998

konstaterar att forskning av hög kvalitet utförs vid institutet.

Utvärderingen understryker att trots att det är mindre än andra, i resurser

och forskningsvolym, är det i kretsen av sex ledande institut av denna typ

i världen. Utvärderingen konstaterar också att en förstärkning behövs för

att bibehålla och förstärka denna position. I den forskningsstrategi som

kollegiet inlämnat till regeringen betonas särskilt vikten av att förstärka

kollegiets gästforskarprogram.

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap kommer att ansvara

för humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning inom arbetslivet,

arbetsmiljön och i samhällslivet. Rådets signum blir bland annat

tvärvetenskapliga ansatser inom dessa områden. Två viktiga områden

som identifierats är forskning om samspelet mellan arbete, människors

livslopp både barn och vuxna samt försörjningsstrategier i

mångfaldens Sverige.

Regeringen anser att humanistisk-samhällsvetenskaplig forskning är

angelägen. Framför allt den humanistiska forskningen behöver

förstärkas. Även inom dessa områden är det viktigt att forskningsmiljöer

skapas som även attraherar framstående utländska forskare. Det är också

nödvändigt med ytterligare insatser med tanke på det förestående

generationsskiftet. Det är angeläget att öka rörligheten bland forskare

och forskarstuderande och förstärka samarbetet över ämnesgränserna.

Samarbetet mellan lärosäten måste förstärkas så att en tillräcklig grad av

specialisering kan åstadkommas och så att lärosätenas insatser kan

komplettera varandra.

Svenska forskare intar en internationell tätposition avseende

longitudinell forskning. Detta beror på den långa traditionen med

folkbokföring, patientregister samt på att dessa register kan korreleras

med de stora blodbanker och vävnadsregister som samlats under 1900-

talet. Detta ger ett ypperligt material för forskare inom såväl

samhällsvetenskaperna som biologin och medicinen. Dessa register

måste underhållas och upprätthållas för framtida forskning. Samtidigt

måste de etiska aspekterna av longitudinella studier beaktas.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 128 miljoner kronor

fördelas till humanistisk-samhällsvetenskaplig forskning samt minst 20

miljoner kronor ur programmet för forskarrekrytering. Av totalbeloppet

bör anslaget för det humanistiska området till universiteten i Göteborg,

Linköping, Luleå,[REDACTED_EFTERNAMN], Stockholm, Umeå samt Uppsala räknas upp. I

budgetpropositionen för år 2001 föreslås en ytterligare uppräkning med

20 miljoner kronor för år 2001. En planeringsförutsättning för år 2003

bör vara att det görs en ytterligare uppräkning med 17 miljoner kronor.

Av de nya resurserna under åren 2001 2003 bör 15 miljoner kronor

fördelas till Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap. Av de

nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 3 miljoner

kronor fördelas till Institutet för framtidsstudier främst för demografisk

forskning, 3 miljoner kronor till SCASSS och 25 miljoner kronor

fördelas till fem forskarskolor inom humaniora och samhällsvetenskap.

En planeringsförutsättning för forskarskolorna bör vara att ytterligare

25 miljoner kronor fördelas för år 2002 och härutöver ytterligare 10

miljoner kronor för år 2003. En särskild resurs för s.k. småämnen bör

fördelas inom Vetenskapsrådets budget, som år 2003 bör uppgå till 10

miljoner kronor. I Vetenskapsrådets budget finns för åren 2001 2003

110 miljoner kronor för forskarrekrytering avseende

rekryteringsanställningar och bidrag till särskilt framstående unga

forskare. Av detta belopp bör minst 20 miljoner kronor avse

rekryteringsanställningar och unga forskare inom det humanistiskt-

samhällsvetenskapliga området. Dessutom bör behovet av stora

datainsamlingar, såväl longitudinella som tvärsnittsundersökningar,

tillgodoses.

Förutom de medel som avsätts från statliga bidrag tillförs området

närmare 250 miljoner kronor årligen från Riksbankens Jubileumsfond

för forskning inom humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi.

6.3.5 Det konstnärliga området

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 20

miljoner kronor fördelas för forskning på det konstnärliga området och

för konstnärligt utvecklingsarbete inom ramen för Vetenskapsrådets

budget. Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001

att 5 miljoner kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget.

En planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 15 miljoner kronor

fördelas för år 2003.

Skälen för regeringens bedömning: Konstnärligt utvecklingsarbete är

en samlingsrubrik för aktiviteter på gränsen mellan konstnärligt

skapande och forskning kring de konstnärliga processerna. Ett viktigt

syfte är att öka den samlade kunskapen genom mänsklig upplevelse och

gränsöverskridande mellan vetenskap och upplevelse. Ett annat syfte är

att främja utvecklingen inom olika konstområden. Ett tredje syfte för

konstnärligt utvecklingsarbete är att berika grundutbildningen inom det

konstnärliga området. På detta sätt bidrar konstnärligt utvecklingsarbete

till kvaliteten vid de konstnärliga högskoleutbildningarna på motsvarande

sätt som forskningen till högskoleutbildningens kvalitet inom andra

områden.

Under de senaste åren har möjligheterna att bedriva forskning inom

det konstnärliga området diskuterats med allt större intensitet, något

som poängteras bl.a. i Högskoleverkets rapport Designutbildningar i

Sverige - En utredning och utvärdering (2000:11 R). Utvecklingen går

mot ett synsätt där konst och vetenskap inte ses som ett motsatspar utan

som två ytterpunkter på en skala där båda har relevans för det

konstnärliga området, men också kan berika andra områden.

I betänkandet Konst utan gränser (Ds 1998:67), som behandlade

möjligheterna till en samordning av verksamheten vid de konstnärliga

högskolorna i Stockholm, anser utredaren att i stället för att betona

motsättningen mellan konst och vetenskap bör en gemensam plattform

definieras och utvecklas. Regeringen delar denna uppfattning att

högskolorna skall samverka och anser att det är viktigt att stödja såväl

konstnärligt utvecklingsarbete som forskning inom eller som anknyter

till det konstnärliga området. Genom samspelet mellan konst och

vetenskap kan nya okonventionella metoder utvecklas för att nå ny

kunskap inom alla vetenskapliga områden.

Av redovisningen ovan samt i avsnittet 8.4.1, under rubriken Forskning

på det konstnärliga området och konstnärligt utvecklingsarbete framgår

att detta forskningsområde är under stark utveckling. Det är i detta skede

angeläget att Vetenskapsrådet kan stödja lärosätena att utveckla området

vidare. Det är också angeläget att Vetenskapsrådet genom

forskningsanslag stimulerar forskarutbildningen inom det konstnärliga

området.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 20 miljoner kronor

fördelas för forskning på det konstnärliga området och för konstnärligt

utvecklingsarbete inom ramen för Vetenskapsrådets budget. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 föreslås att 5

miljoner kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 15 miljoner kronor

fördelas för år 2003.

6.3.6 Utbildningsvetenskap

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt

114 miljoner kronor fördelas till utbildningsvetenskaplig forskning.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att

20 miljoner kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget.

En planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 30 miljoner kronor

fördelas för år 2002 och ytterligare 40 miljoner kronor för år 2003.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att

10 miljoner kronor fördelas till två forskarskolor inom

utbildningsvetenskap (jfr avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för

dessa forskarskolor är att ytterligare 10 miljoner kronor fördelas för år

2002 och ytterligare 4 miljoner kronor för år 2003.

Skälen för regeringens bedömning: Det livslånga lärandet är

grunden i det framväxande kunskapssamhället. Det första steget tas

redan i förskolan. Kunskapens omfattning och djup utvecklas snabbare

och intensivare och kunskap omsätts allt fortare i olika verksamheter.

Det för med sig att yrkeslivet ständigt förändras. Utbildning är

avgörande för vår framtid och utbildningsväsendet ställs inför stora och

nya utmaningar. Utbildning måste i betydligt större utsträckning leda till

att människor lär nytt efter ungdomens studier för att kunna möta de

snabba förändringarna i samhället.

Utbildning är en avgörande framtidsfråga både för den enskilde och

för samhället i stort. Det är viktigt att alla ges möjlighet att delta i

samhällsutveckling. Livslångt lärande för alla är därför en

huvudutmaning för Sverige. Sveriges framtida konkurrensförmåga är

beroende av investeringar i utbildning och lärande för att ge

medborgarna en utbildning anpassad till näringslivets och det övriga

samhällets behov. Det finns samtidigt ett behov av fler forskarutbildade

lärare inom skolväsendet så att den kunskap som förmedlas följer

forskningsutvecklingen.

En mycket stor del av Sveriges befolkning deltar i utbildning på olika

nivåer, i olika sektorer och på hel- eller deltid. Skolan lägger grunden

till det livslånga lärandet. Teknisk Framsyns panel 6 Material och

materialflöden i samhället konstaterar att det är svårt att föreställa sig

någon annan samhällsfunktion som sysselsätter och engagerar fler

medborgare.

Antalet vuxna som studerar ökar kontinuerligt sedan ett antal år

tillbaka. Det beror på att utbildning har varit och är ett starkt

reformområde. Den högre utbildningen har expanderat kraftigt. Även

personalutbildning och studieverksamhet på fritiden är omfattande

verksamheter, också sett ur ett internationellt perspektiv.

Genom decentraliseringen av ansvaret för förskolan, skolan och

vuxenutbildningen och införandet av mål- och resultatstyrning har

skolväsendet fått förändrade förutsättningar och tydligare krav på sig vad

gäller kvalitet och måluppfyllelse. Högre krav ställs på lärarnas och

skolledarnas förmåga att analysera och utveckla ett tänkande om

skolarbetets innehåll och uppläggning, att utvärdera sin egen verksamhet

och elevernas kunskaper, arbetssätt och prestationer.

Med denna utveckling, och i den utveckling till ett lärande samhälle

som pågår, är det viktigt att öka förståelsen för hur ny kunskap bildas,

utvecklas, tas emot och används. Likaså är det angeläget att förstå

villkoren och förutsättningarna för lärande under olika skeenden i livet

och i olika sammanhang samt hur lärande kan organiseras.

Informationstekniken är ett centralt verktyg i det livslånga lärandet. Det

är därför viktigt att öka och utveckla kunskap och kompetens om

informationstekniken som metod.

Lärarutbildningen vid universitet och högskolor har sin bas i forskning

som utvecklar och prövar teorier om utbildning och lärande och som

också ställer frågor om kunskapsbildning och lärande i anslutning till

högskolans vetenskapliga discipliner. Som en konsekvens av högskolans

engagemang i det livslånga lärandet är det också väsentligt att all annan

högskoleutbildning och utbildning av högskolans lärare på motsvarande

sätt präglas av den kunskapsbyggnad om lärande som pågår i Sverige och

andra länder.

Forskningen kring utbildning, lärande, kunskapsbildning och

kunskapsförmedling är alltjämt för svagt utvecklad i Sverige. Forskning

2000 (SOU 1998:128) konstaterar att forskning om utbildning

förekommer som udda specialiteter inom större forskningsområden,

om de alls är företrädda i forskningsorganisationen. Sedan

lärarutbildningen fördes in i högskolan genom 1977 års högskolereform

har lärarutbildningens forskningsbas paradoxalt nog försvagats snarare

än förstärkts. Alltför ofta ligger lärarutbildningen utanför den forskning

som bedrivs inom högskolan och berikas därför inte i tillräcklig grad av

forskningsrön. Den forskning som bedrivs inom exempelvis pedagogik,

psykologi, sociologi, statsvetenskap och filosofi och som på olika sätt

rör utbildning och lärande kommer i tämligen liten utsträckning

lärarutbildningen och skolväsendet till godo.

Genom regeringens och andra finansiärers stöd under de senaste åren

till forskning med anknytning till lärarutbildningen har emellertid en

lovande utveckling startats. Regeringen tar också nya initiativ på

området.

Flera lärosäten framhåller i sina forskningsstrategier att utbildning

och lärande är prioriterade områden och att det pågår en uppbyggnad av

forskning och forskarutbildning kring utbildning och lärande. Även

ämnesdidaktisk forskning är på frammarsch vid flera universitet och

högskolor. Det gäller särskilt den ämnesdidaktiska forskningen som rör

grundskole- och gymnasieutbildning.

Regeringen tillkallade våren 2000 en särskild utredare med uppdrag

att kartlägga och analysera den pedagogiska utvecklingen och det

pedagogiska förnyelsearbetet inom den högre utbildningen (Dir.

2000:24). Utredaren skall bl.a. kartlägga inriktningen och omfattningen

på den forskning som bedrivs kring högskolepedagogik samt föreslå hur

spridningen av resultaten av forskningen kring högskolepedagogik kan

främjas. Uppdraget skall redovisas senast den 15 februari 2001

Regeringen ser mycket positivt på den utveckling av forskning och

forskarutbildning kring lärande med direkt relevans för en pedagogisk

yrkesutövning som nu pågår inom universitet och högskolor. Statliga

medel som under senare år har fördelats av Högskoleverket till sådan

forskning har haft betydelse för denna utveckling. Resurser har också

tillkommit genom lokala satsningar samt från forskningsråd, stiftelser

och olika fonder. Dessa satsningar har givit det utbildningsvetenskapliga

området en bas för fortsatt tillväxt. Området har fortfarande alldeles för

liten omfattning för att kunna tillgodose de ökande behov av kunskaper

om utbildning och lärande som skola, lärarutbildning och samhället i

övrigt har. Enligt regeringen är de synnerligen angeläget att den lovande

forskning som håller på att ta form ges ett kraftfullt och långsiktigt stöd.

I propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135)

föreslås därför en kraftig förstärkning av resurserna till

utbildningsvetenskaplig forskning i anslutning till lärarutbildning och

den pedagogiska yrkesverksamheten.

Utöver detta satsar regeringen fr.o.m. år 2000 på ett flertal

utvecklingsprojekt som syftar till att förstärka skolväsendets

vetenskapliga kunskapsbas och att utveckla värdegrundsområdet.

Forskningsbasen för lärarutbildningen måste enligt regeringen ges

förutsättningar att bli betydligt starkare. Det gäller såväl befintlig

forskning av hög kvalitet och med stor utvecklingspotential, som

utvecklingen av nya relevanta forskningsområden. Regeringen bedömer

att utbildningsvetenskaplig forskning är av strategisk betydelse för

kunskapssamhället och dess ökande behov av kunskapsutveckling,

utbildning och kvalificerat lärande. Se vidare avsnitt 7.2 Kommittén för

utbildningsvetenskap samt avsnitt 8.3.1 angående forskarskolor.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 114 miljoner kronor

fördelas till utbildningsvetenskaplig forskning. Av de nya resurserna

föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 20 miljoner kronor

fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget.. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 30 miljoner kronor

fördelas för år 2002 och ytterligare 40 miljoner kronor år 2003. Av de

nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 10

miljoner kronor fördelas till två forskarskolor inom

utbildningsvetenskap (jfr avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för

dessa forskarskolor bör vara att ytterligare 10 miljoner kronor fördelas

för år 2002 och 4 miljoner kronor för år 2003. Som en

planeringsförutsättning tillförs dessutom, utöver de ovan nämnda 114

miljoner kronor, Vetenskapsrådet 30 miljoner kronor från och med år

2002 för utbildningsvetenskap.

En utgångspunkt för Vetenskapsrådets fördelning av medel är att

deltagande lärosäten tillsammans bör satsa egna resurser motsvarande

minst en tredjedel av de medel som erhålls från rådet.

6.3.7 Vård- och omsorgsforskning

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001-2003 bör totalt 35

miljoner kronor fördelas till vård- och omsorgsforskning. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner

kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 15 miljoner kronor

fördelas för år 2003.

Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5

miljoner kr fördelas till en forskarskola inom området vård och omsorg

(jfr avsnitt 8.3.1). En planeringsförutsättning för forskarskolan bör vara

att ytterligare 5 miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 5

miljoner kronor för år 2003.

Skälen för regeringens bedömning: Vårdforskningen är ett nytt och

viktigt forskningsområde som fått ökad betydelse för utvecklingen av

hälso- och sjukvården samt social omsorg. Forskningen är under

uppbyggnad avseende såväl forskningskompetens som organisation och

struktur. Omvårdnadsforskning och vårdforskning bedrivs huvudsakligen

inom det medicinska området, men också inom det

samhällsvetenskapliga området. Vårdforskning bedrivs i regel av de

universitet och högskolor som har vetenskapsområdet medicin, men

också av andra högskolor som har ansvar för utbildning för hälso- och

sjukvårdsyrken. Benämningen på forskningsområdena varierar beroende

på vilken profilering lärosätena vill satsa på. Forskning som inriktas mot

sjuksköterskornas ansvarsområde benämns ofta omvårdnadsforskning.

En viktig finansiär av vårdforskning vid sidan av de medel som

fördelats via statsbudgeten är Vårdalstiftelsen, som bildades år 1995 av

en del av löntagarfondsmedlen. Stiftelsen har enligt sina stadgar till

uppgift att främja forskning och forskarutbildning inom vård och

allergiområdet. Stiftelsen delar också ut medel till forskning som

behandlar vårdprocessens utformning och dess betydelse för

behandlings- och vårdresultat, samt hur förändringar i sjukvården

påverkar den enskilda människan.

Regeringen gav 1994 utredningen (Dir. 1992:30) om hälso- och

sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) genom

tilläggsdirektiv i uppdrag att bl.a. överväga ansvarsfördelningen mellan

staten och sjukvårdshuvudmännen i fråga om finansiering av

vårdforskning samt i vilka former stöd kan ges till vårdforskningens

utveckling.

Utredningen har kartlagt vårdforskningen vid högskolan och

konstaterar i sitt betänkande God vård på lika villkor? om styrning av

hälso- och sjukvården (SOU 1999:66) att det bedrivs en ur ett

internationellt perspektiv omfattande vårdforskning och att det har skett

en snabb utveckling inom detta område.

Forskningen är huvudsakligen inriktad på patienternas situation och

hur en anpassning kan ske till sjukdom och handikapp. Kommittén anser

att forskning och utveckling om äldrevård, handikappvård och vård om

psykiskt funktionshindrade bör stimuleras. De problem som kommittén

pekar på är att omvårdnadsforskningen präglas av små forskningsmiljöer

som är spridda vid flera högskolor och att det skulle behövs en större

koncentration till ett begränsat antal forskningsmiljöer för varje

huvudämne. En ökad samverkan mellan forskare skulle bidra till en

sammanhållen forskningsprofil och ge möjlighet till fördjupad

kunskapsutveckling inom området. Vidare konstaterar kommittén att

antalet forskarstuderande är mycket stort i förhållande till antalet

handledare och att detta bör uppmärksammas vid de universitet och

högskolor där denna typ av forskning bedrivs.

Antalet personer som disputerat inom ämnesområdet har ökat mycket

snabbt sedan högskolereformen 1977, då möjligheterna öppnades för

personer med s.k. medellång vårdutbildning att gå vidare till

forskarutbildning. Vårdalstiftelsen genomförde år 1999 en beräkning av

antalet doktorander och forskare vid universitet och högskolor. Antalet

disputerade sjuksköterskor ökade mellan åren 1985 till 1995 från ca 35

till 170. Antalet registrerade doktorander inom vård- och

omsorgsforskning vid medicinsk och samhällsvetenskaplig fakultet var

1998 682 personer. Antalet disputerade lärare var samma år 168, varav

48 hade professors eller docentkompetens.

Enligt regeringens mening är en utveckling av vårdforskningen vid

sidan av den medicinska forskningen ett viktigt bidrag för att utveckla

hälso- och sjukvården. Svensk hälso- och sjukvård befinner sig i en

intensiv period av förändring och utveckling. Omfattande strukturella

förändringar har genomförts under senare år. Landvinningarna inom den

medicinska vetenskapen skapar också förändrade förutsättningar för

vården. Fler människor kan behandlas allt högre upp i åldrarna, och fler

sjukdomar botas. På så sätt bidrar den medicinska utvecklingen till att

skapa nya vårdbehov och mer omfattande vårdbehov för samhället.

Förutsättningarna för att bedriva klinisk forskning för läkare såväl som

sjuksköterskor och annan vårdpersonal har försämrats bl. a. till följd av

omorganiseringar inom hälso- och sjukvården. Forskningen bidrar till att

förbättra omvårdnadsmetoder och allmänt höja kompetensen bland

personalen inom vården. Vårdpersonalens kompetens kommer att få en

avgörande betydelse för hur samhället kommer att kunna klara av det

ökat vårdefterfrågan hos befolkningen.

Inom Vetenskapsrådet kommer att finnas ett ämnesråd för medicin

som också kommer att få ansvar för att främja och stödja

vårdvetenskaplig forskning. Av de nya resurser riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 35

miljoner kronor fördelas till vård- och omsorgsforskning. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner

kronor fördelas inom ramen för Vetenskapsrådets budget. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 15 miljoner kronor

fördelas för år 2003. Av de nya resurserna föreslås i

budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner kronor fördelas till en

forskarskola inom området vård och omsorg (jfr avsnitt 8.3.1). En

planeringsförutsättning för forskarskolan bör vara att ytterligare 5

miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 5 miljoner kronor

för år 2003.

Förutom de medel som avsätts från statliga bidrag tillförs området

närmare 100 miljoner kronor per år från Vårdalstiftelsen till vård- och

allergiforskning.

I samband med pensionsavgångar inom lärarkåren kommer det att

finnas ett stort behov av forskarutbildade lärare under de närmaste åren.

Samtidigt med en utbyggd forskarutbildning är det angeläget att fortsätta

utvecklingen av vårdforskningen för att ytterligare stärka

forskningsanknytningen av vårdutbildningarna. Särskilt viktigt är detta

inom områden där andelen forskarutbildade lärare är mycket låg eller

saknas helt.

Regeringen har också i samband med överläggningar om ett eventuellt

förstatligande av landstingens vårdhögskoleutbildningar kunnat

konstatera att i landstingens avtal, som gäller utbildningsuppdrag, med

statliga universitet och högskolor inkluderas medel för såväl forskning

som andra kompetenshöjande åtgärder.

6.3.8 Miljö och hållbar utveckling

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 20

miljoner kronor fördelas till forskning inom miljö och hållbar

utveckling inom ramen för budgeten för Forskningsrådet för miljö,

areella näringar och samhällsbyggande. Av de nya resurserna föreslås i

budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner kronor fördelas under

budgetåret. En planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 5 miljoner

kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 10 miljoner kronor för år

2003.

Skälen för regeringens bedömning

En hållbar samhällsutveckling är ett långsiktigt övergripande mål för

statsmakterna. Målet omfattar såväl ekologiska som sociala, kulturella

och ekonomiska dimensioner. Dessa dimensioner är ömsesidigt

beroende av varandra och måste vägas samman på ett balanserat sätt för

att målet om en hållbar utveckling skall uppnås. Ytterst handlar det om

att tillförsäkra nuvarande och kommande generationer en ren miljö,

goda framtidsutsikter och en god livskvalitet. För att åstadkomma detta

måste viktiga biotoper skyddas och den biologiska mångfalden i svensk

flora och fauna bevaras. Biologisk forskning är i detta sammanhanget

nödvändig för att förstå den ekologiska påverkan av mänsklig aktivitet.

Målsättningen om en hållbar utveckling har sin upprinnelse i

Brundtland-kommissionens rapport om hållbar utveckling och i

Riokonferensens beslut och åtaganden i främst Riodeklarationen,

Agenda 21, Konventionen om biologisk mångfald och i Klimat-

konventionen om klimatförändringar. I regeringsförklaringarna de fyra

senaste åren har regeringen uttalat att Sverige skall vara ett

föregångsland i en regional och global strävan mot en ekologiskt hållbar

utveckling. Arbetet med att ställa om Sverige till ekologisk hållbarhet

skall fortsätta och påskyndas. Målet, som formuleras i regeringens

proposition Svenska miljömål - Miljöpolitik för ett hållbart Sverige

(prop. 1997/98:145, miljöpropositionen), är att Sverige skall ha nått en

ekologiskt hållbar utveckling inom en generation.

För att bidra till en global utjämning och undvika att miljöförstöring

och utarmning av naturresurser och ekosystem skall försämra framtida

generationers livsmiljö och välfärd, har regeringen ställt upp tre

övergripande mål för ekologisk hållbarhet: skyddet av miljön, en

effektiv användning av naturresurser och en hållbar försörjning med

sådana resurser. Samtidigt skall Sverige utvecklas på ett sätt som ger

förutsättningar för en uthållig och hög ekonomisk tillväxt i en värld som

präglas av snabba förändringar och en allt hårdare konkurrens. Det

innebär att utvecklingen bl.a. måste präglas av kostnads- och

naturresurseffektivitet. FoU är ett viktigt redskap för att nå dessa mål.

En hållbar samhällsutveckling på dessa premisser kan också leda till att

nya arbetstillfällen skapas och välfärden utvecklas.

Energisystemet är av central betydelse i arbetet med att uppnå en

hållbar utveckling och tillväxt. Den svenska energipolitiken lades fast

genom 1997 års energipolitiska beslut (prop. 1996/97:84, prop.

1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272). Genom 1997 års

energipolitiska beslut tillskapades ett nytt långsiktigt energipolitiskt

program för omställningen av energisystemet. Basen för de långsiktiga

åtgärderna inom detta program är en målmedveten satsning på forskning,

utveckling och demonstration för att främja omställningen till ett

ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem. Målet är att sänka

kostnaderna för och introducera ny energiteknik baserad på förnybara

energislag. Genom beslutet har de statliga insatserna för utveckling av

tekniken för framtidens energisystem förstärks och koncentreras.

Statens energimyndighet har huvudansvaret för genomförandet av det

långsiktiga energipolitiska programmet. I avsnittet 7.6.2. görs en

översiktlig beskrivning av genomförandet av programmet.

Målen för ekologisk hållbarhet

Dagens miljöpolitik har växt fram ur insikten om allvaret i olika

miljöhot ozonlagrets uttunning, växthuseffekten, försurningen,

övergödningen, giftiga ämnens effekter på hälsa och miljö samt

ohållbart utnyttjande av naturresurser. Miljöpolitiken har därför under

de senaste decennierna riktats in på att formulera mål och utforma

medel för att avvärja dessa hot. I en rapport våren 1999 från Europeiska

miljöbyrån om miljötillståndet inom EU konstateras dock att miljön i

Europa fortfarande är hårt belastad och att utvecklingen inom vissa

områden fortfarande går åt fel håll. Denna utveckling måste vändas.

Ökade kunskaper behövs om hur miljön påverkas och hur stora

miljöhoten verkligen är. Även om stora delar av miljöpåverkan är känd

finns fortfarande vetenskapliga diskussioner huruvida exempelvis

växthuseffekten verkligen har haft någon påverkan på klimatet och hur

stor dess inverka kommer att bli. Forskarna har olika uppfattning om

effekterna av kalkning som skydd mot försurning av sjöar. Inom alla

områden behövs mera grundforskning om biologiska processer för att vi

skall förstå de effekter civilisationen har.

De globala försörjningsfrågorna vad gäller naturresurser, livsmedel

och färskvatten är nära sammanflätade med de stora miljöfrågorna. Med

allt allvarligare miljöproblem orsakade av klimatförändringar, växande

befolkning och välstånd i världen blir fördelningen av naturresurser

betydelsefull. De rika nationerna måste öka sin resurseffektivitet

dramatiskt över de närmaste decennierna. De förnyelsebara resurserna

måste skyddas och utvecklas för att möjliggöra en hållbar försörjning.

Resursförbrukning och t.ex. koldioxidutsläpp ökar med ökad BNP. I takt

med att levnadsstandarden höjs i många länder ersätts många

miljöproblem av andra. För att bryta sambandet mellan ökad

levnadsstandard och ökad BNP krävs forskning kring såväl

energieffektivisering som miljövänligare resursanvändning.

Samtidigt som de allra mest påtagliga miljöproblemen i Sverige är på

väg att begränsas förändras hotbilden. De hot mot miljön som vi nu ser

framför oss är av mer komplicerad natur, t.ex. genom att s.k. diffusa

utsläpp (små men många utsläpp) får ökad betydelse. Tillsammans med

insikten om att användningen av naturresurser måste ändras, riktar det

intresset alltmer mot livsstilsfrågor, konsumtionsmönster, kulturvanor,

produktionsmetoder och samhällets organisation och planering

uppmärksammas därför allt mer. Kunskapen om detta är ofullständig och

miljöarbetet måste följas av fördjupade studier av den globala

miljöeffekterna av samhällsutveckling. För att en strategi för en

ekologiskt hållbar utveckling skall bli framgångsrik måste den främja

såväl den sociala, kulturella som den ekonomiska utvecklingen.

Europeisk och global samverkan

Arbetet inom EU och i andra internationella sammanhang (FN, WTO,

OECD, IEA, ICES m.fl.), inklusive samarbetet i vårt närområde, är

centralt för att nå en hållbar utveckling. Det innebär att lösningarna på

problemen måste sökas inom EU och i ett internationellt samarbete. Ett

betydande kunskapsstöd i form av forskning kommer att krävas som

underlag dels för att nå miljömålen, dels som stöd för Sveriges agerande

i internationella förhandlingar på miljöområdet. Ett sådant kunskapsstöd

är också avgörande när det gäller Sveriges möjligheter att påverka

utvecklingen inom EU. För Sverige, som är pådrivande för en ekologiskt

och ekonomiskt hållbar utveckling, är det viktigt att beslut inom EU och

i andra internationella sammanhang kan grundas på bästa möjliga

vetenskapliga underlag. Det gäller i hög grad för vårt arbete inom de

enda två inom EU harmoniserade politikområdena, dvs.

jordbrukspolitiken och fiskeripolitiken, inom vilka Sverige driver ett

flertal viktiga frågor med bäring på hållbar utveckling, miljö, säkra

livsmedel, djurskydd etc, men också för vårt arbete inom de

politikområden inom EU som påverkar skogsbruket och skogsindustrin,

där Sverige, tillsammans med Finland och Österrike, har andra

perspektiv än flertalet övriga medlemsstater. Genom ett aktivt

deltagande i forskningsprojekt inom ramen för EU:s ramprogram för

forskning och utveckling kan svenska forskare bidra till detta underlag

och samtidigt ge stöd för det svenska agerandet i dessa sammanhang.

Avgörande för våra möjligheter att driva en framgångsrik miljö- och

lantbrukspolitik är att vi kan motivera våra ställningstaganden med stöd

av forskningsresultat och att vi kan ta vara på forskningsresultat från

andra länder. Svenska forskningsframgångar i EU:s ramprogram grundas

på att man i Sverige har lyckats kombinera grundläggande lantbruks- och

miljöforskning med kravet på fokusering på relevanta problem inom

områdena. Den svenska forskningen inom dessa områden bör därför

fortsatt vara av högsta internationella kvalitet. Forskningen bör ges en

inriktning, som kännetecknas av grundläggande kunskapsuppbyggnad

samt förmåga till synteser och systemlösningar.

Eftersom energimarknaderna utvecklas snabbt genom avreglering och

internationell integrering och de miljö- och klimatmässiga utmaningarna

som energisystemet står inför i stor utsträckning är globala görs de

svenska forsknings- och utvecklingsinsatserna i allt större utsträckning i

ett internationellt samarbete. Genom det internationella

forskningssamarbetet höjs kompetens och kvalitet i den nationella

forskningen.

De centrala internationella samarbetsformerna på

energiforskningsområdet utgörs av EU:s femte ramprogram för

forskning och utveckling, samt av samarbetet inom International Energy

Agency (IEA). Forskningssamarbetet med länderna runt Östersjön är

betydelsefullt för hela regionens utveckling och ges hög prioritet.

Hållbar utveckling är också en viktig aspekt i vårt samarbete med

utvecklingsländer på olika håll i världen. De behöver hjälp att ta steget

förbi den teknik vi börjar att överge till den nya och ekologiskt hållbara

teknik som nu utvecklas. Kunskap, styrmedel och institutionell

uppbyggnad som främjar ekologisk hållbarhet behöver utvecklas.

Utvecklingssamarbetet behöver därför stöd av forskning för ekologisk

hållbarhet på samma sätt som det internationella förhandlingsarbetet.

Forskning till stöd för en ekologiskt hållbar utveckling

För att klara den stora uppgiften att förena ekologisk hållbarhet med

ekonomisk tillväxt och social och kulturell välfärd krävs betydande

forsknings-, utbildnings- och informationsinsatser samt en utvecklad

samverkan mellan forskningsfinansiärer och forskningsutförare och

andra berörda, bl.a. näringsliv samt enskilda hushåll och individer.

FRN fick år 1998 i uppdrag att utreda frågan om forskning för hållbar

utveckling. Nämnden konstaterade i utredningen att forskning för hållbar

utveckling pågår i det svenska forskningssystemet men att insatserna är

otillräckliga inom många områden. Utredningen ansåg också att ett

tydligare hållbarhetsperspektiv behövs inom flera

forskningsfinansierande organ och att en ökad samordning av

forskningen är nödvändig. Forskningsinsatserna är ofta

tvärvetenskapliga, men utredningen understryker också den betydelse

grundforskningen har för att utveckla kunskapsbasen.

FRN anser att alla forskningsaktörer måste ta ett ansvar för forskning

till stöd för en hållbar utveckling. Begreppet samhällsrelevans, som

finns i myndigheternas instruktioner, måste inbegripa hållbar utveckling.

Vidare uppmärksammas bl.a. några forskningsområden som

organisatoriskt har en oklar hemvist och behöver förstärkas såsom

forskning om styrmedel, ekoeffektivitet och miljötoxikologi

(toxikologi, ekotoxikologi och miljömedicin).

Många remissinstanser som yttrat sig över utredningen stödjer

utredningens slutsatser. Regeringen har på utredningens förslag avsatt

särskilda forskningsmedel till Naturvårdsverket. Dessa avser främst

forskningsstöd för miljöeffektstudier och miljötoxikologi.

Naturvårdsverket har också svarat för longitudinella studier av

artförekomst, mätningar av tillstånd i Östersjön och Västkustens vatten

vid de marinbiologiska stationerna.

Forskningsfältet är i hög grad mångdisciplinärt. Det omfattar

frågeställningar av både grundläggande och mera problemorienterad

karaktär och spänner över ett stort antal vetenskapliga discipliner från

teknik och naturvetenskap till ekonomi, humaniora och

samhällsvetenskap och har relevans för alla samhällssektorer. Av detta

följer att mång- eller tvärvetenskapligt samarbete ofta är nödvändigt.

Forskning inom sakområdena lantbruksvetenskaplig forskning,

miljöforskning och forskning om ett uthålligt samhällsbyggande är av

strategisk betydelse för målet om en ekologiskt hållbar utveckling,

liksom bredare systemansatser mellan dessa och andra

forskningsområden.

Ansvaret för forskning för en övergripande systemsyn på

samhällsutvecklingen såväl nationellt och europeiskt som globalt

medför behov av samverkan mellan FoU-kompetenserna inom de olika

områdena. Den breda systemsynen förutsätter dessutom samverkan med

andra forskningsområden, både humanistisk-samhällsvetenskapliga och

naturvetenskapligt-tekniska sådana. FoU avseende näringslivsutveckling,

energi och kommunikationer har särskild betydelse i sammanhanget.

Sammanförandet av områdena miljöforskning, lantbrukvetenskaplig

forskning om ett hållbart och samhällsbyggande öppnar för ökade

möjligheter till FoU kring en rad gränsöverskridande frågor. Dit hör

t.ex. studier om att förena stad och landsbygd i fungerande kretslopp.

Dit hör också en effektiv samverkan inom FoU för landsbygds- och

stadsutveckling i sociala, kulturella och ekonomiska avseenden.

Utvecklingen på kommunikationsområdet, både vad avser

informationsteknologin och fysiska transporter, väntas inverka på

regionala strukturer i en rad avseenden som behöver integreras med de

förändringar som följer av en ny syn på naturresurser och

produktionssystem. En viktig förutsättning för dessa bredare FoU-

ansatser är att de måste vila på en solid bas, som endast kan ges av en

grundläggande forskning och kompetensuppbyggnad. Forskningsrådet

för miljö, areella näringar och samhällsbyggande bör ges i uppdrag att

ägna denna typ av frågeställningar stor uppmärksamhet.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 20 miljoner kronor

fördelas till forskning inom miljö och hållbar utveckling inom ramen

för budgeten för Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande. I budgetpropositionen för år 2001 föreslås att 5

miljoner kronor fördelas år 2001. En planeringsförutsättning bör vara

att ytterligare 5 miljoner kronor fördelas år 2002 och härjämte

ytterligare 10 miljoner kronor år 2003.

6.4 Horisontella aspekter

6.4.1 Jämställdhet och genusforskning

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 12

miljoner kronor fördelas till en forskarskola inom genusforskning. Av

de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5

miljoner kronor fördelas till denna forskarskola (jfr avsnitt 8.3.1). En

planeringsförutsättning för forskarskolan bör vara att ytterligare 5

miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 2 miljoner kronor

för år 2003. Vetenskapsrådet bör inom ramen för sin budget fördela

minst 10 miljoner kronor för genusforskning.

Regeringen anser att Vetenskapsrådet och lärosätena bör aktivt

eftersträva jämn könsfördelning genom positiv särbehandling i

forskarskolorna och genom rekryteringsanställningarna och med stöd av

rekryteringsmålen.

Skälen för regeringens bedömning

Jämställdhet mellan kvinnor och män berör alla delar av samhället. I

Sverige har vi kommit långt när det gäller att skapa samma formella

villkor och förutsättningar för kvinnor och män. Däremot finns i

praktiken fortfarande stora ojämlikheter mellan män och kvinnor. För att

komma längre i arbetet för jämställdhet har olika former och strategier

prövats. Strategierna för regeringens konkreta jämställdhetsarbete har

upprättats i både ett kort och ett mer långsiktigt perspektiv.

Sedan mitten av 1980-talet har regeringen avsatt särskilda medel för

att pröva nya metoder och modeller i jämställdhetsarbetet. För att

motverka brister i jämställdhet och den obalans som råder i fördelning

av makt mellan kvinnor och män har insatserna främst riktats mot att

förbättra kvinnors villkor. Inom den högre utbildningen och forskningen

har en mängd åtgärder för att främja jämställdhet mellan kvinnor och

män vidtagits under 1990-talet. I propositionerna Jämställdhet mellan

kvinnor och män (prop. 1994/95:164, bet 1994/95:UbU18, rskr.

1994/95:405) och Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5, bet.

1996/97:UbU3, rskr 1996/97:99) presenterades och genomfördes en

rad åtgärder i enlighet med regeringens jämställdhetspolitik, för att öka

andelen kvinnor inom olika anställningar inom högskolan och synliggöra

både jämställdhet och genusperspektiv.

Kvinno-, mans- och genusforskningen har under de senaste åren

bidragit till att öka kunskapen om orsaker och mekanismer bakom den

segregering och de hierarkiska strukturer som fortfarande råder i

samhället. Jämställdhetsarbetet har inriktats på att förändra de strukturer

i samhället, både formella och informella, som bidrar till att upprätthålla

eller förstärka en negativ könsuppdelning och ojämn maktfördelning

mellan kvinnor och män.

Jämställdhet inom den högre utbildningen och forskningen är en fråga

om demokrati, rättvisa och kvalitet. Jämställdhet inom detta område

handlar om att förskjuta makten över verklighetsbeskrivningen och att

ifrågasätta rådande definitioner av kunskap. Kunskap är en nödvändig

förutsättning för samhällsförändring. Den bristande jämställdheten

mellan kvinnor och män måste synliggöras och myndigheter och andra

organisationer måste införliva jämställdhetsperspektivet i sin

verksamhet. Dessutom bör det fördelas resurser för särskilda

jämställdhetsåtgärder inom prioriterade områden för att motverka den

ojämna fördelningen av makt och resurser mellan kvinnor och män.

Metoder behöver utvecklas som på sikt säkerställer att

jämställdhetsfrågor införlivas i ordinarie verksamhet. Det är respektive

lärosätes och forskningsfinansiärs skyldighet att vidta de åtgärder som

behövs. Under 1990-talet införlivades begreppet mainstreaming i

jämställdhetsarbetet. Det innebär att jämställdhetsfrågor inte kan

behandlas enskilt eller vid sidan av den ordinarie verksamheten utan att

ett jämställdhetsperspektiv skall ingå som en självklar del i arbetet. Idag

används också begreppet, "double strategies" (dubbla strategier). Enligt

detta begrepp behövs både mainstreaming och särskilda satsningar för

att driva jämställdhetsarbetet framåt. Hand i hand med

jämställdhetsfrågor i högre utbildning och forskning går genusforskning

och genusperspektiv i forskning som bedrivs. Det är lätt att förväxla

jämställdhet och genus. Det är viktigt att skilja på ojämställdhet,

könsobalans och underrepresentation av kvinnor å ena sidan och den

vetenskapliga kunskapsproduktionen å den andra sidan. Genusforskning

finns i olika hög grad i olika discipliner. Genus är en översättning från

engelskans "gender" betecknande s.k. socialt kön. Begreppet bygger på

tolkningen att manligt och kvinnligt är socialt och kulturellt betingat och

därför möjligt att påverka. Regeringen har i denna proposition föreslagit

en forskarskola i genusvetenskap för att förbättra forskaråterväxten

inom genusforskningen. Se vidare avsnittet 8.3.

Åtgärder under 1990-talet

Regeringen har fördelat medel för att inrätta 32 professurer och 73

forskarassistentanställningar för underrepresenterat kön. Via

Högskoleverket har medel fördelats till ca 120 doktorandtjänster för att

öka antalet tjänster som innehas av kvinnor. För att stimulera fler

kvinnor till en fortsatt forskarkarriär och för att de skall kunna meritera

sig internationellt har via HSFR, MFR, NFR och TFR utdelats

sammanlagt 14 miljoner kronor för postdoktorala stipendier för

kvinnor. Vidare har råden fördelat 7,5 miljoner kronor för

gästprofessurer för kvinnliga forskare.

FRN, forskningsråden under Utbildningsdepartementet, SJFR, SFR

och Högskoleverket har sedan 1995 enligt sina instruktioner haft i

uppgift att främja jämställdhet mellan kvinnor och män inom sina

verksamhetsområden. Samtliga myndigheter skall främja jämställdhet

mellan kvinnor och män vid bedömning av ansökningar och i rådens

arbetsgrupper och prioriteringsskommitteer. Regeringen anser att dessa

arbetar långsiktigt och medvetet med jämställdhetsfrågor. Andelen

ansökningar från kvinnliga forskare ökar visserligen långsamt men

successivt och beviljandegraden följer i de flesta fall denna trend.

År 1996 utfärdade regeringen en förordning (1996:1579) om en

grupp för samverkan mellan vissa forskningsfinansierande myndigheter.

Genom samverkansgruppen skall myndigheterna i samråd främja och

samordna sin forskningsstödjande verksamhet när det gäller

tvärvetenskaplig forskning, ett ökat medvetande om genusperspektivet i

forskningen samt insatser för jämställdhet. Samverkansgruppen anordnar

bl.a. utbildning i jämställdhetsfrågor för forskningsråden avseende

arbetet med rådens forskningsstöd. Samverkansgruppens insatser riktar

sig till personal som arbetar direkt med forskare på fältet, granskning av

ansökningar och fördelning av medel, d.v.s. till handläggare i

beredningsgrupper, programgrupper o.dyl. Samverkansgruppen har varit

pådrivande i arbetet med att identifiera och synliggöra jämställdhets-

och genusfrågorna.

Vid anställning av lärare skall bl.a. beaktas sådana sakliga grunder som

stämmer överens med jämställdhetspolitiska mål. Dessutom har en

bestämmelse införts om att båda könen skall vara representerade bland

de sakkunniga om inte synnerliga skäl talar emot detta. Vidare har en

regel införts om krav på redovisning av hur fakultetsnämnderna eller

motsvarande organ har beaktat jämställdhetsaspekten vid bedömningen.

Även när det gäller det statistiska underlaget avseende könsaspekter har

regeringen förtydligat och kompletterat förordningen (1993:1153) om

redovisning av studier m.m. vid universitet och högskolor. Ansvaret för

en jämn könsfördelning på alla nivåer inom lärarkåren åvilar

universiteten och högskolorna. Vid val till fakultetsnämnden och

särskilda organ skall både kvinnor och män vara representerade i

valberedningen, och bland dem som föreslås till ledamöter skall minst

en tredjedel utgöras av kvinnor och minst en tredjedel av män, om det

inte finns synnerliga skäl.

Riksdagen har tidigare beslutat om principer för s.k. rekryteringsmål

för lärosäten i syfte att öka andelen kvinnor bland nyanställda forskare.

Sådana mål har för perioden 1997-1999 satts upp för samtliga

universitet samt Mitthögskolan. Lärosätena har ombetts att sätta upp mål

för rekrytering av kvinnliga forskare med sikte på att andelen kvinnor i

professorskåren år 2008 skall uppgå till 25 procent. För att nå dessa mål

måste lärosätena vidta åtgärder inom såväl grund- som forskarutbildning.

Högskoleverket har uppdragits att följa upp och utvärdera lärosätenas

arbete.

Regeringen inrättade år 1997 Nationella sekretariatet för

genusforskning med uppgift att överblicka genusforskningen inom

Sverige och sprida dess resultat inom och utanför universiteten.

Sekretariatet arbetar med att öka medvetandet om genusperspektivets

betydelse och analyserar dess status och utvecklingsmöjligheter inom

alla vetenskapsområden. Samma år inrättades ett nationellt

ansvarsbibliotek för kvinno-, mans-, och genusforskning i Göteborg.

Det finns särskilda forum för kvinnliga forskare och kvinnoforskning

vid nio lärosäten. Genussekretariatet, ansvarsbiblioteket och dessa

särskilda forum är viktiga för utvecklingen av både genus-, kvinno-, och

mansforskning men också för att sådan forskning skall kunna förgrena

sig i olika riktningar. Verksamheten vid dessa centra/fora har också visat

sig bidra till att rekrytera kvinnliga forskare och forskarstuderande. Den

forskning som bedrivs vid dessa centra/fora är en viktig tillgång och

denna bör tas tillvara av lärosätena.

För att främja genusforskning i ämnen där den idag saknar förankring

avsatte regeringen medel för 18 tjänster varav 6 professurer, med

inriktning på genusforskning i ämnena litteraturvetenskap, sociologi,

informationsteknologi, folkhälsovetenskap, fysikundervisningens

didaktik och människa-maskin.

Högskoleverket har fått i uppdrag att utveckla undervisningen om

genus och jämställdhet i jurist- och ekonomiutbildningarna. Samtliga

ämnesområden skall kunna innehålla genusperspektiv på

grundutbildningsnivå. På sikt kan en jämnare rekrytering av kvinnor och

män till samtliga utbildningar komma till stånd och bryta den

könssegregerade utbildnings- och arbetsmarknaden.

Utvärderingar

För att jämställdhetsarbetet skall kunna drivas framåt på ett effektivt

sätt krävs att reformer som syftar till att öka jämställdheten inom

forskningsområdet utvärderas, men också att reformer på

forskningsområdet som inte haft jämställdhet som mål utvärderas ur ett

jämställdhetsperspektiv. Regeringen har givit Högskoleverket i uppdrag

att utvärdera några av de reformer och särskilda satsningar som syftar

till att öka jämställdheten inom högre utbildning och forskning.

Högskoleverket har på regeringens uppdrag utvärderat särskilda

doktorandtjänster, postdoktorala stipendier och gästprofessurer för

kvinnor samt forskarassistenttjänster för underrepresenterat kön.

Högskoleverket konstaterar att åtgärderna troligen haft en positiv

betydelse för jämställdheten vid universiteten och högskolorna. Den

totala andelen kvinnor på olika nivåer har ökat, men satsningarna är inte

tillräckliga för att uppnå jämn könsfördelning inom rimlig tid. För att

motverka ett långsamt jämställdhetsarbete krävs att universitet och

högskolor arbetar mera aktivt för att uppnå en jämnare könsfördelning.

Högskoleverket föreslår i sin rapport fortsatt satsning på särskilda

tjänster för underrepresenterat kön.

Högskoleverket har i en annan rapport lämnat en redovisning för hur

universitet och högskolor uppfyllt sina rekryteringsmål för perioden

1997-1999 samt föreslagit nya mål för perioden 2001 2004. En

vägledande princip för rekryteringsmålen för perioden 2001 2004 är att

målen höjs för att fungera som en sporre i jämställdhetsarbetet.

Regeringen redovisar i budgetpropositionen för år 2001 de nya

rekryteringsmålen för lärosätena.

Mot bakgrund av bl.a. den ojämna könsfördelningen bland

högskolornas lärare och forskare har Statistiska Centralbyrån (SCB)

initierat ett projekt kring främst kvinnors men även mäns arbetsmiljö vid

universitet och högskolor. Syftet är att skildra eventuella skillnader med

avseende på synlig såväl som dold maktfördelning och inflytande mellan

kön och tjänstekategorier. SCB kommer under hösten 2000, med stöd

från Utbildningsdepartementet, Rådet för arbetslivsforskning,

Arbetslivsinstitutet och Sveriges universitetslärarförbund, att utföra en

pilotstudie som omfattar samtliga lärare och forskare vid två svenska

lärosäten. Ambitionen är att i ett senare skede genomföra en

huvudstudie för samtliga universitet och högskolor. En sådan

totalundersökning skulle möjliggöra jämförelser mellan

tjänstekategorier och kön såväl inom som mellan lärosäten samt med

arbetsmarknaden i övrigt. Regeringen välkomnar SCB:s initiativ och ser

det som mycket viktigt att få ta del av samlade uppgifter i ärendet som

kan användas i det fortsatta arbetet med att skapa en jämställd

arbetsmiljö vid landets lärosäten.

Satsningar inför 2000-talet

Syftet med en jämnare könsbalans inom forskningen är inte bara att

åstadkomma mer rättvisa möjligheter för underrepresenterat kön utan

även att påverka forskningens inriktning och forskningsmiljöerna vid

lärosätena. Det är regeringens övertygelse att forskningen kommer att

berikas av en större andel kvinnor, särskilt inom traditionellt manliga

forskningsområden.

Forskningsfinansiärerna har en central roll i arbetet med att främja

jämställdheten inom forskningen. Det gäller bl.a. att sörja för att ett

tillräckligt antal kvinnor är ledamöter i styrelserna för dessa

myndigheter och dess prioriteringskommittéer. Det gäller också att

uppmärksamma att kvinnor har samma chans som män att få bidrag från

forskningsfinansierande myndigheter för projekt av likartad kvalitet.

Den nya myndighetsorganisationen för forskningsfinansiering har

uppmanats att verka för jämställdhet och för att genusperspektivet

beaktas. Det nya Vetenskapsrådet bör verka för jämställdhet mellan

kvinnor och män inom sitt verksamhetsområde. I enlighet med

bestämmelser i förordningen (2000:654) om elektorsförsamling vid

forskningsråd skall en jämn könsfördelning eftersträvas vid tillsättning

av ledamöter i styrelsen.

EG-domstolen har nyligen prövat i vad mån svenska regler om positiv

särbehandling vid anställningar inom högskoleväsendet är förenliga med

gemenskapsrätten. Målet gällde bl.a. förordningen (1995:936) om vissa

anställningar som professor och forskarassistent i jämställdhetssyfte

och (numera) 4 kap. 16 § högskoleförordningen (1993:100).

Domstolen kom fram till att gemenskapsrätten hindrar en nationell

lagstiftning som innebär att en sökande till en statlig tjänst av

underrepresenterat kön med tillräckliga kvalifikationer skall utses

framför en sökande av motsatt kön som annars skulle ha utsetts, om det

behövs för att en sökande av det underrepresenterade könet skall utses

och under förutsättning att skillnaden mellan sökandenas kvalifikationer

inte är så stor att tillämpningen strider mot kravet på saklighet. Detta

gäller även om den nationella lagstiftningen är begränsad till att gälla

tillsättning av ett på förhand bestämt, begränsat antal tjänster eller

tjänster som har inrättats som ett led i en enskild högskolas särskilt

beslutade program enligt vilket positiv särbehandling får tillämpas.

Däremot hindrar inte gemenskapsrätten en regel som grundas på

nationell förvaltningspraxis och som innebär att en sökande som tillhör

det underrepresenterade könet får ges företräde framför en medsökande

av motsatt kön, förutsatt att de sökande i merithänseende kan anses

jämbördiga eller i det närmaste jämbördiga. Som förutsättning gäller

dock att det skall göras en objektiv bedömning av ansökningarna med

beaktande av samtliga sökandes personliga förhållanden.

De svenska reglerna prövades bl.a. mot direktivet om likabehandling

av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning

och befordran samt arbetsvillkor (76/207/EG). Som skäl för sin

bedömning i den delen anförde EG-domstolen sammanfattningsvis

följande. Det konstaterades att den svenska lagstiftningen i aktuellt

avseende gör det möjligt att ge företräde åt en sökande av

underrepresenterat kön, vars kvalifikationer för tjänsten visserligen är

tillräckliga, men inte likvärdiga med de kvalifikationer som andra

sökande av motsatt kön har. Vid bedömningen i urvalsförfarandet är det

berättigat att vissa positiva och negativa kriterier beaktas som i och för

sig är könsneutrala till sin utformning. Därför kan det beslutas att

tjänsteår, ålder och dagen för senaste befordran endast beaktas om de

har betydelse för den sökandes lämplighet, kvalifikationer och

yrkeserfarenheter. På samma sätt kan det fastslås att t.ex.

familjesituationen eller partnerns inkomst saknar betydelse.

Tillämpningen av dessa kriterier skall ske på ett öppet sätt och det skall

göras en objektiv bedömning av ansökningarna med beaktande av

samtliga sökandes personliga förhållanden. Av svensk tillämplig

lagstiftning framgår inte att bedömningen av de sökandes kvalifikationer

har gjorts utifrån klara och tillförlitliga kriterier som kan förebygga

eller kompensera nackdelar i yrkeskarriären för personer av det

underrepresenterade könet. Tvärtom innebär de svenska reglerna att en

sökande till en statlig tjänst av underrepresenterat kön och med

tillräckliga kvalifikationer för tjänsten skall utses framför en sökande av

motsatt kön som annars skulle ha utsetts, om det behövs för att en

sökande av det underrepresenterade könet skall utses. Lagstiftningen ger

således automatiskt företräde åt sökande av underrepresenterat kön om

dessa har tillräckliga kvalifikationer.

Det krävs dock enligt den svenska regeln att skillnaden mellan de

kvalifikationer som sökande av respektive kön har inte får vara så stor att

tillämpningen skulle stå i strid med kravet på saklighet vid tillsättningen.

Domstolen anser att det inte går att exakt fastställa innebörden av detta

villkor, vilket medför att valet av en sökande bland dem med tillräckliga

kvalifikationer i sista hand grundas enbart på att sökanden tillhör

underrepresenterat kön, även om denna har lägre kvalifikationer än en

annan sökande av motsatt kön. Någon objektiv bedömning av

ansökningarna med beaktande av samtliga sökandes personliga

förhållanden görs inte. Slutsatsen blir att de svenska reglerna strider mot

direktiven.

I fördraget sägs att i syfte att i praktiken säkerställa full jämställdhet i

arbetslivet mellan kvinnor och män får principen om likabehandling inte

hindra en medlemsstat från att behålla eller besluta om åtgärder som rör

särskilda förmåner för att göra det lättare för det underrepresenterade

könet att bedriva yrkesverksamhet eller för att förebygga eller

kompensera nackdelar i yrkeskarriären (artikel 141.4) . Domstolen

menar att inte heller av denna fördragsbestämmelse kan anses följa att

den svenska urvalsmetoden är tillåten, eftersom den under alla

omständigheter inte står i proportion till det mål som eftersträvas.

En utgångspunkt för jämställdhetsarbetet är bestämmelserna i

jämställdhetslagen (1991:433) där bl.a. bestämmelser om positiv

särbehandling ingår. Regeringen anser att det är angeläget att lärosätena

vidtar de åtgärder som behövs för att se till att dessa bestämmelser

efterlevs vid anställningar. Varje lärosäte som anordnar

forskarutbildningar bör hålla utbildning för forskarhandledare. I dessa

bör jämställdhet och genusperspektiv ingå i syfte att ge handledaren en

förmåga att lägga ett genusperspektiv på sin handledning.

Av de ny resurser riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001-2003 bör 12 miljoner kronor

fördelas till en forskarskola inom genusforskning. Av de nya resurserna

föreslås iI budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner kronor

fördelas till denna forskarskola (jfr avsnitt 8.3.1). En

planeringsförutsättning för forskarskolan är att ytterligare 5 miljoner

kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 2 miljoner kronor för år

2003. Utöver denna satsning bör Vetenskapsrådet inom ramen för sin

budget fördela minst 10 miljoner kronor för genusforskning.

6.4.2 Forskningsetik

Regeringens förslag: Det skall föras in en ny paragraf i högskolelagen

som innebär att vetenskapens trovärdighet och god forskningssed skall

värnas i universitetens och högskolornas verksamhet.

Regeringens bedömning: Regeringen avser att vidare utreda frågan om

det bör föras in en generell författningsreglering för forskningsetisk

granskning som omfattar alla finansiärer och forskningsutförare.

Bakgrund: Vetenskapens och teknikens stora betydelse för samhället

och dess utveckling medför att forskningsetiska frågor är av stort

allmänt intresse. Forskningsverksamhet aktualiserar en rad frågor av

etisk karaktär. Det kan vara metoderna som är etiskt problematiska,

därför att de innebär experiment på människor eller djur eller bygger på

att känsliga uppgifter om enskilda personer ställs samman. Den tidigare

debatten och granskningen har framför allt berört dessa frågor.

Forskningsetiska överväganden omfattar emellertid även t.ex. frågor om

objektivitet och sakkunskap vid utvärdering av forskning och bedömning

av samhällsproblem.

Forskningsetiska frågor hade tidigare behandlats av Forskningsetiska

utredningen (SOU 1989:74 och 75) och därefter av riksdagen (prop.

1989/90:90, bet. 1989/90:UbU25, rskr. 328). Riksdagen ansåg att

forskarna själva måste ta ansvaret för den etiska kvaliteten likaväl som

för den vetenskapliga. Etisk prövning av forskningsprojekt är således en

naturlig del av verksamheten. Riksdagen framhöll bl.a. vikten av

utbildning i forskningsetiska frågor på alla stadier, men särskilt inom

forskarutbildningen.

Regeringen gjorde i propositionen Forskning och samhälle (prop.

1996/97:5) bedömningen att forskningsetiska problem och forskarnas

ansvar i dessa frågor borde ägnas förnyad uppmärksamhet. Med tanke på

den snabba utvecklingen inom vetenskapen och strävan efter en närmare

samverkan mellan forskning och samhälle behövdes en översyn av vad

forskarsamhället och andra gjorde för att hantera de etiska frågorna. En

ny och breddad analys av de forskningsetiska frågorna borde göras.

Regeringen tillsatte en utredning för en allsidig belysning av

forskningsetiska frågor eftersom dessa frågor är av stor betydelse för

forskning och samhälle. Kommittén skulle enligt direktiven analysera

vilka etiska frågor som uppstår i forskningsprocessen och med denna

utgångspunkt granska utbildningen i forskningsetik och även överväga

andra åtgärder som kan öka medvetenheten om etiska frågor i

forskningen. Kommittén skulle också analysera problematiken kring

forskningsfusk och vetenskaplig oredlighet. Vidare skulle kommittén se

över det nuvarande systemet för forskningsetisk granskning och föreslå

utformning av forskningsetisk granskning av sådana projekt som

innefattar användning av personnummer. Utvecklingen i andra länder

skulle belysas och konsekvenser för Sverige av internationella

konventioner skulle beaktas.

Kommittén om forskningsetik fick således ett brett uppdrag.

Kommittén har arbetat med en rad skilda frågor som forskningsfusk och

annan oredlighet i forskning, bedömning av forskningsprojekt ur etisk

synvinkel, jävsförhållanden i den vetenskapliga granskningen av

forskningsprojekt, intressekonflikter i forskningen, utbildning och

forskning i forskningsetik, öppenhet och insyn i forskningsprocessen,

redovisning och tillsyn m.m. Betänkandet rymmer också såväl

övergripande som mycket detaljerade förslag i administrativa frågor.

Under sitt arbete har kommittén initierat diskussion och debatt bl.a.

genom att ordna seminarier och genom att i egen regi remittera en

delrapport för synpunkter till ett stort antal berörda organ. De yttranden

som inkommit till regeringskansliet under remissförfarandet av

slutbetänkandet uttrycker överlag stor uppskattning av kommitténs

arbete med analys av de forskningsetiska frågorna. Flera instanser

nämner i sitt yttrande att de initierat åtgärder på området. Samtidigt

menar många att betänkandet har en slagsida åt det medicinska området

och att det juridiska underlaget lämnar en del i övrigt att önska.

I det följande behandlas de två huvudförslagen i kommitténs

betänkande, nämligen förslagen om hanteringen av forskningsfusk samt

verksamheten med forskningsetisk bedömning av forskningsprojekt.

Vetenskaplig oredlighet och forskningsfusk

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår en definition av begreppet

"oredlighet i forskning". Härmed bör enligt kommittén avses att en

forskare avsiktligt och på ett vilseledande sätt gör avsteg från de

vetenskapliga kraven eller medvetet bryter mot allmänt accepterade

etiska normer. Oredlighet i forskning inbegriper enligt kommittén

fabricering och förfalskning av data eller källmaterial, plagiering samt

andra handlingar i avsikt att vilseleda omgivningen beträffande de

vetenskapliga kraven eller medvetna brott mot allmänt accepterade

etiska normer i samband med ansökan om forskningsanslag, vid

forskningens genomförande eller vid rapportering av forskningsresultat.

Som allmän strategi för att komma till rätta med oredlighet i

forskning föreslår kommittén att lärosätenas ledningsansvar bör betonas

genom att det införs en bestämmelse i högskolelagen (1992:1434) om

att det åligger varje lärosäte att värna om vetenskapens trovärdighet och

god forskningssed. Det bör åligga varje lärosäte eller annan myndighet

som bedriver forskning att besluta om riktlinjer för utredning av

anmälan om oredlighet i forskning. Privata forskningsinrättningar

rekommenderas besluta om motsvarande riktlinjer. Kommittén föreslår

inrättande av en Forskningens centrala förtroendenämnd. I de fall av

oredlighet i forskning där ärendet inte blir föremål för disciplinansvar

eller åtalsanmälan, men där misstanken om oredlighet inte kan avföras,

bör denna nämnd göra en fördjupad utredning. Nämnden föreslås således

att på uppdrag av myndigheter och privata forskningsinrättningar pröva

om forskare varit oredliga i sin forskning och besluta om

rekommenderad disciplinpåföljd och om åtalsanmälan.

Kommittén föreslår att det bör åligga varje fakultet/lärosäte att

upprätta en plan för utbildning i forskningsetik, att utbildningens

utformning skall bestämmas av fakulteterna/lärosätena själva, att

utbildningen skall vara anpassad till ämnena och att kurserna bör vara

obligatoriska. Fakulteterna/lärosätena bör upprätta program för

utbildning av handledare i forskningsetiska frågor. Kommittén föreslår

också att det i högskoleförordningen (1993:100) görs ett tillägg där

utbildning i forskningsetik anges som ett obligatoriskt inslag i all

forskarutbildning.

Det ingick också i kommitténs uppdrag att studera den s.k. peer

review processen som innebär att forskare bedömer kvaliteten i andra

forskares arbete vid t.ex. ansökan om projektbidrag, tillsättning av

tjänster eller vid publicering av vetenskapliga artiklar. Enligt kommittén

är peer review den bästa tillgängliga metoden vid bedömning av

forskning, men man för fram vissa rekommendationer och riktlinjer för

att stärka opartiskhet i bedömningen och förbättra insynen i

granskningsprocessen. Dessa riktar sig huvudsakligen till

forskningsråden och stiftelser och inbegriper bl. a. åtgärder för en höjd

medvetenhet om jävsregler, en jämnare könsfördelning samt

regelbundna utvärderingar av granskningsprocessen.

Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att kommittén

föreslagit en alltför vid definition av oredlighet i forskning.

Definitionen bör enligt dessa avgränsas till att omfatta sådant som är

specifikt för forskningsverksamhet. Den skulle på så sätt också närma

sig definitioner som tillämpas internationellt. De flesta

remissinstanserna anser att förebyggande arbete är viktigt och tillstyrker

att lärosätenas ledningsansvar betonas bl.a. genom det föreslagna

tillägget i högskolelagen. Många anser att även forskningsmyndigheter

och privata forskningsinrättningar som inte omfattas av högskolelag och

högskoleförordning bör åläggas att fastställa riktlinjer för hantering av

oredlighet i forskning. Förslaget om en central förtroendenämnd möter

blandade reaktioner. Å ena sidan är det viktigt att eftersträva enhetlighet

i bedömning och minskad risk för jäv men å andra sidan är

forskningsfusk sällsynt och den föreslagna nämndens roll i redan

existerande regelsystem anses oklar. Flera instanser betonar behovet av

att skydda såväl anmälare som anmäld.

De flesta remissinstanserna är positiva till ett ökat inslag av

forskningsetik i forskarutbildningen och till att frågor om

forskningsetik också ingår i handledarutbildningen. Många instanser är

emellertid emot en reglering av forskarutbildningens innehåll i

högskoleförordningen eller avstyrker förslaget om ett obligatorium.

Man framhåller också att kurser i forskningsetik måste vara anpassade

till ämnet/vetenskapsområdet. En rad instanser anser att forskningsetik

måste förekomma redan i grundutbildningen, inte minst inom

vårdområdet. Några instanser framhåller betydelsen av handledare och

andra seniora forskare som "forskningsetiska förebilder".

När det gäller peer review processen instämmer remissinstanserna i

stort i kommitténs bedömning och menar att man i hög grad redan

tillämpar de principer som kommittén föreslår.

En sammanställning av remissynpunkterna finns tillgänglig vid

Utbildningsdepartementet.

Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening är den

definition av oredlighet i forskning som kommittén föreslagit inte

användbar. En definition bör tydligare skilja på vad som är allmänt

olämpligt beteende enligt vetenskapliga normer och vilka handlingar

som är att hänföra till tjänsteförseelse eller rentav kan föranleda

misstanke om brott. En användbar definition av oredlighet i forskning

eller forskningsfusk bör ha en tydlig koppling till vilka eventuella

åtgärder som kan komma att bli aktuella om en överträdelse görs.

Forskarsamhället måste självt hantera det som enbart kan betraktas som

olämpligt beteende medan det för tjänsteförseelse och brottsliga

handlingar finns regelsystem enligt följande.

Lagen (1994:260) om offentlig anställning innehåller särskilda

föreskrifter om arbetstagare hos bl.a. myndigheterna under regeringen.

En arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina

skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för

tjänsteförseelse. Disciplinpåföljder är varning och löneavdrag. Avsteg

från bestämmelserna om disciplinpåföljd får dock göras genom

kollektivavtal. Den som är misstänkt för att i sin anställning ha begått

brott skall anmälas till åtal, om misstanken avser tjänstefel, grovt

tjänstefel, mutbrott och brott mot tystnadsplikt. Åtalsanmälan skall

också ske om misstanken avser annat brott, om det kan antas föranleda

någon annan påföljd än böter. Mål om tillämpligheten av lagen om

offentlig anställning skall handläggas på så sätt att talan väcks i

Arbetsdomstolen eller vid tingsrätt enligt närmare bestämmelser i lagen

(1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Beträffande arbetstagare som är anställda av lärosätet, dvs. lärare och

anställda doktorander gäller enligt högskoleförordningen (1993:100)

följande. Styrelsen för lärosätet skall besluta om bl.a. disciplinansvar,

åtalsanmälan och om avstängning. Styrelsen får välja att inrätta en

personalansvarsnämnd som prövar dessa frågor. Om en sådan nämnd

inrättas skall nämnden avgöra dessa frågor. Om styrelsen för lärosätet

eller en personalansvarsnämnd meddelar en disciplinpåföljd finns även

här möjlighet att söka ändring i beslutet genom att väcka talan mot

lärosätet enligt lagen om rättegång i arbetstvister. Av 7 § lagen

(1982:80) om anställningsskydd framgår att uppsägning från

arbetsgivaren skall vara sakligt grundad.

För studenter och doktorander som är antagna till och bedriver

forskarutbildning finns bestämmelser om disciplinära åtgärder (varning

och avstängning). Ärenden om disciplinära åtgärder handläggs av en

disciplinnämnd, som skall finnas vid varje lärosäte. Ett beslut av

disciplinnämnden om avstängning kan överklagas hos länsrätt, men ett

beslut om varning får inte överklagas.

 I högskolelagen finns krav på att verksamheten skall avpassas så att en

hög kvalitet nås. Att motverka slarv eller medvetet fusk liksom allmänt

oacceptabelt beteende individer emellan på arbetsplatsen borde kunna

inbegripas i denna allmänna strävan efter en hög kvalitet i verksamheten.

Som beskrivits finns det redan regler om hur arbetsgivare skall hantera

situationer när en anställd kan misstänkas ha gjort sig skyldig till brott

som skall anmälas till åtal eller gjort sig skyldig till tjänsteförseelse.

Det saknas därför skäl att skapa en ny, särskild ordning med ett centralt

organ för att utreda forskningsfusk. Såvitt man kan bedöma är upptäckta

fall av forskningsfusk sällsynta. Samtidigt är det p.g.a. den moderna

forskningens höga grad av specialisering svårt att upptäcka

forskningsfusk och att utreda hur det har gått till. I första hand bör enligt

regeringens uppfattning förebyggande åtgärder som utbildning och

medvetandegörande prioriteras. Det är också viktigt att framhålla hur

angeläget ett noggrant granskningsarbete är t.ex. i samband med

anställningar och granskning av avhandlingar samt i samband med

forskningsfinansiärers behandling av ansökningar och redovisningar av

genomförda projekt. För att betona lärosätenas ansvar för förebyggande

åtgärder föreslår regeringen ny paragraf i högskolelagen enligt vilket

vetenskapens trovärdighet och god forskningssed skall värnas.

Myndighet eller lärosäte som utreder om en anställd skall anmälas till

åtal eller om disciplinpåföljd skall beslutas bör kunna anlita extern

expertis som stöd i utredningen. Det finns idag en expertgrupp knuten

till MFR som kan stödja lärosätena på detta sätt inom det medicinska

fältet. Denna modell bör i den nya myndighetsorganisationen för

forskningsfinansiering utvidgas. Vetenskapsrådet bör kunna

tillhandahålla nationell expertis inom alla vetenskapsområden som vid

behov kan anlitas av lärosätena.

Som ovan redogjorts för finns bestämmelser om åtalsanmälan från

arbetsgivarens sida. När åtgärd vidtagits för att åtal skall väckas får inte

arbetsgivaren inleda eller fortsätta ett disciplinärt förfarande med

anledning av det som föranlett åtgärden. Även om ingen misstanke finns

om att brott enligt brottsbalken begåtts kan vissa handlingar företagna av

en offentligt anställd forskare föranleda åtgärder från arbetsgivarens

sida i form av disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Ytterst blir det

Arbetsdomstolen som tar ställning till om en forskare anses ha gjort sig

skyldig till fusk som påverkar anställningen. Utredningen har föreslagit

att lärosätena bör utfärda riktlinjer för utredning av misstanke om

forskningsfusk. Ytterst är det rektor såsom myndighetschef som är

ansvarig för att sådana utredningar kommer till stånd samt för formerna

för dessa utredningar. Regeringen har erfarit att sådana riktlinjer har

tagits fram inom Universitets- och högskoleförbundet (SUHF) och

tillämpas av lärosätena. Enligt regeringens bedömning fordras inte

någon ytterligare reglering för närvarande. Hanteringen av frågor om

oredlighet i forskningen bör emellertid följas upp och regeringen avser

att återkomma till frågan.

Utbildning och medvetandegörande om forskningsetiska frågor är

viktiga element i det förebyggande arbetet mot oredlighet i forskning.

Statsmakterna bör emellertid inte som kommittén föreslår detaljreglera

forskarutbildningens innehåll. Det är emellertid naturligt att

doktoranden, tillsammans med sin handledare, diskuterar

forskningsetiska frågor. Regeringen överväger att föreskriva i

högskoleförordningen om handledarutbildning på sätt som beskrivs i

avsnitt 8.5.2 i denna proposition. Det är angeläget att

handledarutbildningen även innefattar forskningsetiska frågeställningar.

Granskningen av forskning genom peer-review är ett bärande element

i forskningens kvalitetskontroll. Denna process är därmed också viktig i

det förebyggande arbetet mot oredlighet i forskning. Enligt regeringens

mening bedrivs ett medvetet och aktivt arbete med utveckling av peer-

review processen särskilt hos forskningsråden. Regeringen följer detta

utvecklingsarbete noga bl.a. vid uppföljningen av myndigheternas

årsredovisningar.

Etisk prövning av forskning

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att det i

högskoleförordningen skall införas en bestämmelse om att

forskningsprojekt som innefattar försök med människa eller mänsklig

vävnad skall prövas i en forskningsetisk kommitté i enlighet med av

varje högskola fastställd arbets- och beslutsordning. Prövningen skall ha

sin utgångspunkt i de etikregler och internationella deklarationer som

antagits avseende forskning inom olika vetenskapsområden. De

forskningsetiska kommittéernas beslut skall vara rådgivande, vilket bl.a.

innebär en markering att forskaren själv är den som är ytterst moraliskt

ansvarig genom hela forskningsprocessen. En lokal kommitté skall

kunna vända sig till en annan forskningsetisk kommitté eller annan

instans. I de fall en etikansökan avslås bör forskaren ha rätt till

ytterligare en prövning ifrån en annan kommitté. Separata kommittéer

bör inrättas för skilda vetenskapsområden. De forskningsetiska

kommittéerna bör bestå av representanter för såväl forskningen som det

allmänna.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser är positiva till etisk

prövning av forskning som berör människor. Många instanser har dock

invändningar mot utredningens förslag till utformning av den etiska

prövningen. Etisk prövning bör inte enbart göras av forskning vid

universitet och högskolor, utan krav på forskningsetisk prövning bör

skrivas in även i andra relevanta myndigheters instruktioner. Många

remissinstanser anser emellertid att det behövs en generell

författningsreglering (ramlag) av de forskningsetiska kommittéerna,

liksom av förfarandet vid dessa organ. Det föreslagna tillägget till

högskoleförordningen beträffande försök med människa eller mänsklig

vävnad anses oklart formulerat. Många remissinstanser anser att

formuleringen är allt för generell. Att pröva alla försök som inbegriper

mänsklig vävnad är orealistiskt och förordningen skulle förlora sin

verkan. Vissa remissinstanser, flera av dem utan anknytning till

medicinsk forskning, anser att formuleringen är för snäv och inte

inbegriper all etiskt problematisk forskning. Systemet med ytterligare

en prövning i en annan kommitté anses vara alltför oklart reglerat. Flera

instanser påpekar att samma regler och samma bedömningsgrunder bör

gälla i samtliga kommittéer för att undvika jäv och skilda bedömningar

vid olika lärosäten. Många remissinstanser föredrar ett system med

överprövning hos en överordnad nämnd. En sådan överprövningsinstans

bör också kunna göra policyuttalanden och formulera riktlinjer och

regler. I frågan om etikkommittéernas sammansättning är

remissopinionen splittrad.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens mening är

det viktigt att det finns tydliga kriterier för vilka forskningsprojekt som

skall genomgå forskningsetisk prövning. Endast särskilt

integritetskänslig forskning bör granskas. Kommitténs förslag till

avgränsning som den uttrycks i ett föreslaget tillägg i

högskoleförordningen är därför alltför vid.

Under slutet av 1960-talet inrättades successivt

forskningsetikkommittéer vid samtliga medicinska fakulteter i Sverige.

Detta skedde delvis som ett svar på den s.k. Helsingforsdeklarationen

från 1964 och därför att National Institute of Health i USA år 1966

beslöt att alla humanforskningsprojekt som skulle stödjas ekonomiskt

därifrån måste genomgå etisk granskning. Numera finns således i var

och en av landets sjukvårdsregioner en regional

forskningsetikkommitté. Dessa regionala etikkommittéer är knutna till

de medicinska fakulteterna. I Stockholmsregionen finns även lokala

etikkommittéer, vilka sorterar under Karolinska Institutets regionala

etikkommitté. Medicinska forskningsrådets (MFR) nämnd för

forskningsetik är policyorgan i forskningsetiska frågor och samordnar

arbetet i de olika forskningsetikkommittéerna.

HSFR och SFR har båda etikkommittéer som granskar

projektansökningar som är ställda till respektive råd och i vissa fall

också sådana som remitteras från andra forskningsfinansiärer. Liksom

MFR:s etiknämnd har dessa etikkommittéer även policyskapande

uppgifter.

Statens medicinsk-etiska råd tillsattes år 1985 som ett rådgivande

organ till regeringen. En av rådets främsta uppgifter är att följa

utvecklingen inom sådan forskning och behandling som kan anses vara

känslig för den mänskliga integriteten eller påverka respekten för

människovärdet. Rådet tar dock inte ställning till enskilda

forskningsprojekt.

Gentekniknämnden inrättades år 1994 och har till uppgift att följa den

nationella och internationella utvecklingen på genteknikområdet, bevaka

etiska frågor och genom rådgivande verksamhet främja en etiskt

försvarbar och säker användning av gentekniken så att människors och

djurs hälsa samt miljön skyddas. Nämndens roll utreds för närvarande av

Bioteknikkommittén (Dir. 1997:120).

I den forskningsetiska utredningens betänkande Forskningsetisk

prövning (SOU 1989:74) föreslogs viss reglering av formerna för

forskningsetisk granskning och för utbildning i forskningsetik.

Riksdagen beslutade emellertid, i enlighet med förslagen i 1990 års

forskningspolitiska proposition (prop. 1989/90:90, bet.

1989/90:UbU25, rskr 328), att inte ytterligare reglera verksamheten.

Medicinsk forskning bedrivs ofta med hjälp av försökspersoner. De

kunskapsvinster forskningen kan leda till måste vägas mot de risker

försökspersoner kan utsättas för. Försökspersoner måste få en

rättvisande information om vad medverkan i ett forskningsprojekt

innebär. Det nuvarande systemet för forskningsetisk granskning är i

första hand avsett att hantera dessa frågor. Därutöver tillkommer den

granskning som sker i SFR:s och HSFR:s etiska kommittéer,

huvudsakligen av ansökningar ställda till respektive råd, avseende

integritetskänsliga projekt.

Enligt regeringens mening har ingenting framkommit som tyder på att

det nuvarande systemet inom det medicinska fältet inte fungerar väl.

Däremot har nya behov av forskningsetisk prövning uppstått dels genom

ny lagstiftning och dels genom vetenskapens utveckling.

Personuppgiftslagen (1998:204), lagen om hälsodataregister

(1998:543) och lagen om vårdregister (1998:544) innehåller regler om

att om viss behandling godkänts av en forskningsetisk kommitté, får

känsliga personuppgifter behandlas för forskningsändamål om

behandlingen är nödvändig enligt vissa närmare bestämmelser och om

samhällsintresset av det forskningsprogram där behandlingen ingår klart

väger över den risk för otillbörligt intrång i enskildas personliga

integritet som behandlingen kan innebära. I dessa lagar avses med

forskningsetisk kommitté ett särskilt organ för prövning av

forskningsetiska frågor som har företrädare för både det allmänna och

forskningen och som är knutet till ett universitet eller en högskola eller

till någon annan instans som i mera betydande omfattning finansierar

forskning. Regeringen har erfarit att Socialstyrelsen,

Folkhälsoinstitutet, Riksförsäkringsverket, Statens Institutionsstyrelse

och Svenska Kommunförbundet har enats om att inrätta en gemensam

forskningsetisk kommitté knuten till Socialstyrelsen.

Personuppgiftslagen har därvid tolkats så att Socialstyrelsen får anses

likställd med en "instans som i mera betydande omfattning finansierar

forskning". Kommittén skall vara tillgänglig för samtliga nämnda

myndigheter samt för Svenska Kommunförbundet. Kostnaderna för den

etiska kommittén delas av samtliga berörda.

Socialstyrelsen har på regeringens uppdrag gjort en översyn av frågor

som rör de s.k. biobankerna i hälso- och sjukvården. Utgångspunkten för

översynen är att viktig kunskap som kan hämtas från dessa biobanker

skall kunna vara tillgänglig för forskning, vård och behandling, samtidigt

som användningen inte får skada den enskilde, de genetiska släktingarna

eller deras integritet. Intresset för att få tillgång till materialet har ökat

kraftigt under senare år, bl.a. på grund av den snabba utvecklingen inom

genteknik och biomedicinsk forskning. Socialstyrelsen har i enlighet

med uppdraget lagt fram ett förslag till en särskild lag om biobanker (S

2000/3332/HS). Den föreslagna regleringen förutsätter bl.a. att

forskningsetikkommittéer prövar inrättande av en biobank för

forskningsändamål eller när en befintlig biobank skall ställa prover till

förfogande för ett nytt forskningsprojekt eller för klinisk prövning.

Under år 1999 har MFR:s etiska nämnd utfärdat forskningsetiska

riktlinjer för användningen av det humanbiologiska materialet i

biobanker för forskning.

Enligt regeringens bedömning finns mot denna bakgrund skäl som

talar för en generell författningsreglering av forskningsetisk prövning.

Kommitténs betänkande ger emellertid otillräckligt underlag för en

sådan åtgärd och regeringen avser därför att vidare utreda denna fråga

inte minst mot bakgrund av Europakonventionen om mänskliga

rättigheter och biomedicin. En sådan ramlag borde lämpligen bl.a.

reglera huvudmannaskapet för kommittéerna och deras sammansättning,

vilken forskning som måste etikgranskas, riktlinjer för etikbedömningen

samt former för överprövning av kommittéernas beslut.

6.4.3 Forskningsinformation

Regeringens bedömning: Vetenskapsrådet och Forskningsforum bör

ges ett särskilt ansvar för att sprida forskningsinformation.

Skälen för regeringens bedömning: Vetenskapens utveckling sker i

en allt snabbare takt och forskningens möjligheter att bidra till framsteg

i samhället blir därmed allt större. Den omvälvande utveckling som har

skett och som sker inom informationstekniken och som nu även präglar

biotekniken kan komma att förändra samhället och människors villkor på

ett sällan tidigare skådat sätt.

Samtidigt innebär denna utveckling stora utmaningar. Forskningen gör

ständigt nya landvinningar och människor hyser stora förhoppningar till

forskningens möjligheter att lösa många svåra problem. Den nya tidens

kunskap väcker dock många frågeställningar. Utvecklingen, framför allt

inom biotekniken och genomforskningen, innebär också att samhället

och dess medborgare måste ta ställning till allt svårare etiska frågor.

Mot denna bakgrund är det nödvändigt med en omfattande, aktiv och

förtroendefull dialog mellan forskarna och det övriga samhället så att

motiven för forskningen öppet diskuteras. Det räcker inte med att

forskarna informerar varandra utan forskningsresultaten måste också bli

kända bland allmänheten. Särskilda avnämare, t.ex. näringslivet, behöver

också kunna uttrycka sina forskningsbehov och få möjlighet att påverka

forskningens inriktningar där det är relevant. Samverkan mellan

högskolan, näringslivet och skilda samhällssektorer behandlas närmare i

avsnittet 8.7.

När det gäller relationen mellan forskningen och allmänheten har

forskningsinformation olika syften. Information om forskning bidrar till

att höja den allmänna kunskapsnivån i samhället, vilket ökar enskilda

individers möjligheter att delta i den demokratiska processen. Det är

genom att få ta del av kunskap som människor kan påverka sin situation.

Att bedriva forskning är en verksamhet som kräver detaljerade kunskaper

om aktuella frågeställningar, metoder och tidigare resultat. Det är

angeläget att allmänheten får inblick i hur vetenskapliga prioriteringar

görs, vilka etiska överväganden som sker och hur vetenskapliga projekt

genomförs. Information om ett visst forskningsområde,

forskningsprojekt eller forskningsprocess gör det möjligt för

människor att bilda sig en uppfattning om och därmed ha möjlighet att ha

synpunkter på forskningens inriktning, vilket är en självklarhet i ett

demokratiskt samhälle. Det är ett naturligt krav att medborgarna får veta

hur statliga forskningsmedel används och vilka resultat det leder till.

Hela samhället är mottagare av den kunskap som tas fram genom

forskningen. Information om forskningsresultat har även betydelse för

samhällsutvecklingen i sin helhet, bl.a. genom att forskningsresultat i

ökande omfattning ligger till grund för politiska beslut. Att denna

kunskap sprids till allmänheten är också en demokratifråga.

Forskningsinformationen bör främja dialogen mellan forskare och

allmänheten. För att uppnå detta krävs att informationen är

målgruppsanpassad, begriplig och tillgänglig. Forskningsinformationen

bör öka allmänhetens intresse för forskning, medvetenhet om

forskningens betydelse, samt främja kunskaperna om forskningens

möjligheter och begränsningar.

De viktigaste förmedlarna av forskningsinformation är forskarna

själva. Forskarna bör på alla sätt uppmuntras att i populariserad form

presentera sin forskning för allmänheten för att därigenom främja en

dialog mellan forskare och allmänhet. Forskningsinformation bör ses

som en naturlig del av forskningen och bör vara meriterande i forskarnas

karriärutveckling.

Aktörerna som sprider forskningsinformation är många. Arbete med

forskningsinformation i mer organiserad form bedrivs idag vid landets

lärosäten, de nuvarande forskningsråden och sektorsorganen, av

forskningsstiftelserna, museer, Högskoleverket - främst genom

databasen SAFARI - m.fl. Det finns dessutom ett antal

populärvetenskapliga tidskrifter, vetenskapsredaktioner vid Sveriges

television och Sveriges radio samt ett stort antal frilansjournalister som

bevakar forskningsfrågor. I Sverige och internationellt växer det fram

nätverk av experter som via internet snabbt kan ge exempelvis

journalister kontakt med den kompetens som de efterfrågar.

Samverkan mellan förmedlarna av forskningsinformation, t.ex. mellan

lärosätena och forskningsråden, förekommer bl.a. kring vissa

populärvetenskapliga arrangemang. Sådan samverkan ökar möjligheterna

att nå ut med forskningsinformation och bör därför utvecklas ytterligare.

Att popularisera forskning innebär att göra resultat och processer

inom forskningen tillgängliga och begripliga även för människor utanför

den vetenskapliga världen. Populärvetenskap kan ta sig många olika

uttryck: det kan vara litteratur eller artiklar som forskarna författar

själva eller i samarbete med skribenter och framträdanden i massmedia

eller vid olika typer av publika evenemang. Många museer bidrar aktivt

till att sprida och förklara forskningsresultat. En metod som

framgångsrikt prövats är vetenskapsteater, där forskare tillsammans med

skådespelare illustrerar ett visst vetenskapligt område på ett nyskapande

sätt. Målgrupperna för vetenskapsteatern kan vara både vuxna och barn.

En annan form för populärvetenskapen är vetenskapsfestivaler, som

vuxit fram i Europa och som även anordnas i Sverige sedan några år

tillbaka. Vid dessa festivaler presenteras forskning på en mängd olika

sätt: forskningslaboratorier öppnas för allmänheten, utställningar,

seminarier och konferenser anordnas och experimentverkstäder skapas.

Populärvetenskap har dessutom ett "inomvetenskapligt" värde. Att

forskning populariseras kan öka kunskapsutbytet mellan olika

vetenskapliga discipliner, vilket möjliggör nya vetenskapliga

frågeställningar och lösningar som kan finnas i gränslandet mellan olika

forskningsdiscipliner.

Genom massmedia får många människor kunskap om forskning. Viss

forskning väcker större intresse än annan. Så har exempelvis vår tids

biologiska forskning fått stor uppmärksamhet i massmedia. Åsikterna

om vad som är en nyhet och om det är en positiv eller negativ sådan kan

gå isär. Sådant som inom forskarsamhället ses som en framgång kan

utanför vetenskapssamhället väcka stora farhågor. Ett sådant exempel är

resultat av biotekniken, exempelvis det klonade fåret Dolly. För

forskaren kan det vara mekanismerna, förloppen och fenomenen som är

det intressanta, medan världen utanför forskarsamhället kan reagera

utifrån andra aspekter och ifrågasätta forskningens syften eller metoder.

Det är viktigt att både forskare och journalister är medvetna om de olika

värderingar och kulturer som finns inom respektive sfär.

Fler kritiskt skolade och väl insatta vetenskapsjournalister ökar

möjligheterna till kritisk granskning och debatt kring forskningen, dess

prioriteringar och resultat. Här är de tidigare nämnda expertnätverken

viktiga.

Det ekonomiska stöd som flera av de befintliga forskningsråden ger i

form av journaliststipendier bör fortsätta även inom ramen för den nya

myndighetsorganisationen för forskningsfinansiering. Även seminarier

och workshops riktade till journalister kring vissa forskningsprojekt

eller forskningsområden är vägar att förbättra kunskapen om

forskningen och dess villkor. Utvecklingen av internet har gjort det

möjligt att snabbt nå många människor med information. Internet är en

väl etablerad kanal och ett enkelt sätt att förmedla och söka information.

Internet lämpar sig bäst för efterfrågestyrd information eftersom det

kräver att konsumenten aktivt måste ta fram den. Den internetbaserade

databasen SAFARI underlättar spridningen av forskningsinformation.

Internets ökade betydelse som kunskapskälla för medborgarna gör att

utvecklingsarbetet inriktat på kommunikation med allmänheten bör ges

hög prioritet. Mer populärvetenskaplig information måste dock också

utvecklas på andra vägar.

Vetenskapsrådet ges ett nationellt ansvar för systematisk, strukturerad

och översiktlig forskningsinformation. Vetenskapsrådet tar över det

arbete som bedrivits av FRN och de uppdrag om forskningsinformation

som tidigare åvilat forskningsråden under Utbildningsdepartementet.

Vetenskapsrådets uppdrag i forskningsinformationshänseende beskrivs i

avsnitt 7.2. Det bör övervägas om hela den samlade, organiserade

forskningsinformationsverksamheten bör utvärderas och i så fall vilken

tidpunkt för detta som kunde vara lämplig.

Riksdagen har beslutat att ett Forskningsforum skall inrättas i

samband med att den nya organisationen för forskningsfinansiering

träder i kraft. Forskningsforums syfte är att stärka dialogen och

samverkan mellan forskare, forskningsfinansiärer, allmänhet, m.fl. Inom

Forskningsforum skall övergripande forskningsfrågor av betydelse för

både forskningens och samhällets behov kunna diskuteras och

debatteras. Forskningsforum kommer således att ha en central roll i

forskningsinformationshänseende. Forskningsetiska frågeställningar är

ett exempel på ett område som Forskningsforum bör ägna stor

uppmärksamhet.

7 Instrumenten för genomförande

7.1 En ny myndighetsorganisation

För att åstadkomma en stärkt organisation för forskningsfinansiering har

riksdagen efter förslag av regeringen i propositionen Forskning för

framtiden en ny organisation för forskningsfinansiering (prop.

1999/2000:81) fattat beslut om inrättandet av en ny

myndighetsorganisation. Den nya organisationen träder i kraft den 1

januari 2001. En organisationskommitté har tillsatts med uppgift att

förbereda och genomföra bildandet av de nya myndigheterna.

Syftet med den nya organisationen är att ge möjlighet till kraftsamling

på viktiga vetenskapliga områden, främja samarbete mellan

forskningsområden och mellan forskning och utveckling samt förbättra

spridningen av information om forskning och dess resultat. Den nya

organisationen ger väsentligt bättre villkor för att stimulera tvär- och

mångvetenskaplig forskning och för att ge framstående

forskarbegåvningar tillräckligt stöd för att kunna utveckla en självständig

och nyskapande forskning. Vidare bör den nya

myndighetsorganisationen arbeta aktivt inom sina respektive områden

med frågor av grundläggande betydelse såsom jämställdhet och etiska

aspekter i forskningen.

För att åstadkomma detta och för att stärka grundforskningens roll

och samtidigt öka kvalitetskraven genom forskarstyre inrättas tre

forskningsråd med forskarmajoritet i styrelsen, Vetenskapsrådet och de

däri ingående ämnesråden för humaniora-samhällsvetenskap, medicin

respektive natur- och teknikvetenskap, Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap och Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande. Den behovsstyrda forskningen ges en effektiv

organisation, genom inrättandet av Verket för innovationssystem, med

höga relevans- och kvalitetskrav. I det följande ger regeringen sin syn på

vissa frågor som berör de nya myndigheternas uppdrag och arbetsätt

Nya medel för forskning

miljoner

kronor

Vetenskapsrådet

478

Forskarrekrytering

110

Biovetenskap

70

Informationsteknik

50

Materialvetenskap

20

Dyrbar utrustning

43

Högpresterande datorsystem

15

Småämnesresurs

10

Vårdforskning

20

Konst

20

Utbildningsvetenskap

90

Allmän förstärkning

30

Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap

15

Allmän förstärkning

15

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande

20

Miljö och hållbar utveckling

20

Verket för innovationssystem

40

Bioteknik

20

Informationsteknik

20

Totalt

553

Genomgående för hela den nya organisationen skall vara en strävan att

åstadkomma mer samlade insatser inom angelägna områden samt att ge

goda villkor för mång- och tvärvetenskaplig forskning. För att Sverige

skall fortsätta vara en framstående kunskapsnation med högkvalitativ

forskning krävs att den nya organisationen satsar på unga forskare, både

kvinnor och män. Det kommande generationsskiftet bland forskarna

motiverar att aktiva åtgärder sätts in för att öka karriärmöjligheterna för

unga, duktiga forskare. Åtgärderna kan avse både ett utökat antal

anställningar som forskarassistent och särskilda satsningar på

framstående individer som tilldelas ett substantiellt forskningsstöd. Det

är av största vikt att dessa karriärmöjligheter är lika goda såväl för

kvinnliga som manliga forskare.

Vissa generella krav på arbetssätt bör gälla för hela

myndighetsorganisationen. Ett sådant krav bör vara att endast forskning

av hög vetenskaplig kvalitet skall ges stöd. Detta avser såväl den

nyfikenhetsbaserade grundläggande forskningen som den behovsstyrda

forskningen. Endast högkvalitativ forskning kan möta de nödvändiga

relevanskrav som dessutom måste ställas på behovsstyrd forskning. En

internationell kvalitetsgranskning bör eftersträvas, även inom områden

som traditionellt inte har använt internationell expertis för

kvalitetsbedömning. Forskningsprojekt bör bedömas efter s.k. peer

review granskning. Denna metod har hittills visat sig vara det bästa sättet

att upprätthålla en hög vetenskaplig kvalitet inom forskningen.

Sverige är ett förhållandevis litet land vilket medför att

forskarsamhället inom vissa områden kan utgöras av mycket få personer.

Vid bedömning av forskningsprojekt och beslut om forskningsstöd kan

därför ofta jävssituationer uppstå. Detta är ytterligare ett skäl till att

eftersträva ett inslag av internationella granskare av projekt.

Myndigheterna måste också utveckla klara riktlinjer för hur

jävssituationer skall hanteras.

Ett annat viktigt moment för att åstadkomma hög kvalitet och ge

underlag för omprioritering och förnyelse är användningen av

internationella utvärderingar av forskning. Sådana utvärderingar har

sedan länge använts inom delar av den hittillsvarande

forskningsrådsorganisationen. Även delar av sektorsforskningen har

utvärderats i internationell belysning. Det finns emellertid andra delar av

forskningen som i ringa grad har prövats på detta sätt. Denna fråga har en

avgörande betydelse för forskningens kvalitet och trovärdighet och

regeringen anser därför att den nya myndighetsorganisationen bör

eftersträva att i mycket hög utsträckning använda sig av internationella

utvärderingar.

Det är av största vikt att de nya myndigheterna utvecklar effektiva

samarbetsformer sinsemellan, både i det löpande dagliga arbetet och i

den långsiktiga planeringen - t.ex. i form av gemensamma

forskningsprogram etc. Även i det internationella arbetet och i EU-

frågor måste hela den nya organisationen ha ett nära samarbete.

Vidare bör genomgående ställas höga krav på jämställdhetsarbetet

såväl avseende myndigheternas egen organisation som avseende den

vidare frågan om jämställdhet i den forskning som stöds.

Grundläggande för god forskning är att den bedrivs efter sunda etiska

principer. Myndigheterna bör därför främja debatt om forskningsetik

och utveckla etiska riktlinjer för sitt eget forskningsstöd.

7.2 Vetenskapsrådet

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 478

miljoner kronor fördelas till Vetenskapsrådet för att stödja

grundläggande forskning. Av de nya resurserna föreslås i

budgetpropositionen för år 2001 att 76 miljoner kronor fördelas för

budgetåret. En planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 150

miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 252 miljoner

kronor för år 2003.

Beträffande användningsområdet för de nya resurserna bör bl.a.

följande gälla.

 En fördelning som ökar successivt för att år 2003 uppgå till 110

miljoner kronor görs till rekryteringsanställningar och individuella

bidrag till framstående unga forskare.

 En fördelning som ökar successivt för att år 2003 uppgå till 140

miljoner kronor görs till biovetenskap, informationsteknik och

materialvetenskap.

 En fördelning som successivt ökar till 20 miljoner kronor år 2003

görs till vårdvetenskaplig forskning.

 En fördelning som successivt ökar till 20 miljoner kronor år 2003

görs till området konst.

 En fördelningen som ökar successivt för att år 2003 ha ökat med 43

miljoner kronor görs till dyrbar vetenskaplig utrustning.

 Fördelningen till högpresterande datorer ökar från och med år 2001

med 15 miljoner kronor.

 En särskild resurs som år 2003 bör uppgå till 10 miljoner kronor

fördelas för s.k. småämnen.

 En särskild resurs som år 2003 bör uppgå till 90 miljoner kronor

fördelas till utbildningsvetenskaplig forskning.

 En fri resurs som år 2003 bör uppgå till 30 miljoner kronor.

Den administrativa hanteringen av kommunikationssystemet SUNET

bör överföras till Vetenskapsrådet.

Skälen för regeringens bedömning

Vetenskapsrådets främsta uppgift skall vara att stödja grundläggande,

inomvetenskapligt motiverad forskning av högsta vetenskapliga kvalitet

inom samtliga vetenskapsområden. Vetenskapsrådet skall överta de

uppgifter som idag handhas av Forskningsrådsnämnden (FRN),

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR),

Medicinska forskningsrådet (MFR), Naturvetenskapliga forskningsrådet

(NFR) och Teknikvetenskapliga forskningsrådet (TFR). Uppdraget har

närmare beskrivits i prop. 1999/2000:81. Vetenskapsrådet skall svara

för forskning inom humaniora och samhällsvetenskap inklusive det

konstnärliga området, religionsvetenskap och rättsvetenskap, medicin

inklusive vårdvetenskap, odontologi och farmaci, naturvetenskap,

matematik och teknikvetenskap. Andra uppgifter är finansiering av

dyrbar vetenskaplig utrustning, nationella och internationella

forskningsanläggningar, högpresterande datorsystem och longitudinella

databaser inom det samhällsvetenskapliga området samt vetenskaplig

planering av polarforskning.

Härutöver skall Vetenskapsrådet ha vissa uppgifter av mer

övergripande karaktär. Dessa är bl.a. följande. Vetenskapsrådet skall ha

ett särskilt ansvar för att i ett internationellt perspektiv upprätthålla

kvaliteten på den svenska forskningen och främja förnyelse och

rörlighet inom forskningen. Internationella utvärderingar av

forskningens kvalitet är här ett viktigt instrument. Vetenskapsrådet

övertar även ansvaret för de olika arbetsgrupper och kommittéer som

drivits inom forskningsrådens arbete utöver de beredningsgrupper som

råden använt för bedömning av ansökningar. Huvuddelen av

Vetenskapsrådets forskningsstöd fördelas efter ansökan från forskare.

Dessa forskarinitierade projekt är grundbulten i rådets verksamhet och

bör kunna öka i omfattning. Rådet skall ansvara för övergripande

policyfrågor som rör hela dess verksamhetsområde. Rådet skall också ta

initiativ till vissa breda forskningssatsningar. En angelägen uppgift för

rådet är att ta initiativ till mång- eller tvärvetenskapliga satsningar över

ämnesgränser samt att svara för forskningsinformation. Rådet skall även

ha ett nationellt ansvar för att i samverkan med universitet och

högskolor åstadkomma en effektiv profilering av forskningen samt för

att skapa goda forskningsmiljöer för den svenska forskningen.

Vetenskapsrådet skall även på regeringens uppdrag svara för

forskningspolitiska analyser och rådgivning till regeringen i

forskningsfrågor och årligen återrapportera en översikt av det

forskningspolitiska landskapet. Rådet skall även medverka i beställning

och framtagning av forskningsstatistik som underlag för sina

prioriteringar. Rådet skall vidare svara för en för ämnesråden gemensam

behandling av vissa internationella frågor och främja det svenska

deltagandet i EU:s ramprogram för forskning. Rådet bör också samverka

med andra länder inom ramen för European Science Foundation. Rådet

skall särskilt beakta jämställdhet och genusforskning.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 478 miljoner kronor

fördelas till Vetenskapsrådet för att stödja grundforskning. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 76 miljoner

kronor fördelas för budgetåret. En planeringsförutsättning bör vara att

ytterligare 150 miljoner kronor fördelas för år 2002 och härutöver

ytterligare 252 miljoner kronor för år 2003.

Inom Vetenskapsrådet inrättas tre ämnesråd med ansvar för

humaniora-samhällsvetenskap, medicin respektive natur- och

teknikvetenskap. Dessa disponerar huvudsakligen de medel för

projektstöd som tidigare fördelats via de fyra forskningsråden, HSFR,

MFR, NFR och TFR. Ämnesråden skall inom de ekonomiska ramar som

anges i budgetpropositionen och regleringsbrev besluta om

medelsfördelningen till forskningsprojekt och finansiering av

anställningar för forskningsverksamhet inom sina respektive

verksamhetsområden. Om Vetenskapsrådet utfärdat riktlinjer för denna

medelsfördelning eller för satsningar på forskningsområden som är av

särskild betydelse, skall dessa riktlinjer följas av ämnesråden.

Strategiska avvägningar inom ansvarsområdet är en viktig uppgift för

ämnesråden liksom att bevaka och underbygga svensk forsknings

kvalitet.

Förutom de nedan beskrivna områden som regeringen bedömer att

Vetenskapsrådet bör prioritera behövs en allmän förstärkning av rådets

budget av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning för åren 2001-2003. Som en planeringsförutsättning

ökar successivt fördelningen för att år 2003 uppgå till 30 miljoner

kronor per år. I takt med att medel frigörs från andra satsningar ökar

kontinuerligt rådets utrymme för nya satsningar. De nya satsningarna på

Vetenskapsrådet ger tillsammans med de ingående resurserna från FRN,

HSFR, MFR, NFR och TFR en total budget för år 2001 om 1 878

miljoner kronor.

Kraftsamling och mångvetenskap

Det är viktigt att Sverige kan göra satsningar inom nya centrala

forskningsområden som drivs fram av den vetenskapliga utvecklingen.

Om svensk forskning skall kunna hävda sig i den allt hårdare

internationella konkurrensen krävs målmedvetna satsningar på

högkvalitativa forskningsmiljöer som ger de bästa förutsättningarna för

forskningen. I många fall behöver forskningskompetens från flera

områden kombineras. I andra fall kan det behövas en satsning inom ett

smalare fält. Detta ställer krav både på betydande resurser och nya

arbetssätt som främjar kraftsamling och tillräckligt kritisk massa av

forskare.

Den forskningsfinansierande organisationen har hittills inte i

tillräcklig omfattning enats kring gemensamma satsningar för att skapa

starka forskningsmiljöer och program. Inrättandet av Vetenskapsrådet

medför därvid väsentligt förbättrade möjligheter att åstadkomma större

satsningar inom den nyfikenhetsbaserade forskningen. Vetenskapsrådet

bör åstadkomma samverkan inom angelägna områden mellan

ämnesrådens satsningar när det gynnar den vetenskapliga styrkan.

Vetenskapsrådet bör även med de medel som ej fördelas via ämnesråden

främja mångvetenskap och koncentrerade satsningar. Rådet bör vidare

delta i finansieringen av de verksamheter i Kirunaområdet som samlats

inom Miljö- och rymdforskningsinstitutets verksamheter. Vidare bör

Vetenskapsrådet aktivt verka för samverkan med övriga

forskningsfinansiärer, bl.a. genom Forskningsforum. Rådet bör i

årsredovisningen rapportera till regeringen vilka åtgärder som vidtagits

för att åstadkomma satsningar och för att främja mångvetenskap.

Generationsskiftet

En mycket stor andel av dagens forskarutbildade är nu mellan 55 och 64

år. Det innebär påtagligt stora pensionsavgångar det första decenniet

efter år 2000. Under perioden 1999 2009 kommer närmare 50 procent

av landets professorer, 30 procent av lektorerna och drygt 20 procent av

adjunkterna att uppnå 65 års ålder. Större delen av dessa

pensionsavgångar sker under perioden 2005 2009. För att möta dessa

betydande pensionsavgångar utan att högskolan förlorar kompetens och

kvalitet måste dagens unga forskare ges betydligt större möjligheter att

meritera sig för framtida verksamheter inom undervisning och

forskning.

Den grundläggande högskoleutbildningen har expanderat, och beslut

har fattats om en ytterligare expansion. Under expansionen inleds

pensionsavgångarna för en betydande andel av dagens lärarkår. För att

åtminstone bibehålla och helst stärka kvaliteten på grundutbildningen

måste därför betydligt fler lärare anställas.

Unga nydisputerade forskare måste i högre utsträckning erbjudas

möjlighet att fortsätta en akademisk karriär. Andelen doktorander som

fortsatte sin karriär inom högskolan var år 1996 drygt 50 procent. I

forskningsrådens internationella utvärderingar av svensk forskning har

särskilt framhållits svårigheten för yngre forskare att fortsätta en

akademisk karriär och nackdelarna med en i många fall tudelad

karriärväg en forskande och en undervisande. Detta problem har också

en längre tid påtalats av forskningsråden och lärosätena och man anser

att nydisputerade forskare bör ges möjlighet till forskningsstöd via

postdoktorala stipendier och forskarassistentanställningar. Dessa

möjliggör meritering för en fortsatt akademisk verksamhet på hög nivå.

Särskilt bör i sammanhanget beaktas kvinnors möjlighet till

vidareutveckling inom forskningsintensiva anställningar på samtliga

nivåer, för att garantera en jämn fördelning av både kvinnor och män på

högre tjänster. Dessa tjänster är nödvändiga för att täcka kommande

behov av lärare och för att fylla det ökande behovet av forskarkompetens

på arbetsmarknaden utanför högskolan. Dagens brist på

rekryteringsanställningar utgör ett stort hinder för unga, begåvade

forskare att fortsätta en lärar- och forskargärning inom högskolan och

möta kommande stora generationsskiften. Vetenskapsrådet bör därför

disponera medel för rekryteringsanställningar.

Det stora generationsskiftet inom svensk forskning får också effekter

på återväxten av högkvalitativ forskning. Idag är det ofta svårt för unga,

framstående forskare att etablera självständig forskning vilket bl.a. har

påtalats av forskningsråden i olika framställningar till regeringen.

Orsaken är brist på anställningar och svårighet att få forskningsresurser

utan att ingå i en etablerad forskares krets. Därmed hindras utvecklingen

av nydanande forskningsinriktningar i Sverige och vi riskerar att de

största begåvningarna söker sig bort från högskolan.

För att svensk forskning inte skall tappa kvalitet när nästa generation

forskare skall ta över är det därför nödvändigt att nu satsa på de bästa

unga forskarna. Det är också nödvändigt för att stödja utvecklingen av

mer nyskapande forskning. Inom ramen för Vetenskapsrådets budget bör

finnas förutsättningar för att starta ett grundforskningsprogram för

individuella bidrag till framstående unga forskare inom samtliga

vetenskapsområden.

Av de nya resurser riksdagen anvisat bör för åren 2001 2003 110

miljoner kronor årligen fördelas för rekryteringsanställningar och

individuella bidrag till framstående unga forskare. Av dessa medel bör

minst 20 miljoner kronor fördelas till rekryteringsanställningar inom

det humanistisk-samhällsvetenskapliga området, framför allt till

humaniora. Förstärkningen bör göras successivt för att år 2003 uppgå

till 110 miljoner kronor per år.

Goda forskningsmiljöer

Vetenskapsrådet bör ha ett nationellt ansvar för att i samverkan med

universitet och högskolor åstadkomma en effektiv profilering av

forskningen samt för att skapa goda forskningsmiljöer för den svenska

forskningen. Lärosätena bör i ökande grad kunna göra omprioriteringar

och strategiska satsningar. Forskargrupper och forskningsområden bör

kunna ges särskilt stöd och stagnerande verksamheter avvecklas.

Omprioriteringar och nysatsningar bör i större utsträckning än tidigare

ske inom ramen för befintliga medel.

En väsentlig del av förnyelsen inom lärosätenas forskning erhålls i

samband med omprövning och nytillsättning av professurer.

Vetenskapsrådet kan, då lärosätet så önskar, genom sin nationella

överblick bistå lärosätet i denna process. Vid behov kan rådet initiera en

oberoende översyn som kan utföras av svenska och utländska forskare på

området. Denna översyn kan sedan ligga till grund för lärosätena i sådana

fall där de önskar få råd från Vetenskapsrådet i fråga om professurers

inriktning.

Vetenskapsrådet kan även i en diskussion med lärosätena identifiera

forskningsområden där en särskild satsning är motiverad varefter

lärosätena i konkurrens tilldelas medel för ändamålet. Även i detta

sammanhang bör Vetenskapsrådet sträva efter att skapa goda

forskningsmiljöer.

Mångfalden i lärosätenas forskningssatsningar ger en god grund för

framväxten av ny forskning samtidigt som den i viss mån försvårar

koncentration och profilering inom angelägna områden. För att skapa

möjligheter till internationellt konkurrenskraftig spetsforskning och

verkligt starka forskningsmiljöer skulle en ny arbetsform, Nationella

forskningscentra, kunna prövas. Detta bör ske i form av koncentrerade

satsningar på den mest slagkraftiga och dynamiska fria

grundforskningen. Centra bör i konkurrens tilldelas en kraftfull och

långsiktig finansiering. Vetenskaplig excellens bör utgöra främsta

kriterium vid urvalet. Dessa bör ges möjlighet till vetenskapligt

"risktagande" för att kunna tillvarata den mest nydanande forskningen

och ges en tidsbegränsad finansiering och utvärderas före en eventuell

fortsättning. Tyngdpunkten inom programmet bör ligga på teknik och

naturvetenskap men även humaniora, samhällsvetenskap och medicin bör

kunna förekomma.

Syftet med en sådan satsning är att skapa kreativa och effektiva

forskningsmiljöer, som ger förutsättningar för den grundläggande

forskningen i internationell toppklass. Nya forskningsområden får

härigenom ett kraftfullt stöd, vilket är svårt i etablerade strukturer. En

kritisk massa av forskare inom spetsområden kan härmed skapas.

Sveriges ställning som forskningsnation kan stärkas och den

internationella synligheten höjas, vilket underlättar möjligheterna att

rekrytera internationellt erkända toppkrafter till landet. En

internationellt stark position inom forskning ger även positiva effekter

utanför forskningsområdet t.ex. genom att en viktig faktor för

företagens lokalisering är närhet till framstående forskningsmiljöer. En

framgångsrik forskning kan även bidra till en styrkeposition vid

internationella förhandlingar där forskning utgör ett viktigt

beslutsunderlag. Satsningen skapar också bättre förutsättningar för den

problemorienterade forskningen då denna beror av den grundläggande

forskningens framsteg och av tillgången på forskarutbildade personer.

Satsningarna kommer att vara av betydelse för näringslivet som

efterfrågar verkligt excellenta forskningsmiljöer som

samarbetspartners. Centra bör även kunna omfatta forskningsinriktningar

av betydelse för samhället i vid bemärkelse, där olika finansiärer enats

kring en gemensam satsning. Vetenskapsrådet bör ges möjlighet att ta

initiativ till verksamhet med sådana Nationella forskningscentra.

Prioriterade områden

Regeringen har ovan redovisat ett antal forskningsområden där det finns

behov att göra särskilda satsningar. Det är dessutom angeläget att rådet

stödjer miljöforskningen. När det gäller biovetenskap och bioteknik

med särskild inriktning på funktionsgenomik, informationsteknologi

(IT), materialvetenskap och materialteknik bör rådet göra en avvägning

av i vilken mån och hur ansvaret för dessa satsningar bör fördelas mellan

de olika ämnesråden.

Av de nya resurserna bör 140 miljoner kronor fördelas för satsningar

på områdena biovetenskap och bioteknik, informationsteknik samt

materialvetenskap och materialteknik. Förstärkningen bör göras

successivt med 40 miljoner kronor år 2002 och härutöver ytterligare

100 miljoner kronor år 2003. Förstärkningarna till biovetenskap och

bioteknik, informationsteknik samt materialvetenskap och

materialteknik bör uppgå till respektive 70 miljoner kronor, 50 miljoner

kronor samt 20 miljoner kronor. Regeringen bedömer även att

forskningen behöver stärkas inom områdena humaniora, vårdvetenskap,

utbildningsvetenskap samt på det konstnärliga området. Beträffande

satsningen på det konstnärliga området bör ansvaret ligga hos

ämnesrådet för humaniora-samhällsvetenskap medan ansvaret för

vårdvetenskap bör ligga på ämnesrådet för medicin. En fördelning till

vårdvetenskaplig forskning görs som successivt ökar till 20 miljoner

kronor år 2003 samt en fördelning för forskning på det det konstnärliga

området och för konstnärligt utvecklingsarbete som successivt ökar till

20 miljoner kronor år 2003.

Dyrbar utrustning, högpresterande datorkapacitet, nationella anläggningar

och longitudinella studier

Dyrbar vetenskaplig utrustning finansieras i dag, via ett särskilt anslag

till FRN, för att säkerställa att den nationella utrustningsstandarden hålls

på en god nivå. Behovet av utrustning har därmed inte behövts ställas

mot medel för projekt och tjänster. Det nationella behovet av storskalig

beräkningskapacitet täcktes tidigare via Rådet för högpresterande

datorsystem (HPDR). Detta anslag hanteras numera inom FRN:s ram för

dyrbar utrustning och behovet av datorer vägs därmed delvis mot annan

tung utrustning. De stora forskningsanläggningarna finansieras i dagens

system via NFR:s program för nationella anläggningar. Härigenom finns

en nationell strategi för användning av utrustning som är alltför dyrbar

och resurskrävande för ett enskilt universitet. Longitudinell forskning

finansieras i dag via FRN och Socialvetenskapliga forskningsrådet

(SFR). Myndigheterna har en gemensam kommitté för planering och

utnyttjande av databaser.

FRN disponerar för år 2000 ett anslag om 64,1 miljoner kronor för

dyrbar utrustning med en nedre kostnadsgräns på 2 miljoner kronor.

Utrustningsanslaget minskades tillfälligt inför budgetåret 1998 i

samband med omläggningen av utbetalningen av anslag. Detta system har

inneburit svårigheter i samband med försenade investeringar eller då

kostnader varierar under projektets gång. En hantering av anslagen för

dyrbar utrustning där de vetenskapliga utvärderingarna gjorts av olika råd

och sektorsorgan med en gemensam prioritering har visat sig vara ett

lämpligt sätt att väga olika vetenskapsområden mot varandra. Denna

modell kvarstår i den nya organisationen där ämnesövergripande frågor

hanteras gemensamt av Vetenskapsrådet. Vetenskapsrådet kommer att ha

en större frihet än FRN att koppla anslagen för dyrbar utrustning till

annat centralt stöd till högpresterande datorer (HPD), nationella

anläggningar, databaser och ämnesövergripande satsningar vilket

kommer att ge rådet en möjlighet att planera för en jämnare fördelning

av kostnaderna.

Inför år 2000 beviljade FRN bidrag för dyrbar utrustning om drygt

100 miljoner kronor med avskrivning under fem år. Dessutom

beviljades avsevärda belopp för dyrbar utrustning från andra externa

finansiärer. Flera internationella utvärderingar har påpekat att

utrustningsstandarden inom de utvärderade områdena är god men någon

fullständig översikt av utrustningsstandarden i landet har inte gjorts. Inte

heller har någon analys gjorts av hur neddragningarna i samband med

omläggningen av finansieringen påverkat svensk forskning. För att kunna

planera framtida fördelningar för dyrbar utrustning behöver en

fullständig analys av användningen göras. En sådan analys bör avse bl.a.

hur effektivt beviljade utrustningar används, graden av gemensam

användning, lokalt driftsstöd, planerade uppgraderingar och

nyanskaffningar, samt om en nationell samordning kan ske. Regeringen

anser vidare att av de nya resurserna för år 2001 2003 bör fördelningen

till dyrbar vetenskaplig utrustning ökas med 43 miljoner kronor.

Förstärkningen bör göras successivt med 21 miljoner kronor år 2001,

ytterligare 15 miljoner kronor år 2002 och härutöver ytterligare 7

miljoner kronor år 2003.

Under år 2000 avsattes ur FRN:s budget för dyrbar utrustning 30

miljoner kronor för finansiering av driften av högpresterande datorer vid

tre centra; Parallelldatorcentrum (PDC) i Stockholm, Nationellt

superdatorcentrum (NSC) i Linköping och High Performance

Computing Center North (HPC2N) i Umeå. Detta har visat sig ungefär

motsvara behovet för drift och vissa investeringar vid anläggningarna. I

samband med biovetenskapernas ökade behov av storskaliga

datorberäkningar kommer nya grupper att behöva datorstöd. Detta kan i

framtiden innebära ökade kostnader för drift och användarstöd vid

gemensamma datorcentra.

Vetenskapsrådet bör med sin nationella överblick vara väl lämpat att

avgöra när och om investeringar i nya och högre presterande datorer bör

göras. Rådet kan genom omprioriteringar inom en central budget planera

för eventuella uppdateringar av den högpresterande datorkapaciteten. Nu

finns två större centra, PDC och NSC och ett mindre, HPC2N samt flera

lokala datorcentra med kapacitet för storskaliga beräkningar. Ett land av

Sveriges storlek kan endast upprätthålla högsta beräkningskapacitet vid

ett eller möjligen vid två centra. PDC är redan nu den största

anläggningen för akademiska beräkningar och är en naturlig lokalisering

för stora datorer. Även NSC i Linköping har en stor kapacitet för HPD-

beräkningar. NSC har flera stora användare utanför den akademiska

världen som också deltar i finansieringen av anläggningen. Mycket talar

därför för att storskalig beräkningskapacitet bör upprätthållas även här i

samarbete med andra användare och finansiärer. Dessa två anläggningar

utgör kärnan i den svenska HPD-verksamheten och om Vetenskapsrådet

bedömer att investeringar skall göras i verkligt högpresterande maskiner

bör dessa placeras vid dessa centra. De allra största maskinerna betingar

mycket höga kostnader och rådet måste väga behov mot kostnad. Det är

också tveksamt om rådet inom sin budget kan finansiera mer än högst en

sådan maskin utan delfinansiering av användare utanför den akademiska

världen. Finansieringen av en sådan satsning riskerar samtidigt att utarma

övrig HPD-verksamhet och rådet måste bevaka att detta inte sker.

Regeringen bedömer att ur de 30 miljoner kronor som FRN förfogat

över för drift och uppgradering av svensk HPD-verksamhet används ca

25 miljoner kronor för drift av anläggningarna. Därutöver behövs ca 20

miljoner kronor årligen för uppdateringar av högpresterande datorer.

Regeringen anser därför att av de nya resurserna, fördelningen för

högpresterande datorer bör ökas med 15 miljoner kronor per år.

Förstärkningen bör göras från år 2001. Därutöver har rådet en möjlighet

att inom den centrala budgeten för bl.a. dyrbar utrustning vid större

investeringar tillföra ytterligare medel för dessa.

HPD-verksamheten har under några år koordinerats via FRN där en

kommitté fördelat beräkningstid vid de olika HPD-centra. Detta har

fungerat väl och kan vara ett sätt för rådet att göra fler datorcentra i

landet nationellt tillgängliga mot att dessa centra får ett visst centralt

stöd för drift och mindre uppgraderingar.

En analys behöver göras av det nationella beräkningsbehovet vid

högpresterande datorer, vilka system som skall prioriteras för olika

verksamheter och hur detta behov skall täckas. Med en sådan analys som

underlag kan Vetenskapsrådet utarbeta en nationell strategi för hur

högpresterande datorkraft för storskaliga beräkningar skall finansieras

och organiseras.

Utvecklingen inom datorområdet är snabb och uppgraderingar till

toppkapacitet håller internationell nivå i högst något år. Nya tekniker

utvecklas snabbt och samkörningar av beräkningar mellan flera

datorsystem planeras på många håll. I Sverige har ett nationellt system,

Swegrid, diskuterats, där beräkningar via Swedish University Computer

Network (SUNET) kan göras på flera datorcentra. Ett mer effektivt

utnyttjande av den nationella kapaciteten åstadkoms härigenom för de

ganska få områden som kan utnyttja denna typ av beräkningar. För att

koordinera satsningarna på högpresterande datorkapacitet med

uppdateringar av ett effektivt distributionsnät bör den administrativa

hanteringen av kommunikationssystemet SUNET överföras till

Vetenskapsrådet.

För riktigt stora forskningsanläggningar är en gemensam användning

uppenbar och flera av dessa har samlats i de Nationella anläggningarna

som administrerats av NFR sedan 1995. Dessa är för närvarande fyra

stycken; Manne Siegbahnlaboratoriet i Stockholm, MAX-laboratoriet i
[REDACTED_EFTERNAMN], Onsala rymdobservatorium samt The Svedberg-laboratoriet i

Uppsala. Även andra forskningsanläggningar och andra större

utrustningar har föreslagits som nationella anläggningar tidigare under

NFR och nu Vetenskapsrådet.

NFR har gjort vetenskapliga utvärderingar av forskningen vid de

nationella anläggningarna. Kontinuerliga analyser av dessa verksamheter

i relation till internationella anläggningar och i relation till behovet av

dyrbar utrustning och högpresterande datorer behöver göras. En

uppföljning bör göras av forskningen och finansieringsbehoven vid de

nationella anläggningarna i relation till andra stora investeringar. I detta

sammanhang bör frågan om vilka verksamheter som skall räknas som

nationella anläggningar under Vetenskapsrådet behandlas.

Forskning som bygger på stora databaser är nödvändig för att få

underlag för befolkningsstudier inom samhällsvetenskaperna,

miljöforskningen och medicinen. I takt med att de stora blodbankerna

och vävnadsregistren kan koordineras med genetiska data blir det allt

viktigare med samlad hantering. För att detta skall ske samlas ansvaret

för longitudinella databaser i Vetenskapsrådet. De medel som inom

FRN:s respektive SFR:s ram har avsatts för dessas uppbyggnad och drift

fördelas i den nya organisationen inom Vetenskapsrådet. Finansieringen

av stora datainsamlingar står inför liknande frågeställningar som för

dyrbar utrustning och även dessa bör hanteras inom en central budget.

Longitudinella studier, liksom andra stora datainsamlingar inom

samhällsvetenskapen är av stort intresse också för forskningen som

finansieras av Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap. Det är

därför viktigt att finansieringen av stora datainsamlingar sker i nära

samråd med detta råd.

Vetenskaplig planering av polarforskning

Svensk polarforskning finansieras i konkurrens med annan forskning

inom ramen för forskningsrådens och lärosätenas resurser. För

logistiken finns en särskild organisation Polarforskningssekretariatet.

I detta avseende skiljer sig situationen i Sverige från den i många andra

länder där det ofta finns särskilda polarforskningsinstitut med egna

forskningsresurser. Enligt regeringens mening finns en styrka i det

svenska arbetssättet genom att samma kvalitetskrav därmed ställs på

polarforskning som på annan forskning.

Planering av polarforskningsexpeditioner måste ske på mycket lång

sikt och kräver ett omfattande förberedelsearbete. En långsiktig

planering bör utarbetas där forskningens inriktning sätts in i ett större

sammanhang. Här skall hänsyn tas till annan svensk och internationell

forskning för att uppnå största effektivitet. Detta har hittills utförts via

Kungl. Vetenskapsakademien som i nära samarbete med NFR.

Vetenskapsrådet bör ges detta uppdrag för att ytterligare underlätta

koordineringen med rådets vetenskapliga prioriteringar inom

polarforskningsområdet. Liksom för Vetenskapsrådets övriga

forskningsstöd skall högsta vetenskapliga kvalitet vara avgörande för

såväl planering som forskningsstöd. Ett nära samarbete med

Polarforskningssekretariatet är nödvändigt för uppnå hög kvalitet och

kostnadseffektivitet i logistiken.

Småämnen

Inom HSFR:s ansvarsområde finns relativt många ämnen där utbildning,

forskning och forskarutbildning är av förhållandevis liten omfattning.

Sådana ämnen kallas med en gemensam benämning småämnen. Språk är

ofta småämnen, men de förekommer också inom andra fakulteter.

Småämnen finns oftast representerade vid endast ett eller två lärosäten.

Det finns också ämnen som över huvud taget inte finns företrädda vid

något lärosäte men som kan vara väl så angelägna i ett nationellt

perspektiv.

I ett land av Sveriges storlek kan det inte bedrivas undervisning och

forskning inom samtliga ämnen och ämneskombinationer. Samtidigt kan

det vara av stort kulturellt värde eller finnas ekonomiska skäl till att

olika ämnesinriktningar finns företrädda. Till största delen avgör

universitet och högskolor själva inom vilka områden som undervisning,

forskning och forskarutbildning skall bedrivas. Möjligheter till extern

finansiering kan också spela roll för forskningens inriktning, men det är

lärosätena som beslutar om vilka tjänster som skall finnas.

HSFR fick år 1997 i uppdrag att kartlägga och lämna förslag till

åtgärder avseende de s.k. småämnena inom rådets ansvarsområde. Rådet

skulle också analysera frågan om nationellt ansvar för småämnen, belysa

möjligheter till nordisk samverkan, lämna förslag till småämnenas

samtida bestånd och utvecklingsmöjligheter, se över olika

finansieringsalternativ samt analysera frågan om eventuella fördelar med

spridning eller koncentration av enskilda s.k. småämnen. Uppdraget

redovisades i maj år 1998. Rapporten har remissbehandlats och en

hearing anordnades i juni år 2000. Regeringen avser att ge ett särskilt

uppdrag till lärosätena med en förfrågan om intresseförklaringar

angående huvudansvar för grundutbildning inom s.k. småämnen.

Utbildning, forskning och forskarutbildning i s.k. småämnen reser

många viktiga frågeställningar såsom vem som skall ta ansvar för att

forskning bedrivs inom ett ämnesområde som bedöms som angeläget ur

ett nationellt perspektiv. Forskningsråden har delvis ett sådant ansvar

och de kan inrätta professurer inom områden som de av särskilda skäl

finner angelägna. Råden kan också stödja sådan forskning genom

forskningsprojektmedel. Möjligheterna har dock varit begränsade.

Det kan vara svårt att skapa fungerande miljöer för utbildning,

forskning och forskarutbildning inom s.k. småämnen. Frågan är om

effektiviteten i forskning och utbildning kan förbättras genom bl.a.

ökade möjligheter till rekrytering av studerande genom en koncentration

av existerande resurser till ett universitet eller en högskola så att en god

utbildnings- och forskningsmiljö kan skapas.

Regeringen menar att Vetenskapsrådet bör ges ett nationellt ansvar för

s.k. småämnen. Vetenskapsrådet bör ha en helhetssyn över vilka

strategiska ämnesområden, nya och gamla, som är viktiga för Sverige

och häri även beakta den internationella utvecklingen. Rådet bör därvid

på sikt uppmärksamma situationen för s.k. småämnen inom alla

vetenskapsområden. Vetenskapsrådet bör tillsammans med lärosätena

åstadkomma samordning av resurser och profilering av forskning och

forskarutbildning inom s.k. småämnen. Åtgärder för att åstadkomma en

rationell arbetsfördelning mellan lärosätena bör vidtas. Regeringen

anser att en förstärkning för de s.k. småämnen framför allt inom det

humanistiska området bör fördelas successivt för att år 2003 uppgå till

10 miljoner kronor.

Rådet bör uppdatera och fullfölja HSFR:s uppdrag samt göra liknande

studier av s.k. småämnen inom andra vetenskapsområden.

Rådet skall även samarbeta med de övriga nordiska länderna. Avsikten

är bl.a. att på så sätt utöka forskningsmiljöer för vissa s.k. småämnen.

Regeringen avser att ta initiativ till ett förstärkt nordiskt samarbete i

dessa frågor.

Forskningsinformation

Vetenskapsrådet ges ett nationellt ansvar för systematisk, strukturerad

och översiktlig forskningsinformation enligt regeringens proposition

1999/2000:81. Detta kompletterar universitetens och högskolornas, de

centrala museernas, övriga myndigheters och de enskilda forskarnas

ansvar för forskningsinformation.

Vetenskapsrådet bör ta över det arbete kring forskningsinformation

som FRN har bedrivit och de uppdrag när det gäller

forskningsinformation som tidigare åvilat forskningsråden HSFR, MFR,

NFR och TFR.

Vetenskapsrådet bör även överta SAFARI-projektet från

Högskoleverket. På regeringens uppdrag har Högskoleverket byggt upp

en nationell databas för forskningsinformation: SAFARI (Spridning av

forskningsinformation till allmänheten över Internet). Målgrupper för

denna information är gymnasieskolor, företag, organisationer samt

forskarsamhället. Ansvariga för inmatning av uppgifter är respektive

lärosäte. En utvärdering bör göras av SAFARI-projektet som sådant samt

av hur många och vilka som använder SAFARI. Eventuella

samordningsvinster mellan SAFARI och de olika kanaler för

informationsspridning som FRN, HSFR, MFR, NFR och TFR tidigare

använt sig av bör beaktas. Möjligheterna att samordna SAFARI med

andra europeiska informationsdatabaser, exempelvis AlphaGalileo, bör

tas tillvara.

Vetenskapsrådet bör ha en samordnande roll för spridning av

forskningsinformation i Sverige. I detta ingår att utveckla metoder och

kanaler för att sprida information om forskning till olika målgrupper.

Vetenskapsrådet bör ha en överblick över vilken forskning som bedrivs

inom olika områden och regelbundet sammanställa, sammanfatta och

sprida forskningsinformation via olika kanaler och till olika målgrupper.

Det är önskvärt att informationen systematiseras så att det på ett enkelt

sätt är möjligt att söka information om forskningsprojekt på olika

nivåer, allt ifrån sammanställningar över den forskning som bedrivs

inom ett visst ämnesområde till forskningsprojekt och enskilda

forskare.

Informationen bör systematiseras så att sökning efter exempelvis

vissa ämnesområden underlättas. Ambitionen bör vara att forskningen

skall presenteras på ett för de olika ämnesområdena likartat vis där

forskare från olika discipliner deltar i övergripande

informationsinsatser.

Det är angeläget att en bredare publik får kunskap om den forskning

som bedrivs utifrån forskarnas egna prioriteringar. I Vetenskapsrådets

uppdrag ingår att stimulera till debatt och popularisering av forskning.

Vetenskapsrådet bör nyttja ämnesrådens kompetens i arbetet med

forskningsinformation.

Kommittén för utbildningsvetenskap

Regeringen föreslår i propositionen En förnyad lärarutbildning (prop.

1999/2000:135) att resurserna för forskning och forskarutbildning på

lärarutbildningens och den pedagogiska yrkesverksamhetens område

skall öka. I budgetpropositionen för år 2001 föreslås att

Vetenskapsrådet tilldelas 20 miljoner kronor år 2001. Vidare anges i

budgetpropositionen för år 2001, som planeringsram, att ytterligare 30

miljoner kronor fördelas år 2002 och härutöver ytterligare 40 miljoner

kronor fördelas år 2003. Resursen bör sålunda år 2003 uppgå till 90

miljoner kronor. Härutöver tillförs Vetenskapsrådet 30 miljoner kronor

från och med år 2002 för utbildningsvetenskap. Sammantaget innebär

detta att Vetenskapsrådet på sikt kommer att fördela 120 miljoner

kronor per år för utbildningsvetenskaplig forskning.

Propositionen omfattar även förslag till åtgärder för att en sådan

utveckling verkligen skall komma till stånd. Såväl berörda lärosäten som

Vetenskapsrådet ges i uppdrag att ställa resurser till förfogade för

forskning och forskarutbildning inom det utbildningsvetenskapliga

området.

Regeringen anser att det är synnerligen angeläget att stärka och bredda

den vetenskapliga basen för lärarutbildningen, men också att öka

kunskaperna om utbildning och lärande i en vidare mening.

I proposition Forskning för framtiden en ny organisation för

forskningsfinansiering (1999/2000:81) anförs att Vetenskapsrådet kan

ges särskilda uppdrag om statsmakterna bedömer att det finns behov av

att säkerställa att forskning bedrivs inom områden som är av nationellt

intresse. Regeringen bedömer att forskning och forskarutbildning på

lärarutbildningens och den pedagogiska yrkesverksamhetens område bör

säkerställas och att detta är av nationellt intresse. Regeringen har därför

tidigare föreslagit att en särskild kommitté för utbildningsvetenskap

inrättas inom Vetenskapsrådet.

Den utbildningsvetenskapliga kommitténs uppgifter bör vara att främja

utvecklingen av den breda forskning och forskarutbildning som bedrivs i

nära anslutning till lärarutbildningen och som svarar mot behov inom

lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamheten. Det är

naturligt att det finns en samverkan mellan Skolverket som har ansvaret

för områdesinriktad forskning inom skolväsendet och kommittén.

Den utbildningsvetenskapliga kommittén bör inom de ekonomiska

ramar som statsmakterna kommer att ange, bereda ansökningar och

besluta om medelsfördelning till forskning och forskarutbildning som i

nationell konkurrens bedöms ha hög vetenskaplig kvalitet och som

bedrivs i nätverk. Nätverken bör byggas upp genom att forskare från

flera lärosäten, varav minst ett universitet och en högskola, gemensamt

inlämnar en ansökan om medel till forskningsprojekt med ett flertal

disputerade forskare. Även forskarstuderande skall kunna knytas till

dessa projekt. En viktig utgångspunkt för arbetet i kommittén är att det

gäller att bygga upp ett till stora delar nytt forskningsområde.

En utgångspunkt som Vetenskapsrådet bör ha vid fördelningen av

medel är att deltagande lärosäten tillsammans skall satsa egna resurser

motsvarande minst en tredjedel av de medel som erhålls från den

utbildningsvetenskapliga kommittén.

I den utbildningsvetenskapliga kommitténs arbetsuppgifter bör även

ingå att bevaka den svenska och internationella forskningens utveckling.

Vidare bör kommittén, på uppdrag av Vetenskapsrådet, ansvara för

samverkan mellan forskningsfinansiärer inom och utanför rådet kring

utbildningsvetenskapliga insatser för att på så sätt skapa en överblick

över området och dess utveckling. Vetenskapsrådet bör därför

fortlöpande rapportera till regeringen om områdets utveckling.

Ledamöterna i kommittén skall utses av Vetenskapsrådets styrelse.

Majoriteten av kommitténs ledamöter bör vara forskare.

Den utbildningsvetenskapliga kommittén bör påbörja sitt arbete i

samband med att Vetenskapsrådet inleder sin verksamhet den 1 januari

år 2001.

Senast år 2004 bör utvecklingen inom utbildningsvetenskap

utvärderas. När forskningen blivit så stark att den av egen kraft kan hävda

sig gentemot annan forskning bör kommittén avvecklas och

utbildningsvetenskap helt och hållet integreras inom Vetenskapsrådets

eller en annan forskningsfinansiärs struktur.

Forskningsforum

Forskningsforum kommer att utgöra en plattform för diskussion mellan

forskningsfinansierande myndigheter och allmänrepresentanter dit även

forskningsstiftelserna kommer att bjudas in. I Forskningsforum ges

möjlighet till informationsutbyte samt planering av gemensamma

insatser på angelägna områden. Forum ger även möjlighet till diskussion

om eftersatta områden inom svensk forskning och vilka eventuella

åtgärder som bör vidtas.

Forskningsforum bör inleda ett arbete för att främja kontakter mellan

forskning, allmänhet och andra som berörs av forskningen. Arbetet bör

inledas med en kartläggning av de arbetsformer på området som redan

utvecklats av lärosäten, forskningsfinansierande myndigheter, studie-

och fackförbund m.fl. Denna kan sedan tjäna som utgångspunkt för de

egna aktiviteterna.

7.3 Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat för

forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 15

miljoner kronor fördelas till Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap för att prioritera ämnesövergripande frågor inom

ansvarsområdet. Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för

år 2001 att 5 miljoner kronor fördelas för budgetåret. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 10 miljoner kronor

fördelas för år 2003.

I budgetpropositionen för år 2001 föreslås att den successiva

resursförstärkningen för äldreforskning som påbörjades år 1999

fullföljs år 2001 genom att ytterligare 10 miljoner kronor tillförs rådet.

För handikappforskning föreslås i budgetpropositionen att 5 miljoner

kronor fördelas år 2001. Härutöver bör ytterligare 2 miljoner kronor

fördelas år 2002 (jfr avsnitt 10.5).

Skälen för regeringens bedömning

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap skall från det

kommande årsskiftet överta hela ansvarsområdet för SFR och delar av

de ansvarsområden som hittills handhafts av Rådet för

arbetslivsforskning (RALF). Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap skall främja såväl grundläggande forskning som

behovsstyrd forskning rörande välfärd, folkhälsa, omsorg,

arbetsmarknad, arbetsorganisation och arbetsmiljö. Rådet övertar även

det särskilda samordningsansvar som åvilat SFR för forskning om äldre,

handikapp, internationell migration och etniska relationer samt för

socialvetenskaplig alkoholforskning. Detta samordningsansvar bör bl.a.

manifesteras i att rådet regelbundet sammanför berörda finansiärer och

andra tyngre intressenter. Rådet får även ett brett och framtidsinriktat

uppdrag att bidra till kunskapsuppbyggnaden i frågor som rör arbetsliv.

Rådet bör bl.a. främja forskning om arbetsmarknaden och dess

mekanismer samt forskning om arbetsmiljö och arbetsorganisation

vilket bidrar till ett arbetsliv som är öppet för alla och präglas av

jämställdhet, mångfald och möjligheter till inflytande och delaktighet.

Regeringen vill betona vikten av att Sverige genom den nya

organisationen av forskningsfinansieringen förstärker sin redan starka

ställning inom arbetslivsforskningen. Det blir av största vikt att

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och Verket för

innovationssystem etablerar ett väl fungerande samarbete i

gränsområdet mellan sina delar av arbetslivsforskningen.

Organisationskommittén föreslår arbets- och ansvarsuppdelning mellan

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och Verket för

innovationssystem, där knappt hälften av RALF:s anslag förs till

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och drygt hälften till

Verket för innovationssystem. Från och med år 2002 bör RALF:s anslag

för forskning och utveckling fördelas lika mellan de båda

myndigheterna. Strukturellt kan arbetslivsforskningen delas upp på tre

forskningsområden arbetsmiljö, arbetsorganisation och

arbetsmarknad. Frågor inom dessa områden går dock ofta in i varandra

och problem måste förstås, förklaras och åtgärdas utifrån ett bredare

perspektiv. Därför kommer alla tre forskningsområdena att återfinnas

både vid Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och vid

Verket för innovationssystem. Inför övergången till den nya

myndighetsstrukturen från det kommande årsskiftet har pågående

projekt som har en huvudinriktning mot individperspektiv och

samhällsrelevans förts till Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap och projekt som har ett organisationsperspektiv och

med verksamhetsrelevans, dit även utvecklingsprojekt och projekt vid

industriforskningsinstituten räknas, har förts till Verkets för

innovationssystem ansvarsområde. Dessa principer avses gälla även

fortsättningsvis. Denna uppdelning möjliggör också ett brobyggande

mellan de två myndigheterna där forskningsprojekt som vill belysa

frågeställningar som är gränsöverskridande finner en hemvist hos båda

myndigheterna. För sådana gränsöverskridande projekt kan en gemensam

finansiering ske av de två myndigheterna och av andra berörda

finansiärer.

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap och Verket för

innovationssystem måste gemensamt överblicka kunskapsutvecklingen i

frågor som rör arbetslivets utveckling och fortlöpande fånga upp nya

kunskapsbehov och nya forskningsfält. Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap förutsätts tillämpa ett tvärvetenskapligt synsätt på de

forskningsuppgifter som hänförs till myndigheten.

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap skall i första hand

stödja forskning vid universitet och högskolor samt forskningsinstitut.

Rådet skall medverka i ämnesövergripande forskningsprogram i

samverkan med andra forskningsfinansiärer. En angelägen uppgift är att

identifiera behov av och ta initiativ till mång- eller tvärvetenskapliga

satsningar där arbetslivsforskning och socialvetenskap är centrala

frågor. Detta är viktigt såväl för att sätta frågor i ny belysning som för

att möjliggöra kraftsamling kring centrala frågeställningar och kunna få

till stånd starka forskningsmiljöer.

Vidare är det viktigt att rådet fortsätter att utveckla samverkan med

myndigheter under Näringsdepartementet och Socialdepartementet som

inom ramen för sina förvaltningsanslag skall finansiera forskning till

stöd för den egna verksamheten. Denna samverkan är viktig såväl för att

olika forskningssatsningar skall kunna samordnas som för att rådet skall

kunna ge metodstöd, sprida information om forskning av intresse, etc.

Inom den forskning som rådet skall stödja är jämförande

internationella perspektiv i ökad utsträckning önskvärda. Det är därför

viktigt att stimulera ökat svenskt deltagande i olika internationella

sammanhang, bl.a. inom ramen för EU:s ramprogram för forskning.

Rådet bör också samverka med andra länder inom ramen för European

Science Foundation. Det är också önskvärt att rådet kan vara rådgivande

till Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) när det

gäller Sida:s stöd till forskning kring folkhälsa och social utveckling av

särskild betydelse för utvecklingsländerna.

Prioriterade områden

Nästan all den forskning som Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap bör ansvara för kommer att vara strategisk i den

meningen att den i princip omfattar de flesta individers och gruppers

vardagsvillkor och är väsentlig som kunskapsgrund för en socialt och

ekonomiskt hållbar utveckling vid sidan av den ekologiskt hållbara

utvecklingen som kommenteras i avsnitt 6.3.8. Forskning om

migrationspolitiska frågor har tidigare fått stöd från bl.a. SFR. Området

bör uppmärksammas även i Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap. Regeringen anser att ansvaret för ungdomsforskning

som tidigare legat under HSFR bör överförs till Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap. Rådet tillförs för detta 5 miljoner kronor

från HSFR. Under avsnitt 10.5 kommenteras kortfattat läget för en del

av forskningen kring sociala frågor, hälso- och sjukvård och folkhälsa

m.m. och under avsnitt 10.10.3 ges en kortfattad beskrivning av

arbetslivsforskningen. På vissa områden, t.ex. forskning om äldre

respektive om handikapp, pågår eller förestår redan finansiell

förstärkning av forskningen efter riksdagens tidigare ställningstaganden.

Inom flera andra områden pågår förstärkning inom ramen för befintliga

resurser genom ökad koncentration, tillskapande av centrumbildningar,

etc. Det gäller bl.a. forskning om folkhälsofrågor som genom

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap även kan få en

förstärkt koppling till arbetslivsfrågorna. I sammanhanget bör

uppmärksammas att den nyligen presenterade utredningen

 Rehabilitering till arbete en reform med individen i centrum (SOU

2000:78) anser att det behövs kraftigt ökade resurser och insatser inom

rehabiliteringsforskning, bl.a. i form av nya centrumbildningar.

Skapandet av Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap

innebär att nya intressanta tvärvetenskapliga ansatser kan stimuleras på

olika sätt. Regeringen bedömer att en sådan ansats bör bestå i att

prioritera forskning om samspelet mellan arbete, människors livslopp

både barn och vuxna och försörjningsstrategier i mångfaldens Sverige.

Mer generellt handlar det om att studera samspelet mellan produktion

och reproduktion i ett långsiktigt och mångvetenskapligt perspektiv

varvid longitudinella studier sannolikt behöver genomföras.

Satsningen på sådana tvärvetenskapliga ansatser bör ha ett klart fokus

men ge möjlighet till både öppen tävlan och samverkan mellan olika

forskningsmiljöer. Inslaget av internationell komparativ forskning bör

ha en framträdande roll. Medlen bör dels användas för att ge stöd till

tillämpad forskning, dels för att förstärka och/eller bygga upp en

internationellt konkurrenskraftigt och ledande forskning inom området.

Aktiv samverkan och dialog både med arbetsmarknadens parter och

företrädare för hälso- och omsorgssektorn bör ingå i satsningen.

Av de nya resurser riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning för åren 2001 2003 bör totalt 15 miljoner kronor

fördelas Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap för att

prioritera ämnesövergripande frågor, t.ex. ovan skisserade ansats, inom

sitt ansvarsområde. I budgetpropositionen föreslås att 5 miljoner kronor

fördelas för rådets verksamhet år 2001. Därefter bör ytterligare 10

miljoner kronor fördelas år 2003. I budgetpropositionen för år 2001

föreslås dessutom att den successiva resursförstärkningen för

äldreforskning som påbörjades år 1999 fullföljs år 2001 genom att

ytterligare 10 miljoner kronor tillförs rådet. För handikappforskning

föreslås i budgetpropositionen att 5 miljoner kronor fördelas år 2001.

Härutöver bör ytterligare 2 miljoner kronor fördelas år 2002 (avsnitt

10.5). Inom rådets budget bör ca 5 miljoner kronor användas för

ungdomsforskning. De nya satsningarna på Forskningsrådet för arbetsliv

och socialvetenskap ger tillsammans med de ingående resurserna från

RALF och SFR en total budget för år 2001 om 262 miljoner kronor.

Rådets arbetsformer

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap skall stödja forskning

som uppfyller höga krav på vetenskaplig kvalitet och samtidigt har tydlig

relevans för problem och utvecklingstendenser inom de

samhällssektorer som berörs av rådets verksamhet. Regeringen finner

det därför angeläget att rådet utvecklar former för en fortsatt dialog där

rådets intressenter inklusive arbetsmarknadens parter kan bidra till att

identifiera sektorsrelevanta forskningsbehov. För att forskningen skall

ha hög relevans är det nödvändigt att den har hög vetenskaplig kvalitet

och bedöms angelägen ur sektorns perspektiv. Rådet måste därför ha

interna arbetsformer som underlättar en samlad bedömning och

sammanvägning av vetenskaplig kvalitet och sektorsrelevans. En sådan

samlad bedömning förutsätter att forskare och intressenter inom

sektorn gemensamt och i ett sammanhang kan värdera

forskningsproblem och bereda ansökningar om forskningsprojekt.

Ansvaret för bedömning av ansökningar bör åvila rådets

prioriteringskommittéer. Det nya rådets styrelse liksom dess

prioriteringskommittéer skall därför utgöras av både forskare och

intressenter inom sektorn.

Det nya Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap skall ha god

överblick över hur forskningen utvecklas, fortlöpande utvärdera kvalitet

och identifiera brister i olika avseenden samt på olika sätt initiera och

stödja angelägen forskning inom sitt ansvarsområde. Viktiga inslag är

därvid att i samråd med andra berörda forskningsfinansiärer, initiera

utvärderingar samt utarbeta forskningsprogram som speglar angelägna

forsknings- och utvecklingsbehov och som möjliggör slagkraftiga

insatser. De forskningsetiska frågorna är mycket viktiga inom rådets

ansvarsområde och måste kunna hanteras på ett planerat och

förtroendeingivande sätt.

Rådet skall verka för att genusperspektivet, får ett relevant genomslag

i forskningen. Rådet skall även verka för jämställdhet mellan kvinnor

och män inom forskningen. Satsningen på yngre forskare måste ges hög

prioritet för att det kommande generationsskiftet i forskarvärlden skall

kunna överbryggas och forskning av tillräcklig omfattning skall kunna

bedrivas.

Stora krav på kunskapskommunikation bör ställas på det nya

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap. Det handlar dock inte

bara om att kunskaperna skall göras tillgängliga utan även om att resultat

sprids, prövas och diskuteras i olika sammanhang för att de skall kunna

påverka samhällsutvecklingen. Rådet bör därvid aktivt sammanställa

resultat från forskningen och föra ut dessa kunskaper till olika

målgrupper i samhället. Det är därvid särskilt angeläget att rådet

utvecklar formerna för samverkan inte minst med kommunsektorn. När

det gäller att skapa överblick över vilken forskning som bedrivs är det

viktigt att en god samordning med Vetenskapsrådets s.k. SAFARI-

projekt uppnås.

Rådet skall även vara rådgivande åt Regeringen i forskningsfrågor

inom arbetsliv, socialvetenskap och folkhälsofrågor.

7.4 Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 20

miljoner kronor fördelas till Forskningsrådet för miljö, areella näringar

och samhällsbyggande för att prioritera ämnesövergripande frågor inom

sitt ansvarsområde. Av de nya resurserna föreslås i budgetpropositionen

för år 2001 att 5 miljoner kronor tillförs för budgetåret. En

planeringsförutsättning bör vara att ytterligare 5 miljoner kronor

fördelas för år 2002 och ytterligare 10 miljoner kronor för år 2003.

I budgetpropositionen för år 2001 föreslås en tillfällig förstärkning

med 28 miljoner kronor för forskning och utveckling om ekologisk

produktion för budgetåret 2001 och 23 miljoner kronor per år under

perioden 2002 2003, som bör fördelas till Forskningsrådet för miljö,

areella näringar och samhällsbyggande för forskning inom området.

Skälen för regeringens bedömning

Riksdagens beslut enligt propositionen Forskning för framtiden en ny

organisation för forskningsfinansiering (prop 1999/2000:81) innebär

bl.a. att Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande skall inrättas. Den forskning som idag stöds av Skogs-

och jordbrukets forskningsråd (SJFR), Byggforskningsrådet (BFR),

Naturvårdsverket samt delvis av FRN har många och viktiga

beröringspunkter genom inriktningen mot ett hållbart samhälle. Detta

förhållande motiverar att denna forskning förs samman i ett nytt

områdesinriktat forskningsråd som övertar ansvaret för dessa

forskningsområden. På detta sätt samlas stora delar av forskningen till

stöd för ett ekologiskt hållbart samhälle i en myndighet. Enligt

regeringens mening skapas därmed bättre förutsättningar för kraftfulla

och allsidiga forskningsinsatser till stöd för en ekologiskt hållbar

utveckling. Forskningen kommer också att vara av stor betydelse för

internationellt samarbete inom området.

Rådet skall stödja forskning vid universitet, högskolor och

forskningsinstitut som uppfyller höga krav på vetenskaplig kvalitet och

samtidigt har relevans för de berörda samhällssektorerna. Det innebär

att rådet skall svara för grundläggande forskning på initiativ av forskare

och för program där samhällsrelevansen står i centrum. Rådet skall

främja forskning för en ekologiskt hållbar utveckling och utveckla

kunskaperna om de biologiska naturresurserna, mark- och

vattenresurserna samt samhällets hållbara nyttjande av dessa resurser.

Rådet skall även stödja forskning kring miljövård, miljökonsekvenser,

samhällsplanering, bygg- och förvaltningsfrågor, arkitektur och

kulturvärden, boendefrågor samt samhällets riskhantering i dessa frågor.

Forskningen skall bidra till att sektoriella utvecklingsmål kan uppnås,

skapa samband och samarbete mellan forskningsutförare och användare

av forskningsresultat samt främja internationellt samarbete inom

området. Genom att få ansvaret för lantbruksvetenskaplig forskning,

miljöforskning och forskning om samhällsbyggande blir rådet väl lämpat

att hantera den ofta mång- och tvärvetenskapliga forskning som behövs

till stöd för en hållbar utveckling. Rådet skall också verka för ökad

konkurrenskraft inom de areella näringarna och tillhörande

förädlingsindustrier. Forskningen skall främja en utveckling som är

förenlig med högt ställda miljökrav och krav på säkra livsmedel inom

ovanstående områden.

Enligt regeringens mening skall Forskningsrådet för miljö, areella

näringar och samhällsbyggande ha en samlande och pådrivande roll för

att främja och stödja forskning av betydelse för hela samhällets

omställning till en hållbar utveckling.

I regeringens ovan nämnda proposition redogörs utförligt för det nya

rådets ansvarsområden, uppgifter, arbetsformer och styrelse.

Prioriterade områden

Forskning om miljö och hållbar utveckling är ett högt prioriterat område

där det ställs höga krav på koncentrerade insatser kring viktiga frågor

och därmed skapa möjlighet till omprioriteringar. Snabba förändringar i

omvärlden och nya uppkommande problemställningar skapar ett ökat

behov av flexibilitet. Genom bildandet av det nya Forskningsrådet för

miljö, areella näringar och samhällsbyggande skapas en stark aktör som

kan hålla samman och samordna forskningen om och för ett ekologiskt

hållbart samhälle. Rådet bör även prioritera forskning om möjligheter

och risker med den moderna biologin samt samspel och konflikter

mellan ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling.

Av de nya resurser riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning bör för åren 2001 2003 totalt 20 miljoner kronor

fördelas till Forskningsrådet för miljö, areella näringar och

samhällsbyggande för att prioritera ämnesövergripande frågor inom sitt

ansvarsområde. I budgetpropositionen för år 2001 föreslås att 5

miljoner kronor tillförs för budgetåret. Därefter bör som en

planeringsförutsättning ytterligare 5 miljoner kronor fördelas år 2002

och härutöver ytterligare 10 miljoner kronor år 2003. I

budgetpropositionen för år 2001 föreslås en tillfällig förstärkning med

28 miljoner kronor för forskning och utveckling inom ekologisk

produktion under perioden 2001 2003, som bör fördelas till

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande för

forskning inom området. Rådet bör vidare delta i finansieringen av de

verksamheter i Kirunaområdet som samlats inom Miljö- och

rymdforskningsinstitutets verksamheter. De nya satsningarna på

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande ger

tillsammans med de ingående resurserna från BFR, FRN,

Naturvårdsverket och SJFR en total budget för år 2001 om 217 miljoner

kronor.

Rådets arbetsformer

Stora krav på kunskapskommunikation ställs på det nya forskningsrådet.

Det handlar inte bara om att kunskaperna skall göras tillgängliga utan

även att resultaten sammanställs, sprids, prövas och diskuteras i olika

sammanhang för att de skall kunna påverka samhällsutvecklingen. Rådet

skall därför aktivt sammanställa resultaten från forskningen och föra ut

kunskaper till olika grupper i samhället.

Rådet skall verka för att nysatsningar och omprövningar vidtas inom

rådets verksamhetsområden. Rådet skall också stödja större

koncentrerade satsningar på forskning inom angelägna områden på

universitet, högskolor och institut. Rådets ansvarsområden är till sin

karaktär mångvetenskaplig och det är därför viktigt att samverka med

andra finansiärer. Rådet skall verka för att genusperspektivet får ett stort

genomslag i forskningen samt verka för jämställdhet mellan kvinnor och

män inom forskningen.

Forskningsrådet skall stödja kritiskt granskande och oberoende

forskning som ger vetenskaplig grund och handlingsalternativ för

Sveriges politik avseende jord- och skogsbruk, livsmedel, viltvård, fiske,

vattenbruk, rennäring samt miljö- och naturvård. Forskningsrådet skall

även stödja forskning för att tillgodose samhällets behov av kunskap för

att främja den byggda miljöns kvalitet, säkerhet och långsiktiga

hållbarhet. Forskningsrådet bör sträva efter ett nära samarbete mellan

olika discipliner med speciell uppmärksamhet riktad mot möjligheterna

att öka mång- och tvärvetenskapliga forskningsinsatser. En dialog måste

föras med olika forskningsråd, forskningsfinansierande myndigheter

och andra forskningsfinansiärer för att möjliggöra kraftfulla

gemensamma satsningar och undvika att forskningsansatser hamnar i ett

vakuum mellan olika finansiärer. Vissa delar av den problemorienterade

forskningen kan med fördel organiseras i form av särskilda

programområden. Ett exempel på nära samverkan mellan statliga

forskningsfinansiärer och näringsliv samt andra aktörer är den

samverkan i finansieringsfrågor som skett inom ramen för BFR:s arbete.

Det är angeläget att denna typ av samverkan kan fortsätta och utvecklas.

Utifrån ovan beskrivna behov och målsättningen om hållbar utveckling

följer dels ett behov av att säkerställa kunskaps- och

kompetensförsörjningen inom hela detta forskningsfält, dels ett behov

att kunna göra särskilda satsningar inom vissa prioriterade områden.

Forskningsrådet skall tillsammans med andra berörda aktörer ha ett

särskilt ansvar för kompetensförsörjningen inom rådets hela

ansvarsområde.

Högskolan står inför ett antal strategiska strukturella problem som

kräver särskilda insatser. Det gäller främst generationsskiftet, men även

behovet av kraftsamling och tillskapande av mångvetenskapliga

forskningsmiljöer, främjandet av jämställdhet inom forskningen etc.

Forskningsrådets för miljö, areella näringar och samhällsbyggande skall

liksom övriga statliga forskningsfinansiärer beakta dessa frågor vid

tilldelning av bidrag.

Forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande bör

samverka med Sida i dess uppgift att främja forskning och

kompetensuppbyggnad kring u-ländernas försörjnings- och

miljöproblem. Forskningen skall också erbjuda en vetenskaplig grund

för internationella förhandlingar och överenskommelser, bl.a. inom EU.

En målsättning bör vara att det svenska agerandet i internationella

sammanhang skall kunna stödja sig på forskningsresultat och inhemsk

expertis. Rådet bör vidare stimulera ökat svenskt deltagande i olika

internationella sammanhang, bl.a. inom ramen för EU:s ramprogram för

forskning. Det bör också samarbeta med andra länder inom ramen för

European Science Foundation. Rådet skall även vara rådgivande åt

regeringen i frågor inom rådets ansvarsområde.

7.5 Verket för innovationssystem

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör totalt 40

miljoner kronor fördelas till Verket för innovationssystem för

forskning och utvecklingsarbete inom strategiska områden. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner

kronor fördelas för budgetåret. En planeringsförutsättning bör vara att

ytterligare 10 miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 25

miljoner kronor för år 2003.

Beträffande användningsområdet för de nya resurserna bör gälla att

forskningen inom bioteknik och informationsteknik får stöd med 20

miljoner kronor för vardera området.

Skälen för regeringens bedömning

I propositionen Forskning för framtiden en ny organisation för

forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81) föreslog regeringen att en

myndighet inrättas med uppgift att initiera och finansiera behovsstyrd

forskning och utveckling till stöd för innovationssystemet och en

hållbar utveckling och tillväxt. Riksdagen har beslutat i enlighet med

regeringens förslag. Verksamheten skall omfatta stöd till forskning och

utvecklingsarbete (FoU) inom bl. a. teknik, transporter, kommunikation,

arbetsliv och arbetsmarknad liksom till uppgiften att verka för att ny

kunskap tas till vara och omsätts i produkter, processer, tjänster,

utvecklande arbetsorganisation, arbetsmiljö och i regelverk. Teknisk

utveckling är av grundläggande betydelse för innovationssystemet och

utgör en stor del i myndighetens verksamhet. Arbetslivet är en annan

viktig del av innovationssystemet. Arbetsorganisation och lärande i

arbetet skall därför ges en framträdande roll i verket, liksom

utvecklingen av en bättre incitamentsstruktur på marknaden för

nyföretagande och avknoppningar. Effektiva transport- och

kommunikationssystem är förutsättningar för ett effektivt

innovationssystem bl.a. för att innovationer inom infrastrukturhållning

och transportmedelsindustri har stor ekonomisk potential och kan bidra

till en hållbar tillväxt. Verksamheten inom Verket för innovationssystem

skall svara såväl mot näringslivets som mot delar av det övriga

samhällets behov.

Det nya verket kommer i stora drag att överta de ansvarsområden och

resurser som idag handhas av Kommunikationsforskningsberedningen

(KFB) samt de FoU-finansierande delarna av Närings- och

teknikutvecklingsverkets (NUTEK) verksamhet. Även delar av RALF

förs till det nya Verket för innovationssystem. Principerna för

uppdelning av RALF framgår i avsnitt 7.3 i beskrivningen av

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap. Detta innebär att

Verket för innovationssystem ges ett ansvarsområde som sträcker sig

över flera delsektorer med stora möjligheter att arbeta över disciplin-

och sektorsgränser och att göra koncentrerade insatser inom viktiga

områden. Verket för innovationssystem skall även svara för att

resultaten från projektet Teknisk Framsyn tas tillvara och att denna

process utvecklas vidare.

Den nya organisationen ger större utrymme att arbeta flexibelt över

tiden, liksom bättre förutsättningar att utnyttja synergier mellan skilda

verksamheter. Potentialen illustreras av att det finns många och breda

samarbetsytor mellan de myndigheter som idag hanterar motsvarande

verksamhet.

Inrättandet av Verket för innovationssystem innebär vidare

effektiviseringar genom att kontakter gentemot forskare och avnämare

förenklas. En del i förenklingen är att antalet aktörer för

samfinansiering minskar, vilket underlättar för forskare vid universitet,

högskolor och forskningsinstitut i kontakterna med myndigheter.

Samtidigt kan det effektivisera administrationen av verksamheten. En

sammanslagen myndighet blir även en mer kraftfull aktör av större

intresse för omvärlden att samverka med. En förutsättning för att denna

potential skall kunna tas till vara är dock att samarbetet utvecklas med

andra myndigheter, företag och övriga berörda inom respektive sektor.

Detta gäller inte minst arbetsmarknadens parter.

Verket för innovationssystem blir ett viktigt redskap för att

förverkliga de forskningspolitiska ambitionerna samtidigt som det utgör

ett medel också inom andra politikområden såsom närings-, transport-,

kommunikations-, arbetslivs- och arbetsmarknadspolitiken. En central

roll för myndigheten är att stimulera en hållbar ekonomisk tillväxt och

att bidra till utvecklingen av ett väl fungerande innovationssystem.

Myndighetens verksamhet skall bidra till att överbrygga

generationsskiftet inom forskningen, till kraftsamling och

forskarsamverkan liksom till stöd för tillkomsten av mångvetenskapliga

forskningsmiljöer. Vidare är det av stor vikt att verket samtidigt verkar

för en jämn fördelning av kvinnor och män på samtliga nivåer inom

forskningen och dess omvärld för att säkra den framtida kontinuiteten

inom svensk forskning.

För att bidra till att hantera generationsskiftet inom forskningen är en

satsning på långsiktig kunskapsuppbyggnad helt avgörande. Stöd till

forskning bör lämnas i sådana former att forskarutbildning stimuleras

och karriärvägar skapas för forskarutbildade. En del av FoU-stödet bör

lämnas som tema- eller ramanslag för att möjliggöra långsiktighet i

forskningsfinansieringen. Myndigheten bör därför ges möjlighet att

inom en given ram sluta kontrakt för perioder på upp till sex år.

Inom den behovsstyrda forskningen finns en tradition av arbete i

mångvetenskapliga forskarmiljöer. Denna tradition bör utvecklas

ytterligare. Långsiktigheten måste balanseras mot behovet av en hög

grad av förnyelse i myndighetens arbete.

Effektiv kunskapsöverföring blir en central uppgift för det nya Verket

för innovationssystem. En sådan måste ske i växelverkan mellan olika

aktörer på ett sätt som svarar mot behov hos företag och andra avnämare.

Industriforskningsinstituten spelar här en viktig roll och Verket för

innovationssystem bör arbeta för en fortsatt utveckling av institutens

roll för en effektiv kunskapsöverföring till industrin. FoU-arbetet

präglas idag i ökad utsträckning av internationellt samarbete. För många

av de ledande svenska industriföretagen är ett gränslöst

forskningssamarbete det rådande arbetssättet. EU-kommissionen har

nyligen lagt fram ett förslag Mot ett europeiskt område för

forskningsverksamhet där ett ökat samarbete mellan EU:s

medlemsländer betonas.

Av de nya resurser riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning bör för åren 2001 2003 totalt 40 miljoner kronor

fördelas till Verket för innovationssystem för forskning och

utvecklingsarbete inom strategiska områden. Av de nya resurserna

föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner kronor

fördelas för budgetåret. En planeringsförutsättning bör vara att

ytterligare 10 miljoner kronor fördelas för år 2002 och ytterligare 25

miljoner kronor för år 2003. En planeringsförutsättning för verket är att

forskningen inom områdena bioteknik och informationsteknik får stöd

med 20 miljoner kronor för vardera område. De nya satsningarna på

Verket för innovationssystem ger tillsammans med de ingående

resurserna från KFB, NUTEK och RALF en total budget för år 2001 om

1 118 miljoner kronor.

Innovationssystemet och dess utveckling

Innovationspolitik återspeglar sambandet mellan teknik och tillväxt.

Denna representerar också ett byte av fokus från teknik som en insats i

produktionsprocessen till resultat och ökad innovationsförmåga på

företagsnivå. Ekonomins innovationsförmåga beror inte bara på hur

enskilda aktörer - företag, forskningsinstitut, universitet - uppträder var

för sig, utan på samspelet dem emellan som delar av ett system för

kunskapsproduktion och kunskapsanvändning.

Det är viktigt att betona att utgångspunkten för innovationspolitiken är

att studera hur innovationer sker. En del av detta är att belysa frågan om

hur sambanden ser ut mellan forskningen och innovationssystemet.

Kunskap produceras i ökad omfattning i ett interaktivt förhållande

mellan forskare och företag. Kunskap som är betydelsefull för

innovationspolitiken genereras oftast i mångvetenskapliga grupperingar

där deltagarna har skilda kunskaper och erfarenheter. Forskning och

kunskapsproduktion är viktiga medel för att finna applikationer och ta

vara på utvecklingsmöjligheter. OECD beskriver innovationssystem som

"det nätverk av offentliga och privata institutioner inom vilken

produktion, spridning och användning av ny kunskap och teknik sker".

För utformning av nationella åtgärder har innovationssystemets

funktionssätt idag fått ett allt större genomslag i de flesta länder,

inklusive på EU-nivå. En viktig drivkraft i detta arbete har varit att USA

har ett försprång gentemot Europa i ekonomisk tillväxt. Ett medel är att

stärka samverkan mellan universitet/högskolor och näringsliv för att

finna tillämpningar av akademisk forskning. Detta förutsätter

industrirelevant forskning, och att forskarna i ökande utsträckning tar

patent på sina upptäckter. Innovation, teknisk utveckling och forskning

ses i innovationspolitiken som de viktigaste faktorerna för ekonomisk

tillväxt och ökad sysselsättning.

Teknisk Framsyn pekar på viktiga drivkrafter med förväntat stor

betydelse för samhällsutvecklingen under den kommande 10 15

årsperioden. En drivkraft är att informationsteknologin skapar helt nya

tillväxtbranscher samtidigt som den genomgripande förändrar

affärslogiken inom i stort sett alla etablerade områden. En annat

drivkraft är att biovetenskaperna där Sverige har en stark vetenskaplig

position skapar affärsmöjligheter som bättre borde kunna tas tillvara.

Vidare ställer kombinationen av nya informationssystem, globaliserad

marknad och miljömedvetande krav på tillverkningsmetoder som

samtidigt är effektiva, flexibla, resurssnåla och miljöanpassade. Det

ökade intresset för miljöprestanda och hållbar utveckling hos

konsumenter och marknadsaktörer öppnar nya affärsmöjligheter.

7.5.1 Prioriterade områden

Verket för innovationssystem kommer att ha en viktig roll i

utvecklingen av ett väl fungerande innovationssystem och en hållbar

utveckling, nämligen att stödja forskning och utveckling för

näringslivets och den offentliga sektorns utveckling, att medverka till att

utveckla och effektivisera industriforskningsinstituten, att

vidareutveckla resultaten från Teknisk Framsyn och att främja

kunskapsöverföring mellan högskola och näringsliv och offentlig sektor.

Näringslivets utveckling och internationella framgångar är

nyckelfaktorer för Sveriges ekonomiska tillväxt och välfärd. Det är

därför av vikt att svensk forskning och utveckling har en sådan

omfattning och inriktning att den kan fungera som bas för ett växande

och konkurrenskraftigt kunskapsintensivt näringsliv. För att säkerställa

näringslivets långsiktiga konkurrenskraft måste en svensk tillväxtpolitik

fokusera på att skapa och förstärka attraktiva kunskapsmiljöer som kan

dra till sig produktiva investeringar.

För närvarande pågår en ökad internationalisering av FoU-

verksamheten. I den globala konkurrensen lokaliserar företagen sina

verksamheter där de bästa förutsättningarna finns avseende forskningens

omfattning, kvalitet och inriktning. Länders och regioners utbildning

och forskning blir härigenom alltmer konkurrensutsatta. För att vara ett

förstahandsalternativ för etablering av internationell FoU och

tillverkning måste det offentliga FoU-systemet kunna tillgodose

näringslivets behov av forskning och forskarutbildade. Det är angeläget

att stimulera tillväxt med fokus på högteknologiskt, kunskapsintensivt

och forskningsbaserat företagande. Vidare kräver ett gott

innovationssklimat och en hållbar tillväxt effektiva transporter. Detta är

särskilt viktigt i ett glesbefolkat land som Sverige som ligger i den

europeiska periferin. Förutsättningar för ett hållbart arbetsliv som

förenar tillväxt med goda och utvecklande arbetsvillkor bör förstärkas.

Ett hållbart arbetsliv innebär att den enskilde ges förutsättningar till en

säker arbetsmiljö, arbetsförhållanden som möjliggör utveckling i arbetet

och ett livslångt lärande. Det gör att frågor som t. ex. berör

arbetsorganisationen och lärande i arbetet en framträdande roll i

myndigheten. Det är av största vikt att verket framhåller och befrämjar

genusperspektivet i sina insatser. Vidare är det viktigt att ytterligare

studera balansen mellan nedskärning av organisationers storlek och

kortsiktiga vinster kontra organisationers innovationsförmåga och

långsiktiga överlevnad.

Strategiska, tillämpade och tvärvetenskapliga teknikområden bör

förstärkas inom ramen för verkets verksamhet. Kunskaps- och

forskningsstrategierna, Teknisk Framsyn samt medverkan från

näringslivet bör ligga till grund för utveckling av verkets strategier.

Det är viktigt att statens omfattande investeringar i forskning i högre

grad kan bidra till näringslivets tillväxt och samhällets utveckling. Staten

måste därför medverka till att företag och annan verksamhet kan

tillgodogöra sig kunskapsutvecklingen. Det ligger en naturlig dynamik i

samspelet utbildning forskning företagande näringspolitik , där

målet i den regionala näringspolitiken måste framhållas, dvs. att

stimulera en hållbar ekonomisk tillväxt som kan bidra till fler och

växande företag och därmed ökad sysselsättning för både kvinnor och

män. Huvudsyftet med de regionala tillväxtavtalen är att bidra till hållbar

tillväxt som utmärks av ekologisk hållbarhet och jämställdhet. Ett

fortsatt och ökat samspel mellan högskolevärlden, näringslivet och

offentlig sektor är nödvändigt för att forskningen skall svara mot

samhällets behov. En viktig uppgift är att utveckla former för FoU-

samverkan och kunskapsförmedling som utgår från samhällets skiftande

behov, med syfte att åstadkomma ett konkurrenskraftigt FoU-system.

Verkets för innovationssystem verksamhet skall bl.a. svara mot behov

inom strategiska områden såsom bioteknik, informationsteknik,

materialteknik och hållbar utveckling. Dessa strategiska områden

beskrivs närmare i det följande. Myndighetens verksamhet skall på

motsvarande sätt också svara mot behov inom transport- och

kommunikationssektorn och arbetslivet. Dessa delar av verksamheten

utvecklas under avsnitten 10.10.1. Transportforskning respektive

10.10.3. Arbetslivsforskning.

Bioteknik

Svensk forskning inom det biovetenskapliga området har en mycket

stark internationell position. Denna starka och snabbt växande

kunskapsbas ger landet en potential för nya kommersiella tillämpningar

inom en mängd områden. Detta gäller de kunskapsintensiva företag som

leder utvecklingen, oftast i samarbete med universitet och högskolor,

men även hos de potentiella avnämare av den kunskap, kompetens,

tjänster och produkter som tas fram. Dessa avnämare finns inom svenska

basnäringar som skogsindustri, livsmedelsindustri, kemiindustri och

jordbruk, inom miljöområdet samt även inom tjänstesektorn t.ex.

vårdområdet. Utveckling av framtidens tjänster och produkter kommer

dock att kräva ett stort inslag av tvärvetenskap och insatser från skilda

kompetensområden.

Verket för innovationssystem har en central uppgift i att undanröja

hindren och skapa förutsättningar för en vidare utveckling och ökade

industriella tillämpningar av biovetenskap och bioteknik. Myndighetens

insatser skall bidra till att skapa miljöer och samarbeten som tillvaratar

den potential som finns inom landet. Detta kan ske genom utökade

programsatsningar och tillskapande av nya kompetenscentra där krav

ställs på tvärvetenskapliga forskningsmiljöer kopplade till möjliga

exploatörer inom områden som exempelvis biomedicin, kost hälsa,

biomaterial och bioprocesser. Verket för innovationssystem har även en

viktig roll i att stödja satsningar på tidiga idéer och embryon till

produkter samt att initiera nyskapande tvärvetenskapliga projekt som kan

demonstrera potentialen inom bioteknikområdet och öppna vägar för

exploatering. Myndigheten bör även initiera forskning och förmedla

kunskap kring frågor som berör och kan utgöra hinder för industriell

exploatering i den pågående debatten kring bioteknikens möjligheter

och risker. Nära samverkan med övriga forskningsfinansiärer är en viktig

förutsättning för ett framgångsrikt arbete och optimal användning av

satsade resurser.

Informationsteknik

Området informations- och kommunikationssystem utvecklas i snabb

takt och i Sverige växer IT-sektorn kraftigt. Stora delar av vårt samhälle

genomsyras redan idag av IT-användning och stora framtida möjligheter

finns att ytterligare öka användningen. För att realisera dessa

möjligheter finns det behov av uthålliga satsningar på såväl

grundläggande som tillämpad IT-forskning. Det krävs forskning som

stödjer en bred och kvalificerad IT-användning i arbetsliv och samhälle.

Vidare är det angeläget att forskarutbildningen inom IT ökar för att

kunna möta både en ökad efterfrågan från industrin och behovet av

disputerad personal inom högskolans IT-utbildningar.

En viktig roll för Verket för innovationssystem är att i samverkan med

andra myndigheter ansvara för den tillämpade IT-forskningen. Verket för

innovationssystem bör upprätthålla de nära kontakter med näringslivet

som åstadkommits genom IT-inriktade kompetenscentra och

industriforskningsinstitut och härigenom stärka IT-forskning riktad mot

näringslivets nuvarande och kommande behov. En fortsatt satsning på

kompetenscentra och stöd till de industriforskningsinstitut som är

inriktade mot IT utvecklar kontakterna mellan den forskningsintensiva

IT-industrin och den akademiska forskningen.

NUTEK, Invest in Sweden Agency (ISA), Stiftelsen för Strategisk

Forskning (SSF) och Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling

(KK-stiftelsen) har gemensamt föreslagit en ny nationell strategi på

mikroelektronik-, elektronik- och närliggande IT-områden. Syftet är att

stärka basen för svensk industri inom IT och elektronikområdena.

Verket för innovationssystem bör genomföra en revidering av den

föreliggande strategin och integrera den i tillämpliga delar i sin

verksamhet i samverkan med andra aktörer. Bl. a. kan nya

samverkansformer prövas.

Samtidigt med den allt större IT-användningen inom samhällets alla

sektorer ökar också behovet att förstå vilka konsekvenser detta får för

medborgarna såväl privat som i arbetslivet. Forskning om IT-samhällets

sociala aspekter, medborgarnas tillgänglighet och hur IT påverkar

samhällsekonomin har studerats inom KFB:s IT-program. Dessa frågor

blir än viktigare under den snabba IT-utveckling som för närvarande äger

rum. Det är viktigt att verket stöder sådan forskning. Verket för

innovationssystem har ett särskilt ansvar att utveckla IT:s tillämpningar.

Prioriterade områden är bland andra telekommunikation och

nätverksteknik inklusive säkerhet och integritet, hårdvaruutveckling,

programvaruteknik, systemteknik, IT-baserade tjänster, hantering av

informationsinnehåll samt arbetslivet och den nya tekniken.

Materialteknik

Framställning av material är en traditionell svensk styrkefaktor. Nya

material har t.ex. givit svensk metallindustri konkurrensfördelar

gentemot andra länder. Materialteknik är ett strategiskt område under

snabb utveckling, men i många fall saknas kunskap om industriell

användning av nya material. Det finns en potential för att avancerade

material i ännu högre utsträckning än som sker kan utnyttjas som

konkurrensfördel inom svensk tillverkande industri. För att detta skall

ske behöver nödvändig kunskap om industriell användning av materialen

göras tillgänglig för industrin. De stora företagen har ofta en långvarig

tradition att samverka med högskolor och institut, men många små och

medelstora företag har svårt att tillgodogöra sig uppbyggd kunskap.

Aktivt nätverksbyggande och implementering av ny materialteknik i

små och medelstora företag i samverkan med högskola, institut och

stora företag bör därför stå i fokus för Verkets för innovationssystem

insatser inom området.

Hållbar utveckling

Fokuseringen mot en uthållig utveckling och ökad miljöanpassning av

processer och produkter innebär nya och ökade krav på företagen. Men

samtidigt öppnas nya affärsmöjligheter för de företag som svarar mot

miljökraven. Den ökande efterfrågan på miljöanpassade produkter är en

faktor av stor strategisk betydelse för näringslivet.

Svenskt näringsliv har ett gott utgångsläge men mycket återstår ännu

att göra i flera branscher och för att stödja små och medelstora företag

(SMF) i det miljörelaterade arbetet. För detta behövs ny kompetens om

hur miljöhänsyn och ändrade marknadsförutsättningar kan integreras i

produkt- och teknikutveckling. Genom fokuserade utvecklingsinsatser

kan nya marknader exploateras.

Framtida satsningar på området uthållig utveckling, i vilken Verket för

innovationssystem har en viktig roll, bör ske på flera samspelande

områden. Satsningarna bör inriktas på att bidra till teknikutveckling samt

förstärka insatser för teknik- och kompetensförsörjning till näringslivet,

via system och nätverk, inte minst tvärdisciplinära. Det är i detta

sammanhang av vikt att särskilt stödja små och medelstora företags

behov av teknik/kompetens. Insatser behövs även för att stärka

innovationssystem inom områden där Sverige har komparativa fördelar

och särskilt goda förutsättningar att bli konkurrenskraftigt på

internationella marknader, till exempel material och produkter från

förnyelsebara råvaror.

Hållbar utveckling innebär även att myndigheten bland annat skall

bygga på samspelet mellan goda arbetsförhållanden, produktivitet och

tillväxt samt bygga vidare på befintlig kunskap genom att stödja

forskning och utveckling för effektiva och flexibla företagsmodeller

med inslag av modernt ledarskap och förändringsarbete. Däri ligger

också kunskap om betydelsen av anställdas delaktighet i utveckling av

verksamheter och förebyggande arbete för att minska stress,

överbelastning och annan ohälsa.

Design och formgivning är viktiga element vid utformning av

produkter och tjänster. Val av material, tillverkningssätt och gestaltning

har ofta stor betydelse. Utveckling av mer hållbara produkter och

tjänster kräver särskilda forskningsinsatser med fokus på design och

ekologi. Det handlar om insatser av tvärvetenskaplig natur inom såväl

humanistiska och konstnärliga som tekniska och naturvetenskapliga

discipliner. Designområdet har betydande kopplingar till den

behovsstyrda forskningen. Verket för innovationssystem ges möjlighet

att inom ramen för sin verksamhet göra insatser inom dessa områden.

Program för samverkan mellan forskare och företag

Ett antal större långsiktiga program för samverkan mellan forskare

och företag kommer att få sin finansiering genom Verket för

innovationssystem som också svarar för fortlöpande granskning och

utvärdering. Bland dessa märks särskilt Kompetenscentrum, IT i

Verkstadsindustrin, Programmet för Fordonsteknisk forskning och

Nationella flygtekniska forskningsprogrammet.

Kompetenscentrum är ett relativt nytt sätt att organisera och

genomföra långsiktiga och integrerade forskningssamarbeten mellan

högskolor och företag för parternas gemensamma utbyte.

Kännetecknande för arbetssättet är att företagen deltar aktivt både i

forskningen och i ledningen och styrningen av varje centrum och dess

forskningsprogram. Näringslivets engagemang utgör programmets

främsta styrka både i en nationell och en internationell jämförelse. Det

leder till att forskningen inriktas på nya, industrirelevanta och

vetenskapligt utmanande problemställningar. Det gör också att nya

nätverk etableras mellan högskolor och företag och att rön och resultat

från forskningen snabbt kan tillvaratas och tillämpas i företagen. De

första kompetenscentrumen tillkom år 1995. Programmet har sedan

vidareutvecklats och breddats så att det för närvarande finns 28

kompetenscentrum vid 8 universitet och tekniska högskolor. Ca 220

företag deltar varav ca 20 procent utgörs av små och medelstora företag.

5 centrum finansieras av Energimyndigheten med 40 miljoner kronor.

NUTEK:s engagemang uppgår till 130 miljoner kronor årligen. Ett

kompetenscentrum finansieras med en tredjedel vardera av

NUTEK/Energimyndigheten, medverkande företag och lärosätet. En

nyligen genomförd internationell utvärdering ger mycket goda

omdömen när det gäller vetenskaplig nivå och lyfter också fram det

starka industriella engagemanget.

IT i Verkstadsindustrin har drivits under tre år som ett förberedande

forskningsprogram för att förstärka NUTEK:s hittillsvarande satsningar

och för att lägga grunden för ett större och mer varaktigt program från år

2001 och framåt. IT i verkstadsindustrin har nått långt i att föra samman

forskare från högskola, institut och industri i en serie industriellt

målinriktade projekt, där resultaten givit betydande effekter i industrins

arbetssätt. Tvärvetenskapliga forskargrupperingar har prioriterats vilket

också givit forskarna möjligheter att arbeta med nya problemställningar

i nya konstellationer. IT i Verkstadsindustrin koncentrerades från början

till Chalmers Tekniska Högskola AB. Under innevarande år har

styrgruppen haft till uppgift att förbereda ett breddat deltagande från

högskolor och företag. Programmet har under år 1999 utvärderats av

internationella utvärderare och därvid fått mycket goda omdömen.

Utvärderarna har särskilt framhållit värdet av den nära kontakten mellan

industrin och forskningsutförarna. För att få det nödvändiga samspelet

till stånd krävs att projekten är tillräckligt omfattande för att de skall ha

utrymme för forskare med olika bakgrund. Dessutom måste projekttiden

vara tillräckligt lång för att man skall hinna bygga upp ett förtroendefullt

samarbete. Erfarenheterna har visat att projekten bör ha en varaktighet

om tre till fyra år. IT i Verkstadsindustrin har försökt skapa

projektgrupperingar vilka har täckt flera discipliner och har dessutom

inrymt mera implementeringsinriktade forskare från institut. Den

kompetens- och erfarenhetsprofil som projekten givit har också gjort att

resultaten är tillämpbara för mindre företag även om forskningen i de

flesta fall skett i samverkan med de större.

Programmet för Fordonsteknisk forskning syftande bl.a. till

utveckling av den fordonstekniska forskningen vid universitet och

högskolor startades för sex år sedan. Programmet har visat sig fungera

som en katalysator för att förbättra rekryteringsbasen för landets

fordonsindustri. De första forskarna som utbildats inom ramen för

programmet har nyligen kunnat anställas av de fordonstillverkande

företagen. Eftersom forskningen genomförs gemensamt av högskolan

och företagen har programmet medgivit ett dubbelriktat kunskapsflöde

däremellan. Aktuella industriella problemställningar har därmed kunnat

tydliggöras inom forskningen och forskarutbildningen. Programmet har

utvärderats vid två tillfällen med mycket positiva omdömen. En viktig

egenskap hos forskningsprogrammet har varit det faktum att

underleverantörerna som till stor del utgörs av små och medelstora

företag, efter en längre inkörningsperiod nu är mycket aktiva deltagare i

programmet. Enligt fordonskomponentgruppen ger detta en kraftigt

stärkt konkurrensposition vilket gör det möjligt för de deltagande

företagen att nå försäljningsframgångar även utanför Sveriges gränser.

De deltagande företagen framhåller att programmet är mycket viktigt för

att de skall kunna förstärka sin kvalitetsnivå. Nuvarande fordonstekniska

forskningsprogram har år 2001 som slutår. Det finns redan nu planer att

besluta om en fortsättning med ytterligare tre år 2002 2004. Statens

andel av FoU-programmet beräknas även för dessa tre år uppgå till

ungefär oförändrat belopp, f.n. 30 miljoner kronor per år. Industrin

förutsätts satsa minst motsvarande resurser.

Nationella flygtekniska forskningsprogrammet finansieras

gemensamt med försvarsforskning. Det redovisas närmare under avsnitt

10.4.2

7.6 Övriga betydande forskningsfinansiärer

7.6.1 Internationellt utvecklingssamarbete Sida (SAREC)

Sida:s avdelning för forskningssamarbete, SAREC, finansierar och

förmedlar svenska resurser för utvecklingsforskning. Denna verksamhet

har ökat kraftigt i omfattning under senare år, från anvisade 470

miljoner kronor år 1999 till beräknade 570 miljoner kronor under år

2000.

Cirka 10 procent av Sida:s anslag för forskningssamarbete går till u-

landsforskning i Sverige. Svenska forskare medverkar dessutom som

samarbetspart inom andra program som stärker u-ländernas

forskningskapacitet via stöd till utveckling av universitet,

forskningsinstitut och forskningsråd. Svenska forskare kan också delta

för att stödja regionala nätverk och internationella forskningsprogram

vars syften gäller kunskapsutveckling av intresse för utvecklingsländer.

Sida har kommit att bli en betydande aktör inom det svenska

forskarsamhället. Under år 1999 utbetalades 173 miljoner kronor till

150 svenska universitetsinstitutioner, vilket motsvarade 37 procent av

anvisade medel för forskningssamarbetet. Sida svarade under år 1998

för 75 procent av all extern finansiering av u-landsrelaterad forskning

vid svenska universitet och högskolor. En konsekvens av det

forskningsinriktade utvecklingssamarbetet är dess bidrag till

internationaliseringen av den svenska högskolan. Sida kan härvidlag bidra

till ökade kontakter mellan svenska forskare och forskningsråd och

internationellt u-landsinriktad forskning. Sida:s insatser för

forskningssamarbete förväntas öka under de närmaste åren, och därmed

även omfattningen av u-landsrelaterad forskning i Sverige.

7.6.2 Statens energimyndighet Omställning av energisystemet

Statens energimyndighet inrättades den 1 januari år 1998 med uppgiften

att ansvara för merparten av myndighetsfunktionerna på energiområdet,

samt att ansvara för de statliga insatserna inom

omställningsprogrammet.

Energimyndigheten ansvarar för myndighetsuppgifter rörande

tillförsel, distribution, energiberedskap, kommunal energiplanering och

till naturresursplanering. Statens energimyndighet är vidare

nätmyndighet enligt Ellagen. Myndigheten skall bevaka

energimarknadernas och energisystemets utveckling och analysera

sambanden mellan energiteknik, miljö och ekonomisk tillväxt. Den

ansvarar för planeringsunderlaget inom området och för att kunskaperna

om energisystemet utvecklas genom prognoser, systemstudier,

utvärderingar och analyser. En viktig uppgift för myndigheten är

dessutom att sammanställa och sprida information om

energimarknaderna, energisystemet och om sambanden mellan energi,

miljö och ekonomisk tillväxt. Statens energimyndighet har det

huvudsakliga ansvaret för att utforma och genomföra det energipolitiska

programmet. Andra myndigheter och aktörer ansvarar dock för

genomförandet av vissa insatser inom programmet. NFR och TFR har

finansierat grundläggande energiforskning medan BFR och KFB har

disponerat medel för sektorsspecifika forsknings- och

utvecklingsinsatser på energiområdet.

I Forskning för framtiden en ny organisation för

forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81) behandlades den framtida

organisationen för forskningsfinansiering. Regeringen konstaterade då

att det är angeläget att organisatoriskt hålla samman energiforskningen

med övriga delar av myndighetens verksamhet eftersom forsknings- och

utvecklingsarbetet utgör ett viktigt underlag för och stöd i myndighetens

arbete.

Insatsernas omfattning

Det energipolitiska programmet omfattar stöd till forskning, utveckling

och demonstration av ny energiteknik som skall bidra till att under de

närmaste tio till femton åren kraftigt öka el- och värmeproduktionen

från förnyelsebara energikällor och utveckla kommersiellt lönsam

teknik för energieffektivisering. Programmet omfattar dessutom bidrag

till investeringar som på ett kostnadseffektivt sätt skall bidra till att

minska användningen av el för uppvärmning, att utnyttja det befintliga

elsystemet effektivare och för att öka tillförseln av el och värme från

förnyelsebara energikällor.

Det långsiktiga programmet utgörs av insatser om totalt 5 630

miljoner kronor för forskning och utveckling av teknik för framtidens

energisystem och internationellt klimatsamarbete samt för utveckling av

ny teknik för etanolproduktion från skogsråvara. De statliga insatserna

skall bidra till att bygga upp och vidmakthålla vetenskaplig och teknisk

kompetens inom universiteten, högskolorna och i näringslivet.

Statens energimyndighet arbetar utifrån ett problemorienterat

perspektiv och verksamheten inom det långsiktiga programmet

inrymmer ett spektrum av insatser, alltifrån långsiktiga

forskningsprogram av närmast grundläggande karaktär, till pilot- och

demonstrationsprojekt. Myndighetens arbetssätt innebär att insatserna

organiseras i inbördes samverkande program med olika inriktning och

karaktär. De statliga insatserna inom området redovisas i

budgetpropositionen för år 2001.

Energiforskningens kvalitet och relevans

Energiforskningens olika delprogram har sedan mitten av 1980-talet

kontinuerligt utvärderats såväl genom ett peer-review förfarande som

genom relevansutvärderingar. Resultaten från utvärderingarna har i de

flesta fallen pekat på att forskningen har hållit hög internationell

standard. På flera områden har verksamheten bedömts som

världsledande. Utvärderingarna följer programmens tidsplaner på så sätt

att det för treåriga program sker en utvärdering inför avslut och

eventuell förnyelse. När det gäller längre program kan även en

utvärdering efter halva tiden företas.

På ett mera övergripande plan sker en regelbunden uppföljning och

utvärdering av insatserna inom 1997 års energipolitiska program i

enlighet med en i förväg fastställd plan (Plan för uppföljning och

utvärdering av 1997 års långsiktiga program, Ds 2000:14). Denna

uppföljning har än så länge koncentrerats till insatserna inom det

kortsiktiga programmet, men avser fr.o.m. år 2000 programmet i sin

helhet.

Prioriterade områden

Områden som särskilt skall prioriteras är bl.a. kraftvärme baserad på

biobränslen, biobränslebaserad kraftproduktion, biobränsleförsörjning

inklusive hantering och nyttiggörande av askor, nya processer för

etanolproduktion baserad på cellulosahaltiga råvaror, alternativa

drivmedel, ny teknik för storskaligt utnyttjande av vindkraft och

havsbaserad vindkraft, solceller samt forsknings- och utvecklingsarbete

för energieffektivisering i bebyggelse samt industri- och

transportsektorn.

Produktionen, tillförseln, omvandlingen och användningen av energi är

ett komplext system. Energisystemets utveckling har en stor ekonomisk

och miljömässig betydelse och är invävd i hela samhällsutvecklingen.

Det är därför också angeläget att genom ökade kunskaper om

energisystemet förbättra möjligheterna att introducera ny ekologiskt

uthållig teknik och att på ett ändamålsenligt sätt vidta energipolitiskt

motiverade åtgärder. Energimyndigheten gör därför även samordnade

insatser av naturvetenskaplig, teknisk och samhällsvetenskaplig

forskning för att bygga upp fördjupade kunskaper om energisystemets

funktionssätt.

Regeringen bedömer att de långsiktiga insatserna för omställningen av

energisystemet har goda förutsättningar att bedrivas ändamålsenligt. De

skall fortsättas i enlighet med 1997 års energipolitiska beslut.

Regeringen avser i budgetpropositionen att återkomma med en

redovisning av de statliga insatserna inom området.

7.6.3 Rymdstyrelsen

Rymden används i ökande utsträckning för olika ändamål. Den är ett

viktigt fält för den grundläggande forskningen, inom bl.a. astronomi och

rymdfysik. Frånvaron av tyngdkraft kan utnyttjas för experiment och

processer som inte är möjliga på jorden. Mångfalden av TV-program har

möjliggjorts av telesatelliter. I TV-rutan ser vi den dagliga

väderrapporten med bilder från vädersatelliter och prognoser baserade

på satellitinformation. Båtar och färjor navigerar med lägesinformation

från navigationssatelliter och det finns motsvarande navigationssystem

för bilar. Jordobservationssatelliter används i skogs- och jordbruket.

Satellitbaserade räddningssystem används sedan länge. Nu planeras och

etableras nya användningsområden för allmänheten, baserade på

rymdteknik. Exempel på sådana är mobiltelefoni oberoende av marknät

och nya navigationssystem. En viktig tillämpning av rymdteknik är

satelliter för jordobservation som kan registrera förändringar i vår

miljö, t.ex. ökenutbredning, kalhyggen m.m., och för kontroll av

internationella avtal.

Rymdstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för frågor som gäller

den svenska rymd- och fjärranalysverksamheten, särskilt för forskning

och utveckling. Rymdstyrelsens huvuduppgifter är att inom sitt område

ta initiativ till forskning och utvecklingsarbete, vara kontaktorgan för

internationellt rymdsamarbete, bereda tillståndsärenden och utöva

kontroll av rymdverksamhet i Sverige. En betydande del av verksamheten

avser att aktivt främja Sveriges intressen i det internationella

rymdsamarbetet, främst inom det europeiska rymdorganet European

Space Agency (ESA).

Rymdstyrelsens verksamhet finansieras genom anslag via

Näringsdepartementet avseende dels rymdverksamhet, dels

förvaltningskostnader samt anslag via Utbildningsdepartementet

avseende rymdforskning såväl nationellt som i europeisk samverkan.

Internationellt rymdsamarbete

Rymdverksamheten är till sin karaktär internationell. Även ett

samarbetsorgan som det europeiska rymdorganet ESA, där Sverige är ett

av de grundande länderna, är själv part i flerparts- eller globalt samarbete

inom olika områden. Genom ESA-samarbetet har Europa kunnat mäta

sig väl med USA särskilt vad gäller rymdforskning och rymdtransporter

genom Ariane-raketen.

För små länder som Sverige är internationellt samarbete en

förutsättning för att framgångsrikt kunna vara med att utveckla och dra

fördel av rymdteknikens möjligheter såväl för rymdforskning i klassisk

mening som för teknikutveckling och praktiska tillämpningar. Både

rymdforskning och praktiska tillämpningar förutsätter teknikutveckling.

Den helt övervägande delen av Rymdstyrelsens verksamhet sker i

internationellt samarbete, i första hand inom ramen för samarbetet inom

det europeiska rymdorganet ESA och bilateralt med framförallt

Frankrike, men även med andra länder utanför ESA:s ram. Även svenska

satellitprojekt sker av nödvändighet i samverkan med ett eller flera andra

länder. EU utvecklar i samarbete med ESA ett satellitbaserat

navigeringssystem, Galileo. Vidare pågår studier av ett system för global

övervakning av miljö och säkerhet, GMES.

ESA, det europeiska rymdorganet

ESA:s syfte är att, för uteslutande fredliga ändamål, sörja för samarbete

mellan europeiska stater inom rymdforskning och rymdteknologi och

deras tillämpning för vetenskapliga ändamål och för operativa

rymdtillämpningssystem. För detta utarbetar ESA en långsiktig

europeisk rymdstrategi.

Samarbetet inom ESA är uppdelat i en obligatorisk del som består av

vetenskapsprogrammet och grundprogrammet och en frivillig del

innehållande program för tillämpningar och infrastruktur. I

grundprogrammet ingår gemensamma ESA-aktiviteter som studier för

framtida program, teknisk forskning, drift av markstationer och

uppsändningsplatsen Kourou i Franska Guyana. Det vetenskapliga

programmet är i första hand en tjänst ägnat att ge medlemsländernas

forskare tillgång till gemensamma långsiktiga program och

flygmöjligheter för nationellt utvecklade instrument. Programmet syftar

bl.a. till att ge medlemsländernas forskare möjligheter till ökad kunskap

inom de klassiska disciplinerna astronomi, solsystem-, magnetosfär-

och jonosfärforskning. Medlemsländerna bidrar till ESA:s kostnader för

grund- och vetenskapsprogrammen enligt andel från brutto

nationalinkomst (BNI), vilken samtidigt utgör medlemsavgiften till ESA.

Sveriges avgift uppgår f.n. till 2,65 procent, efter Portugals anslutning

till ESA-konventionen.

Sverige deltar i frivilliga program för fjärranalys/jordobservation,

mikrogravitation, telekommunikation, navigering, rymdtransporter

inklusive bärraketen Ariane samt i ESA:s bidrag till den internationella

rymdstationen.

Deltagande i ESA-programmen genererar utvecklingsuppdrag till

medlemsländernas rymdindustrier i konkurrens. De svenska bidragen

återförs till en betydande del till den svenska rymdindustrin i form av

beställningar av kvalificerade produkter och tjänster, som t.ex.

utvecklingsarbete.

Beslut om den långsiktiga verksamheten fattas vid återkommande

möten med ESA:s råd på ministernivå. Ministrarna fattade år 1999

beslut om inriktningen om det långsiktiga europeiska rymdsamarbetet.

Ministrarna gav i uppdrag till ESA att samarbeta med EU och andra

rymdintressenter för att utarbeta en övergripande europeisk strategi för

rymdområdet. Frågan om former och villkor för en utvidgning av ESA:s

medlemskrets ses som en del av den övergripande strategin. Beslut togs

om ett nytt långsiktigt ramprogram för jordobservation/fjärranalys

benämnt Vår levande planet.

Nationell rymdverksamhet

En viktig förutsättning för ett framgångsrikt deltagande i internationella

rymdsamarbeten är de satsningar som görs inom ramen för den

nationella verksamheten. Svensk forskning är väl lämpad att bidra till

arbetet med Galileo- och GMES-projekten som EU genomför i

samarbete med ESA som en del av en europeisk rymdstrategi. På

fjärranalysområdet sker kunskapsuppbyggnad och teknikutveckling i nära

samarbete mellan forskning, utveckling och tillämpning. I syfte att

stödja industrins uppbyggnad av kompetens inom vissa specialområden

har ett nationellt utvecklingsprogram inrättats. Det nationella

forskningsprogrammet inrymmer även det svenska satellitprogrammet

som består av satellitprojekt, som initieras av svenska forskargrupper

och har svensk projektledning. Programmen genomförs i multilateral

samverkan och kompletterar och förbereder svenskt deltagande i de

stora ESA-satsningarna. Hittills har fyra nationella satelliter sänts upp.

Under år 2000 planeras Odinsatelliten att sändas upp. Med Odin tar

programmet steget över till nya forskningsdiscipliner såsom astronomi

och atmosfärfysik / klimatologi.

Rymdaktiviteterna som till stor del är förlagda till Kiruna har en

positiv inverkan på den regionala utvecklingen. Möjligheten för

Institutet för rymdfysik och Rymdbolaget att utföra experiment och

möjligheten att sända upp mätinstrument med sondraket och ballong vid

anläggningen på Esrange utgör tillsammans en unik resurs för

rymdforskning. Rymdbolaget har upprättat markstationer på Esrange för

kontroll av satelliter och datamottagning från satelliter. I Salmijärvi

utanför Kiruna har ESA upprättat en markstation för kontroll och

datamottagning från sina polära fjärranalyssatelliter. ESA har under år

1998 och år 1999 byggt ut stationen och har investerat ca 200 miljoner

kronor inför uppsändningen av den vetenskapligt inriktade

fjärranalyssatelliten Envisat år 2001.

Det fortsatta svenska deltagandet i ESA inriktas mot att utveckla den

kompetens som uppnåtts inom såväl forskningen som hos

rymdföretagen. Detta innebär fortsatt deltagande i det vetenskapliga

programmet, i programmen för Ariane och i framtida

rymdtransportsystem, i programmen för telesatelliter, satellitnavigering

och jordobservation samt ett nära samarbete med EU i Galileo och

GMES-projekten. Möjligheter till etablering av verksamheter i Sverige

och Kiruna kan uppstå genom ESA-samarbetet. En nära koppling mellan

ESA:s program och nationella program är viktig genom att uppbyggnad

av nationell kompetens skapar förutsättningar för deltagande i ESA-

program.

7.6.4 Forskningsstiftelserna

Under åren 1993 och 1994 bildades ett tiotal stiftelser med medel från

de tidigare löntagarfonderna. Fem av dessa stiftelser finansierar

forskning och därtill anknytande verksamheter i betydande omfattning:

SSF, Stiftelsen för miljöstrategisk forskning (MISTRA), KK-stiftelsen,

Stiftelsen för vård- och allergiforskning (Vårdal) och Stiftelsen för

internationalisering av högre utbildning och forskning (STINT).

Dessutom tillfördes Riksbankens Jubileumsfond en särskild donation

avsedd för kulturvetenskaplig forskning. Tillsammans tillför dessa

forskningsfinansiärer det svenska forskningssystemet ca två miljarder

kronor per år.

Forskningsstiftelserna har genom sina stadgar givits uppdraget att

skapa starka forskningsmiljöer av högsta internationella klass med

betydelse för utvecklingen av Sveriges framtida konkurrenskraft.

Forskningsstiftelsernas verksamhet kompletterar forskningsrådens

genom att i högre utsträckning vara inriktad på stora koncentrerade

insatser, tvärvetenskap och problemorienterad forskning. Målsättningen

att stärka Sveriges konkurrenskraft har inneburit att den forskning som

finansieras av stiftelserna innehåller en större medverkan från

näringslivet och andra intressenter. Stiftelsernas verksamhet har varit

betydelsefull för forskarutbildningen, både genom att öka antalet

doktorander och genom att förnya doktorandutbildningens former

genom s.k. forskarskolor.

Verksamheten vid forskningsstiftelserna har nu passerat

etableringsfasen och gått in i en konsolideringsfas. Forskningsstödet har

nått full volym och behovet av att administrera, följa upp och utvärdera

olika forskningssatsningar har ökat. Nya krav ställs också på

stiftelsernas beredningsorganisationer när det stora antalet pågående

projekt skall vägas och prioriteras mot nya projektansökningar. Bl.a.

SSF har under år 1999 omdanat sin beredningsorganisation för att öka

stiftelsens förmåga till strategiska prioriteringar.

Den svenska forskningens långsiktiga kvalitet och internationella

ställning är beroende av att de nationella forskningsresurserna kan

disponeras på ett sätt som ger möjlighet till både viss bredd i

forskningen och kraftsamling kring strategiska områden. Den nya

organisation för den statliga forskningsfinansieringen som kommer att

genomföras fr.o.m. den 1 januari år 2001 är avsedd att öka den statliga

organisationens förmåga till prioritering och kraftsamling. Det finns nu

förutsättningar för att få till stånd verkningsfulla strategiska insatser där

de statliga forskningsfinansierande organen gemensamt med

forskningsstiftelserna finansierar forskning inom angelägna områden.

Det är viktigt för svensk forskning att samverkan mellan olika

forskningsfinansiärer inom ramarna för de olika organens uppdrag och

ändamål kan fördjupas och ske i mer långsiktiga former. Det är i detta

sammanhang glädjande att flera av forskningsstiftelserna i sina

forskningsstrategier uttryckt önskemål om en mer utvecklad samverkan

med bl.a. de statliga forskningsfinansiärerna. De nya

forskningsfinansierande myndigheterna bör söka samverkan med andra

delar av forskningssystemet. Regeringen har i Forskning för framtiden

en ny organisation för forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81)

också betonat att forskningsstiftelserna bör bjudas in att delta i

samarbetet kring det Forskningsforum som inom den nya organisationen

bl.a. skall utgöra en arena för dialog och samverkan mellan olika

forskningsfinansiärer.

Stiftelsernas forskningsfinansiering kommer att ha följande

huvudinriktning under de kommande åren.

Stiftelsen för strategisk forskning (SSF)

SSF kommer enligt nuvarande planering att successivt minska sin årliga

utdelning av forskningsanslag från drygt en miljard kronor till 800

miljoner kronor för att ge stiftelsens verksamhet en ökad ekonomisk

livslängd. Detta innebär att utrymmet för nya initiativ från stiftelsens

sida kommer att vara mer begränsat än under tidigare år. Huvuddelen av

stiftelsens resurser är uppbundna i åtaganden för pågående program som

vanligen är femåriga.

På lång sikt väntas stiftelsens tre strategiska forskningsområden

livsvetenskaper, mikroelektronik och materialteknik samt produktions-

och informationsteknik vardera ta i anspråk ungefär en fjärdedel av

stiftelsens forskningsmedel. Resterande fjärdedel kommer att användas

för områdesövergripande satsningar. Stiftelsens prioriteringar under

åren 2001 2003 väntas innebära att andelen forskningsmedel som

nyttjas för områdesövergripande satsningar ökar.

En aktuell områdesövergripande satsning är det nyinrättade

programmet för framtidens forskningsledare. Programmet är avsett att

främja forskarrekryteringen genom att identifiera och stödja yngre

forskare som ligger i forskningens frontlinje och har potential att bli

framtidens vetenskapliga ledare i högskolan eller i industrin.

Programmet kommer att omfatta de tre strategiska områdena. I ett

första steg har under våren år 2000 tjugo bidrag om vardera 10 miljoner

kronor för sex års forskning utlysts inom programmet.

På sikt kommer en ökad andel av stiftelsens medel att användas för

satsningar på s.k. strategiska forskningscentra. Dessa är geografiskt

sammanhållna forskningsmiljöer med 20 100 forskare som förutsätts

vara av internationell toppklass. Den utlysning av nya bidrag inom

området livsvetenskap om ca 400 miljoner kronor som planeras till

hösten år 2000 kommer sannolikt till stor del att utmynna i stöd till ett

begränsat antal forskningscentra.

Stiftelsens ökade stöd till strategiska forskningscentra väntas innebära

ett minskat stöd till forskarskolor och särskilda doktorandtjänster. Vid

beslut om nya bidrag kommer forskarskolor som kan verka över hela

landet och har stort avnämarintresse att prioriteras. Även i framtiden

kommer dock en stor del av stiftelsens forskningsmedel att användas för

finansiering av doktorander. Doktorandkostnadernas andel av de

utbetalade forskningsmedlen kan grovt uppskattas till 40 procent under

de närmaste åren. Detta beror bl.a. på att även strategiska

forskningscentra kommer att innefatta ett stort antal doktorander.

SSF avslutar under år 2000 de riktade satsningarna inom

forskningsrådens områden som genomfördes i samband med tidigare

besparingar på forskningsrådens anslag. Några insatser i samverkan med

forskningsråden kommer dock att pågå fram till år 2002 eller år 2003.

Detta gäller en satsning på industridoktorander (med TFR), ett

forskningsprogram om vetenskapliga beräkningar (med TFR) och ett

forskningsprogram om genterapi (med Cancerfonden, MFR samt Knut

och Alice Wallenbergs Stiftelse).

Stiftelsen för miljöstrategisk forskning (MISTRA)

MISTRA planerar under kommande år att betala ut forskningsstöd

motsvarande 250 miljoner kronor per år vilket bör göra det möjligt att

bevara eller öka stiftelsekapitalets reala värde.

Merparten av forskningsstödet väntas även i fortsättningen kanaliseras

till ett antal breda, tvärvetenskapliga program som är inriktade på

problemlösning inom områden av strategisk betydelse för en hållbar

utveckling. Programmen kan sorteras in under fyra övergripande

områden, areella näringar och naturresurser, byggande och infrastruktur,

varuproduktion och miljöfarligt avfall samt kemikalier. För närvarande

pågår drygt tjugo forskningsprogram. Varje program omfattar i

genomsnitt 10 miljoner kronor per år och rymmer ett dussintal olika

forskningsprojekt. Till varje program finns en särskild ledningsstruktur

med styrelse och programchef. Programmen bedrivs i etapper om tre

till fyra år och flertalet program får bidrag för två eller flera etapper.

Under åren 2001 2003 kommer uppskattningsvis 80 procent av

MISTRA:s forskningsstöd att användas för forskning inom program.

MISTRA betonar långsiktigheten i sitt forskningsstöd till de befintliga

forskningsprogrammen och utrymmet för nya program är mycket

begränsat åren 2001 2002.

MISTRA finansierar inga särskilda forskarskolor. Däremot ingår

doktorander i forskningsprogrammen. För närvarande finansieras inom

programmen ca 300 forskarstuderande. Under åren 2001 2003 väntas

uppskattningsvis 100 miljoner kronor av MISTRA:s forskningsstöd gå

till finansiering av doktorander.

Vid sidan av forskningsprogrammen finansierar MISTRA

forskningsinsatser inom områden som inte är mogna att föra fram i

programform eller som är inriktade på att finna nya modeller eller

analysredskap. Under åren 1997 1999 togs beslut som huvudsakligen

riktade stödet till miljöforskning som tidigare har fått stöd från

Naturvårdsverket. Naturvårdsverket disponerar från år 2000 åter ett

forskningsanslag och MISTRA:s stöd till forskning inom

Naturvårdsverkets ansvarsområde upphör därför år 2001.

Inför beslut om nya program kommer MISTRA att sträva efter ett

utökat samarbete med andra finansiärer av miljöforskning.

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling (KK-stiftelsen)

KK-stiftelsen väntas under den närmaste femårsperioden betala ut 200

250 miljoner kronor per år till forskning. Stiftelsens

forskningsfinansiering sker inom ramen för stiftelsens uppdrag att dels

främja kunskaps- och kompetensutbyte mellan näringslivet och

forskningen vid universitet, högskolor och forskningsinstitut, dels

finansiera forskning vid mindre och medelstora högskolor samt nya

universitet.

Stiftelsen stödjer under åren 1998 2004 bl.a. uppbyggnaden av

forskningsmiljöer vid de nya universiteten samt mindre och medelstora

högskolor med 407 miljoner kronor. Stödet syftar till att bygga upp

forskningsverksamheten och ge lärosätena möjlighet att utveckla en

egen forskningsprofil tillsammans med näringslivet. Stödet skall också

öka möjligheterna för lärosätena att senare få stöd av andra

forskningsfinansiärer. Härutöver gör stiftelsen långsiktiga satsningar på

upp till sex år för att ge möjlighet för utvalda forskningsmiljöer att bli

internationellt konkurrenskraftiga. Under perioden år 1998 2003

stödjer stiftelsen tre sådana forskningsmiljöer med sammantaget ca 90

miljoner kronor; tillämpad signalbehandling vid högskolan i

Karlskrona/Ronneby, realtidsforskning vid Mälardalens högskola och

Människa Teknik Miljö vid Örebro universitet. KK-stiftelsen planerar

fortsätta med stöd till sådana s.k. profilsatsningar.

Tillsammans med staten och skogindustrin satsar KK-stiftelsen också

upp till en halv miljard kronor på skogsindustriell- och tryckteknisk

forskning vid fyra högskolor och nya universitet varav KK-stiftelsen

bidrar med knappt 300 miljoner kronor koncentrerat till två högskolor.

Under åren 2000 2002 satsar KK-stiftelsen 150 miljoner kronor på

långsiktig kompetensutveckling vid industriforskningsinstituten i

anslutning till de nya högskolorna och universiteten. Stiftelsen har ingått

en överenskommelse med staten om finansiering av instituten och

medlen kanaliseras via det av staten och KK-stiftelsen gemensamt ägda

bolaget Institute for Research and Competence Holding AB (IRECO

AB). Stiftelsen finansierar även kostnader för omstrukturering av vissa

institut.

Bland stiftelsens övriga satsningar kan nämnas forskningsprogrammet

Lärande och IT som kommer att pågå under åren 2000 2007 och har en

total planeringsram på 100 miljoner kronor. Forskning inom IT-området

finns även inom ramen för det av KK-stiftelsen och Landstingsförbundet

gemensamt finansierade programmet IT inom hälso- och sjukvård, vilket

kommer att pågå åren 2000 2003 inom en total ram på 150 miljoner

kronor. Till detta program tillför även Vårdalstiftelsen viss finansiering.

Härtill kommer stiftelsens satsning på ett kompetenslyft för

högskolelärare inom IT, en satsning på totalt 195 miljoner kronor som

syftar till att öka tillgången på disputerade lärare inom IT.

KK-stiftelsen bidrar till forskarutbildningen i huvudsak genom sina

företagsforskarskolor, vilka finansieras gemensamt av stiftelsen,

inblandade företag och andra aktörer. För närvarande finns 13

företagsforskarskolor med totalt 130 doktorander inom olika områden

vilka är av strategisk betydelse för näringslivet. Inom stiftelsens övriga

program finns ytterligare ca 150 doktorander, varav 60 inom satsningen

på kompetenslyft för IT-lärare.

Stiftelsen för vård och allergiforskning (Vårdal)

Vårdalstiftelsen kommer att fortsätta uppbyggnaden av vårdforskningen

och stimulera förnyelse genom att särskilt främja tvärvetenskaplig

forskning, klinisk/patientnära forskning och forskning ur ett

genusperspektiv. Inom allergiforskningen strävar stiftelsen efter att

främja ett förhållningssätt som integrerar studier av biologiska,

medicinska och sociokulturella orsaker till allergier.

Huvuddelen (ca 60 miljoner kronor årligen) av stiftelsens medel

kommer under de kommande åren att nyttjas för forskarinitierade

projekt inom vård- och allergiområdet. Av dessa medel kommer

uppskattningsvis 70 procent att utnyttjas för doktorandfinansiering.

Vid sidan av projektstödet kommer Vårdal att genomföra ett antal

särskilda satsningar för att stärka och förnya vård- och

allergiforskningen. En pågående satsning är ett särskilt stöd till

universiteten för att stärka forskning och forskarutbildning inom

vårdutbildningarnas huvudämnen. Målet är att rekrytera yngre

vårdforskare och öka antalet docenter och professorer. Denna satsning

kommer under åren 1999 2002 att omfatta 63 miljoner kronor, varav ca

70 procent går till finansiering av doktorander. Stiftelsen ger också ett

långsiktigt stöd till en centrumbildning för allergiforskning,

Allergicentrum, vid Karolinska institutet. Till detta centrum bidrar

Vårdal, Karolinska institutet och Stockholms läns landsting med vardera

25 miljoner kronor under åren 1999 2003. Slutligen bidrar Vårdal även

under kommande år till finansieringen av KK-stiftelsens och

Landstingsförbundets program om IT i hälso- och sjukvården.

Fr.o.m. år 2001 planerar stiftelsen att stödja bildandet av ett centrum

även för vårdforskning, ett s.k. Vårdalinstitut, med totalt 75 miljoner

kronor under perioden år 2001 2005. Avsikten är att bygga upp ett

större forskningscentra som med hjälp av informationsteknologi kan

knyta samman forskare från olika lärosäten och samverka nära med

landstingen. Samtliga berörda universitet har tillsammans med

kommuner och landsting lämnat in ansökningar och stiftelsen avser att

fatta beslut om lokalisering av institutet under våren år 2000.

För att få till stånd forskning kring de allt viktigare etiska

frågeställningarna i vården har Vårdal tillsammans med bl.a. FRN, HSFR

och MFR utlyst 36 miljoner kronor för forskning om etik i vården under

åren 2001 2005 varav Vårdal bidrar med 10 miljoner kronor.

Etikprogrammet skall enligt utlysningen beröra såväl etik i hälso- och

sjukvård för barn som etiska aspekter på äldrevård och genetisk medicin.

Förutom dessa pågående och planerade satsningar bedriver Vårdal

också ett arbete med att identifiera forskningsbehoven inom områden

som t.ex. anorexi/bulemi, vård och omsorg av äldre samt vård och

omsorg i ett mångkulturellt samhälle.

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning (STINT)

STINT:s uppdrag är inte i första hand att finansiera forskning, utan att

främja internationalisering av högre utbildning och forskning i Sverige.

Syftet är att genom ökad internationalisering stärka kvaliteten i svensk

forskning och högre utbildning samt utveckla kontakterna med länder

som det är önskvärt att Sverige har särskilda kulturella och ekonomiska

relationer med.

Stiftelsen bedriver verksamheten så att kapitalet inte skall förbrukas

och räknar med att uthålligt kunna finansiera internationalisering av

högre utbildning och forskning med drygt 150 miljoner kronor per år.

Under perioden år 1999 2003 kommer stiftelsen att fortsätta sitt

arbete med att främja utbytet av forskare mellan svenska och utländska

universitet och högskolor. Ca 70 nya postdoktorala stipendier kommer

att beviljas varje år och 40 50 gästforskare svenska och utländska

kommer att ges möjlighet att vistas minst en termin vid ett utländskt

lärosäte. Härtill kommer ett 70-tal bilaterala samarbetsprojekt där såväl

forskare, forskarstuderande som studenter på ett flexibelt sätt kan delta i

forskningssamarbete med forskargrupper i andra länder. Dessutom

kommer STINT att göra särskilda insatser för att främja

internationalisering av de svenska forskningsanläggningarna och för att

främja svenska forskares och forskarstuderandes utnyttjande av

internationella forskningsanläggningar. Från och med år 2000 finns

också möjlighet för forskare att få bidrag för kortare utlandsvistelser på

högst två månader. STINT:s insatser för att ge akademiska lärare som är

verksamma inom grundutbildningen internationella erfarenheter

kommer att ske inom ramen för det s.k. Programme for Teaching

Excellence som stiftelsen driver redan idag. Programmet ger möjlighet

för lärare att tillbringa längre perioder vid utländska universitet och där

delta i undervisningen. Därutöver kommer STINT också att öppna

möjligheter för universitet och högskolor att söka medel för ett

långsiktigt lärarutbyte med utländska partneruniversitet.

Under de närmaste åren kommer STINT att öka insatserna för att ge

forskarstuderande erfarenheter av utländska forsknings- och

undervisningsmiljöer. Ca 130 stipendier per år varav 50 stipendier

fördelas inom det kulturvetenskapliga området kommer att delas ut för

vardera en termins vistelse.

STINT fick även till uppgift i sina stadgar att tillhandahålla medel för

medfinansiering av svenskt deltagande i EU:s fjärde ramprogram (1994

1998). Stiftelsen beslutade därefter att fasa ut sitt engagemang i EU-

forskningen och avsatte enbart vissa medel för universitetens och

institutens deltagande i det femte ramprogrammet (1998 2002).

Medlen är baserade på stiftelsens insatser under en tvåårsperiod i det

fjärde ramprogrammet men kan nyttjas för en projektverksamhet som

institut, universitet och högskolor initierar under det femte

ramprogrammet.

STINT:s verksamhet för att genom utbyte inom forskning och högre

utbildning främja Sveriges samarbete och utbyte med vissa länder, t.ex. i

Stillahavsasien eller Sydamerika, fortsätter under de kommande åren.

Studenter på mastersnivå och forskarstuderande från dessa länder kan

erhålla stipendier för studier vid svenska lärosäten. STINT kommer bl.a.

att utveckla det samarbete med Riksbankens Jubileumsfond som syftar

till att skapa ett nätverk av svenska samt utländska forskare och

institutioner kring asiatiska studier.

Riksbankens Jubileumsfond (kulturvetenskapliga donationer)

Den kulturvetenskapliga donation som överlämnades till Riksbankens

Jubileumsfond år 1994 utnyttjas för att stödja forskning inom

humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi. Under de närmaste

åren kommer ca 250 miljoner kronor i forskningsmedel att årligen delas

ut från donationen.

Från donationen fördelas i huvudsak medel till forskarinitierade

projekt och forskningsprogram. Programanslagen är förhållandevis stora

och syftar till att möjliggöra långsiktig och tvärvetenskaplig forskning

kring forskningsteman som ligger i gränszonerna mellan olika

vetenskapliga discipliner. Program som innefattar samverkan över både

disciplin-, lärosätes- och nationsgränser prioriteras. Inom ramen för

programmen samverkar vanligen såväl seniora forskare som

nydisputerade och doktorander.

Från donationen fördelas också medel till vetenskaplig infrastruktur

och forskningsförberedande insatser som syftar till att möjliggöra eller

stimulera forskning. Detta stöd utnyttjas t.ex. för digitalisering av

arkivmaterial, bibliografier, bevarande av handskrifter m.m.

Riksbankens Jubileumsfond har beslutat att öka sina insatser för att

främja forskarrekryteringen inom humaniora och samhällsvetenskap och

denna inriktning kommer att bestå under de kommande åren. Insatserna

kommer bl.a. att ske i form av forskarskolor och den typ av större

forskningsprogram som beskrevs ovan. Nydisputerade forskare kommer

få stöd via bl.a. särskilda postdoktorala tjänster.

Fr.o.m. år 2000 gäller en form av ansvarsfördelning mellan själva

jubileumsdonationen och den kulturvetenskapliga donationen som

innebär att jubileumsdonationen inriktas på postdoktoralt

forskningsstöd, medan donationen vid sidan av stödet till projekt och

program inriktas på att främja forskarrekrytering och doktorandstöd.

Via donationen kommer Riksbankens Jubileumsfond också att anslå

ökade resurser för att lyfta utvalda nationella forskningsmiljöer till

internationell standard. Avsikten är att genom t.ex. nya centra eller

forskningsinstitut bidra till kraftsamling inom humaniora och

samhällsvetenskap.

8 Forskningsutförare

8.1 Universitet och högskolor som forskningsutförare

8.1.1 Inledning

Forskningen vid universitet och högskolor omfattade 17,8 miljarder

kronor år 1999 (Högskoleverkets årsrapport för universitet och

högskolor år1999). Detta motsvarar ungefär 30 procent av den totala

FoU-volymen i landet. Merparten av forsknings- och utvecklingsarbetet

utförs inom näringslivet.

Den offentliga sektorn står för huvuddelen av forskningsmedlen i

högskolan, ca 74 procent. Under de senaste tio åren har medlen till

offentligt finansierad forskning nästan fördubblats, mätt i fast

penningvärde. Den övervägande delen av offentligt finansierad forskning

sker vid de större universiteten. Uppsala universitet och Lunds

universitet utför tillsammans ungefär en fjärdedel av all forskning inom

högskolan.

År 1999 fanns det inom högskolan 2 770 anställningar som professor.

I hela professorskåren var andelen årsverken som utfördes av kvinnor 12

procent.

Alla lärosäten rapporterar årligen en uppskattning av antalet årsverken

för forsknings- och utvecklingsarbete, vilket sedan redovisas i

Högskoleverkets NU-databas och årsrapport. Enligt dessa redovisningar

gjordes i hela landet år 1999 ca 19 000 årsverken. De tre nya

universiteten i Karlstad, Växjö och Örebro har ökat sin

forskningsverksamhet vilken motsvarade drygt 2 procent av

forskningsvolymen år 1999. För närvarande pågår en kraftig ökning av

forskningsvolymerna vid de nya universiteten. Även högskolorna har

expanderat sin forskningsvolym mätt i årsverken. År 1999 utförde

högskolorna 6,6 procent av den totala forskningsvolymen vilket

motsvarar drygt 1 200 forskningsårsverken. I figuren nedan redovisas

forskningsvolymen vid de elva största lärosätena.

Forskningsvolym vid universitet och högskolor år 1999

De största forskningsområdena räknat i antal årsverken vid universitet

och högskolor är teknik, medicin, naturvetenskap samt

samhällsvetenskap, vilket framgår av figuren nedan.

Inom teknikvetenskap är andelen externt finansierad forskning ca två

tredjedelar, medan humaniora och rättsvetenskap/juridik har en tredjedel

av forskningsverksamheten finansierad av externa finansiärer. Vid de

större universiteten är forskningsråd, statliga sektorsfinansiärer och

EU:s ramprogram de viktigaste externa finansiärerna, medan

högskolorna i större utsträckning får bidrag från kommuner,

länsstyrelser och landstingskommuner. Medlen från länsstyrelserna är

ofta strukturfondsmedel från EU, medan medlen från

landstingskommuner hänför sig till forskning inom det medicinska

vetenskapsområdet.

Forskningsvolym inom olika vetenskapliga områden år 1999

8.1.2 Strategier för arbetet med forskning

Regeringens uppdrag i juni 1999 till samtliga forskningsfinansierande

och forskningsutförande myndigheter att inkomma med forsknings- och

kunskapsstrategier som ett led i den nationella planeringen av

forskningspolitiken avrapporterades i december 1999. I uppdraget till

myndigheterna var huvuduppgiften att redovisa strategier angående

bredd, profilering och specialisering inom forskning och

forskarutbildning, samverkan med andra myndigheter och näringsliv,

internationellt samarbete, jämställdhetsarbete, forskningsinformation

samt strategier för anpassning av verksamheten till den vetenskapliga

utvecklingen och för tvärvetenskapliga forskningsinsatser. Särskilda

frågor för universitet och högskolor gällde lärarnas arbete inom

forskning, rekryteringsbehov och forskarutbildning, samt hur högskolan

skall kunna tillgodose olika samhällssektorers behov av utbildning och

forskning.

Det inlämnade underlaget ger en bild av en stark och livskraftig

forskning. Sammanställningen och analysen av strategierna har givit

regeringen ett gott underlag för överväganden och bedömningar av den

framtida färdriktningen för svensk forskning. Forskningsstrategierna har

analyserats dels av Högskoleverket genom ett särskilt uppdrag, dels

inom Regeringskansliet.

Vid en genomgång av strategidokumenten framkommer att forskning

till stor del utvecklas underifrån, genom att enskilda forskare och

forskargrupper söker och erhåller externa anslag i nationell konkurrens.

Forskningens bredd, profilering och specialisering påverkas därför av

enskilda forskare som finns inom olika forskningsområden.

Högskoleledningens roll är ofta att skapa goda förutsättningar för

framgångsrika forskare i sina verksamheter.

De i forskningsvolym räknat fem största lärosätena, Uppsala

universitet, Lunds universitet, Göteborgs universitet, Stockholms

universitet och Karolinska institutet förordar strategiska satsningar på

egna forskargrupper med internationellt erkänd status inom en bred och

djup inomdisciplinär forskning. Lunds universitet och Stockholms

universitet framhåller att en sådan bredd samtidigt ger unika möjligheter

att genomföra multidisciplinära satsningar. Göteborgs universitet menar

att det är möjligheterna och framgångarna i att få större externa medel

som ger de snabba och mest omfattande förändringarna i

forskningsinriktning. Karolinska institutet är starkt profilerat mot

medicin, vård- och folkhälsovetenskap och odontologi, samt skapar sin

breddforskning inom dessa ramar. Uppsala universitet, Lunds

universitet, Göteborgs universitet och Karolinska institutet har också

interna omfördelningssystem av de statliga forskningsresurserna.

Omfördelningen är prestationsrelaterad och går till bl.a. lokaler,

forskarutbildning, anställningar som forskarassistent och särskilda

forskningsresurser till framstående forskare.

För Umeå universitet är samverkan med det omgivande samhället och

förväntningarna att universitetet skall främja regionens näringsliv, skola,

sjukvård och kultur viktiga faktorer att ta hänsyn till vid utformningen av

forskningsstrategin. Universitetet företräder en syn som innebär en

kombination av inomdisciplinärt djup inom vissa områden men med

stark betoning på behovet att samtidigt understödja ett tvärvetenskapligt

forskningsklimat.

Linköpings universitet, Luleå tekniska universitet och Sveriges

lantbruksuniversitet, SLU, kan karakteriseras som mellanstora, mer

specialiserade universitet med tydliga profilområden. Inom dessa

lärosäten finns en ambition att arbeta med tvärvetenskapliga och

mångvetenskapliga angreppssätt. Dessa tre universitet är också i

varierande grad "nätverksuniversitet" där SLU utmärker sig genom

verksamheter förlagda i hela landet men i huvudsak koncentrerade till

fyra huvudorter: Umeå, Uppsala, Skara och Alnarp. Universitetet deltar

aktivt i ett nordiskt nätverk av lantbruksuniversitet med nationella ansvar

för lantbruks- och skogsbrukssektorerna. Linköpings universitet har

med sina temainriktningar samt med satsningar på ytterligare ett campus

i Norrköping omdanat såväl forskning som forskarutbildning. Luleå

tekniska universitet kombinerar sedan några år sin tekniska inriktning

med humaniora och samhällsvetenskap. Universitetet är också en viktig

motor i regionen, speciellt när det gäller att bedriva EU-projekt med

stöd av de särskilda strukturfondsmedel som avsatts för glest befolkade

områden.

Kungl. Tekniska högskolan, KTH, och Chalmers tekniska högskola AB

är specialiserade lärosäten inom det tekniska vetenskapsområdet och

med en hög andel externfinansierad forskning. Såväl KTH som Chalmers

har långtgående och mångfacetterade samarbeten med Stockholms

universitet och Karolinska institutet respektive Göteborgs universitet,

vilket innebär goda möjligheter till samarbete av såväl specialiserad som

mång- och tvärvetenskaplig karaktär. Stiftelsen Högskolan i Jönköping

och Handelshögskolan i Stockholm har liknande specialiserade profiler

inom främst ekonomi och företagande.

De nya universiteten i Karlstad, Växjö och Örebro har vuxit mycket

snabbt när det gäller grundutbildningens volym och har delvis andra

förutsättningar än de etablerade universiteten. Med de förutsättningar

universiteten givits i budgetpropositionen för 2000 (prop.

1999/2000:1) kan de nu stegvis bygga upp forskning och

forskarutbildning av hög kvalitet. Samtliga nya universitet har också

förväntningar på sig från den omgivande regionen att vara motor i

utvecklingen av näringsliv och annan viktig regional verksamhet.

Mitthögskolan har under ett flertal år satsat på att rekrytera forskare

och professorer inom strategiska nyckelområden för att höja

högskolans forskningskompetens. Mitthögskolans organisation som

"nätverkshögskola" med utbildningscentra i Östersund, Sundsvall,

Örnsköldsvik och Härnösand ställer särskilda krav på intern organisation

och kommunikation.

Högskolorna i Kalmar och Karlskrona/Ronneby står inför likartade

utmaningar som de nya universiteten. De har under de senaste åren fått

rätt att genomföra forskarutbildning inom vetenskapsområdena

naturvetenskap respektive teknik och arbetar målmedvetet med att bygga

upp sin forskarutbildning och sin handledarkapacitet. IT-profilen vid

Högskolan i Karlskrona/Ronneby har resulterat i framgångsrik

externfinansiering från såväl forskningsstiftelser som industri. År 1999

var 58 procent av högskolans forskning externt finansierad. Malmö

högskola tilldelades medicinskt vetenskapsområde i samband med

överflyttning av odontologiska fakulteten från Lunds universitet den 1

januari 1999. Det innebär att högskolan har kunnat börja utifrån en redan

uppbyggd verksamhet inom ett specialområde, och kan nu arbeta aktivt

med att integrera detta med högskolans övriga verksamheter och med att

skapa en gemensam vision för framtiden.

Högskolorna utan vetenskapsområde har ofta en tydlig förankring i

den egna regionen, förutom att de också har nationellt ansvar för

specifika områden. Det betyder mycket för alla regioner att ha närhet

till ett universitet eller en högskola, såväl när det gäller att få gehör för

arbetsmarknadens behov av specialutbildad arbetskraft som när det

gäller näringslivssamarbete och tillgång till specialistkompetens för

beslutsfattare inom kommun och landsting. Alla högskolor har dock ett

vidare ansvarsområde än det lokalt förankrade, inte minst gäller det för

de konstnärliga högskolorna i Stockholm.

Några av högskolorna utan vetenskapsområde har drivit en medveten

profileringsstrategi sedan starten. Det gäller till exempel Högskolan i

Skövde som har en materialteknisk och informationsteknisk profilering.

Flera högskolor inriktar i huvudsak sina forskningsinsatser på de

områden som är intressanta ur det omgivande samhällets synvinkel. Som

exempel kan nämnas Högskolan i Borås med en stark

textilmaterialforskning vid sidan av den nationella

biblioteksinriktningen, Högskolan på Gotland som bedriver en

Östersjöinriktad forskning samt Högskolan i Gävle som bl.a. har en

teknisk byggnadsinriktning.

Strategier för forskning på det konstnärliga området och konstnärligt

utvecklingsarbete

Konstnärligt utvecklingsarbete och forskning på det konstnärliga

området förekommer dels inom ramen för vissa universitet, dels vid de

sju konstnärliga högskolorna i Stockholm. Det finns många exempel på

pågående och planerad forskning och forskningssamverkan mellan och

inom lärosäten med ett större eller mindre konstnärligt inslag.

Göteborgs universitet har inrättat en konstnärlig fakultet, och det finns

planer på att utveckla en tvärkonstnärlig och tvärvetenskaplig

forskarskola i samarbete med olika institutioner inom det egna

universitetet och med Chalmers tekniska högskola AB. Luleå tekniska

universitet har långt framskridna planer på att i samverkan med

forskningscentret The Interactive Institute satsa på utveckling av teknik

för medier och mediernas konstnärliga användning. Umeå universitet,

som har Interaction Design som ett av sina profilområden, planerar att

utveckla "Umeå Center for Interaction Technology" med ambitionen att

detta skall utvecklas till ett framstående forskningscentrum. Vid Lunds

universitet är utbildningarna inom konst, musik och teater samlade i

Malmö, där bl.a. ett gemensamt konstnärligt utvecklingscentrum, "Inter

Arts Lab", har byggts upp.

Danshögskolan har byggt upp ett forskningssamarbete i anslutning till

den dansterapeututbildning som planeras tillsammans med Örebro

universitet. Samarbete mellan Danshögskolan och Karolinska institutet

förekommer också vad gäller dansterapeutisk och dansmedicinsk

forskning. Enligt Dramatiska institutet har efterfrågan på samarbete med

andra kunskapsområden ökat och samarbete har inletts med bl.a.

Karolinska institutet. Utvecklingsområden som Dramatiska institutet

prioriterar är mötet mellan media, estetik och pedagogik samt området

dramaturgi. Konstfack avser att utveckla tvärvetenskapliga

samarbetsprojekt med andra universitet och högskolor. Inom

konsthantverk och design kommer Konstfack att göra satsningar på

fördjupad teoribildning, i samarbete med bl.a. Kungl. Tekniska

högskolan, Karolinska institutet och Stockholms universitet. Vidare

avser man att utveckla ett forskningsprogram i visuell gestaltning samt

inrätta ett centrum för bildpedagogisk forskning. Kungl.

Konsthögskolan har under år 1999 inlett samarbete med bl.a. Kungl.

Tekniska högskolan och Karolinska institutet. Högskolan har

uppfattningen att nyskapande konstnärlig samverkan med

forskningsprojekt vid andra högskolor och andra delar av samhället bör

genomföras i ökad utsträckning. Kungl. Musikhögskolan i Stockholm

ger som exempel på egna satsningar ett samarbete med Stockholms

universitet vid Centrum för musikpedagogisk forskning om relationen

musik och lärande samt forskarutbildning. Operahögskolan i Stockholm

använder sina medel för konstnärligt utvecklingsarbete i nära anknytning

till grundutbildningen. En del av resurserna ligger i olika projekt, varav

de flesta har resulterat i olika uppsättningar. Teaterhögskolan i

Stockholm föredrar att i stället för konstnärligt utvecklingsarbete tala

om forskning och konstnärligt/pedagogiskt arbete och menar att ett

projekt ofta kan innehålla både forskning och pedagogiskt

utvecklingsarbete och leda till pedagogiska tillämpningar. Under senare

år har högskolan medvetet sökt samverkan med externa institutioner.

Med initialt stöd från Humanistiskt-samhällsvetenskapliga

forskningsrådet (HSFR) görs satsningar på ett projekt om svensk

skådespelarkonst.

8.1.3 Framtida uppdrag att utarbeta forskningsstrategier

Uppdraget om forsknings- och kunskapsstrategier föreslogs i

betänkandet Forskningspolitik (SOU 1998:128) och framlades i

regeringens proposition Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94, bet.

1999/2000:UbU3, rskr. 1999/2000:9).

Processen med att formulera en forskningsstrategi har inte bara

resulterat i en sammanställning av pågående och planerad verksamhet.

Den har också, enligt vad regeringen har erfarit, givit upphov till

värdefulla diskussioner och beslut om strategiska vägval inom varje

lärosäte. Uppdraget att utarbeta forskningsstrategier kan emellertid

utvecklas, särskilt vad gäller tydligheten i beskrivningarna av hur

prioriteringar och satsningar skall ske. Även en beskrivning av de olika

prioriteringarnas ekonomiska förutsättningar och konsekvenser bör i

framtiden ingå i uppdraget. Regeringen avser att i samråd med ett antal

lärosäten vidareutveckla en modell för hur forskningsstrategierna bör

struktureras så att lärosätena t.ex. på ett tydligare sätt reflekterar över

sina olika förutsättningar

8.2 Roll- och ansvarsfördelning vid universitet och hög-

skolor

Regeringens bedömning: Universiteten och högskolorna spelar en

central roll inom svensk forskning och har ett huvudansvar som

forskningsutförare. Universiteten samt högskolorna med

vetenskapsområde ansvarar dessutom för forskarutbildningen.

En allt större del av forskningsresurserna bör erhållas efter prövning

hos externa forskningsfinansiärer, vilket möjliggör en starkare

profilering av lärosätenas forskning. Profileringen bör leda till en

arbetsfördelning som skapar förutsättningar för en ökad samverkan

mellan lärosätena.

Forskarutbildningen bör huvudsakligen finansieras med direkta

statsanslag till berörda lärosäten. Lärosätena bör i ökad utsträckning

samverka inom forskarutbildningen för att uppnå en högre effektivitet

såväl för lärosätet som för forskarutbildningen i stort. Samverkan bör

inkludera högskolor utan vetenskapsområde.

Mot denna bakgrund bör anslagen till forskning och forskarutbildning

öka. Även anslagen till konstnärligt utvecklingsarbete vid de konstnärliga

högskolorna bör öka.

Skälen för regeringens bedömning

Staten har huvudansvaret för grundforskning och forskarutbildning.

Eftersom det ofta kan vara svårt att i förväg bedöma den långsiktiga

nyttan av grundforskningens vetenskapliga resultat måste denna

forskning ofta finasieras med offentliga medel för att överhuvudtaget

komma till stånd. Huvuddelen av den nyfikenhetsbaserade

grundforskningen bedrivs vid universitet och högskolor. Under 1990-

talet har nya universitet och högskolor tillkommit för att tillgodose

landets ökade behov av högskoleutbildade, forskarutbildade och

forskning.

Universitetens och högskolornas styrelser har ansvar för att främja

det egna lärosätets forskningsmiljöer, besluta om strategiska satsningar,

stimulera till profilering och nödvändiga omprioriteringar samt ta

initiativ till nationella och internationella utvärderingar.

Regeringen anser att det är väsentligt att upprätthålla hög kvalitet i

forskningen. Därför bör merparten av forskningsresurserna vid

lärosätena prövas utifrån vetenskaplig relevans och eventuell ytterligare

relevans, bl.a. genom rådsorganisationen eller andra externa

forskningsfinansiärer. Lärosätena bör utifrån sina egna särskilda

förutsättningar åstadkomma starka forskningsmiljöer och främja god

forskning.

Det är viktigt att samtliga lärosäten i Sverige bygger upp goda

forskningsmiljöer. Mångfalden av forskningsmiljöer innebär att Sverige

stärks som forskningsnation eftersom nya forskningsområden kan

etableras och den totala kompetensen därmed kan öka och breddas. Det

är också viktigt för att skapa förutsättningar för en god utveckling i hela

landet och för att stärka forskningsanknytningen i högskolans

grundutbildning.

Regeringens föreslår i budgetpropositionen för år 2001 en kraftig

förstärkning av forskning och forskarutbildning i form utökade anslag

till landets universitet och högskolor. Detta behandlas i det följande

avsnittet samt i avsnitt 8.3.

Ytterligare medel är emellertid inte den enda förutsättningen för att

skapa starka forskningsmiljöer. Lika viktigt är det att resurserna

utnyttjas effektivt. I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop.

1998/99:94) framhålls vikten av att lärosätena inte mekaniskt fördelar

resurserna för forskning och forskarutbildning, utan noga prövar hur de

skall användas. Detta är minst lika angeläget i dag. Det är viktigt att

lärosätena i ökad utsträckning profilerar sin verksamhet och prioriterar

forskning inom de områden där förutsättningarna att bygga upp hög

vetenskaplig kompetens bedöms som särskilt goda och som är

strategiska för lärosätet ur ett såväl nationellt som internationellt

perspektiv. Det är också viktigt att samverka med andra lärosäten.

Genom profilering och samverkan kan lärosätena åstadkomma en

arbetsfördelning mellan sig, vilket är särskilt angeläget inom små

ämnesområden och inom områden som kräver stora investeringar. Den

ökande andelen forskningsresurser som erhålls efter prövning hos

externa forskningsfinansiärer kommer att möjliggöra den nödvändiga

samverkan och profileringen.

Olika mekanismer för att identifiera starka och svaga sidor och

genomföra nödvändiga omprioriteringar håller på att utarbetas vid

lärosätena. Vetenskapsrådet skall, då lärosätet så önskar, kunna bistå i

denna process (jfr avsnitt 7.2).

Regeringens förslag till förstärkning av forskning, forskarutbildning och

konstnärligt utvecklingsarbete

Riksdagen har med anledning av 1999 års ekonomiska vårproposition

(prop. 1998/1999:100) och i budgetpropositionen för år 2000 (prop.

1999/2000:1) beslutat om en förstärkning av forskningsresurserna till

nya universitet och högskolor med vetenskapsområde med totalt 250

miljoner kronor under perioden 2000 2002. Karlstads universitet,

Växjö universitet, Örebro universitet, Högskolan i Kalmar, Högskolan i

Karlskrona/Ronneby samt därutöver Mitthögskolan fick därmed ökade

resurser till forskning och forskarutbildning.

I budgetpropositionen för år 2001 föreslås ytterligare förstärkningar

av lärosätenas forskningsresurser, vilka presenteras nedan. Där

förstärkningen skall ske fr.o.m. år 2003 anges den i

budgetpropositionen som en planeringsförutsättning. Resurserna ryms

inom ramen för de ökade anslag som riksdagen beslutat om efter förslag

i 1999 års och 2000 års ekonomiska vårpropositioner.

Uppbyggnaden av de nya universiteten och verksamheten vid de

högskolor som fått vetenskapsområde samt Mitthögskolan bör fortsätta.

Forskningen och forskarutbildningen vid dessa lärosäten bör under år

2003 ytterligare förstärkas med totalt 45 miljoner kronor.

Mälardalens högskola, som regeringen beslutat att tilldela tekniskt

vetenskapsområde, bör år 2001 förstärkas med 2 miljoner kronor och år

2003 med 12,5 miljoner kronor.

Övriga högskolor, utom de konstnärliga högskolorna i Stockholm, bör

tillföras ytterligare totalt 28 miljoner kronor år 2001 och totalt 38,5

miljoner kronor år 2003 för att stärka sin forskning, grundutbildningens

forskningsanknytning samt möjligheterna att bygga upp

forskningssamarbete med andra forskningsutförare och övriga

myndigheter.

Till de konstnärliga högskolorna i Stockholm bör sammanlagt 4

miljoner kronor fördelas för att där förstärka det konstnärliga

utvecklingsarbetet.

För att stärka det humanistiska området bör totalt 20 miljoner kronor

för år 2001 samt totalt 17 miljoner kronor år 2003 tillföras det

humanistisk-samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet vid Uppsala

universitet, Lunds universitet, Göteborgs universitet, Stockholms

universitet, Umeå universitet, Linköpings universitet och Luleå tekniska

universitet.

Regeringen har i budgetpropositionen för år 2000 förstärkt den

tekniska forskningen vid Linköpings universitet, Campus Norrköping

med 8 miljoner kronor. Ytterligare 5 miljoner kronor bör avsättas till

denna forskning.

Regeringen finner det angeläget att den gruvrelaterade forskningen vid

Luleå tekniska universitet kan utvecklas. För att täcka hela det

gruvrelaterade området bör en verksamhet inom malmgeologi byggas

upp. Luleå tekniska universitet bör därför tillföras 3 miljoner kronor

från och med år 2003.

Universitet

Universiteten spelar en nyckelroll i det nationella forskningssystemet

genom omfattningen på sin forskning och sin generella rätt att

examinera i forskarutbildningen.

Universitetens forskning och forskarutbildning har en stor bredd vad

gäller antal forskningsområden och forskarutbildningsämnen, samtidigt

som verksamheten präglas av djup och hög vetenskaplig kvalitet. Genom

bredden har nästan all grundutbildning en forskningsanknytning och

möjligheter att utvecklas i takt med att forskningen utvecklas.

Genom sin generella rätt att examinera i forskarutbildningen har

universiteten ett ansvar för forskarutbildningen också i ett nationellt

perspektiv. Universiteten bör därför särskilt främja samverkan med

högskolor utan vetenskapsområde och underlätta för studenter från

dessa lärosäten att bedriva forskarutbildning.

Den 1 januari 1999 inrättades tre nya universitet: Karlstads

universitet, Växjö universitet och Örebro universitet. Dessa lärosäten

har därmed givits ett ökat ansvar för forskning samt ansvar för

forskarutbildning. De nya universiteten tillförs successivt ökade

resurser för att kunna bedriva en internationellt konkurrenskraftig

forskning och forskarutbildning inom ett antal profilområden som de

själva bedömer som strategiska.

Högskolor med vetenskapsområde

Högskolor med vetenskapsområde har av regeringen givits ett särskilt

uppdrag att bedriva forskning och forskarutbildning inom ett

vetenskapligt område där högskolan har uppnått såväl bredd som djup

och hög vetenskaplig kvalitet. De resurser som högskolan erhåller via

vetenskapsområdet syftar till att ytterligare stärka forskningen och

forskarutbildningen inom detta område.

Beslut om att tilldela en högskola ett vetenskapsområde fattas av

regeringen, om grundutbildningen och forskningen vid högskolan håller

en sådan kvalitet och omfattning inom området att forskarutbildning kan

bedrivas på hög vetenskaplig nivå. Regeringen bedömer också om det

finns statsfinansiella förutsättningar för tilldelning av vetenskapsområde

samt om det ligger i linje med regeringens forskningspolitiska

bedömning (prop. 1999/2000:1).

Den 1 januari 1999 tilldelades Högskolan i Kalmar naturvetenskapligt

vetenskapsområde, Högskolan i Karlskrona/Ronneby tekniskt

vetenskapsområde och Malmö högskola medicinskt vetenskapsområde.

Mälardalens högskola ansökte hösten 1998 hos Högskoleverket om

att tilldelas tekniskt vetenskapsområde. Högskoleverket har med eget

yttrande överlämnat ärendet till regeringen. I sitt yttrande har verket

förordat att högskolan ges det tekniska vetenskapsområdet. Regeringen

har gjort samma bedömning som Högskoleverket, och har därför den 31

augusti 2000 beslutat att tekniskt vetenskapsområde skall finnas vid

Mälardalens högskola. I budgetpropositionen för år 2001 anvisas det

tekniska vetenskapsområdet vid Mälardalens högskola för år 2001 2

miljoner kronor samt som en planeringsförutsättning för år 2003 12,5

miljoner kronor.

Högskolor utan vetenskapsområde

Den pågående expansionen av högskolan innebär att regering och riksdag

bygger upp starka lärosäten i alla län. Antalet utbildningsplatser ökar vid

alla lärosäten och alla högskolor har fått fasta forskningsresurser.

Högskolor utan vetenskapsområde bedriver utbildning inom flera olika

utbildningsområden samt forskning inom ett fåtal, väl definierade

områden som högskolan bedömt som strategiska och inom vilket

högskolan har utvecklat hög vetenskaplig kompetens. Det statliga

forskningsanslaget till högskolorna skapar förutsättningar för en positiv

utveckling av forskningen. Därigenom kan högskolorna attrahera andra

forskningsfinansiärer samt bli attraktiva samarbetspartners för andra

högskolor, näringslivet och övriga delar av det omgivande samhället.

Det är angeläget att forskningsanknytningen i grundutbildningen stärks

och vidareutvecklas. Detta kan ske genom att öka andelen

forskarutbildade lärare. Olika möjligheter till samverkan med andra

lärosäten bör härvidlag utnyttjas. Samarbete med andra lärosäten bör

även utvecklas i syfte att ge högskolornas studenter bättre möjligheter

att gå vidare till forskarutbildning.

I budgetpropositionen för år 2000 (prop. 1999/2000:1) fastslås att

forskningsresurser måste tillföras högskolorna i en takt som

överensstämmer med vad som är möjliga åtaganden från statsmakternas

sida.

Forskningsstiftelserna har stora resurser till sitt förfogande och deras

insatser är av stor vikt för den forskning och forskarutbildning som

bedrivs vid landets universitet och högskolor. Stiftelsen för kunskaps-

och kompetensutveckling (KK-stiftelsen) har ett särskilt ansvar för att

bygga upp goda forskningsmiljöer vid landets högskolor och nya

universitet. Stiftelsens insatser utgör ett viktigt komplement till

statsmakternas insatser på detta område.

Samverkan mellan lärosäten

Sverige är ett relativt litet land. Skall forskningens kvalitet kunna

bibehållas och utvecklas är det nödvändigt att samverkan kring forskning

och forskarutbildning ökar mellan lärosätena. Regeringen anser att

samverkan bör ges särskild uppmärksamhet under de kommande åren.

Detta gäller även forskning inom det konstnärliga området.

Även åtgärder för att stimulera ökad rörlighet mellan lärosäten är

viktiga, inte minst för att säkerställa en hög andel forskarutbildade lärare

inom alla typer av lärosäten, inom alla ämnesområden och i alla delar av

landet.

Samarbete är fördelaktigt för alla parter när resurserna är spridda, den

vetenskaplig utrustningen är dyrbar eller forskningsområdet har en

mycket liten volym. Inom små forskningsområden är det särskilt viktigt

att söka samarbete med andra lärosäten. Även inom större områden

kräver de alltmer komplexa forskningsfrågorna att samarbete i ökande

grad sker över disciplingränserna och mellan lärosätena.

Det är synnerligen angeläget att lärosätena stärker samarbetet inom

forskarutbildningen. Forskarskolor (se avsnitt 8.3) kommer att spela en

viktig roll vad gäller att knyta högskolor utan vetenskapsområde närmare

de lärosäten som har examinationsrätt inom forskarutbildningen. Detta

kommer att underlätta för högskolor utan egen forskarutbildning att

rekrytera forskarutbildade lärare och stärka sin forskningsanknytning.

Den största nationella resursen och den viktigaste komponenten i en

god forskningsmiljö är den enskilde forskaren. När det gäller denna

resurs finns en stor potential för ökat samarbete. Förutom i

forskarskolor kan samverkan ske genom gemensamma forskarkurser

och seminarier, utbyte av handledarkompetens, utbyte av

gästföreläsningar och handledning av examensarbeten,

forskningssamarbete och gemensam publicering samt i kontakterna med

det omgivande samhället.

Stora delar av systemet för såväl statlig som privat resurstilldelning

till forskning belönar inte samverkan utan främjar i stället konkurrens.

Systemet med finansiering genom forskningsråd och

forskningsstiftelser har strikta, vetenskapliga urvalskriterier för att

främja hög kvalitet på forskningen. Detta bidrar till ökad konkurrens

mellan forskarna. Konkurrensen behövs för att skapa en effektiv

arbetsfördelning inom landet som innebär att spetsforskningen får

tillräckliga resurser för att bibehålla och utveckla en internationellt hög

kvalitet. För att få till stånd nödvändiga profileringar och åstadkomma en

effektiv arbetsfördelning krävs emellertid också samverkan.

Vetenskapsrådet kan i kraft av sitt nationella ansvar för forskningens

utveckling bistå med oberoende översyner och nationella och

internationella utvärderingar. Därmed kan Vetenskapsrådet bidra till

profilering inom olika forskningsområden samt till att skapa goda

forskningsmiljöer genom långsiktiga satsningar.

Konkurrens kan också leda till ökad rörlighet. Kompetent

handledning, intressanta forskarmiljöer, adekvata resurser, högkvalitativ

utrustning m.m. för att forska inom det aktuella ämnesområdet är viktiga

delar i en strategi för att rekrytera goda forskare och forskarstuderande.

Rörlighet bör i större utsträckning premieras av lärosätena. Det är

viktigt att nya teorier, erfarenheter, metoder och tekniker tillförs alla

lärosäten. Lärosätena bör uppmuntra sina egna nya doktorer att tillbringa

en tid vid annat lärosäte, och bör samtidigt skapa möjligheter att ta emot

unga doktorer från andra lärosäten. I normalfallet bör nydisputerade

doktorer som avser att fortsätta ägna sig åt forskning, under en tid

bedriva forskning vid ett annat lärosäte.

Det finns i dag många exempel på etablerade samarbeten mellan olika

lärosäten. Flera av dessa har beskrivits i de till regeringen i december

1999 inlämnade forskningsstrategierna. Centrumbildningar,

forskarskolor och gemensamma forskarutbildningskurser är vanliga

samarbetsformer och kan vara både tillfälliga och permanenta. Ett

exempel på forskning som nu växer fram, tack vare samverkan mellan två

universitet är handikappforskningen vid universiteteten i Linköping och

Örebro. Mer tillfälliga samarbetsformer är samarbete inom ramen för

EU:s ramprogram och strukturfonder, i projekt som finansieras av

forskningsråd, forskningsstiftelser och andra inhemska finansiärer samt

samarbete för specifika uppdrag tillsammans med enskilda företag. Även

samverkan av administrativ art förekommer mellan lärosäten,

exempelvis inom holdingbolag. Många universitet och högskolor har ett

väl utvecklat nordiskt samarbete främst inom forskarutbildningen, men

också inom vissa prioriterade forskningsområden. Samarbetsformerna

mellan de olika lärosätena förväntas bli fler och mer omfattande i

framtiden.

8.3 Forskarutbildning

8.3.1 Forskarskolor

Regeringens förslag: De lärosäten som regeringen bestämmer skall

ansvara för forskarskolor inom vissa områden. Samarbetet mellan

lärosäten, framför allt mellan universitet och högskolor med

vetenskapsområde och högskolor utan vetenskapsområde, skall

utvecklas och stärkas inom forskarutbildningen.

Bakgrund: Forskarskolor började etableras i Sverige under 1980-talet

och antalet har ökat markant under 1990-talets senare del. Begreppet

forskarskola ges emellertid olika innebörd beroende på verksamhetens

målsättning och tillgängliga resurser. Tre organisationstyper kan

urskiljas i Sverige: kortare doktorandkurser, en sammanhållen utbildning

fram till examen eller en del i ett forskningsprojekt och program.

De första forskarskolorna initierades av enskilda lärosäten. Sedan

slutet av 1970-talet bedriver Linköpings universitet en speciell form av

forskarutbildning av forskarskolekaraktär. Verksamheten bedrivs inom

breda tvärvetenskapliga problemområden, teman, i stället för inom

traditionella discipliner och ämnesområden. Linköpings universitet är

således något av en pionjär inom området och de goda erfarenheterna

med denna typ av verksamhet gör att universitetet valt att fortsätta med

organisationsformen.

Regeringen föreslog en försöksverksamhet med forskarskolor i 1993

års forskningspolitiska proposition Forskning för kunskap och framsteg

(prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:UbU18, rskr. 1992/93:388).

Regeringen ansåg att nya sätt att bedriva forskarutbildning skulle kunna

främja rekryteringen och befrämja effektiviteten i studierna. Seminarier

och kurser borde planeras samlat och systematiskt, och gripa över

institutions- och fakultetsgränser. Riksdagen anvisade tio miljoner

kronor för detta ändamål under perioden 1993/94-1995/96. Från

anslaget Särskilda utgifter för forskningsändamål har riksdagen för

budgetåren 1997-1999 även anvisat 15 miljoner kronor per år för

finansiering av en forskarskola. Den senare verksamheten förlängdes

med ett år enligt regeringsbeslut i december 1999, då ytterligare 15

miljoner kronor avsattes.

Stiftelsen för strategisk forskning (SSF) har sedan sin start år 1994

initierat ett 70-tal större och mindre forskningsprogram, nästan alla med

någon form av forskarutbildning. Inom ramen för dessa

forskningsprogram har ca 30 forskarskolor startats och finansierats. Det

exakta antalet är beroende av hur en forskarskola definieras.

Forskarskoleverksamheten har hittills utgjort en dominerande del av

stiftelsens verksamhet. SSF stödjer forskning inom teknik,

naturvetenskap och medicin. Forskarskolorna skall gå över de

traditionella disciplingränserna och erbjuda ett samarbete med industrin

eller andra sektorer av samhället. De erbjuder en sammanhållen

utbildning till doktorsexamen, kurser, förstärkt handledning och har en

egen formaliserad organisation. Även Stiftelsen för Kunskaps- och

Kompetensutveckling (KK-stiftelsen) ger stöd till forskarskolor och

har för närvarande 13 företagsforskarskolor igång. Doktoranderna i

dessa forskarskolor är knutna till ett företag. Dessa företag är

medfinansiärer till forskarskolorna. Det övergripande målet är att förnya

forskarutbildningen och anpassa den bättre till näringslivets behov.

Kommittén för översyn av den svenska forskningspolitiken

(Forskning 2000) framförde i sitt betänkande Forskningspolitik (SOU

1998:128) att systemet med forskarskolor borde vidareutvecklas och i

ökad utsträckning ligga till grund för planeringen och resurstilldelningen

till forskarutbildningen. Kommittén föreslog att för- och nackdelar med

att organisera forskarutbildningen i form av forskarskolor närmare

analyserades.

Regeringen uppdrog åt Högskoleverket att studera och utreda

forskarskolornas inverkan och möjligheter i förhållande till

forskarutbildningen. Uppdraget redovisades till regeringen i december

1999 (Forskarskolor ett regeringsuppdrag, 2000:2R). Enligt rapporten

är forskarskolor ett värdefullt komplement i forskarutbildningen.

Forskarskolorna bedöms främja mångvetenskapen, samverkan,

handledningsfunktionerna och sammantaget ge en effektiv utbildning. I

rapporten framhålls bristen på kontinuitet och svårigheterna att hitta

tillräckligt långsiktig finansiering som en nackdel med att bedriva

forskarutbildning i form av forskarskolor.

Med detta som bakgrund uppdrog regeringen åt en utredare att föreslå

sammanlagt högst tio forskarskolor inom framför allt det humanistisk-

samhällsvetenskapliga, det naturvetenskapliga och det tekniska

vetenskapsområdet. Dessa forskarskolor skulle erbjuda en

sammanhållen utbildning fram till examen, inrättas inom områden med

grundforskningskaraktär och vara ett samarbete mellan minst två olika

lärosäten. I uppdraget aviserades också att anvisade medel för

upprättandet av forskarskolorna skulle vara en permanent förstärkning av

berörda lärosätens anslag för forskning och forskarutbildning (dnr

U2000/288/DK).

I en delrapport som lades fram i april 2000 presenterades tio tänkbara

forskarskolor (dnr U2000/1454/UH). Valet av dessa forskarskolor

baserades bl.a. på en genomgång av lärosätenas till regeringen inlämnade

forskningsstrategier och på kontakter med forskningsråd och

forskningsstiftelser. Delrapportens förslag och idéer diskuterades vid

en hearing den 28 april 2000 med företrädare för universitet och

högskolor, Högskoleverket samt vissa fackliga organisationer. En

dokumentation av hearingen finns tillgänglig på

Utbildningsdepartementet (dnr U2000/1454/UH). Universitet och

högskolor inbjöds att inkomma med synpunkter och åsikter samt anmäla

intresse och möjlighet att medverka i forskarskolor (dnr

U2000/1454/UH). Utredaren fick i uppdrag att i samråd med en

sakkunniggrupp lägga fram konkreta förslag till forskarskolor utifrån de

intresseförklaringar och underlag som universitet och högskolor inkom

med och utifrån de synpunkter som framkom vid hearingen. Utöver

utredaren har sakkunniggruppen bestått av en ordförande, en

representant vardera från Humanistisk-samhällsvetenskapliga

forskningsrådet (HSFR), Naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR),

Teknikvetenskapliga forskningsrådet (TFR), Högskoleverket (Rådet för

högskoleutbildning) och Sveriges Förenade Studentkårer (SFS) samt en

representant för lärarutbildningarna och högskolor utan

vetenskapsområde (dnr U2000/288/DK). Slutrapporten Tio

forskarskolor ett förslag till utveckling av forskarutbildningen

redovisades till Utbildningsdepartementet i juli 2000 (dnr

U2000/2934/UH).

Utredarens förslag: I slutrapporten presenteras tio forskarskolor och

möjlig lokalisering för dessa. Begreppet forskarskola innebär i

rapporten en sammanhållen utbildning till doktorsexamen som

karakteriseras av en tydlig organisation, en satsning på handledning, ett

systematiskt kursprogram samt en organiserad samverkan mellan flera

ämnen och mellan flera lärosäten. Förslagen i rapporten baseras på ett

försök att väga samman en identifiering av prioriterade ämnesområden

med en bedömning dels av vilka inriktningar som lämpar sig att utveckla

i form av forskarskolor, dels av tillgången till miljöer med vilja och

förmåga att genomföra förslagen. Det påpekas i rapporten att förmåga

att genomföra ett utvidgat forskarutbildningsuppdrag förutsätter en

anknytning till forskningsmiljöer av högsta kvalitet. Samtidigt är

vetenskaplig excellens inte självklart ett tillräckligt villkor. Att det

primära uppdraget är forskarutbildning, snarare än forskning, innebär att

ytterligare krav ställs på medverkande miljöer

Utifrån delrapportens förslag, synpunkter som framkom vid

hearingen, de skriftliga synpunkterna, intresseförklaringarna från

lärosätena och genom diskussioner i sakkunniggruppen borde enligt

slutrapporten forskarskolor inrättas inom följande områden:

 Mångvetenskaplig naturvetenskap

 Genomforskning och bioinformatik

 Materialvetenskap

 Matematik och beräkningsvetenskap

 Telekommunikation

 Grundläggande datavetenskap

 Språkvetenskap

 Ekonomi med informationsvetenskap

 Teknisk/naturvetenskaplig didaktik

 Pedagogiskt arbete

Utöver dessa tio huvudförslag presenterades ytterligare tänkbara

ämnesområden. Två inriktningar som gavs hög prioritet i lärosätenas

intresseförklaringar var Språkteknologins grunder respektive

Entreprenörskap och innovationssystem. Vård- och omsorgsvetenskap

var även ett område som lyftes fram av åtskilliga lärosäten. Även

Genusvetenskap och Miljö var områden och inriktningar som fördes

fram. Andra möjliga ämnen för forskarskolor som föreslogs av

lärosäten och intressenter var historia, nationalekonomi, statsvetenskap,

filosofi, juridik, religionsvetenskap, teknisk mekanik samt IT och

informationsförsörjning.

I rapporten diskuterades ett genomsnittligt resurstillskott om cirka 16

miljoner per år för de föreslagna forskarskolorna vid ett

examinationsmål på tjugo doktorer. Enligt utredningen bör medlen för

forskarskolor anvisas genom att berörda lärosäten får en förstärkning av

vetenskapsområdesanslaget för inrättande av och deltagande i

forskarskolor. Rapporten pekar även på att det kan förutsättas att

forskarskolorna vanligen kommer att kunna samutnyttja resurser,

exempelvis befintliga handledare, studiestöd eller externa

forskningsanslag, varför verksamhetens omfattning kan förväntas bli

betydligt större.

Utredaren menar att forskarskolorna bör ges ett tydligt uppdrag att ta

hand om doktorander knutna till högskolor utan egen examensrätt på ett

välplanerat och effektivt sätt. Omfattningen av åtaganden att ta hand om

doktorander knutna till högskolor utan egen rätt att examinera i

forskarutbildningen bör kunna variera mellan olika forskarskolor.

Utredaren förordar en kontraktsbaserad målstyrning av

forskarutbildning i forskarskolor, utgående från en relativt stor frihet

för den enskilda forskarskolan att välja former för att uppnå målen. Det

betyder att uppdraget till en forskarskola formuleras i termer av

utbildningsmål, främst examina, men också i form av kvalitetsmål t.ex.

avseende bredd och djup i forskarutbildningen. Varje forskarskola bör

upprätta en programformulering som bl.a. definierar relationen till

befintlig forskarutbildning, organisation och ledning, handledning,

doktorandkurser, doktorandvolym och internationalisering. Denna

programplan bör registreras och godkännas av någon lämplig myndighet.

Denna myndighet bör också ges i uppdrag att genomföra kontinuerliga

uppföljningar och utvärderingar.

Skälen för regeringens förslag

Nya vägar för forskarutbildningen

Regeringen anser att lärosätena bör ägna forskarutbildningens

uppläggning, organisation och genomförande ökad uppmärksamhet. Det

är angeläget att olika modeller prövas som syftar till att förbättra

forskarutbildningen. Nya grepp i uppläggningen av forskarutbildningen

kan främja rekryteringen och öka effektiviteten i studierna. Hittills har

arbetet med att utveckla forskarutbildningen främst varit en fråga för

enskilda initiativ och spridda satsningar vid lärosätena. Regeringen gör

bedömningen att forskarutbildningens organisation i form av särskilda

forskarskolor kan ha positiva effekter på både utvecklingen av

utbildningen och rekryteringen till denna, något såväl nationella som

internationella exempel visat.

Internationellt är intresset stort för att strukturera och effektivisera

forskarutbildningen i forskarskolor. Flera europeiska länder har under

1980- och 1990-talen vänt blickarna mot USA för att låta den

amerikanska forskarutbildningen, graduate schools, stå modell för en

reformering av forskarutbildningen. De europeiska länder som kommit

längst i att utveckla och använda sig av forskarskolor är Tyskland,

Nederländerna, Frankrike och Finland. Det utmärkande för

forskarskolorna i dessa länder är att de erbjuder en sammanhållen

utbildning till examen och hålls samman i en gemensam struktur på

nationell nivå. Det ställs särskilda krav på kvalitet, handledning och

samarbete och forskarskolorna är i regel resursmässigt gynnade i

förhållande till annan forskarutbildning. I Tyskland är målet att tio

procent av forskarutbildningen skall vara förlagd till forskarskolor. I

Nederländerna utförs merparten av den samlade universitetsforskningen

i anslutning till någon av de över hundra forskarskolor som upprättats. I

Frankrike finns det en något lösare struktur som omfattar omkring två

tredjedelar av doktorsutbildningen. I Finland har ett större antal

forskarskolor inrättats sedan år 1994. Verksamheten är redan i dag

relativt omfattande och avsikten är att successivt ersätta det tidigare

systemet.

Forskarskolor kan erbjuda tillgång till stora forskningsmiljöer och

vara en stimulerande faktor för att få fram bästa tänkbara forskning.

Forskarskolornas primära mål är dock att befrämja forskarutbildningen.

Genom att samla grupper av forskarstuderande i forskarskolor blir det

möjligt att förbättra det pedagogiska arbetet, förbättra kursutbudet och

förbättra handledningen. En forskarskola skall kunna erbjuda en

stimulerande miljö där doktorander kan mötas och få tillgång till ett

större forskar- och handledarkollegium. Doktoranderna bör vara

delaktiga i forskarskolans uppbyggnad och verksamhet och tillsammans

med handledarna skapa en dynamisk helhet. I forskarskolan bör

doktorandens utbildning stå i centrum.

Forskarskolor är en speciell organisatorisk samarbetsform för

forskarutbildning. De bör ses som ett komplement till och en

vidareutveckling av den övriga forskarutbildningen. Vid skapandet av

forskarskolor bör deras förhållande till övrig verksamhet tydligt

definieras så att de inte blir isolerade enheter vid lärosätena utan i

möjligaste mån integreras i övrig verksamhet. De regler som gäller för

forskarutbildningen enligt högskolelagen (1992:1434) och

högskoleförordningen (1993:100) skall gälla för den verksamhet som

lärosätena bedriver vid forskarskolorna.

Samarbete inom forskarutbildningen

Forskarskolor erbjuder en modell som kan leda fram till ökat samarbete

såväl mellan olika ämnesområden som mellan olika lärosäten. Av de

forskningsstrategier som universitet och högskolor har inkommit med

framgår att det finns en allmän tendens till fler fakultetsgemensamma

kurser och samverkan i olika typer av forskarskolor. Regeringen

bedömer att än fler ämnesområden och lärosäten i Sverige skall kunna

samverka för att åstadkomma bra och stimulerande miljöer för

forskarutbildning. I denna samverkan skall även högskolor som saknar

vetenskapsområde och därmed rätt att utfärda examina inom

forskarutbildningen inbjudas och beredas plats att delta.

Inom ramen för de nya resurser som riksdagen tidigare har anvisat för

forskning och forskarutbildning bör nya resurser för 16 forskarskolor

disponeras. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för år 2001

(prop. 2000/2001:1, UO16) att det avsätts särskilda medel för detta

ändamål. Anvisade medel bör vara en permanent förstärkning av berörda

lärosätens anslag för forskning och forskarutbildning. Regeringen har i

sin bedömning utgått från utredarens rapport och de från lärosätena

inkomna intresseanmälningarna att deltaga i forskarskolor. Förslaget om

en forskarskola i rymdteknik beskrivs i avsnitt 8.4. Med utgångspunkt i

rapportens förslag anges ett brett område för varje forskarskola.

Berörda lärosäten skall senare, efter samråd med sina partnerhögskolor

(se nedan), närmare precisera inriktningen. Vid avgörandet av

lokaliseringen av forskarskolorna har regeringen utgått från lärosätenas

egna intresseanmälningar och utredningens bedömning av lärosätenas

förmåga och kapacitet inom aktuella ämnesområden, men även tagit

hänsyn till att en jämn fördelning av forskarskolorna lärosätena emellan

i möjligaste mån uppnås.

Samtliga lärosäten gavs tillfälle att efter delrapporten och hearingen

den 28 april 2000 inkomma med synpunkter och avge

intresseanmälningar. Åtskilliga intresseanmälningar rörande möjlighet

att driva och medverka i forskarskolor inkom. I merparten av dessa

förslag hade ett antal lärosäten samlat sig kring en gemensam plan och

beskrivning av en forskarskola. Dessa planer hade i de flesta fall tagit sin

utgångspunkt i något av de tio i delrapporten förslagna områden. Dessa

planer och beskrivningar vittnar om ett stort intresse för att organisera

forskarutbildning i forskarskolor och i ökad utsträckning samarbeta med

andra lärosäten. I intresseanmälningarna finns det också ett tydligt

engagemang från universiteten till att samarbeta med högskolor.

I intresseanmälningarna finns åtskilligt fler välunderbyggda och

intressanta beskrivningar av möjliga forskarskolor än som kan rymmas

inom denna av regeringen initierade satsning. Det bör emellertid finnas

goda möjligheter att på sikt realisera flera av de i intresseanmälningarna

presenterade forskarskolorna inom ramen för de medel som lärosätena

disponerar.

Regeringen ser det som angeläget att samarbetet mellan olika

lärosäten och forskningsmiljöer stärks. Inom åtskilliga ämnen finns det

redan i dag ett väl utbyggt samarbete lärosäten emellan. Detta samarbete

finns oftast mellan forskningsmiljöer och forskargrupper som återfinns

vid universiteten och lärosäten med vetenskapsområden. Dessa har

tillgång till större fasta forskningsresurser och inte sällan substantiella

externa anslag. Regeringen ser dessa möten och samarbeten mellan

etablerade och fungerande forskningsmiljöer som mycket värdefulla

och anser att det är betydelsefullt för forskarutbildningens kvalitet och

effektivitet att denna samverkan ökar.

Regeringen ser det som angeläget att även högskolor utan

vetenskapsområden i ökad utsträckning kan delta i samarbete och utbyte.

Detta skulle bl.a. leda till att studenterna vid dessa högskolor i ökad

utsträckning kan söka sig vidare till forskarutbildningen. För att markera

vikten av denna samverkan avser regeringen, efter samråd med berörda

värdhögskolor för de aktuella forskarskolorna, att ange en till tre

högskolor utan vetenskapsområde som värdhögskolan skall ha ett

speciellt och nära samarbete med. Dessa partnerhögskolor utan

vetenskapsområde finns i flertalet fall redan företrädda i de

intresseanmälningar som tidigare nämnts. Det finns inget som hindrar

värdhögskolorna att samarbeta med fler högskolor utan

vetenskapsområden utöver dessa.

De nya universiteten och högskolorna med vetenskapsområde

samarbetar av tradition med andra universitet och högskolor för att

skapa tillräckligt stora forskningsmiljöer. De är också vana att verka i

flervetenskapliga miljöer. Det är därför naturligt för åtskilliga av dem att

ha olika former av forskarskolor som grund för sin forskarutbildning.

De nya universiteten och högskolorna med vetenskapsområde

tilldelades i budgetpropositionen för år 2000 nya medel för forskning

och forskarutbildning. I budgetpropositionen för år 2001 föreslår

regeringen att dessa lärosätens anslag ökar. Hur dessa medel skall

användas avgörs av lärosätena själva.

Regeringen gör bedömningen att forskarutbildningssamverkan med

t.ex. forskarskolorna kan gynna den vidare utbyggnaden av

forskarutbildningen. Därför anger regeringen även dessa lärosäten som

deltagare och partnerhögskolor i forskarskolorna. Dessa universitet och

högskolor kan givetvis deltaga i fler forskarskolor än de som här anges.

De lärosäten som blir värdhögskolor gjorde sina intresseanmälningar i

samverkan med andra universitet och högskolor. Regeringen ser det som

angeläget att de lärosäten som deltog i förberedelsen till dessa

intresseanmälningar också bereds plats att aktivt delta i forskarskolan.

Forskarskolorna kan även vara öppna för fler samarbetpartners än de

angivna partnerhögskolorna och de lärosäten som formerat sig i

intresseanmälningarna. Inom flera för forskarskolorna relevanta

forskningsområden finns existerande nätverk för samverkan inom

forskning och forskarutbildning. Dessa nätverk bör kunna knytas till

forskarskolorna för att bredda och förstärka forskningsmiljön och

tillföra handledningsresurser. Forskarskolorna lämpar sig väl som en

plattform för nationell samverkan. Forskarskolor kan då bli en intressant

miljö där personer från åtskilliga lärosäten kan mötas och dela

erfarenheter och tillsammans rikta sina krafter mot ett gemensamt mål.

En forskarskola i rymdteknik har ett annat ursprung än de övriga

forskarskolorna. Ett förslag fördes fram i betänkandet Campus Kiruna

(SOU 2000:73). Utredningens förslag presenteras närmare under avsnitt

8.4 Samarbete i högskolan inom vissa områden. Denna forskarskola får

en något annorlunda utformning än övriga forskarskolor. Forskarskolan i

rymdteknik baseras på den samlade kompetensen inom Institutet för

rymdfysik (IRF), Luleå tekniska universitet och Umeå universitet och

förläggs till Kiruna rymd- och miljöcampus (se avsnitt 8.4.2)

Forskarskolan i rymdteknik bör även samarbeta med andra lärosäten.

Regeringen har erfarit att det bakom förslagen till att bedriva de två

forskarskolorna i genomik och bioinformatik redan finns ett etablerat

samarbete mellan ett antal lärosäten. Detta samarbete är stadfäst inom

ramen för SWEGEN och Konsortium NORD. Samtliga lärosäten som

ingår i dessa samarbeten utpekas som partnerhögskolor. Detta utesluter

inte att fler lärosäten framgent kan ingå i dessa forskarskolor.

16 forskarskolor

Regeringen avser att besluta om följande forskarskolor och

värdhögskolor. Regeringen anger också vissa av partnerhögskolorna.

Såsom tidigare angivits kommer fler lärosäten än dessa att deltaga.

Regeringen förutsätter att samtliga lärosäten kommer att vara

engagerade i någon forskarskola och få erfarenhet av denna typ av

verksamhet.

1. Forskarskola i mångvetenskaplig naturvetenskap

Värdhögskola: Lunds universitet

Partnerhögskolor: Växjö universitet, Högskolan i Kalmar, Högskolan

Kristianstad och Högskolan i Halmstad

2. Forskarskola i genomik och bioinformatik

Värdhögskola: Stockholms universitet

Partnerhögskolor: Uppsala universitet, Karolinska institutet, Kungl.

Tekniska högskolan, Linköpings universitet, Umeå universitet, Sveriges

lantbruksuniversitet, Södertörns högskola och Mälardalens högskola

3. Forskarskola i genomik och bioinformatik

Värdhögskola: Göteborgs universitet

Partnerhögskolor: Lunds universitet, Chalmers tekniska högskola AB,

Högskolan i Halmstad och Högskolan i Skövde

4. Forskarskola i materialvetenskap

Värdhögskola: Chalmers tekniska högskola AB

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Högskolan Dalarna, Högskolan

i Borås och Högskolan i Trollhättan/Uddevalla

5. Forskarskola i matematik och beräkningsvetenskap

Värdhögskola: Uppsala universitet

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Mälardalens högskola och

Mitthögskolan

6. Forskarskola i telekommunikation

Värdhögskola: Kungl. Tekniska högskolan

Partnerhögskolor: Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Mitthögskolan och

Högskolan i Gävle

7. Forskarskola i grundläggande datavetenskap

Värdhögskola: Linköpings universitet

Partnerhögskolor: Örebro universitet, Högskolan i Skövde och

Mälardalens högskola

8. Forskarskola i språkvetenskap

Värdhögskola: Stockholms universitet

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Mälardalens högskola och

Högskolan i Gävle

9. Forskarskola i språkvetenskap

Värdhögskola: Göteborgs universitet

Partnerhögskolor: Växjö universitet, Högskolan i Borås och Högskolan

i Skövde

10. Forskarskola i ekonomi

Värdhögskola: Uppsala universitet

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Högskolan i

Karlskrona/Ronneby, Stiftelsen Högskolan i Jönköping, Mälardalens

högskola och Högskolan på Gotland

11. Forskarskola i teknisk och naturvetenskaplig didaktik

Värdhögskola: Linköpings universitet

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Lärarhögskolan i Stockholm,

Malmö högskola och Mälardalens högskola

12. Forskarskola i pedagogiskt arbete

Värdhögskola: Umeå universitet

Partnerhögskolor: Karlstads universitet, Örebro universitet, Malmö

högskola, Högskolan Dalarna och Lärarhögskolan i Stockholm

13. Forskarskola i vård och omsorg

Värdhögskola: Karolinska institutet

Partnerhögskolor: Örebro universitet, Mälardalens högskola, Högskolan

Dalarna och Mitthögskolan

14. Forskarskola i historia

Värdhögskola: Lunds universitet

Partnerhögskolor: Växjö universitet, Malmö högskola och Södertörns

högskola

15. Forskarskola i genusvetenskap

Värdhögskola: Umeå universitet

Partnerhögskolor: Högskolan i Kalmar, Mitthögskolan och Högskolan i

Gävle

16. Forskarskola i rymdteknik

Värdhögskola: Luleå tekniska universitet

Partnerhögskola: Umeå universitet

Medelstilldelning och examensmål

Att vara värdhögskola innebär att ta det samordnande och grundläggande

ansvaret för forskarskolan. Värdhögskolans fakultetsnämnd fattar

erforderliga beslut. Värdhögskolan tilldelas de särskilda medel som

anslås från och med år 2001. Med dessa medel bör också såväl

handledare som doktorander från andra deltagande lärosäten, med eller

utan vetenskapsområde, finansieras. För de involverade

partnerhögskolorna utan vetenskapsområde innebär samarbetet med

värdhögskolan bl.a. garantier för finansiering och stöd till doktorander.

Detta kan också gälla övriga doktorander i forskarskolan som har sin

huvudsakliga hemvist vid partnerhögskolorna. Antagningen och

examineringen av dessa doktorander sker vid värdhögskolan eller annat

lärosäte med examinationsrätt inom forskarutbildningen där

doktoranden är antagen. Såväl värdhögskolan som partnerhögskolorna

bör i den utsträckning det är möjligt bidra med handledarresurser.

Värdhögskolan bör också tillsammans med partnerhögskolorna i

möjligaste mån etablera internationella kontakter inom forskarskolans

område.

Samtliga forskarskolor bör tilldelas vardera 5 miljoner kronor under

år 2001. Dessa medel skall användas för att planera och organisera

forskarskolan och anställa de första doktoranderna. Under år 2002 bör

samtliga forskarskolor tilldelas ytterligare vardera 5 miljoner kronor.

För år 2003 bör forskarskolorna erhålla sammanlagt ytterligare 54

miljoner. Som en planeringsförutsättning bör de forskarskolor som

bedriver den huvudsakliga verksamheten inom det naturvetenskapliga,

tekniska eller medicinska vetenskapsområdet, med undantag av

forskarskolan i rymdteknik, tilldelas ytterligare 5 miljoner kronor var

medan de forskarskolor som bedriver den huvudsakliga verksamheten

inom det humanistisk- samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet bör

tilldelas 2 miljoner kronor var. Dessa medel är permanenta

förstärkningar. Samtliga forskarskolor, utom forskarskolan i

rymdteknik, bör få ett examensmål på 25 doktorer. Forskarskolan i

rymdteknik bör få ett examensmål på 17 doktorer.

Sannolikt kommer till dessa forskarskolor åtskilliga doktorander att

knytas som får sin försörjning från andra källor än de särskilda medel

anslagna till forskarskolan. Omfattningen av denna typ av deltagande

kommer troligen att variera mellan olika ämnesområden och

forskarskolor. Regeringen delar emellertid utredarens uppfattning att

verksamhetens omfattning av denna anledning bör kunna bli dubbelt så

stor i förhållande till vad de nya resurserna medger.

Uppdragsformulering och uppföljning

För att skapa en tydlighet för doktoranderna och för deltagarna i

forskarskolan, samt som bas för kommande uppföljningar och

utvärderingar bör varje forskarskola inlämna en programformulering till

Högskoleverket senast den 1 mars 2001. Högskoleverket bör tilldelas

ett uppdrag att sammanställa dessa programformuleringar i en

publikation. Enligt regeringens mening är ett godkännande av dessa

programformuleringar obehövligt då nödvändiga beslut fattas av berörda

fakultetsnämnder. Högskoleverket bör ges i uppdrag att efter två år göra

en första uppföljning. Efter ytterligare tre år bör Högskoleverket vidare

ges i uppdrag att genomföra en uppföljning och utvärdering.

I programformuleringen bör det ingå en närmare definition av

forskarskolans område och ämne, deltagande lärosäten, antagning och

finansiering av doktorander, organisation och ledning, relationen till

befintlig forskarutbildning, handledning, doktorandkurser,

jämställdhetspolicy och internationalisering.

Forskarskolorna bör aktivt sträva efter att en jämn könsfördelning

uppnås, genom att t.ex. använda sig av möjligheten att tillämpa positiv

särbehandling.

Förändringar av en forskarskola avgörs av värdhögskolan efter samråd

med partnerhögskolorna.

8.3.2 Forskarutbildningens roll

Regeringens bedömning: Examinationen inom forskarutbildningen

kommer att öka till följd av insatserna i denna proposition.

Forskarutbildningen bör utformas så att den förbereder för både en

akademisk karriär och en arbetsmarknad utanför högskolan.

Skälen för regeringens bedömning

Forskarutbildningen är en strategiskt viktig utbildning i

kunskapssamhället. En väl fungerande forskarutbildning är en av de

viktigaste förutsättningarna för att Sverige skall befästa och utveckla sin

ställning som framgångsrik kunskapsnation. Genom forskarutbildningen

skall återväxt och tillväxt av våra utbildnings- och

forskningsinstitutioner garanteras och det övriga samhällets behov av

forskarutbildade tillgodoses.

De senaste femtio åren har den allmänna utbildningsnivån höjts och

kraven på kvalificerad utbildning ökar generellt från arbetsmarknadens

sida. Samhället har ett stort och växande behov av personer med

forskarkompetens. Forskarutbildning kan förväntas efterfrågas inom

andra yrkeskategorier och samhällssektorer än tidigare. Detta ställer nya

krav på forskarutbildningens innehåll. I Sveriges universitets- och

högskoleförbunds undersökning En genomlysning av svensk

forskarutbildning (SUHF, 1999) framgår det att färre än hälften av de

tillfrågade disputerade ansåg att deras forskarutbildning hade förberett

dem tillräckligt väl för en karriär utanför högskolan. Det var inte minst

bättre träning i samarbete, projektledning och IT som efterlystes.

Regeringen anser att forskarutbildningen i ökad utsträckning bör

utformas så att den även förbereder för ett arbete och en karriär utanför

högskolan.

Rekrytering och examination

Antalet registrerade doktorander är i dag cirka 24 000. Av dessa är drygt

tre fjärdedelar aktiva, dvs. har en aktivitetsgrad på över 10 procent.

Drygt 40 procent av de aktiva doktoranderna är kvinnor. Andelen kvinnor

har successivt ökat under årens lopp. Trots att fler kvinnor än män tar ut

en grundexamen är det fortfarande så att fler män procentuellt sett går

vidare till forskarutbildningen. Inom teknik är dock förhållandet det

motsatta, där tar fler män ut grundexamen, men andelen kvinnor som går

vidare till forskarstudier är större än andelen män.

Antalet antagna till forskarutbildningen har stadigt ökat under hela

1990-talet. Under de senaste två åren har dock en minskning skett. År

1997 antogs drygt 3 700 nya studenter till forskarutbildningen. Under år

1998 sjönk detta antal med nästan 500 personer. År 1999 antogs 3 400

doktorander. Minskningen hänger samman med de nya antagningsregler

till forskarutbildningen som började gälla den 1 april 1998. Det är inom

de humanistiska och teologiska ämnena som den kraftigaste

minskningen skett. Samtidigt har det tekniska området ökat sin andel

nyantagna under perioden.

Inom det humanistisk-samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet är

tillströmningen till grundutbildningen överlag god och det är

förhållandevis lätt att rekrytera kvalificerade studenter till

forskarutbildningen. Inom det naturvetenskapliga och det tekniska

vetenskapsområdena är situationen något av det omvända. Inom åtskilliga

ämnen finns svårigheter att rekrytera forskarstuderande. Detta beror

dels på att det finns för få studenter som efter gymnasiet söker sig till

de naturvetenskapliga och tekniska utbildningarna, dels på att när läget på

arbetsmarknaden är gott tenderar studenterna i högre utsträckning att

lämna högskolan efter grundexamen.

1998 års reform av forskarutbildningen innebär att statsmakterna skall

ange kvantitativa mål för examinationen inom forskarutbildningen. Mål

för antalet examina i forskarutbildningen har satts för perioderna 1997

1999 och 2000 2002 och planeringsförutsättningar har givits för

perioden 2003 2005. Målen avser minsta antal examina inom de fyra

vetenskapsområdena och ges, med vissa undantag, varje lärosäte med rätt

att utfärda licentiat- och doktorsexamen som ett särskilt uppdrag.

Regeringen har avvaktat utfallet för den första treårsperioden innan mål

fastställs för kommande perioder. Som mål för år 2000 har därför gällt

de preliminära mål som fastställts för perioden 2000 2002. I

budgetpropositionen för år 2001 (prop. 2000/2001:1, utg.omr. 16)

redovisas regeringens förslag till examensmål för forskarutbildningen

för perioden 2001 2004. I budgetpropositionen behandlas också frågan

om examensmål för de nya universiteten (Karlstads universitet, Växjö

universitet och Örebro universitet) och för högskolorna med

vetenskapsområde (Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Högskolan i

Kalmar och Malmö högskola).

Åtskilliga universitet har i sina forskningsstrategier pekat på

svårigheten att uppnå examensmålen för kommande perioder. Samtidigt

har det totala utfallet av antalet examinerade i forskarutbildningen under

perioden 1997 1999 varit god. Det humanistiska och

samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet och det medicinska

vetenskapsområdet har i riksgenomsnittet kommit en bra bit över sina

examensmål. Det har dock generellt sett varit svårt för det

naturvetenskapliga och det tekniska vetenskapsområdet att nå upp till

sina examensmål. Vissa lärosäten har riktat kritik mot att anslaget för

forskning och forskarutbildning inte är kopplat till de fastställda

examensmålen. För att nå målen bör enligt regeringen såväl statsanslag

som externa medel användas.

Nettostudietiden - den faktiska studietiden beräknad på uppgiven

aktivitetsgrad - för att bli färdig med doktorsexamen är i genomsnitt 4,5

år. Denna siffra har under de senaste åren i stort sett varit oförändrad.

Överlag är studietiden längre inom det humanistiska och

samhällsvetenskapliga ämnesområdet. Lärosätena har ett ansvar att tillse

att forskarutbildningen kan genomföras inom tidsramen 4 år.

Regeringen gör bedömningen att forskarutbildningen blir effektivare

genom satsningar på forskarskolor och ökat fokus på handledningens

roll och funktion.

Antalet forskarexamina var för år 1999 strax över 3 000. Av dessa var

drygt 2000 doktorsexamina och resten licentiatexamina. Det

medicinska vetenskapsområdet som har den största examinationen av

doktorer. Under de senaste tio åren har antalet avlagda forskarexamina

mer än fördubblats.

En av forskarutbildningens uppgifter är att utbilda lärare och forskare

vid universitet och högskolor. Av de som disputerar är det cirka 40

procent som anställs inom högskolesektorn. Detta gör universitet och

högskolor till den största arbetsgivaren för forskarutbildade. Av lärarna

(professorer, lektorer, adjunkter och forskarassistenter) vid lärosäten

med rätt att utfärda examen inom forskarutbildningen har drygt 60

procent doktorsexamen. För övriga högskolor är motsvarande siffra 30

procent. Det finns således ett behov av att öka andelen lärare med

doktorsexamen, inte minst inom högskolor utan eget vetenskapsområde.

Till detta kommer att lärosätena står inför en stor pensionsavgång då

åtskilliga av dagens lärare drar sig tillbaka.

Regeringens samlade bedömning är att behovet av forskarutbildade

personer och kvalificerade forskare är stort och kommer att öka. Inom

det svenska näringslivet ökar efterfrågan på forskarutbildade. Åtskilliga

av de svenska storföretagens framgångar och möjlighet till vidare

expansion är direkt kopplat till tillgången på kvalificerat utbildad

personal. De nya företagen som växer upp och som skall bidra till

Sveriges framtida välfärd är ofta kunskapsintensiva och kräver inte sällan

stora forskningsinsatser. Sverige har idag en i jämförelse med andra

OECD-länder förhållandevis låg andel disputerade inom näringslivet.

Den offentliga sektorn efterfrågar i allt större utsträckning personer

med forskarkompetens. Inte minst inom högskolor och universitet finns

det ett stort behov av disputerade lärare och forskare. Högskolorna

behöver dels öka andelen disputerade lärare, dels svara upp mot såväl

den fortsatta utbyggnaden av grundutbildningen som forskningen och

dels kompensera för en stor närstående pensionsavgång. Enligt

regeringens bedömning kommer examinationen inom

forskarutbildningen att öka till följd av insatserna i denna proposition

8.3.3 Forskarutbildningens kvalitet

Regeringens bedömning: Det bör införas en bestämmelse i

högskoleförordningen som innebär att varje universitet och varje

högskola som har vetenskapsområde skall anordna utbildning av

handledare inom forskarutbildningen.

Av de nya resurser som riksdagen anvisat för forskning och

forskarutbildning bör Högskoleverket tilldelas medel som Rådet för

högskoleutbildning skall disponera för att utveckla

handledarutbildning, handledarprojekt och pedagogiskt

utvecklingsarbete inom forskarutbildningen.

Skälen för regeringens bedömning

Handledarutbildning

En väl fungerande handledning är ett av de viktigaste momenten i en

lyckad forskarutbildning. Inte minst är handledningsinsatsen av stor

betydelse för att en forskarutbildning skall kunna genomföras på avsedd

tid. I grundutbildningen har studenten ett antal olika lärare och

handledare. Inom forskarutbildningen har studenten på sätt och vis bara

en. Att denna relation och handledning fungerar så optimalt som möjligt

är därför av största vikt.

De forskarstuderande vid Lunds universitet säger i en

enkätundersökning att samarbetet med handledaren är den absolut

viktigaste faktorn för en framgångsrik utbildning

(Doktorandbarometern, Rapport nr 99:207, Lunds universitet). I olika

rapporter har det framkommit att mer än en tredjedel av doktoranderna

uppger att brister i handledningen gör att de inte kan avsluta sin

utbildning i tid (En genomlysning av svensk forskarutbildning, SUHF,

1999 och Sveriges universitetslärarförbund, lilla SULF nr 9, 1998).

Handledaren har som sin uppgift att leda doktoranden genom

forskarutbildningen, från val av ämne fram till examen. Handledarens

främsta uppgift är att hjälpa och stödja doktoranden till att utvecklas till

en självständig forskare. Att handleda är, likt annat pedagogiskt arbete,

något som kräver kunskap och träning.

Regeringen anser att det bör införas en bestämmelse i

högskoleförordningen (1993:100) som innebär att varje universitet och

varje högskola som anordnar forskarutbildning skall anordna utbildning

av handledare inom forskarutbildningen. Utbildningen skall försäkra att

handledaren blir väl bevandrad i vilka förordningar och regler som gäller

för forskarutbildningen. Utbildningen bör centreras kring

handledningens och handledarens funktion och roll. Utbildningen bör

innehålla moment som berör kommunikationskunskap, konflikthantering

och forskningsetiska frågor. Även jämställdhets- och genuskunskap bör

ingå i utbildningen.

Pedagogiskt utvecklingsarbete inom forskarutbildningen

I uppgifterna för Rådet för högskoleutbildning vid Högskoleverket ingår

sedan år 1999 att främja utvecklingen även av forskarutbildningen. När

rådet för första gången utlyste projektmedel för pedagogisk utveckling

inom forskarutbildningen inkom åtskilliga projektidéer varav flera

syftade till att förbättra handledningen inom forskarutbildningen.

Regeringen ser det som viktigt att den pedagogiska medvetenheten inom

forskarutbildningen höjs och att olika former och modeller för att

förbättra forskarutbildningen prövas och utvärderas. För detta ändamål

föreslår regeringen i budgetpropositionen för år 2001 att

Högskoleverket tillförs totalt 5 miljoner kronor, inom ramen för de nya

resurser som riksdagen anvisat, som Rådet för högskoleutbildning skall

disponera. Lärosätena skall kunna söka bidrag för att stimulera och

stödja olika former av handledarutbildning, handledarprojekt och

pedagogiskt utvecklingsarbete inom forskarutbildningen.

8.4 Samarbete i högskolan inom vissa områden

8.4.1 Forskning på det konstnärliga området och konstnärligt

utvecklingsarbete

Regeringens bedömning: Forskning inom det konstnärliga området

och forskning inom andra områden med konstnärliga inslag bör

utvecklas. Samarbetet mellan de konstnärliga högskolorna och andra

universitet och högskolor som utför forskning och anordnar

forskarutbildning bör förstärkas, liksom samverkan mellan

konstnärliga områden och andra discipliner inom och med universitet

och högskolor där forskning och forskarutbildning bedrivs.

Bakgrund: Med undantag för de konstnärliga högskoleutbildningarna i

Stockholm inordnades högskoleutbildningen i Sverige i större enheter i

och med 1977 års högskolereform. De konstnärliga

högskoleutbildningarna i övriga delar av landet inordnades i

universiteten på respektive ort. I Stockholm inrättades åtta konstnärliga

högskolor. I dag finns sju: Danshögskolan, Dramatiska institutet,

Konstfack, Kungl. Konsthögskolan, Kungl. Musikhögskolan i

Stockholm, Operahögskolan i Stockholm och Teaterhögskolan i

Stockholm. I betänkandet Konst utan gränser (Ds 1998:67) föreslår

utredaren bl.a. att arbetet mot en eventuell samordning av verksamheten

mellan de konstnärliga högskolorna i Stockholm skall föras vidare

genom att en organisationskommitté tillsätts. Utbildningsministern

meddelade i november 1999 att det för närvarande inte är aktuellt.

Skälen för regeringens bedömning

Konst och vetenskap

I högskolelagen (1992:1434) anges att högskoleutbildningen skall vila

på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet och

att högskolorna skall bedriva forskning och konstnärligt

utvecklingsarbete samt annat utvecklingsarbete. Det konstnärliga

utvecklingsarbetet har utvecklats som en motsvarighet till forskningen

inom andra områden och har en viktig roll för att öka vår samlade

kunskap på ett annorlunda och mer subjektivt sätt än gängse vetenskaplig

verksamhet. I budgetpropositionen för år 2001 föreslår regeringen att

särskilda medel för konstnärligt utvecklingsarbete anvisas de sju

konstnärliga högskolorna i Stockholm samt Lunds universitet,

Göteborgs universitet, Umeå universitet och Luleå tekniska universitet.

Högskoleverket säger i sin sammanställning av universitetens och

högskolornas forskningsstrategier (dnr U2000/74/UH) att det finns skäl

att utreda området konstnärligt utvecklingsarbete. Enligt verket behöver

begreppet definieras och en kartläggning göras av hur resurserna har

använts. Begreppet konstnärligt utvecklingsarbete är mycket vitt och kan

i praktiken i vissa fall ansluta till konstnärligt arbete i mera allmän

mening och i andra fall tangera vetenskaplig forskning. Enligt

regeringens mening är det svårt att göra en klar avgränsning och inte

heller önskvärt. Alltför preciserade definitioner och formuleringar i

lagtext kan verka inskränkande och hämmande för högskolornas

möjligheter att själva bestämma profil och inriktning på sitt

utvecklingsarbete och sin forskning.

I Högskoleverkets rapport om designutbildningarna (2000:11 R)

redovisar verket att omfattningen av forskning och utvecklingsarbete

som bedrivs i anslutning till just designutbildningarna är mycket

begränsad. Större delen av verksamheten avser konstnärligt

utvecklingsarbete. En betydande del av den forskning i och om design

som förekommer bedrivs på andra håll än i anknytning till

designutbildningarna. Inte bara på designområdet utan även inom andra

konstnärliga discipliner bedrivs forskning i anknytning till andra

områden än det konstnärliga. Flera utbildningar inom det konstnärliga

området etablerar kontakter och utvecklar samarbete med discipliner.

Regeringen instämmer i Högskoleverkets uppfattning att det är

angeläget att strävandena att utveckla nya former av forskning inom

designområdet fortsätter och fördjupas. Gränsöverskridande samverkan

med andra discipliner kan vara ett sätt att öppna nya perspektiv och finna

nya vägar till forskning och utvecklingsarbete. Detta gäller även för de

andra konstnärliga inriktningarna.

Forskarutbildning inom det konstnärliga området

Högskoleverket skriver i sin sammanställning av forskningsstrategier

inom universitet och högskolor att en utredning om konstnärligt

utvecklingsarbete bör undersöka möjligheterna att, efter internationella

förebilder, etablera en doktorsexamen inom det konstnärliga området.

Även Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) har i

sin rapport Sektorsforskningen inom kulturområdet (dnr Ku97/711/Ka)

lämnat förslag om att möjligheten att införa forskarutbildning vid de

konstnärliga högskolorna bör utredas. År 1995 inkom Göteborgs

universitet med en begäran om att få inrätta en konstnärlig fakultet (dnr

U95/1759/UH). Sedan år 1999 är det varje lärosäte, som har rätt att

anordna forskarutbildning, som bestämmer vilka fakultetsnämnder som

skall finnas och vilka ansvarsområden dessa skall ha. Studerande vid

högskoleutbildningar inom det konstnärliga området kan alltså efter

grundutbildningen gå vidare till forskarutbildning där sådana

forskningsmiljöer finns. Universiteten har genom sin generella rätt att

examinera doktorer möjlighet att examinera forskarstuderande såväl

inom de konstnärliga huvudområdena som inom olika tvär- eller

mångvetenskapliga kombinationer. Liksom för studerande vid andra

högskolor som inte har rätt att utfärda examina i forskarutbildningen,

står möjligheten öppen för studerande från de konstnärliga högskolorna

att bedriva forskarstudier vid lärosäten som har sådan examinationsrätt.

Regeringen anser därför att olika former för samverkan mellan lärosäten

och ämnesområden vad gäller forskarutbildningen bör vidareutvecklas.

Detta bör göras så att en ökad öppenhet för gränsöverskridande och

tvärdisciplinär forskning och forskarutbildning inom det konstnärliga

området kommer till stånd.

Som exempel på sådan samverkan i forskarutbildningen kan nämnas att

institutionen för konst vid Konstfack tillsammans med motsvarande

institutioner vid universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Umeå föreslår en

försöksverksamhet med doktorandutbildning. Inom Göteborgs och

Lunds universitet genomförs och planeras forskning och

forskarutbildningar från helt andra utgångspunkter än en dualistisk

motsättning konst vetenskap. Det finns hos båda dessa universitet en

strävan efter interdisciplinära kopplingar genom att skapa forsknings-

och forskarutbildningsmiljöer där forskare och doktorander från det

konstnärliga området möter kollegor från andra discipliner. Det finns

också planer på en för de olika konstnärliga områdena gemensam

forskarskola vid Göteborgs universitet. Målsättningen för

forskarutbildningen är att den skall utveckla både konstnärlig och

vetenskaplig kompetens samt integrera konstnärliga och vetenskapliga

färdigheter i en uppsats eller i en samlad framställning. Lunds

universitet har sedan några år tillbaka en forskarutbildning i

musikpedagogik där den musikpedagogiska utbildningen samverkar med

den samhällsvetenskapliga fakulteten. Lunds universitet satsar vidare på

att utveckla en formaliserad utbildningsgång och organisation för det

konstnärliga utvecklingsarbetet som kan utgöra en parallell till

vetenskaplig forskning.

I promemorian Konst utan gränser (Ds 1998:67) föreslår utredaren

att ett särskilt vetenskapsområde för konst skall etableras som ett steg

mot att ge de konstnärliga högskolorna möjligheter att utveckla

utbildningar som sträcker sig längre än till grundutbildningens

färdighetskrav. Ett alternativ kan enligt utredaren vara att medel tillskjuts

något av de befintliga vetenskapsområdena för att inom sig ha det

konstnärliga området som ansvarsområde. Enligt regeringens mening

finns det inget behov av att inrätta ytterligare vetenskapsområden. För

universiteten gäller att ett ansvarsområde inte behöver sammanfalla med

ett vetenskapsområde. Lärosätena har möjlighet att inom ramen för de

befintliga vetenskapsområdena utveckla forskning inom eller med

anknytning till det konstnärliga området. Det nya Vetenskapsrådet har

uttryckligen givits ansvar för det konstnärliga området inom ramen för

ämnesrådet för humaniora-samhällsvetenskap. I avsnitt 8.3.5 Det

konstnärliga området anges att 20 miljoner kronor bör avsättas till

Vetenskapsrådet för forskning på det konstnärliga området och

konstnärligt utvecklingsarbete.

8.4.2 Kiruna rymd- och miljöcampus en högteknologisk

satsning i norr

Regeringens bedömning: Ett samarbete om rymd- och

miljövetenskapligt anknuten verksamhet, huvudsakligen inriktat på

grundutbildning och forskarutbildning vid Umeå universitet och Luleå

tekniska universitet, bör drivas gemensamt av de båda universiteten

och Institutet för rymdfysik. En samverkansgrupp för detta samarbete

bör bildas.

Viss verksamhet inom nuvarande Miljö- och

rymdforskningsinstitutet bör den 1 januari 2001 överföras dels med

Institutet för rymdfysik i Kiruna och dels med Umeå universitets

institution i Kiruna.

En forskarskola i rymdteknik lokaliserad till Kiruna bör förläggas

till Luleå tekniska universitet.

I budgetpropositionen för år 2001 föreslås nya utbildningsplatser

vid Umeå universitet och Luleå tekniska universitet till Kiruna rymd-

och miljöcampus.

Bakgrund: Kirunas näringsliv domineras av gruvindustrin och

rymdverksamheten. Rymdverksamheten innefattar forskning, ett flertal

högskoleutbildningar och på senare år en expanderande kommersiell

rymdsektor. Från flera håll har de senaste årens kraftiga expansion inom

rymdforskningen och dess möjligheter till avknoppningar i

nyföretagande setts som ett sätt att bygga upp en ny arbetsmarknad,

samtidigt som forskningen och högskoleutbildningens behov

tillgodoses.

Forskningen om atmosfären och rymden samlades i början av 1970-

talet i Kiruna geofysiska observatorium som år 1987 bytte namn till

Institutet för rymdfysik. Institutet för rymdfysik har sitt huvudkontor i

Kiruna med filialer vid universiteten i Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN] och Umeå.

Miljö- och rymdforskningsinstitutet inrättades år 1996 på initiativ av

Forskningsrådsnämnden som en paraplyorganisation för såväl

miljöstudier som miljörelaterad rymdforskning. Miljö- och

rymdforskningsinstitutet drivs i projektform t.o.m. år 2000.

Miljö- och rymdforskningsinstitutet består huvudsakligen av fyra

program: klimatstudier i Kiruna och Abisko samt vid Tarfalastationen

(CIRC Climate Impact Research Centre), atmosfärforskning vid

Institutet för rymdfysik (AFP Atmosfärforskningsprogrammet),

samhällsgeografisk miljöforskning i Kiruna (SMC Social Modelling

Centre) samt Miljödatacentrum i Kiruna (MDC).

Luleå tekniska universitet och Umeå universitet har lokaliserat de

tillämpade delarna av sina rymd- och miljöutbildningar till Kiruna.

Undervisning i rymd- och miljöstudier sker via Luleå tekniska

universitet och Umeå universitet, vilka båda har rymdfysik och

rymdteknik som specialiseringar inom civilingenjörsprogrammet. Luleå

tekniska universitet har även en GIS (Geographical Information

System)-utbildning i anslutning till forskningen vid Institutet för

rymdfysik och inom Miljö- och rymdforskningsinstitutets ram samt en

miljöingenjörsutbildning. De två universiteten står också för ett flertal

kortare utbildningar.

I december 1999 tillkallade regeringen en särskild utredare (dir.

U1999:101) för att utreda hur en rymdhögskola i Kiruna kan etableras

samt hur den skall relateras till berörd verksamhet, framför allt i Kiruna.

Därvid undersöktes möjligheten att samordna den forskning och

utbildning som finns i Kirunatrakten: forskningen vid Institutet för

rymdfysik, Miljö- och rymdforskningsinstitutet samt de

högskoleutbildningar som är lokaliserade till Kiruna. I uppdraget ingick

förutsättningen att rymdverksamheten skulle byggas med Institutet för

rymdfysik som bas.

Utredningens förslag

Utredaren föreslår i betänkandet Campus Kiruna (SOU 2000:73) att alla

verksamheter i Kirunatrakten samordnas i en gemensam

högskoleorganisation som administreras som en enhet, Campus Kiruna,

under universiteten i Luleå och Umeå. Campus Kiruna föreslås ledas av

en lokal styrelse och en rektor ansvarig inför moderuniversiteten.

Utredaren anser att det är angeläget att knyta verksamheten vid

Institutet för rymdfysik i Kiruna närmare till utbildningen vid den nya

högskoleorganisationen samtidigt som institutets möjligheter till

forskning bevaras. Utredaren föreslår därför att institutets enhet i

Kiruna inkorporeras med högskolan men definieras inom högskolan

som en nationell anläggning under Vetenskapsrådet. Detta möjliggör att

institutets självständighet behålls. Konsekvensen av denna organisation

av institutet blir enligt utredningen att institutets avdelningar i[REDACTED_EFTERNAMN],

Umeå och Uppsala inkorporeras i respektive universitet. Fortsatt

forskningssamverkan mellan rymdvetenskaplig verksamhet på dessa

olika orter kan med denna modell ske inom ramen för institutets

organisation som en nationell anläggning.

Utredningen föreslår att de vitt skilda verksamheterna inom Miljö-

och rymdforskningsinstitutets ram får en möjlighet att fortsätta efter år

2000 då finansieringen var planerad att avslutas. Detta föreslås ske

genom att Atmosfärforskningsprogrammet inkorporeras i en framtida

organisation av Institutet för rymdfysik i Kiruna.

Atmosfärforskningsprogrammet får redan i dag delfinansiering från

Institutet och är forskningsmässigt knuten till myndigheten. Luleå

tekniska universitet föreslås bli värduniversitet för det utökade

institutet, som även i framtiden behåller sin nuvarande benämning,

Institutet för rymdfysik.

Klimatforskningen (CIRC) och den samhällsgeografiska

miljöforskningen i Kiruna samt arbetet vid Abisko och vid Tarfala

mätstation föreslås bli samordnat som ett Centrum för klimat- och

samhällsforskning (CKS) som en särskild nationell inrättning knuten till

Umeå universitet inom Campus Kiruna. Utredaren föreslår att centrat

inom Campus Kiruna leds av en styrelse utsedd av Umeå universitet

efter förslag från Vetenskapsrådet, Luleå tekniska universitet och Kungl.

Vetenskapsakademin. Eftersom basfinansieringen till stor del avslutas

efter år 2000 måste nya medel tillföras såväl till

Atmosfärforskningsprogrammet inom Institutet för rymdfysik i Kiruna

som till det nya Centrum för klimat- och samhällsforskning inom Umeå

universitet. Utredningen föreslår att de medel som i dag kommer från

Miljödepartementet (6 miljoner kronor) och Utbildningsdepartementet

(8 miljoner kronor) permanentas. En närmare fördelning mellan

programmen bör enligt utredningen utredas senare.

Lokalisering

Trots att det finns nyligen utbyggda lokaler vid Institutet för rymdfysiks

nuvarande anläggning kan dessa lokaler inte rymma den utbyggda

utbildningen. En lokalisering av hela Campus Kiruna till nuvarande

institutets lokaler föreslås därför inte. Utredningen föreslår i ett

huvudförslag (1) att Campus Kiruna blir en lokalmässig enhet i Kiruna

centralort. I ett andra alternativ (2) föreslås Campus Kiruna få delad

lokalisering, där den grundläggande högskoleutbildningen, Centrum för

klimat- och samhällsforskning samt högskolans administration

lokaliseras i centrala Kiruna medan rymdutbildningens laborativa delar

och huvuddelen av rymdforskningen lokaliseras i institutets lokaler.

Miljöprogrammens fältstudier förläggs inom Centrum för klimat- och

samhällsforsknings ram till fältstationerna i Abisko och Tarfala.

Utbildning

Utredningen föreslår att samordning sker inom Campus Kiruna av de

utbildningar vid Luleå tekniska universitet och Umeå universitet som har

lokaliserats till Kiruna. Utbildningarna föreslås organiserade inom en

Rymd- och miljöhögskola (RMH) i Kiruna, vilken knyts till Luleå

tekniska universitet och till Umeå universitet. Utredningen pekar på

flera fördelar med ett Campus Kiruna knutet till universiteten.

Tillgången på lärarkompetens blir säkrad via de redan etablerade

undervisningsprogrammen. Examensrätten kan repliera på universiteten.

Forskningsanknytningen får ökad bredd genom att nuvarande samarbeten

kan fortsätta inom en organisation.

Totalt omfattar de nuvarande utbildningarna lokaliserade i Kiruna

motsvarande resurser för cirka 300 helårsstudenter. Utredaren föreslår

att utbildningen på sikt utökas till cirka 450 helårstudenter. Ersättningen

för dessa skulle kräva en ökning av anslagen grundutbildningen vid de

båda universiteten med 8,8 miljoner kronor och för studiemedel med

cirka 7 miljoner kronor. Utredaren föreslår dessutom att

grundutbildningen får en tilläggsfinansiering med 7 miljoner kronor per

år. Dessutom föreslås medel för initialkostnader för de tre första åren

med 15, 10 respektive 5 miljoner kronor per år för lokaliseringsförslag

(1) och med 14, 9 respektive 4 miljoner kronor för lokaliseringsförslag

(2). Investeringskostnader för inredning och utrustning är inkluderat i

båda alternativen och skrivs av under tre år. Det senare kräver således en

ökning av låneramen med drygt 3 miljoner kronor.

Forskarutbildning

Utredaren bedömer vidare att forskarutbildningen vid Campus Kiruna

bör utökas som en del av den ökade satsningen på utbildning som

bildandet av Campus Kiruna innebär. Detta föreslås ske genom att en

forskarskola i rymd- eller miljöforskning organiseras vid något av

moderuniversiteten. En forskarskola säkerställer även att forskningen i

Kiruna knyts till övrig svensk rymdforskning. Forskningen och

forskarutbildningen kräver enligt utredningen 8,6 miljoner i

investeringsmedel enligt lokaliseringsalternativ (1) och 0,4 miljoner

kronor enligt lokaliseringsalternativ (2), medan medel för forskarskolan

kräver 10 miljoner kronor i permanent satsning för båda alternativen.

Forskning

Utredningen menar att om Campus Kiruna knyts till både Luleå tekniska

universitet och Umeå universitet garanteras ett engagemang från

forskningen såväl vid Luleå tekniska universitet och Umeå universitet

som vid Institutet för rymdfysik i Kiruna. Institutets ställning som

nationell anläggning skulle innebära att en stor självständighet

bibehålles, vilket är i enlighet med ledningens egna önskemål och

bedömningar.

Samverkan med det omgivande samhället

Utredningen rekommenderar att en enhet för näringslivssamverkan knyts

till Rymd- och miljöhögskolan. Uppbyggnaden av en sådan enhet är

inräknad i de initialkostnader som tagits upp i kalkylen för

verksamheten.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som inkommit med

yttrande är positiva till inrättandet av en Rymd- och miljöhögskola i

Kiruna. Likaså tillstyrker samtliga remissinstanser som kommenterat

förslaget att en forskarskola inrättas. Åsikterna om hur Rymd- och

miljöhögskolan skall organiseras går dock isär. Institutet för rymdfysik,

Kiruna kommun, Lapplands kommunalförbund, Länsstyrelsen i

Norrbotten samt Umeå universitet förordar en konsortiehögskola med

Institutet för rymdfysik, Umeå universitet och Luleå tekniska universitet

som huvudmän. Forskningsrådsnämnden anser att Institutet för

rymdfysik på sikt bör integreras inom en framtida fristående högskola.

Kungl. Vetenskapsakademien anser att Institutet för rymdfysik bör

förbli en fristående forskningsinstitution, t.ex. i form av en nationell

anläggning under Vetenskapsrådet. Luleå tekniska universitet förordar

en huvudman för Campus Kiruna vilket anses skapa bättre förutsättningar

för den akademiska utvecklingen inom området, och att Luleå tekniska

universitet bör tilldelas denna roll. Uppsala universitet och Lunds

universitet anser att Institutet för rymdfysiks enheter utanför Kiruna bör

knytas till respektive universitet.

Utredningens förslag att knyta Atmosfärforskningsprogrammet till

Institutet för rymdfysik och att organisera Centrum för klimatforskning

(CIRC) och Centrum för samhällsgeografisk miljöforskning (SMC)

inom ett Centrum för klimat- och samhällsforskning i form av en

särskild inrättning tillstyrks av de flesta remissinstanserna. Luleå

tekniska universitet anser dock att även Centrum för klimat- och

samhällsforskning bör få en funktion parallell med Institutet för

rymdfysik inom Luleå tekniska universitet. Miljö- och

rymdforskningsinstitutet anser att även Atmosfärforskningsprogrammet

skall ingå i det föreslagna Centrum för klimat- och samhällsforskning.

De berörda institutionerna vid Stockholms universitet anser att

inkorporering av miljöverksamheten i en ny högskoleorganisation

lämnar universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Stockholm utanför trots att huvuddelen

av verksamheten i speciellt Abisko och Tarfala drivs av dessa universitet.

När det gäller lokalisering av de rymdanknutna verksamheterna

förordar de flesta remissinstanserna att Institutet för rymdfysiks enhet i

Kiruna av resursbesparingsskäl inte skall flyttas till lokaler i centrala

Kiruna och att utbildningen därför bör delas upp så att vissa delar

lokaliseras till de nybyggda lokalerna i anslutning till institutet utanför

tätorten. Forskningsrådsnämnden, Länsstyrelsen i Norrbotten och

Sveriges Förenade Studentkårer betonar dock vikten av en gemensam

lokalisering.

Spontana remissvar har dessutom inkommit från 35 enskilda och

organisationer, varav 31 stycken från forskare vid olika svenska och

utländska institut och universitetsinstitutioner för rymdforskning. Bl.a.

ställer sig Umeå naturvetar- och teknologikår positiva till utredningens

förslag. Studentorganisationen anser även att campusområdet bör vara

förlagt till ett ställe av hänsyn till studenterna, samt befarar att närheten

till liknande rymdtekniska ingenjörsutbildningar i Narvik kan bidra till

lågt söktryck och svårigheter att rekrytera kompetenta lärare.

Skälen för regeringens bedömning

Samarbete om rymdvetenskapligt anknuten verksamhet

Huvuddelen av forskningen i Kiruna avser atmosfärs- och rymdstudier

som utförs vid Institutet för rymdfysik. Verksamheten vid institutet bör

därför vara grunden för utbyggnaden av rymd- och miljövetenskapligt

anknutna utbildningar förlagda till Kiruna och som anordnas av Umeå

universitet och Luleå tekniska universitet, samt för forskningen inom

detta område. Eftersom institutet är en så viktig del av

rymdverksamheten i Kiruna är regeringen i dag inte beredd att förorda

utredningens förslag avseende institutets organisation. Institutet bör tills

vidare vara en separat myndighet inom den nya strukturen. Verksamheten

bör byggas upp i en samverkansgrupp, benämnd Kiruna rymd- och

miljöcampus. Denna samverkansgrupp bör bilda grunden för en

samordnad högskolestruktur i Kiruna. Regeringen avser att uppdra åt

Luleå tekniska universitet, Umeå universitet och Institutet för rymdfysik

att bilda en sådan samverkansgrupp. I denna grupp bör de tre parterna ha

två representanter vardera. Ordförande för samverkansgruppen bör utses

av regeringen. Genom gruppen bör myndigheterna i samråd bygga upp en

organisation för verksamheten vid Kiruna rymd- och miljöcampus och

föreslå organisatoriska förändringar i den mån det behövs. Förslag till

eventuell förändring i organisationen bör föreläggas regeringen senast

kring årsskiftet 2001/2002.

Institutet för rymdfysik bör bidra med kompetens inom planering,

kursutveckling samt undervisning på grundutbildningsnivå och

forskarutbildningsnivå. Instruktionen för institutet (förordningen,

1996:645, med instruktion för Institutet för rymdfysik) bör ändras så att

institutet också får en ökad skyldighet att kontinuerligt främja och delta

i grundutbildning och forskarutbildning som anordnas vid universiteten i

Umeå och Luleå.

Atmosfärforskningsprogrammet inom nuvarande Miljö- och

rymdforskningsinstitutet bör den 1 januari 2001 sammanföras med

Institutet för rymdfysik i Kiruna. Det bör ankomma på institutet att

bedöma vilka delar av denna verksamhet som kan inrymmas i institutets

Kiruna-baserade verksamhet.

Övriga delar av verksamheten vid Miljö- och rymdforskningsinstitutet

som staten finansierar och som inte regleras genom avtal mellan andra

myndigheter bör från och med den 1 januari 2001 inordnas inom Umeå

universitet. Det bör ankomma på Umeå universitet att bedöma vilka

delar av denna verksamhet som kan inrymmas i universitetets Kiruna-

baserade verksamhet.

Såväl den verksamhet som förs till Institutet för rymdfysik som den

verksamhet som inordnas inom Umeå universitet bör vara en del av

basen för de rymd- och miljövetenskapligt anknutna utbildningarna inom

Kiruna rymd- och miljöcampus.

Regeringen förutsätter att Vetenskapsrådet och Forskningsrådet för

miljö, areella näringar och samhällsbyggande under åren 2001 och 2002

delvis finansierar verksamheten vid nuvarande Miljö- och

rymdforskningsinstitutet.

Regeringen kan inte förorda utredningens huvudförslag till

lokalisering vilket innebär att de nya rymd- och miljöanknutna

verksamheterna skall förläggas i en lokalmässig enhet i Kiruna

centralort. Det finns visserligen goda skäl att samlokalisera all

verksamhet inom Kirunas rymd- och miljöverksamhet till Kiruna tätort,

men ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser förutsätter att den

utbyggnad som redan skett utanför Kiruna utnyttjas även i fortsättningen.

Regeringen ämnar återkomma om den framtida organisationen av

samarbetet vid Kiruna rymd- och miljöcampus efter det att förslag

senast kring årsskiftet 2001/2002 inkommit från samverkansgruppen.

I budgetpropositionen år 2001 anger regeringen som

planeringsförutsättning att Kiruna rymd- och miljöcampus bör tillföras

10 miljoner kronor för forskning inom rymd- och miljöområdet från

och med budgetåret 2003. Dessa resurser bör anknytas till den rymd-

och miljövetenskapligt anknutna kompetens som byggts upp under de

senaste åren i Kiruna. Medlen bör fördelas med 5 miljoner kronor till

Luleå tekniska universitet och 5 miljoner kronor till Umeå universitet.

Forskarskola i rymdteknik

Satsningen på en forskarskola i rymdteknik i Kiruna är en följd av många

års framgångsrik verksamhet inom det rymdvetenskapliga området. Flera

olika näringslivstillämpningar har utvecklats ur denna. För att tillgodose

ett ökat behov av expertis på området menar regeringen att en

forskarskola i rymdteknik lokaliserad till Kiruna bör förläggas till Luleå

tekniska universitet. Forskarskolan kan vidgas i sitt innehåll mot

elektronik och andra tekniska ämnen av betydelse för rymdteknisk

forskning. Det bör åligga Luleå tekniska universitet att, i samarbete med

Umeå universitet och Institutet för rymdfysik inom ramen för

samverkansgruppen för Kiruna rymd- och miljöcampus, samt även i

samarbete med de lärosäten i landet där rymdteknikforskning bedrivs

och som visar intresse för att delta i forskarskolan, utforma

forskarskolans innehåll och omfång samt fastställa studieplan.

Regeringen avser att totalt tillföra Luleå tekniska universitet ett anslag

på 10 miljoner kronor för forskarskolan i rymdteknik. Regeringen

föreslår i budgetpropositionen för år 2001 ett anslag på 5 miljoner

kronor till Luleå tekniska universitet under samma finansiella villkor

som övriga forskarskolor. Som planeringsförutsättning år 2002 anges

att anslaget bör ökas med ytterligare 5 miljoner kronor. Inom detta

anslag skall även rymmas vissa initialkostnader för planering och

samordning. Forskarskolan i rymdteknik bör få ett examensmål på 17

doktorsexamina (se vidare avsnitt 8.3.1).

Nya utbildningsplatser för rymd- och miljövetenskapligt anknutna

utbildningar vid Kiruna rymd- och miljöcampus

Verksamheten vid Institutet för rymdfysik bör som tidigare nämnts vara

grunden för utbyggnaden av rymd- och miljövetenskapligt anknutna

utbildningar som anordnas av Umeå universitet och Luleå tekniska

universitet i Kiruna. Institutet bör se utbildningssamarbetet inom ramen

för Kiruna rymd- och miljöcampus som en högt prioriterad verksamhet.

De nya rymd- och miljövetenskapligt anknutna utbildningarna kan inte

byggas upp till full volym första året. Tid behövs för rekrytering av

lärare och annan personal, lokalanpassning, kursutveckling m.m. Av

denna anledning föreslår regeringen i budgetpropositionen för år 2001

att de av riksdagen anvisade medlen från och med år 2000 till 200

ofördelade decentraliserade studieplatser, baserade på

ersättningsnivåerna för 50 procent naturvetenskapligt/tekniska och 50

procent humanistiskt/samhällsvetenskapliga helårsstudenter, skall

omvandlas till 150 helårsplatser avsedda för rymd- och

miljövetenskapligt anknutna utbildningar i Kiruna. De studieplatser som

nu realiseras i den nya rymd- och miljövetenskapliga satsningen i Kiruna

är naturvetenskapligt/tekniskt inriktade. Även jämfört med normala

naturvetenskapliga och tekniska utbildningar kan de förväntas bli mer

kostsamma.

Regeringen avser att till Luleå tekniska högskola och Umeå

universitet ge denna nysatsning på rymd- och miljövetenskapligt

anknutna utbildningar i Kiruna som ett särskilt åtagande. Utbildningarna

förväntas vara fullt utbyggda år 2003.

8.5 Högskolans anställda

8.5.1 Rekrytering och meritering

Regeringens bedömning: Forskarassistenter bör inom ramen för

sin anställning kunna arbeta 25 procent med undervisning.

Lärosätena bör i en försöksverksamhet kunna anställa biträdande

lektor under längst 4 år, där anställningen efter prövning kan övergå i

en tillsvidareanställning som lektor. I anställningen som biträdande

lektor bör 25 procent undervisning ingå. Andelen undervisning bör

kunna vara högre men anställningstiden bör då förlängas i

motsvarande mån, dock högst ett år. Försöksverksamheten bör pågå i

minst fem år och härefter bör en utvärdering ske.

Antalet anställningar som forskarassistent och biträdande lektor

bör öka. Anställningar vid annat lärosäte än det vid vilket personen

disputerade bör öka.

Bakgrund: Högskollärarutredningen föreslog i betänkandet Lärare för

högskola i utveckling (SOU 1996:166) att en ny anställning som

biträdande högskolelektor skulle införas för nyblivna doktorer där

möjligheten till pedagogisk meritering var större och vilken skulle

ersätta anställningen som forskarassistent. I propositionen Högskolans

ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141) gjordes

bedömningen att det inom forskarassistenttjänsten fanns möjlighet till

både vetenskaplig och pedagogisk meritering. Forskarassistenttjänsten

tidsbegränsades till högst fyra år, mot tidigare sex år, för att kunna

komma fler nydisputerade till del.

Kommittén för översyn av den svenska forskningspolitiken

(Forskning 2000) påpekade i sitt betänkande Forskningspolitik (SOU

1998:128) att det fortfarande saknades en bra form för första

anställning av lärare vid universitet och högskolor och föreslog att en

tidsbegränsad anställning som biträdande lektor införs för nyblivna

doktorer. Remissinstanserna hade olika åsikter om förslaget. Ett par

remissinstanser ställde sig positiva, medan vissa ansåg att anställning

som forskarassistent redan fyllde det önskade behovet. Andra ansåg att

förslaget var oklart och borde utredas ytterligare.

I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) delade

regeringen kommitténs syn på behovet av en tidsbegränsad anställning

för nydisputerade. Regeringen bedömde emellertid att anställning som

forskarassistent i stor utsträckning uppfyllde den funktionen.

Regeringen ansåg dock att frågan om en postdoktoral anställning borde

utredas ytterligare och gav därför Högskoleverket i uppdrag att utreda

förutsättningarna för en ny anställningsform för första anställning i

högskolan och en ordning för befordran av en forskarassistent till en

anställning tills vidare som lektor.

Högskoleverkets uppdrag har redovisats i rapporten Utredning om en

ny anställningsform i högskolan och en ny ordning för befordran för

anställning till lektor (dnr U2000/1814/UH) och rapporten har därefter

remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig på Utbildningsdepartementet (dnr U2000/1814/UH).

Remissinstanserna gavs även tillfälle att lämna synpunkter vid en hearing

i maj 2000.

Utredningens förslag: I Högskoleverkets rapport presenteras en ny

tvåårig postdoktoral anställningsform kallad doktor. Enligt rapportens

huvudförslag behövs emellertid ingen ytterligare anställningsform för

nyutexaminerade doktorer. En postdoktoral anställningsform på två år

skulle inte på sikt främja rekryteringen till fasta anställningar som lärare

i högskolan.

Rapporten förespråkar att dagens forskarassistenttjänst får en ny

beteckning som biträdande lektor och ges en något modifierad

utformning. Anställningen som biträdande lektor bör innehas i högst

fyra år. En viss del av arbetstiden bör avse undervisning. Deltagandet i

utbildningen bör dock enligt utredningen inte överstiga 25 procent av

den totala arbetstiden. Nyanställda biträdande lektorer bör ges en

universitetspedagogisk grundutbildning eller påbyggnadsutbildning inom

det pedagogiska området. För behörighet bör, liksom i dag, krävas

doktorsexamen. Detta krav bör kombineras med att den sökande

inlämnar en projektbeskrivning och projektplan för planerad forskning

under anställningstiden.

I rapporten föreslås att en biträdande lektor får befordras till lektor

med anställning tills vidare om lärosätet bedömer att personen i fråga

uppfyller behörighetskraven för anställning som lektor och att behov av

befordran föreligger inom det lärosäte där den biträdande lektorn är

anställd. När en biträdande lektor skall prövas för en eventuell

anställning som lektor bör det även övervägas om personen uppfyller

behörighetskraven för anställning som professor.

Högskoleverket föreslår i rapporten att det skall vara möjligt för den

biträdande lektorn att vistas vid ett annat lärosäte, helst utländskt, under

en längre period av minst en termin upp till ett år inom ramen för sin

anställning.

Antalet forskarassistenttjänster har under de senaste åren minskat i

förhållande till antalet doktorsexamen. Rapporten ser det som rimligt att

mellan 25 30 procent av en kull examinerade doktorer skall kunna

anställas nästan direkt efter examen. Detta skulle innebära att ett

tillskott om cirka 400 biträdande lektorer per år under en tid av fyra år

skulle behövas. Kostnaderna för detta beräknas till drygt en miljard.

Enligt rapporten finns det i princip två vägar att kanalisera resurser för

en satsning på biträdande lektorat. Resurserna anvisas till anslagen till

vetenskapsområden vid respektive lärosäte i relation till examensmålen

och får endast användas för dessa anställningar. Alternativet är att

resurserna tilldelas Vetenskapsrådet som ansvarar för fördelning av

medlen. En fördelning via Vetenskapsrådet kan då göras till områden

som utifrån ett nationellt perspektiv bedöms vara särskilt viktiga för

rekrytering av unga forskare.

Remissinstanserna: Remissinstansernas syn på förslaget till en ny

postdoktoral anställning på två år är delad. Hälften av de som har lämnat

synpunkter i frågan är positiva till förslaget. Uppsala och Stockholms

universitet är för den nya anställningsformen. Andra lärosäten som

ställer sig positiva till en nya anställningsform är bl.a. Göteborgs och

Umeå universitet samt Mitthögskolan. Lunds universitet ställer sig

tveksam till nyttan med en ny anställningsform. Bland stiftelserna och

råden finns en tydlig negativ inställning till en ny tvåårig anställning.

Medicinska forskningsrådet och Stiftelsen för vård- och

allergiforskning tycker dock idén är intressant.

Majoriteten av remissinstanserna tycker det är viktigt att möjligheten

till pedagogisk meritering förbättras. Stockholms och Umeå universitet

samt Luleå tekniska universitet ställer sig t.ex. positiva till att andelen

undervisning ökar och dagens forskarassistenttjänst ersätts med den

förslagna anställningen som biträdande lektor. Göteborgs universitet

menar att mängden undervisning bör regleras lokalt. Kungl. Tekniska

högskolan anser att anställning som forskarassistent bör kunna innehas i

upp till sex år om andelen undervisning ökar, en tanke som även

Linköpings universitet för fram. Några remissinstanser, t.ex. Uppsala

universitet och Kungl. Tekniska högskolan, menar att termen

forskarassistent är inarbetad och bör behållas.

Majoriteten av remissvaren är positiva till möjligheten att befordra

biträdande lektorer till lektorer. Stockholms universitet och Kungl.

Tekniska högskolan menar t.ex. att det skapar en ökad flexibilitet.

Åtskilliga av de lärosäten som tillstyrker förslaget varnar samtidigt för

att det kan verka hämmande för mobiliteten, t.ex. Lunds och Växjö

universitet. De flesta av råden ställer sig även positiva till förslaget.

Andra remissinstanser, bl.a. Karolinska institutet, Göteborgs universitet

och Sveriges Förenade Studentkårer ställer sig kritiska till förslaget,

med främsta argumentet att det hotar rörligheten bland landets

akademiker. Sveriges universitet och högskoleförbund är positiva till

tanken men menar att det redan vid anställning som biträdande lektor

skall framgå om det är en tjänst med befordran.

Samtliga remissinstanser ser det som viktigt och angeläget att antalet

postdoktorala anställningar ökar. Så gott som samtliga lärosäten menar

att resurser för en satsning på biträdande lektorat bör anvisas via

anslagen till vetenskapsområden vid respektive lärosäte.

Forskningsråden ser däremot gärna att ökade anslag tilldelas dem för

uppgiften.

Skälen för regeringens bedömning

Högskolan har under ett antal år genomgått en kraftig expansion. Antalet

grundutbildningsstudenter har ökat, forskarutbildningen har byggts ut

och nya högskolor och universitet har växt fram. De svenska lärosätena

står inför en stor pensionsavgång. För att säkra tillgången på

kvalificerade lärare och forskare framöver krävs det att disputerade

personer i ökad utsträckning kan rekryteras och meritera sig inom

högskolan. Regeringen avser att än kraftfullare satsa på och stimulera en

sådan utveckling. Statsmakterna bär ett övergripande ansvar i denna

fråga, men universitet och högskolor har ett stort ansvar för de lokala

prioriteringarna och planeringen av sin långsiktiga tillgång på kompetent

personal.

Forskarutbildningen lägger en kvalificerad grund för den fortsatta

lärar- och forskarkarriären, som egentligen inträder efter disputationen.

Ett av de viktigaste incitamenten för att såväl påbörja som genomföra en

forskarutbildning är karriärmöjligheterna efter avlagd doktorsexamen.

Dessa är också avgörande för högskolans möjlighet att rekrytera lärare

och forskare. Enligt högskoleförordningen (1993:100) finns det för

närvarande framför allt två möjligheter till anställning efter

doktorsexamen - anställning som doktorand till längst ett år efter avlagd

doktorsexamen och anställning som forskarassistent tills vidare, dock

längst fyra år. Det är även möjligt, om än ovanligt, att få en anställning

som lektor direkt efter disputationen. Därutöver har universitet och

högskolor möjlighet att anställa personer enligt allmänt tillämpliga

arbetsrättsliga regler.

Utöver dessa anställningar finns olika former av postdoktorala

stipendier. I dag försörjer sig strax under 20 procent av de nydisputerade

doktorerna med olika former av postdoktorala stipendier. De flesta av

dessa personer befinner sig på universitet utomlands. Den som har sin

försörjning genom ett stipendium saknar dock den grundläggande

sociala trygghet som en anställning ger. Det rådande

socialförsäkringssystemet kan erbjuda problem för den forskare som är

utomlands i över ett år och försörjer sig med stipendium.

Det finns i dag inom åtskilliga ämnen ett avsevärt glapp mellan

disputationen och anställning som forskarassistent. Under senare år har

antalet doktorsexamina ökat utan att antalet anställningar som

forskarassistent ökat i motsvarande grad. En följd härav har blivit att det

krävs en omfattande meritering för att anställas som forskarassistent.

Den nuvarande anställningen som forskarassistent är i första hand en

rekryteringsbefattning för fortsatt karriär inom universitet och

högskolor. Högskoleverket bedömer i rapporten rörande ny

anställningsform att problemet med bristen på anställningar och kravet

på en mer omfattande meritering för att erhålla anställning inte löses

genom en ny tidsbegränsad anställning på två år. Regeringen delar denna

bedömning. Regeringen vill också framhålla att en anställning som

forskarassistent kan inrättas för kortare period än fyra år.

Möjlighet till pedagogisk meritering

Anställningen som forskarassistent är en meriterande anställning som

skall kunna leda vidare till bl.a. en anställning som lektor. Vid

anställning som lektor skall lika stor omsorg fästas vid den pedagogiska

skickligheten som vid övriga behörighetsgrunder. Forskarassistenter har

i dag begränsad möjlighet att visa sin pedagogiska skicklighet. De lokala

arbetstidsavtalen som reglerar forskarassistenters möjlighet till

undervisning och pedagogisk meritering skiljer sig lärosäten emellan.

Det vanligaste är att mellan 10 och 20 procent av den totala arbetstiden

avsätts till undervisning. Det är tveksamt om denna mängd undervisning

är tillräcklig för att kunna meritera sig för anställning som lektor.

Det är även viktigt att grundutbildningen får en bra och naturlig

koppling till forskningen. Professorer använder i genomsnitt knappt 50

procent av sin arbetstid till forskning, medan forskarassistenter bedriver

forskning på två tredjedelar av sin tid. En ökad användning av

forskarassistenter och biträdande lektorer i grundutbildningen kan vara

en bidragande faktor till att stärka forskningsanknytningen och därmed

föra grundutbildningen närmare den aktuella forskningsfronten.

Regeringen anser att en forskarassistent inom ramen för sin

anställning bör kunna arbeta upp till 25 procent av den totala arbetstiden

med utbildning.

Biträdande lektor

Av de forskningsstrategier som universitet och högskolor enligt uppdrag

inkommit med framgår att en högt prioriterad fråga för såväl universitet

som högskolor är rekryteringen av lärare. Inför kommande

pensionsavgångar och en väntad fortsatt expansion inom utbildning och

forskning uppges rekryteringsbehovet vara stort. Flera lärosäten påtalar

att det är mycket angeläget att skapa karriärvägar för nyutexaminerade

doktorer och yngre forskare. Tre åtgärder förs fram i strategierna: att

uppnå examensmålen för forskarutbildningen, att bygga ut

rekryteringssystemet och att arbeta aktivt med olika

rekryteringsåtgärder. När det gäller rekryteringssystemet föreslår flera

universitet att ett system med "tenure track" skall införas.

Ett så kallat "tenure track" system kan innebära att en person efter

noggrann prövning kan befordras och erhålla en tillsvidareanställning

under förutsättning att personen uppfyller fastlagda kriterier och mål.

Högskoleverket menar i sin rapport att ett sådant karriärsystem kan vara

ett medel att förmå unga och begåvade forskare och lärare att stanna kvar

inom högskolan. Regeringen gör samma bedömning. Detta gäller inte

minst för områden som i dag har svårt att behålla sin personal i

konkurrens med näringslivet.

I dag har över 80 procent av de som anställs som forskarassistenter

disputerat vid samma lärosäte. Detta är en oroväckande hög siffra.

Forskares och lärares benägenhet och möjlighet att flytta mellan olika

lärosäten, såväl inom landet som utomlands, är en viktig faktor för den

svenska forskningens och undervisningens kvalitet. Det har i

diskussionen kring "tenure track" rests farhågor att ett sådant system

skulle vara ett hot mot mobiliteten. Regeringen gör bedömningen att rätt

använt kan ett sådant system användas som ett instrument som stimulerar

rörligheten. Det är t. ex. troligare att en begåvad ung forskare från ett

utländskt lärosäte lättare kan förmås flytta till ett svenskt lärosäte om en

möjlig karriärväg kan utlovas. Även universitet och högskolor inom

landet skulle i ökad utsträckning kunna konkurrera om att rekrytera

nydisputerade förmågor. De enskilda lärosätena har det grundläggande

ansvaret för att underlätta och stimulera möjligheten till rörlighet för

lärare och forskare. De lärosäten som väljer att använda möjligheten att

anställa biträdande lektorer bör tillse att mobiliteten och jämställdheten

upprätthålls.

Regeringen anser att lärosätena bör i en försöksverksamhet få en

möjlighet att anställa biträdande lektor tills vidare dock längst fyra år,

varefter anställningen efter prövning kan övergå i en tillsvidare-

anställning som lektor. Försöket bör drivas i minst fem år. Därefter bör

systemet skall utvärderas. Utvärderingen bör ta sikte på bl.a. på hur

denna anställningsform påverkat rörligheten och jämställdheten.

Vid anställning som biträdande lektor bör i första hand den komma i

fråga som har avlagt examen högst fem år före ansökningstidens utgång.

För att anställas som biträdande lektor bör samma behörighet krävas

som för forskarassistent, dvs. doktorsexamen eller utländsk examen

som bedöms motsvara doktorsexamen. Vid anställning som biträdande

lektor skall det redan från början vara klart att inriktningen är att

arbetstagaren efter anställningen som biträdande lektor skall kunna

befordras till en tillsvidareanställning som lektor. Inför en anställning

som biträdande lektor bör det hämtas in yttrande från minst två personer

som är särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde.

Inom ramen för sin anställning som biträdande lektor bör en person

kunna arbeta 25 procent av den totala arbetstiden med utbildning. Denna

anställning bör kunna förlängas om den anställde deltagit i undervisning

utöver de 25 procent som ryms inom ramen för ordinarie anställning.

Denna förlängning bör inte vara längre än sammanlagt ett år. Personer

anställda som biträdande lektorer bör i huvudsak bedriva forskning.

En befordran till lektor bör förutsätta att vederbörande dels uppfyller

behörighetskraven enligt 4 kap. 7 § i högskoleförordningen, dels

bedöms lämplig enligt de bedömningsgrunder som högskolan har ställt

upp för en befordran till lektor (jfr 4 kap. 15 och 17 §§

högskoleförordningen). Därvid bör gälla att högskolan redan före

ledigkungörandet av anställningen som biträdande lektor skall besluta

vilka olika bedömningsgrunder som skall användas vid prövningen av en

ansökan om befordran. Det är angeläget att bedömningsgrunderna anges

tydligt och innefattar vetenskapliga och pedagogiska kriterier och mål,

likväl som de andra grunder högskolan finner erforderliga. Prövningen

av en ansökan om befordran bör vara klar i god tid innan anställningen

som biträdande lektor upphör. Ett riktmärke bör vara att

befordringsfrågan är klar nio månader i förväg. Även vid prövning av

ansökan om befordran bör yttrande hämtas in från två personer som är

särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde.

8.5.2 Vissa frågor inom högskolan

Jämställdhet

Högre utbildning och forskning, liksom samhället i stort, präglas av en

obalans mellan kvinnor och män. Universitet och högskolor är en miljö,

liksom flera andra, som genomsyras av en manlig norm. Det yttersta

ansvaret för att arbeta med att bryta denna ordning inom universitet och

högskolor vilar på lärosätena. Jämställdhet mellan kvinnor och män är

emellertid en så pass viktig fråga att regeringen på nationell nivå har

stöttat lärosätenas jämställdhetsarbete.

Förra perioden erhöll samtliga universitet samt Mitthögskolan

rekryteringsmål för andelen kvinnliga professorer. Målen var uträknade

utifrån andelen docentkompetenta kvinnor i rekryteringsunderlaget.

Utfallet av föregående period visade att flera lärosäten uppnådde sina

mål. Det är dock anmärkningsvärt att sex universitet och högskolor inte

nådde sina mål. Regeringen bedömer att arbetet med rekryteringsmål

skall fortsätta under nästa period åren 2001 2004. I och med att

samtliga högskolor erhöll rätten att anställa professorer fr.o.m. den 1

januari 1999 bedömer regeringen att ytterligare lärosäten bör omfattas

av rekryteringsmål under nästa period. Regeringen avser att återkomma i

budgetpropositionen för år 2001 med förslag till nya mål och för vilka

lärosäten dessa skall gälla.

För att det skall vara möjligt att öka andelen kvinnor inom de högre

anställningsnivåerna är det viktigt att öka andelen kvinnor i

rekryteringsbasen. Detta kan naturligtvis ske på många sätt. Flera

universitet och högskolor arbetar aktivt med att undanröja hinder för

kvinnor att meritera sig för fortsatt forskarkarriär. Det är viktigt att detta

kontinuerligt utvärderas och utvecklas. Möjligheten att använda positiv

särbehandling vid tillsättningar bör därvid tillämpas.

Social och etnisk mångfald i högskolan

I oktober 1999 uppdrog regeringen åt en särskild utredare att lämna

förslag till åtgärder inom högskolan för att öka mångfalden med

avseende på social och etnisk bakgrund bland studenter och lärare för att

högskolan bättre skall svara upp mot mångfalden i samhället (dir.

U1999:79). Den 15 maj 2000 överlämnade utredaren slutbetänkandet

Mångfald i högskolan reflektioner och förslag om social och etnisk

mångfald i högskolan (SOU 2000:47).

Av betänkandet framgår bl.a. att det bland högskolans forskare och

lärare finns en stor mängd personer med utländsk bakgrund. I synnerhet

tycks det vara ett framgångsrikt internationaliseringsarbete inom

forskningen som skapat denna mångfald. Den största andelen personer

med utländsk bakgrund finns enligt utredningen inom forskningstjänster,

medan andelen är mindre inom undervisningstjänster och minst i

administrativa tjänster. Bland de utrikes födda är den europeiska

dominansen stor, medan personer från Afrika och Asien är

underrepresenterade i förhållande till dessa gruppers andel av

befolkningen. Utredaren föreslår bl.a. att mångfaldsplaner skall ange mål

för rekrytering av personal vad gäller etnisk mångfald. Vidare föreslås

att särskilt sakkunniga skall kunna anlitas av lärarförslagsnämnder för att

sökande med akademiska meriter från annat land skall få en rättvis

bedömning. Utredningen ger även förslag på olika åtgärder för att ta

tillvara utländska forskares kompetens på ett bättre sätt. Det rör t.ex.

kompletteringsutbildningar inom fackområden samt undervisning i

svenska språket i högskolemiljö.

I utredningen påpekas det också att få studier av förhållandet mellan

utbildning och etnisk bakgrund har gjorts i Sverige. I synnerhet gäller det

hur bakgrundsfaktorerna kön, etnicitet och social bakgrund sammantagna

påverkar utbildning. Kunskapen om hur etnisk och social bakgrund

påverkar högskolekarriären är enligt utredningen också begränsad.

Betänkandet remissbehandlas för närvarande. Remisstiden går ut den

27 oktober 2000.

8.6 Finansiering av forskning vid universitet och högskolor

Regeringens bedömning: En lägsta nivå för påslag för indirekta

kostnader bör vara 18 procent av forskningsprojektens direkta kostnader

exklusive lokalkostnader.

Bakgrund: I början av 1980-talet finansierades forskning och

forskarutbildning vid universitet och högskolor till två tredjedelar av

fakultetsanslag och andra direkta statsanslag till lärosätena. Denna andel

var år 1999 knappt hälften. Detta innebär att forskningsverksamheten

inom högskolesektorn i ökande grad är beroende av externa finansiärer,

främst från forskningsråd och sektorsmyndigheter, men också i ökande

utsträckning från forskningsstiftelser och EU (Högskoleverket 1999:8

AR).

Kostnadstäckningen för olika verksamheter vid universitet och

högskolor har kommit att bli en allt mer betydelsefull fråga med en

växande andel extern finansiering. I de av universitet och högskolor till

regeringen i december 1999 inlämnade forskningsstrategierna har olika

aspekter på balansen mellan högskolans fasta resurser och dess

externfinansierade verksamhet tagits upp. Härvid uppmärksammades

problemen med att s.k. full kostnadstäckning för uppdrag och

bidragsfinansierad forskning från externa finansiärer inte tillämpas fullt

ut.

De direkta statliga anslagens minskande andel medför enligt

lärosätenas mening mindre möjligheter att göra egna strategiska

satsningar på grundforskning, forskarutbildning, anställningar som

forskarassistenter, kompetensutveckling, samt på samverkan med det

omgivande samhället. Inom forskningsområden där konkurrensen om

forskarbegåvningar är stor kan omfördelningar inom lärosätet behöva

göras för att ge utrymme för framtida forskningssatsningar. Flera större

universitet har angivit att det är särskilt angeläget att kunna ge

forskningsresurser till framgångsrika forskargrupper och de menar att

det är de större universitetens roll att ha en god bredd i sin

forskningsverksamhet för att bl.a. snabbt fånga upp och tillgodose nya

forskningsbehov.

Principen om full kostnadstäckning för den externfinansierade

forskningsverksamheten skall gälla. Redan i budgetpropositionen för år

1993/94 (prop. 1993/94:100 bil. 9) har regeringen framhållit att denna

princip enligt avgiftsförordningen (1992:191) skall tillämpas för

externt finansierad verksamhet med början budgetåret 1994/95.

Principen har sedan tagits upp i flera efterföljande propositioner, i bl.a.

Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94, bet. 1999/2000:UbU3, rskr

1999/2000:9) och i budgetpropositionen för år 2000 (prop.

1999/2000:1, bet 1999/2000:UbU1, rskr 1999/2000:94). De medel

som anvisas direkt till lärosätena kan inte användas för att subventionera

externfinansierad forskning utan skall disponeras enligt interna beslut av

berörda instanser vid lärosätena. Den externfinansierade forskningen

skall bära sina egna kostnader. Dessa kostnader varierar givetvis

beroende på bl.a. utrustnings- och lokalbehov. I vissa särskilda fall, t.ex.

när det gäller EU-finansiering av forskning, finns emellertid avtal som

Sverige förbundit sig att följa och som innebär att viss andel av projektet

eller av de indirekta kostnaderna måste delfinansieras av högskolan eller

av andra aktörer. I dessa fall bör det finnas en strategisk planering inom

lärosätet för att avgöra om sådana projekt skall komma till stånd.

Utredningens förslag: Regeringen gav i maj 1999

Ekonomistyrningsverket (ESV) i uppdrag att utveckla en modell för

beräkning av full kostnadstäckning. Rapporten "Kalkylmodell för

beräkning av kostnader för forskning vid universitet och högskolor"

ingavs i december 1999 (ESV 1999:25). Enligt ESV:s beräkningar

täcker de nuvarande schablontilläggen inte fullt ut de gemensamma

kostnaderna. Förslaget innebär att endast lön används som

fördelningsnyckel när det gäller de gemensamma kostnaderna. ESV

förordar att mellan en och ett tiotal olika procentenheter per lärosäte

bör användas för pålägg i kalkylmodellen. Dessa bör väljas så att de

kostnadsskillnader som råder inom respektive lärosäte speglas på ett bra

sätt. Användandet av modellen förutsätter arbetsredogörelser där var och

en av de anställda redovisar andelen av månadens arbetstid inom olika

projekt. Detta krävs redan på en mer detaljerad nivå inom alla typer av

EU-projekt. Stora delar av lokalerna som används i projekten kan enligt

ESV betraktas som direkta kostnader för projekten. När det gäller

lokaler som nyttjas för gemensamma funktioner kan de ses som

indirekta kostnader för projekten och ingår därför i pålägget för övriga

indirekta kostnader.

Denna form av självkostnadskalkyl fann ESV mest lämplig bl.a. för att

den ger en rättvisare kostnadsfördelning. Vet man vad olika projekt

kostar underlättas bl.a. prioriteringar mellan verksamheter. Såväl internt

som gentemot de externa finansiärerna tydliggörs skillnaderna, och

kvaliteten på uppföljning och redovisning ökar därmed. Med principen

om full kostnadstäckning fullt genomförd är det också möjligt, enligt

ESV, att jämföra olika forskningsutförares priser, och därmed får

skattebetalarna bästa valuta för de satsade forskningsmedlen.

Universiteten och högskolorna får ett incitament att rationalisera och

effektivisera alla sina kostnader inklusive förvaltnings- och

lokalkostnader.

ESV föreslår att det bör beslutas om en utvärdering av kalkylmodellen

redan vid införandet, för att kunna ytterligare utveckla modellen när

erfarenheter från såväl forskningsutförare som finansiärer vunnits efter

exempelvis ett par års tillämpning.

Skälen för regeringens bedömning: Kontakter har tagits med

Utbildningsdepartementet från externa finansiärer och forskare efter det

att ESV fick uppdraget. Införandet av kalkylmodellen som ESV tog fram

försvåras av att tillräcklig tid varken avsatts för att inom uppdraget

genomföra beräkningar enligt modellen, eller för att förankra och

vidareutveckla modellen i samråd med lärosätena och externa

finansiärer. Vidare finns invändningar vad gäller den ökade

administrativa bördan som införandet av systemet skulle innebära. Mot

bakgrund av detta anser sig inte regeringen kunna förespråka att den

modell som tagits fram av ESV skall tillämpas fullt ut.

Externa forskningsmedel är värdefulla och viktiga tillskott till

lärosätenas forskningsresurser. Som redan framgått av avsnitt 8.2.1

anser regeringen att många skäl talar för att en större andel av

forskningsresurserna vid lärosätena skall prövas utifrån framför allt

vetenskaplig och eventuell ytterligare relevans genom forskningsråd

eller andra externa finansiärer. För det enskilda lärosätet är det viktigt

att redovisningen utvecklas så att en bedömning kan göras av vilka

faktiska kostnader som uppstår till följd av att ett projekt genomförs.

Därutöver behövs kalkyler av den ersättning som krävs för direkta och

indirekta kostnader för att uppnå full kostnadstäckning. En preliminär

bedömning, vilken understöds av ESV:s beräkningar, pekar i dagsläget på

att indirekta kostnader inklusive lokalhyror motsvarar ett påslag om ca

35 procent av direkta kostnader. Lärosätena bör ha sådana ekonomiska

kalkylmodeller att det för varje enskilt forskningsprojekt är möjligt att

ta fram projektets faktiska kostnader.

En diskussion om hur lokalkostnader skall definieras pågår hos

lärosätena. Regeringen delar ESV:s bedömning att många lokaler på

institutionsnivå är specialanpassade, vilket gör dem lämpade enbart för

viss specifik forskningsverksamhet. Regeringen anser mot denna

bakgrund att en lägsta nivå för påslag för indirekta kostnader inklusive

den indirekta verksamhetens lokalyta men exklusive

projektlokalkostnader bör vara 18 procent av forskningsprojektens

direkta kostnader.

Förslag har framförts till regeringen från vissa finansiärer om

undantag från kravet att finansiera indirekta kostnader. Regeringen anser

dock inte att det finns skäl att generellt undanta några andra

forskningsfinansiärer från kravet på full kostnadstäckning än EU-

finansiärer och andra överstatliga organ där Sverige godkänt avtal med

sådana undantag.

Frågan om den föreslagna lägsta nivån för påslag för indirekta

kostnader kan bli föremål för förnyad prövning.

8.7 Högskolans tredje uppgift

8.7.1 Ökad samverkan med det omgivande samhället

Regeringens bedömning: Universitets och högskolors samverkan

med det omgivande samhället inom forskningen bör fortsätta att

utvecklas.

Skälen för regeringens bedömning: Högskolorna skall enligt 1 kap. 2

§ högskolelagen (1992:1434) samverka med det omgivande samhället

och informera om sin verksamhet, den s.k. tredje uppgiften. Samverkan

skall naturligt ansluta till högskolans första och andra uppgifter, dvs. att

bedriva utbildning, forskning och utveckling. Samverkan är av ömsesidig

nytta för högskolan och det omgivande samhället och skall ske med

respekt för varandras förutsättningar och egenart.

Lika viktig som spridningen av resultat och information från

högskolan är inflödet av idéer och problemformuleringar till högskolan.

Samverkan är också viktig för att stärka demokratin genom att den kan

sprida och förstärka ett omprövande intellektuellt förhållningssätt. Detta

betonades i regeringens proposition Forskning och Samhälle (prop.

1996/97:5) som föregick införandet av ändringen i högskolelagen enligt

ovan. På senare tid har särskilt högskolans roll för behovet av

återkommande kompetensutveckling i arbetslivet uppmärksammats.

Utbyggnaden av högskolan över hela landet har ökat högskolans

möjligheter till kontakter och samarbete med samhälle och näringsliv

och till att bidra till utvecklingen i närområdet. I budgetpropositionen

för år 2000 (prop. 1999/2000:1, bet. 1999/2000:UbU1, rskr

1999/2000:94) understryks att resurserna för utökad forskning vid

lärosätena skall skapa förutsättningar för ett utvecklat samarbete mellan

universitet och högskolor å ena sidan och företag, offentlig förvaltning

och det övriga samhället å andra sidan.

I mars år 2000 presenterade Högskoleverket rapporten Högskolans

arbete med sin samverkansuppgift (2000:2 AR). I rapporten konstateras

att lärosätena i stort uppfyller regeringens krav på ökad samverkan med

det omgivande samhället. Mycket talar för att högskolor och universitet

ökat sin samverkan med det omgivande samhället, särskilt med

näringslivet, under de senaste tre åren. Av rapporten framgår även att

högskolans kontaktytor mot omvärlden är stora och komplexa och

därför svåra att beskriva. Det är inte bara fråga om kontakter med företag

och näringsliv, utan med hela det omgivande samhället: kommuner,

landsting, myndigheter, organisationer och allmänhet. Formerna för

kontakter har utökats med nya media och nya aktiverande och

dialogskapande forum. Ett fortsatt utvecklingsarbete återstår dock på

lärosätena för att förankra en mer ömsesidig och interaktiv syn på

samverkan liksom att i högre grad integrera denna samverkan i forskning

och utbildning. Lärosätena kan också bli tydligare i sin kommunikation

med omvärlden. Det behövs t.ex. tydligare ingångar till högskolan och

en tydligare struktur för samverkan. Högskolan måste ge en realistisk

bild av vad den kan och inte kan göra när det gäller samverkan.

I rapporten lyfter Högskoleverket även fram att det finns ett behov av

en översyn av olika former för samverkan. Det finns behov av såväl

rikstäckande system och mönster för samverkan som specifika

lösningar vid varje lärosäte, anpassat till lärosätets profil, de regionala

särdragen och lärosätets roll i den regionala utvecklingen, liksom dess

nationella och internationella roll. Antalet naturliga mötesplatser

mellan högskolan och omgivningen måste också öka.

8.7.2 Redovisningar av samverkan med det omgivande samhället

Samtliga lärosäten har både år 1999 och år 2000 lämnat in särskilda

strategier och handlingsprogram för högskolans s.k. tredje uppgift till

regeringen. Av dessa dokument framgår att samverkan med det

omgivande samhället expanderar på högskolans alla områden, inte minst

inom forskningen.

Vid sidan av kontaktsekretariat och enheter som skall främja

samverkan är några former för samverkan inom forskningen externa

handledare i forskarutbildningen, industridoktorander, adjungerade

professorer, gemensamma forskningsprojekt med externa aktörer,

uppdragsforskning, kompetenscentra, företagskonsortier,

industriforskningsinstitut, industriella utvecklingscentra, forskarskolor

samt organisationer för kommersialisering av forskningsresultat, såsom

holdingbolag och forskarpatentbolag.

Internetpublicering av populärvetenskap, interaktiva kontaktformer via

Internet, tryckta publikationer samt föreläsningar och öppna seminarier

är också vanliga kontaktskapande och informationsspridande

verksamheter.

Av strategier och handlingsprogram kan utläsas att det övergripande

ansvaret för högskolans s.k. tredje uppgift i allt högre grad läggs på

prorektor eller vice rektor. Allt fler lärosäten inrättar även olika former

av rådsorganisationer och forum för samverkan med externa ledamöter

som är direkt underställda rektor.

En allt vanligare form för samverkan är centrumbildningar med ibland

starka kopplingar till det omgivande samhället. Centrumbildningarnas

syfte är ofta att utgöra mötesplatser för forskare och praktiker, samt att

vara kompetensutvecklingscentra för näringsliv och den offenliga

sektorn. Centrumbildningar har i sin tur lett till avknoppningsföretag och

industriprojekt, liksom till forskarskolor i samverkan med det

omgivande samhället.

Vid de nya universiteten och högskolorna sker också, i samarbete med

andra näringslivsfrämjande lokala aktörer, en stor satsning på

forskarparker och företagsbyar med stark anknytning till forskningen vid

lärosätet. De äldre lärosätena bedriver sådan verksamhet sedan tidigare.

Ett exempel från Luleå tekniska universitet är företagsbyn Acusticum

som etablerats i anslutning till Musikhögskolan i Piteå. Här skall flera

av universitetets och musikhögskolans kunskapsområden förenas med

företag inom musik-, media- och upplevelseindustrin. Projektets första

etapp avslutades i december 1999 och har resulterat i att 50 personer är

anställda i den nya företagsbyn. I Malmö utvecklas en forskarpark

inriktad på IT och nya medier och i anslutning till Högskolan

Kristianstad skapades Krinova Science Park under år 1999.

Samtidigt växer nya och i vissa fall mer profilerade teknikparker fram

vid lärosäten som redan har den här typen av parker sedan tidigare. I

Linköping skapas Berzelius Science Park i anslutning till

universitetssjukhuset. Syftet är att stimulera företagsamheten i regionen

och skapa mötesplatser för forskare, innovatörer och näringsliv inom

medicin och medicinsk teknik. Utvecklingen som beskrivs ovan innebär

att lärosätena i ökad grad satsar på att skapa miljöer för samverkan.

En relativt ny företeelse är den utlokalisering av delar av

samverkansenheter och sekretariat som sker vid många lärosäten. På

flera håll skapas s.k. noder i de kommuner som befinner sig i

universitetets eller högskolans närhet. Dessa noder skall både fungera

som en länk ut till omvärlden och in till lärosätet. Att kommunala

kontaktnoder integreras med framväxande kommunala lärcentra är också

ett exempel på de miljöer som skapas.

Flera lärosäten uttrycker ett behov av juridisk och ekonomisk

vägledning och expertis i samband med bl.a. samverkansavtal med olika

aktörer och kommersialisering och patentering av forskningsresultat.

Detta har man på flera håll löst genom att skapa egna juridiska

stödfunktioner. Vid Högskolan i Gävle anordnas t.ex. kurser i

avtalsfrågor för studenter och forskare.

 Grants office vid Karolinska institutet stödjer institutionerna i

förhandlingar och upprättande av avtal i samband med

forskningssamarbeten. Ytterligare en uppgift är att förse forskarna med

information om källor för forskningsfinansiering och ge dem

kvalificerad rådgivning vid ansökan om forskningsanslag.

Flera lärosäten utreder möjligheten att inrätta någon form av

incitamentsstruktur för att uppmuntra samverkan. Sådana strukturer finns

vid ett fåtal lärosäten. I t. ex. Konstfacks strategi för samverkan ingår att

"verksamhet som innebär samverkan skall vara meritgrundande för

anställning vid Konstfack". I Mitthögskolans strategi är en av de högst

prioriterade insatserna åren 2000 2002 att "införa incitament med

målet att öka lärares och forskares engagemang i och arbete med

samverkansuppgiften". En arbetsgrupp för ändamålet skall utses,

eventuellt i samverkan med andra lärosäten.

De förväntningar och förhoppningar som ställs till vad det omgivande

samhället tillsammans med högskolan kan åstadkomma inom ramen för

samverkansuppgiften blir allt tydligare hos aktörer i samhällets olika

sektorer. Förhoppningen hos högskolan är att dessa förväntningar inte

endast skall leda till en större integration av högskolan i samhället utan

även skapa en bas för finansiering av olika samverkans- och

forskningsprojekt.

Samverkan med det omgivande samhället har i de allra flesta fall en

tydlig regional prägel. På vissa lärosäten finns dock ett mer nationellt

perspektiv och flera betonar också den internationella dimensionen av

samverkan. Två exempel är Konstfack som har parallella planer på två

resurscentra i animation respektive keramik i Eksjö och Värmdö, och

Lunds universitet som i sin strategi för samverkan har lyft fram

Öresundsuniversitetet och de samarbeten, nätverk och aktiviteter som

bildas inom ramen för detta.

8.7.3 Regional samverkan

Den svenska regionalpolitikens mål har förändrats i grunden under den

senaste tioårsperioden. Målen har förskjutits från utjämning mellan

regioner, dvs. från direkt stöd till företag och branscher, till en strävan

mot regional förnyelse och tillväxt. Denna förnyelse skall åstadkommas

genom satsningar på infrastruktur i vid bemärkelse, t.ex. genom

kompetensutveckling, IT-satsningar och utbyggnad av högskolan.

Partnerskap och nätverk växer fram som nyckelbegrepp.

Regionala tillväxtavtal är ett instrument för den nya regionala

näringspolitik som regeringen introducerade våren 1998 (prop.

1997/98:62, bet. 1997/98:AU11, rskr 1997/98:204 och 205). De

regionala tillväxtavtalen syftar till effektivare regional samordning

mellan politikområden och sektorer som främjar tillväxt och

sysselsättning. Det regionala inflytandet över näringspolitiken skall öka

och tillgängliga resurser skall användas mer flexibelt. Alla län

accepterade i maj 1998 ett erbjudande från regeringen att delta i arbetet

med regionala tillväxtavtal. Den första generationen avtal skall redovisa

prioriterade insatser och åtgärder som skall genomföras under åren

2000 2002. Avtal skall tas fram och förankras i breda regionala

partnerskap och näringslivet skall ha stort inflytande.

Kompetensutveckling, högre utbildning och forskning är bland de

mest framträdande insatserna i de regionala tillväxtavtalen. Universitet

och högskolor framhålls som "motorer" för den regionala utvecklingen,

genom den roll de har att förse arbetslivet med den arbetskraft som

efterfrågas och att överföra forskningsresultat och innovationer till

näringslivet (Ds 2000:7).

Ökad samverkan med högskolan är högt prioriterad i merparten av alla

tillväxtavtal. I några län finns universitetet eller högskolan med som

finansiär, ibland med relativt betydande belopp. Högskolans åtgärder

inom ramen för tillväxtavtalen överensstämmer till viss del med

profilerna i de forskningsstrategier som universitet och högskolor

lämnade till regeringen den 15 december 1999.

Vid ett möte i oktober 1999 mellan Utbildningsdepartementet och

företrädare för universitet och högskolor ansåg lärosätena dock att

frågorna om utbildning och forskning inte har fått tillräckligt utrymme i

avtalen. En långsiktig koppling till högskolans forskningsprofiler och en

fokusering på färre områden borde vara mer framträdande i avtalen.

Högskolorna anser att det i regionala sammanhang saknas förståelse för

och kunskap om det uppdrag högskolan har.

Regeringen anser att det är angeläget att lärosätena som en del av den

tredje uppgiften medverkar i det fortsatta arbetet med tillväxtavtalen

utifrån de särskilda förutsättningar som varje lärosäte har.

8.7.4 Holdingbolag och teknikbrostiftelserna

Regeringens bedömning: Regeringen anser att det är angeläget att

stödja, utveckla och bättre ta tillvara resultaten av den forskning och

det utvecklingsarbete som sker vid lärosätena. Regeringen anser att

nuvarande system för samverkan bör ses över med utgångspunkt i de

ursprungliga intentionerna. Översynen bör framför allt inriktas på

holdingbolag och teknikbrostiftelser.

Skälen för regeringens bedömning: I jämförelse med genomsnittet

för OECD-länderna investerar stat och företag i Sverige en mycket stor

andel av landets BNP i forskning och teknisk utveckling. Arbetet att

omsätta forskningsresultaten till varor och tjänster är inte lika

framgångsrikt.

Olika samverkansformer kan tillvarata och integrera

forskningsresultat i samhällets verksamheter och öka nyttan och

användningen av ett lärosätes forskningsverksamhet. Det är också därför

regeringen givit stöd åt en rad specifika samverkansformer som har

utvecklats mellan lärosätena och näringslivet med början under 1970-

talet. Bland dessa kan nämnas teknikparker, kontaktsekretariat,

kontaktforskare, teknik-brostiftelser, holdingbolag för

kommersialisering av forskningsresultat, materialkonsortier och

kompetenscentra.

Från och med den 1 januari 1998 övergick förvaltningen av statens

aktier i holdingbolag från Regeringskansliet (Näringsdepartementet) till

det lärosäte till vilket respektive holdingbolag är knutet.

Förvaltningsuppdraget innebär att lärosätet skall fullgöra statens ägarroll

i bolaget. För närvarande finns det 11 holdingbolag.

Frågor kring holdingbolagen har aktualiserats under år 1999 bland

annat genom att lärosäten som i dag inte har holdingbolag har ansökt hos

regeringen om att få inrätta sådana.

De sju teknikbrostiftelserna, lokaliserade till Stockholm, Uppsala,
[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg, Linköping, Umeå och Luleå, bildades år 1994 för att

vara verksamma t.o.m. år 2007. Stiftelserna skall bidra till ökat

kunskapsutbyte mellan universitet, högskolor och näringsliv för att

företagen i högre grad skall få del av den kunskap som finns inom

högskolan. Syftet är att därigenom stärka företagens konkurrenskraft.

Stiftelserna skall även underlätta att resultat av forskning i högre

utsträckning kan kommersialiseras.

Stiftelserna tillfördes vid bildandet ett kapital motsvarande

sammanlagt en miljard kronor och kan för sin verksamhet använda

avkastningen av detta kapital. Mot bakgrund av den gynnsamma

utvecklingen på aktiemarknaden har kapitalet växt. Stiftelserna har därför

successivt kunnat öka sina satsningar.

Det finns ingen enhetlig modell för hur stiftelserna arbetar, utan dessa

har utvecklats olika beroende på bl.a. förutsättningarna och behoven i

den egna regionen. Stiftelserna har fått en allt viktigare roll särskilt när

det gäller de mindre företagens kunskapsförsörjning.

I betänkandet Forskningspolitik (SOU 1998:128) anges att det finns

ett behov av att se över de många organisationer som inrättats med

ändamålet att förbättra samverkan mellan universitet och högskolor och

samhället i övrigt. I riksdagens revisorers förstudie Styrningen av bolag

under myndigheter och stiftelser bildade av myndigheter (1998/99:3)

konstateras också att en granskning av bolag och stiftelser bildade av

universitet och högskolor är önskvärd. Även Riksrevisionsverket har

pekat på att verksamheten i teknikbrostiftelser och holdingbolag bör bli

föremål för en mer samlad utvärdering (Riksrevisionsverkets årliga

rapport 1999, RRV 1999:22). I Högskoleverkets rapport Högskolans

arbete med sin samverkansuppgift (2000:2 AR) lyfts också behovet av

en översyn av olika samverkansformer fram.

Regeringen avser att inom kort ge Riksrevisionsverket i uppdrag att

genomföra en översyn av verksamheten som bedrivs av

teknikbrostiftelserna och de holdingbolag, inklusive hel- eller delägda

bolag, som inrättats vid universitet och högskolor.

8.7.5 Samverkan med andra sektorer

Regeringens bedömning: Det är av yttersta vikt att forskares och

lärares samverkan med det omgivande samhället utvecklas på varje

enskilt lärosäte.

Forskningsforum bör ta initiativ till att främja samverkan inom

särskilda forskningsområden, exempelvis inom områden där samverkan

inte är välutvecklad, samt till att belysa problem och möjligheter när det

gäller samverkan mellan olika aktörer.

Skälen för regeringens bedömning: Inom vissa forsknings- och

utbildningsområden har samverkan med det omgivande samhället varit

ett naturligt och nödvändigt inslag. Samverkan med näringslivet har t.ex.

ingått i vissa tekniska utbildningar. På lärarutbildningarna har man

samverkat med kommuner och skolor, och inom vård och medicin med

landstingen etc. Krav på ökad samverkan med omgivningen har också

ställt nya krav på de forskningsområden där samverkan tidigare inte varit

vanligt förekommande. Dessa områden bör ges förutsättningar för en

fortsatt utveckling av samverkan. Det är t.ex. av vikt att de

samhällsvetenskapliga, humanistiska och konstnärliga områdena

vidareutvecklar former för samverkan med näringslivet och att de

tekniska ämnesområdena i ökad utsträckning samverkar med t.ex.

konstnärlig verksamhet.

Forskningens kritiska och öppna väg till ökad kunskap är även en

modell för hur demokratin kan fördjupas och hur kulturöverbryggande

samtal kan underlättas i hela samhället.

Forskningsforum bör, enligt vad som sägs i avsnitt 7.2, inleda ett

arbete för att främja kontakter mellan forskning, allmänhet och andra

som berörs av forskningen. Arbetet bör inledas med en kartläggning av

de arbetsformer på området som redan utvecklats av olika aktörer. I

anslutning till detta bör Forskningsforum ges i uppdrag att belysa

problem och möjligheter när det gäller samverkan mellan olika aktörer

med skilda förutsättningar, samt att ta initiativ till att främja samverkan

inom särskilda forskningsområden där samverkan ännu inte är väl

utvecklad.

Samverkan till direkt nytta för allmänheten

Enligt budgetpropositionen för år 1997 (prop. 1996/97:1, bet.

1996/97:UbU1, rskr 1996/97:100) är en viktig del av samverkan med

det omgivande samhället att högskolans forskningsresultat skall vara till

direkt nytta för allmänheten. Detta innebär bland annat att högskolan har

ett ansvar för att underlätta för såväl privatpersoner som företag och

andra organisationer att finna den information de efterfrågar. Universitet

och högskolor fyller en viktig folkbildningsfunktion i förmedlingen av

kunskap och information.

Utvecklingen av samverkan med det omgivande samhället har framför

allt skett när det gäller näringslivet och i viss mån även med kommuner,

landsting och länsstyrelser. Mera oklart är huruvida högskolans

samverkan med andra organisationer, kulturlivet och folkbildningen

ökat, även om t.ex. populärvetenskapliga föreläsningar också kan ses

som folkbildning (Högskolans arbete med sin samverkansuppgift,

Högskoleverket 2000:2 AR). Ett initiativ värt att nämna i detta

sammanhang är det av Göteborgs universitet initierade

Grundtviginstitutet som skall stärka samarbetet mellan universitetet,

folkhögskolor, arkiv och museer.

Samverkan med offentlig sektor

Samverkan mellan lärosätena och olika lokala, regionala och nationella

offentliga institutioner bör fortsätta att utvecklas. Samverkan bör

omfatta även de enskilda yrkesverksamma. Regeringen föreslår i

propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) att

yrkesverksamma lärare skall kunna knytas till de

utbildningsvetenskapliga forskningsprogram som föreslås. Regeringens

satsning på forskarutbildning och forskning inom lärarutbildningens

område budgetåren 1997 1999, omfattande 79 miljoner kronor, har

också på flera sätt givit lärare möjlighet till kompetensutveckling.

För forskning inom t.ex. medicin, vård och omsorg ligger ett ansvar på

kommuner och landsting att främja och finansiera forskning och

forskarutbildning.

I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) fastställs

att statliga myndigheter i ökad omfattning inom ramen för sina resurser

bör öka sin kompetens att utnyttja forskning. I de till regeringen i

december 1999 inlämnade forskningsstrategierna har många statliga

verk och myndigheter tagit upp sina respektive behov av forskning. Den

ökande internationaliseringen och medlemskapet i EU ställer t.ex.

ökande krav på Energimyndighetens och Sjöfartsverkets planerings- och

utredningsarbete.

Samverkan med näringslivet

Verket för innovationssystem som skall inrättas den 1 januari 2001

kommer bl.a. att ha en central roll i utvecklingen av ett väl fungerande

innovationssystem, i att initiera och finansiera behovsstyrd forskning

för att främja näringslivets utveckling samt i att främja

kunskapsöverföring mellan högskolan och näringslivet.

En möjlighet att stärka den regionala FoU-kompetensen är att initiera

ökat samarbete mellan högskolan och den omfattande forskning som

många stora företag bedriver. De större företagen inom näringslivet

konkurrerar också om forskarutbildad arbetskraft med universiteten och

högskolorna. Stora företag är dock inte geografiskt begränsade och

söker arbetskraft och samarbeten såväl inom som utom landet.

Små och medelstora företag har däremot stort intresse av att det

geografiskt närmast belägna lärosätet lyfter fram forsknings- och

utvecklingsfrågor som ligger nära det egna verksamhetsfältet, särskilt

som dessa företag normalt inte har tillgång till egna forskningsresurser.

I Högskoleverkets rapport Högskolans arbete med sin

samverkansuppgift (2000:2 AR) konstateras att framför allt mindre

företag har svårigheter att närma sig högskolan, vilket bland annat beror

på att det är svårt att hitta rätt i högskolans organisation. Flera olika

former för samarbeten genom projekt, doktorandprojekt,

industridoktorander, kortare uppdrag samt nätverk inom specifika

forskningsområden bör prövas.

8.7.6 Rörlighet mellan högskolan och övrig arbetsmarknad

Regeringens bedömning: Det bör utredas hur individers rörlighet

mellan universitet och högskolor och övrig arbetsmarknad skall

kunna öka.

Skälen för regeringens bedömning: Ett ökat flöde av forskarutbildade

individer mellan högskola och det omgivande samhället är ett av de

viktigaste medlen för att förbättra samverkan inom olika

forskningsområden. Forskare och lärare vid universitet och högskolor

kan och bör även bidra till att nya perspektiv och ny kunskap tillförs

olika sektorer samt bidra till debatter och diskussioner i samhället.

Andelen forskarutbildade behöver öka inom alla samhällssektorer.

Såväl inom högre utbildning och forskning som i näringslivet och

övriga samhället måste erfarenheter av arbete inom de olika miljöerna

ges ett högre meritvärde. I 4 kap. 15 § högskoleförordningen

(1993:100) anges att graden av skicklighet att samverka med det

omgivande samhället och att informera om forskning och

utvecklingsarbete skall beaktas som bedömningsgrund vid anställning av

lärare.

Möjligheten till ömsesidigt utbyte av personal mellan högskolan och

det övriga arbetslivet bör öka och frågan om hur individers rörlighet

mellan högskolor och universitet samt övrig arbetsmarknad skall kunna

öka bör utredas.

8.7.7 Kommersialisering av uppfinningar lärarundantaget

Utgångspunkten i Sverige är att den som har gjort en uppfinning också

har rättigheten till den, vilket innebär rätt att kommersiellt exploatera

den och att skydda den immaterialrättsligt, vanligen genom patent eller

mönsterskydd. Om uppfinningen har gjorts med anknytning till en

anställning, gäller dock särskilda regler, som varierar alltefter

uppfinningens mer eller mindre starka koppling till

anställningsförhållandet.

De särskilda reglerna finns i lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar. Lagen avser patenterbara uppfinningar av

arbetstagare i allmän eller enskild tjänst . Arbetsgivaren har rätt att helt

eller delvis inträda som rättighetshavare, om arbetstagarens huvudsakliga

arbetsuppgift består i forsknings- eller uppfinnarverksamhet och

uppfinningen har tillkommit väsentligen som resultat av den

verksamheten eller om den annars innefattar lösningen av en i tjänsten

förelagd, närmare angiven uppgift. Här är det alltså fråga om ensamrätt

för arbetsgivaren.

Om uppfinningen har kommit till i något annat samband med

anställningen, får arbetsgivaren förvärva rätt att utan hinder från

arbetstagaren använda uppfinningen i sin verksamhet. Detta är en enkel

licens som inte utesluter konkurrerande licenser. Arbetsgivaren har

dock rätt att framför annan träffa en överenskommelse med

arbetstagaren som innebär att han förvärvar en mer omfattande rätt till

uppfinningen. Skulle uppfinningen ha tillkommit utan samband med

anställningen, har arbetsgivaren företräde framför andra att genom

överenskommelse med arbetstagaren förvärva önskad rätt till

uppfinningen. Detta är alltså en förtursrätt att träffa avtal om licens.

I alla tre fallen gäller som förutsättning att uppfinningens utnyttjande

faller inom arbetsgivarens verksamhetsområde.

Lagen innehåller också bestämmelser om skyldighet för arbetstagaren

att "utan dröjsmål" underrätta arbetsgivaren om uppfinningar samt

bestämmelser om tidsfrister för arbetsgivare som vill utnyttja sina

möjligheter enligt lagen och om arbetstagares rätt till "skälig ersättning".

Dessutom finns bestämmelser om Statens nämnd för arbetstagares

uppfinningar, som kan avge utlåtanden i frågor om lagens tillämpning.

Dessa utlåtanden är dock inte bindande.

De flesta lagbestämmelserna kan sättas åt sidan genom avtal. Så har

också i stor utsträckning skett genom kollektivavtal. Det är då vanligt att

tvister om lagens tillämpning skall avgöras av en särskild skiljenämnd.

Lärare vid universitet och högskolor eller andra inrättningar som

tillhör undervisningsväsendet skall inte i denna egenskap anses som

arbetstagare i lagens mening (det s.k. lärarundantaget). Enligt den

allmänna huvudregeln har lärarna alltså rätt att själva exploatera också

sådana uppfinningar som de har utfört inom ramen för anställningen vid

universitetet eller högskolan.

Flera skäl har anförts till stöd för lärarundantaget. Det främsta är att

lagstiftaren har velat slå vakt om forskningens frihet. Den fria

vetenskapliga forskningen skulle kunna hämmas om forskningen inte får

bedrivas med visshet om att forskaren fritt får disponera resultatet.

Universitet och högskolor har också ansetts inta en särställning. Den

administrativa organisationen har inte varit lämpad för att ta tillvara och

utnyttja de anställdas uppfinningar. Under lång tid har lärosätena inte

heller ansetts ha rätt att inlåta sig på exploatering av uppfinningar, vare

sig det sker genom varuproduktion eller genom upplåtelse av

licensrättigheter. Ursprungligen har det också funnits ett lönepolitiskt

argument: lärosätena skulle få svårare att rekrytera kvalificerad

arbetskraft, om lärarundantaget inte fanns.

Utredningen Nyttiggörande av forskningsresultat, samverkan

näringsliv högskola (NYFOR-utredningen) fann i betänkandet

Samverkan mellan högskolor och näringslivet (SOU 1996:70, s. 20) att

ett upphävande av undantaget med rådande lagstiftning inte skulle ge

universitet och högskolor rätt till lärarnas uppfinningar. Situationen

skulle, enligt utredningen, emellertid bli en annan om högskolan

genom en ändring av högskolelagen (1992:1434) fick i uppgift att

kommersiellt exploatera de anställdas uppfinningar. Detta förespråkades

dock inte av utredningen, som i stället uttalade att högskolor inte bör

syssla med riskfylld affärsverksamhet.

I propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5, s. 65 66)

delade regeringen NYFOR-utredningens bedömning att det s.k.

lärarundantaget bör bibehållas. Regeringen anförde bl.a. följande. Ett

bibehållande av lärarundantaget ger forskarna ett incitament att bidra till

att forskningsresultaten kommer till nytta i samhället. Det ligger inte i

högskolans ansvar att kommersiellt exploatera uppfinningar och

forskningsresultat. Sådan exploatering kan i stället ske genom

holdingbolagen. Däremot ingår det i högskolans ansvar att det vid

högskolan skapas goda förutsättningar för nyttiggörande av den kunskap

forskningen genererar. Det är också väsentligt att forskningsresultat i

högre utsträckning patenteras där en kommersiell användning kan

förutses. I högskolans ansvar bör rådgivning på en övergripande nivå

ingå. Detta ansvar är även viktigt därför att samhället har ett intresse av

att forskningsuppfinningar både skyddas genom patenteringar och att de

leder till kommersiell exploatering. På så sätt kan högskolan bidra till

att forskningsuppfinningar leder till att nya verksamheter skapas i

näringslivet.

Kommittén för översyn av den svenska forskningspolitiken

(Forskning 2000) föreslog i betänkandet Forskningspolitik (SOU

1998:128, s. 163 164) att ett generellt avtal sluts, där universitets- och

högskolelärares rätt till patent och andra immateriella rättigheter

överlåts till universitet och högskolor och där regler för ekonomisk

ersättning till läraren för detta anges. Härefter gjorde regeringen i

propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94 s. 35 36)

följande bedömning. Resultaten av forskningen vid universitet och

högskolor i form av uppfinningar bör i högre utsträckning kunna

kommersialiseras. Högskolelärarna bör dock behålla rätten till sina

uppfinningar. Förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden bör

inledas i syfte att det träffas kollektivavtal som förbättrar möjligheterna

till kommersialisering av forskningsuppfinningar. Till stöd för

bedömningen angav regeringen bl.a. följande. Ett betydande antal bolag

och organisationer har inrättats i anslutning till lärosätena under de

senaste åren med uppgift att bl.a. medverka till att de forskningsresultat

som kan utvecklas till uppfinningar tas tillvara och kommersialiseras.

Från närings- och forskningspolitisk synpunkt är det naturligtvis

angeläget att så många uppfinningar som möjligt som härstammar från

forskningen vid universitet och högskolor exploateras. Därigenom kan

tillväxt och sysselsättning främjas. Samtidigt bör framhållas att

nyttiggörandet av uppfinningar är ekonomiskt mycket riskfyllda projekt,

där både de interna och externa hindren är betydande, t.ex.

patentkostnader, riskkapital, kunskapsbrister, meriteringskriterier och

där vägen till framgång är synnerligen osäker. De exploateringshinder

som finns utanför universiteten och högskolorna bör i möjligaste mån

undanröjas genom en kombination av närings- och forskningspolitiska

åtgärder. Motsvarande hinder inom högskolesektorn bör begränsas

genom en tydlig forskningspolitisk strategi som både betonar

lärosätenas ansvar gentemot forskarna när det gäller rådgivning och stöd

i fråga om patentering av forskningsresultat med kommersiell potential

men också forskarnas ansvar att på olika sätt medverka till

nyttiggörandet av forskningsresultaten.

Vid tidpunkten för propositionen fanns ett danskt förslag till en ny lag,

som reglerar rätten till forskarnas uppfinningar vid universiteten och

andra offentliga forskningsinstitutioner. Förslaget, som numera har

genomförts, innebär att rätten till dessa uppfinningar tillkommer

forskaren. Forskaren är emellertid skyldig att informera universitetet

om att en exploaterbar uppfinning har gjorts, och universitetet är

skyldigt att bedöma uppfinningens tekniska och kommersiella potential.

Efter gemensamma förhandlingar kan universitetet antingen välja att ta

över rätten till uppfinningen mot ersättning till forskaren, något som kan

ske även utan överenskommelse med forskaren, eller överlåta till

forskaren att själv exploatera uppfinningen mot avtalad ersättning till

universitetet. I den ovan nämnda propositionen Vissa forskningsfrågor

ansåg regeringen att det danska lagförslaget förefaller väl avvägt genom

att rättigheter och skyldigheter tillkommer såväl de berörda forskarna

som värduniversiteten, samtidigt som förslaget tillgodoser samhällets

intresse av att på ett effektivt sätt ta till vara kommersiellt exploaterbara

forskningsresultat. En liknande ordning är tänkbar också i Sverige, men i

stället för lagstiftning ansåg regeringen att förhandlingar borde inledas

mellan parterna på arbetsmarknaden. Det danska lagförslaget borde

därvid kunna utgöra en förebild, sades det. Detta förfarande skulle också

ge en möjlighet för parterna att utforma avtalets närmare innehåll så att

det kunde anpassas till förhållandena inom det svenska utbildnings- och

forskningsområdet.

Härefter har företrädare för Utbildningsdepartementet vid ett flertal

tillfällen haft överläggningar med bl.a. Arbetsgivarverket, företrädare för

universitet och högskolor och företrädare för berörda

arbetstagarorganisationer för att undersöka förutsättningarna för att ingå

avtal i enlighet med det ovan angivna. Härvid har framkommit att det

råder delade meningar i denna fråga. Många anser att kollektivavtal

närmast tar sikte på massreglering och inte den aktuella situationen. Att

träffa avtal om ersättning för lärarnas uppfinningar framstår dock enligt

en majoritet som relativt okomplicerat jämfört med frågan om det är

möjligt att genom kollektivavtal förfoga över uppfinnarens rättigheter.

Däremot skulle individuella avtal kunna träffas på lokal nivå. Det har

emellertid också framförts att ett kollektivavtal bör förhandlas fram bl.a.

av det skälet att den enskilde läraren då slipper att själv förhandla fram

nya avtal för varje ny uppfinning.

Det finns således relativt skilda uppfattningar på hur frågan om en

kommersialisering av lärarnas uppfinningar skall åstadkommas, och

flera alternativ är tänkbara. Detta gäller såväl de rättsliga möjligheterna

som lämpligheten att reglera fråga genom kollektivavtal. Vare sig

lärosätena, som i kollektivavtalsförhandlingar av det aktuella slaget

företräds av Arbetsgivarverket, eller de fackliga organisationerna har

tagit några förhandlingsinitiativ om en kollektivavtalslösning som nu är

aktuella.

Mot ovanstående bakgrund anser regeringen att en

kollektivavtalslösning i nuläget inte är en framkomlig väg för att främja

kommersialisering av forskningsresultat. Samtidigt pågår vid många

lärosäten ett intensivt arbete med att främja möjligheterna till

kommersialisering av uppfinningar och lokala lösningar på dessa frågor

utarbetas. Den danska lagen tillämpas fullt ut först från och med den 1

januari 2000. Regeringen avser att ta del av erfarenheterna från Danmark

och detta kan ske på ett meningsfullt sätt först om ett par år. Även av

dessa skäl anser regeringen att någon ändring av gällande regler inte bör

föreslås för närvarande.

8.7.8 Sekretess

Efter förslag av regeringen i propositionen Sekretess för vissa uppgifter

hos uppdragsmyndigheter m. m.(prop. 1998/99:22) har riksdagen,

genom lagen (1999:33) om ändring i sekretesslagen (1980:100),

beslutat om vissa begränsningar av sekretessen i myndigheters

uppdragsverksamhet för uppgifter som rör människors hälsa. I den

aktuella bestämmelsen (8 kap. 9 §) har dock gjorts undantag för uppgift

från uppdragsverksamhet inom universitet och högskolor.

Propositionen byggde på den inom Regeringskansliet

(Miljödepartementet) upprättade promemorian Sekretess för vissa

uppgifter hos uppdragsmyndigheter (Ds 1997:41). Promemorians

förslag omfattade en lättnad i sekretessen även för uppdragsverksamhet

inom universitet och högskolor. I propositionen anförde dock

regeringen att den hittills gällande ordningen vid uppdragsforskning

inom högskoleområdet tills vidare borde bestå, men att regeringen hade

för avsikt att återkomma till frågan i ett senare sammanhang.

Anledningen till att regeringen ville avvakta med ett slutligt

ställningstagande var de förslag till ändringar i sekretesslagen som lagts

fram av NYFOR-utredningen i betänkandet Samverkan mellan högskolan

och näringslivet (SOU 1996:70). NYFOR-utredningen föreslog bl.a. att

sekretesslagen skall ändras så att en statlig part kan göra

sekretessåtaganden vid forskningssamverkan mellan ett universitet eller

en högskola, eller annan myndighet, och en enskild part. De

sekretessfrågor som rör uppdragsforskning och de sekretessfrågor som

avser forskningssamverkan borde enligt regeringens mening ses i ett

sammanhang.

Även Forskning 2000 berörde i sitt betänkande Forskningspolitik

(SOU 1998:128) frågan om sekretessbeläggning av forskning.

Kommittén om forskningsetik har i sitt betänkande God sed i

forskningen (SOU 1999:4) också behandlat frågor om öppenhet i

forskningen och om intressekonflikter vid samverkan mellan högskola

och arbetsliv.

Regeringen konstaterar att frågeställningarna om sekretessens

omfattning i samband med uppdragsforskning och forskningssamverkan

mellan universitet och högskolor samt andra myndigheter eller enskilda

har stor betydelse för ett fungerande samarbete mellan olika aktörer

inom forskningens område. Detta måste dock vägas mot principerna om

forskningens frihet och intresset av offentlig insyn i universitetens och

högskolornas forskningsverksamhet. För närvarande pågår därför en

beredning av dessa frågor inom Regeringskansliet. Regeringen avser

därför att återkomma med förslag i detta avseende i ett senare

sammanhang.

8.8 Industriforskningsinstitut

Forskning för näringslivets behov, s.k. industriforskning, spelar en

central roll i de flesta utvecklade länders innovationssystem. I Sverige

bedrivs den näringslivsrelaterade forskningen som tidigare nämnts

framför allt inom företagen själva men också inom olika organisationer

bl.a. industriforskningsinstitut. Näringslivsrelaterad forskning bedrivs

även inom universitet och högskolor. Nya miljöer byggs upp vid nya

högskolor i samarbete med näringslivet.

I programmet Teknisk framsyn konstateras att informationstekniken

och globaliseringen kommer att tvinga fram en genomgripande

utveckling av de traditionella produktionssystemen. De måste utvecklas

så att de klarar snabba förändringar och kan utnyttja den ökade

rörligheten och tillgången på information. Kompetensen måste

utvecklas så att systemen klarar omställningen till nya produkter och ny

produktionsteknik med ett kraftigt ökat inslag av IT, programvara och

tjänster.

Industriforskningsinstituten är viktiga som länk mellan högskola och

företag och har förutsättningar att utvecklas till ett ännu slagkraftigare

instrument för industriell förnyelse. En omvandling av det nuvarande

institutssystemet har inletts genom bl.a. medverkan från Institute for

Research and Competence Holding AB (IRECO). IRECO, som ägs av

staten till 55 procent, och av Stiftelsen för kunskaps- och

komppetensutveckling, bildades år 1997 för att bl.a. förvalta statens

aktieinnrhav. Bolaget finansierar kunskapsuppbyggnad och driver

förnyelsefrågor.

Syftet med förnyelseprocessen har varit att bl.a. utveckla instituten

för att möta nya behov samt utöka och förnya kundkretsen. Nya

målgrupper är bl.a. små och medelstora företag och utländska, speciellt

europeiska företag. Nya kundgrupper skall också attraheras genom ett

utökat samarbete mellan instituten. Strategiskt samarbete med

universitet och högskolor och instituten bedrivs i ökande omfattning.

Som ett led i förändringsarbetet avvecklas successivt det traditionella

systemet med ett i praktiken "garanterat" statligt stöd till ett antal

intressentföreningars institut då det svårligen låter sig kombineras med

de eftersträvade förändringarna.

Industriforskningsinstitutens roll är att stärka teknikbasen genom

förädling och förmedling av forskningsresultat inom sitt område så att

detta befrämjar kommersiell verksamhet inom existerande och framtida

näringar. För att kunna fylla sin roll bör instituten bedriva en

kontinuerlig egen kompetensutveckling samt uppföljning av

vetenskaplig, teknisk och kommersiell utveckling inom sitt område.

Vidare bör instituten aktivt verka för förmedling av ny teknik till

näringslivet, framför allt små och medelstora företag. Instituten bör

också etablera ett strategiskt samarbete med nationella och

internationella forskningsmiljöer och forskningsinstitut bl.a. för att

samutnyttja dyrbara resurser.

Statens finansiering av projektverksamhet inom

industriforskningsinstituten sker för närvarande huvudsakligen genom

forskningsfinansierande myndigheter (t.ex. Närings- och

teknikutvecklingsverket, NUTEK och Rådet för arbetslivsforskning,

RALF), departement, EU-stöd, deltagande i programsatsningar samt

finansiering av insatser riktade mot små och medelstora företag. I sin

ägarroll finansierar IRECO för att stimulera förnyelsearbetet

långsiktig kompetensutveckling, s.k. basfinansiering, vid IRECO-

instituten. Medel till denna finansiering erhålles från staten och KK-

stiftelsen. KK-stiftelsen finansierar även bl.a. olika programsatsningar

vid instituten, och forskarutbildning, samt initierar strategiskt samarbete

med nya högskolor.

Den 1 januari 2001 bildas Verket för innovationssystem som har fått

riksdagens uppdrag att överta de FoU-finansierande delarna av NUTEK:s

verksamhet, Kommunikationsforskningsberedningens (KFB)

verksamhet och delar av RALF:s verksamhet. Den nya myndigheten bör

ha en nära samverkan med IRECO när det gäller stöd till

industriforskningsinstituten.

Regeringen anser att industriforskning spelar en central roll i det

svenska innovationssystemet. Instituten utgör ett viktigt komplement till

universitet och högskolor. Den påbörjade positiva utvecklingen av

institutssystemet bör fortsätta. Det är en statlig angelägenhet att se till

att systemet blir så effektivt som möjligt och staten bör därför skapa

förutsättningar för förnyelse. Speciellt viktigt är att tillgodose behov

inom nya och växande områden som t.ex. bio-, material- och

informationsteknik och inte minst i skärningsområden mellan dessa och

traditionella styrkeområden. Traditionella branscher har behov av stöd i

den strukturomvandling som den nya tekniken medför och möjliggör.

Ett mål för det påbörjade förnyelsearbetet vid

industriforskningsinstituten bör vara att skapa ett behovstäckande och

samordnat system av institut. För att skapa ökad dynamik bör den

framtida finansieringen vara mer flexibel än i dagens system.

Huvuddelen av finansieringen bör som hittills komma från näringslivet.

Utgångspunkten för den statliga finansieringen inklusive

basfinansieringen bör vara flerårig med regelbundna omprövningar.

Korta insatser kan i vissa fall vara motiverade. Den statliga insatsen bör

kunna variera över tiden så att den är högre när ett nytt

forskningssamarbete startas för att sedan minska med tiden och till slut

helt upphöra. Små och medelstora företag bör ges ökade möjligheter att

delta i verksamheten. Det bör göras en regelbunden uppföljning och

utvärdering av de satsade medlen.

Industriforskningssystemet skall ha tydliga och lätt tillgängliga

ingångar för företag och andra som har intresse av dessa

forskningssamarbeten. Systemet bör så långt möjligt bygga på

utnyttjande av redan befintliga resurser i form av laboratorier m.m.

Detta bör leda till ett ökat engagemang från såväl befintliga institut som

universitet och högskolor till ökade internationella kontakter.

Statens avtal med KK-stiftelsen om basfinansiering, finansiering av

IRECO m.m. löper t.o.m. år 2002. Det är angeläget att framtida

finansieringsfrågor m.m. kan diskuteras mellan IRECO:s ägare och lösas

på ett tidigt stadium för att åstadkomma kontinuitet i utvecklingen av

industriforskningsinstituten. Regeringen avser att ta upp en diskussion

med berörda parter om den fortsatta utvecklingen av

industriforskningssystemet.

9 Forskningens infrastruktur

9.1 Biblioteks- och arkivfrågor

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning föreslås i budgetpropositionen

för år 2001 att till Kungl. Bibliotekets verksamhet fördelas 25

miljoner kronor från och med budgetåret och till verksamheten vid

Statens ljud- och bildarkiv fördelas 7 miljoner kronor från och med

budgetåret 2001.

Skälen för regeringens bedömning

Kungl. biblioteket

Den vetenskapliga och tekniska informationsförsörjningen befinner sig

sedan ett antal år tillbaka i en snabb utvecklingstakt över hela världen.

För biblioteken har den nya tekniken spelat en stor roll. Utvecklingen

från gamla kortkataloger till automatiserade administrativa

bioblioteksrutiner har ökat tillgängligheten till bibliotekens samlingar

och ökat precisionen i bibliotekens service. I dag kan enskilda studenter,

forskare och medborgare i hela landet via Internet och

informationsdatabasen Libris själv söka efter önskad litteratur och se

vid vilket bibliotek den eftersökta boken finns. Få statliga

bibliotekskataloger saknas och bestånden vid flera viktiga

kommunbibliotek, liksom ett stort antal myndigheter och organisationer

redovisas. Libris är en viktig informationsresurs för den högre

utbildningen, forskningen och den intresserade allmänheten som vissa

dagar kan ha upp till 140 000 användare. Bibliotekssystemet är av stor

strategisk betydelse och administreras av Kungl. Biblioteket (KB).

Det uppdrag KB fick av regeringen i december 1996 att utveckla

Libris till en allmän nationell informationsdatabas är i princip uppfyllt

och regeringen bedömmer att utfallet är gott. Regeringen anser att det är

viktigt att Libris kan fortsätta sin positiva utveckling och bibehålla sin

centrala position som beläggnings-, låne- och katalogiseringshjälpmedel

för biblioteken och den intresserade allmänheten.

Förutom att vara landets nationalbibliotek har KB en central roll som

samordnare och utvecklingsstödjande resurs inom biblioteksväsendet,

med särskild inriktning mot forskningsbiblioteken. Driften och

förvaltningen av Libris-systemet är ett tydligt exempel på denna roll.

Ansvaret för ansvarsbibliotekssystemet, som nu är fullt utbyggt, är ett

annat. KB fördelar också medel i syfte att få fjärrlånesystemet att

fungera på ett för det samlade biblioteksväsendet positivt sätt. Under de

senaste åren har KB därutöver haft ansvar för central upphandling av

databaslicenser.

KB har i uppdrag att vart tredje år rapportera om situationen vid

högskolebiblioteken. I den senaste treårsrapporten KB lämnade till

regeringen våren 1999 framgick att flera av de små och medelstora

högskolebiblioteken haft en positiv utveckling under åren 1996-98.

Anslagen har ökat och de begränsade bibliotekslokalerna har ersatts av

nya ändamålsenliga byggnader. Denna utveckling har fortsatt under

1999. De äldre universitetsbiblioteken har däremot haft svårigheter att

bibehålla sin standard. De besparingskrav som ålagts universiteten har

ofta drabbat dess bibliotek. Regeringen har ålagt universitetens och

högskolornas styrelser att följa utvecklingen. Regeringen kommer

fortsatt att följa den utveckling som sker på detta viktiga och strategiska

område.

Högskolebibliotekens verksamhet är stadd i stark utveckling. De

förändringar som under det senaste decenniet kännetecknat

samhällsutvecklingen med växling mellan arbete och studier, fort- och

vidareutbildning och för den enskilde ibland, täta arbetsbyten och byten

av bostadsort har medfört att några av biblioteken på nya högskoleorter

sökt sig nya arbetsformer. Forsknings- och folkbibliotekens

serviceutbud närmar sig varandra. Till detta kommer att den

vetenskapliga informationen tenderar att välja nya uttrycksformer. I allt

större utsträckning tas ny teknik och Internet i anspråk för att sprida

forskningsresultaten. Författare och forskare väljer att direkt vända sig

till användarna och konsumenterna utan att ta omvägen via förlag och

traditionellt tryck. Högskolebiblioteken måste ge studenter, forskare

och lärare tillgång till den digitala informationen men samtidigt arbeta

parallellt med den traditionella tryckta informationen.

Som ett led i att understödja och hjälpa lärosätena och dess bibliotek i

denna process gav regeringen KB i uppdrag att sköta förhandlingar för

lärosätenas räkning och göra en central upphandling av elektronisk

information. Hösten 1999 beslutade regeringen att ett engångsbelopp

skulle utgå för en sådan upphandling. Resurserna disponerades i första

hand för att säkra högskolornas tillgång till vissa förlags digitala

tidskrifter. Det svenska elektroniska forskningsbiblioteket (Svebib) är

därmed under utveckling. Studenter och forskare, oberoende av vid

vilket lärosäte man befinner sig, har tillgång till en mängd vetenskapliga

tidskrifter som inte hade varit möjligt om lärosätena själva skulle ha

upphandlat de digitala prenumerationerna. Detta är särskilt

betydelsefullt eftersom kostnaderna för tidskriftsprenumerationerna

under senare år har ökat, vilket inneburit att lärosätena i första hand valt

att minska på denna utgift när samtidigt den egna budgeten stramats åt.

På sikt kommer antalet tidskrifter i papperskopior att minska och

användningen av de digitala versionerna att öka. Härigenom minskar

prenumerationsavgifterna samtidigt som allt fler studenter och forskare

får tillgång till tidskrifterna. Regeringen anser att detta arbete är viktigt

och KB bör fortsätta stödja övergången till elektronisk information

under ett uppbyggnadsskede. Efter KB:s ombyggnation av fastigheten i

Humlegården har nu bibliotekets verksamhet återtagit sin volym. Fler

besökare får plats i de större lokalerna och nya bergrum har börjat

användas. Regeringen bedömer att verksamheten behöver en

förstärkning av anslaget för att klara de uppgifter som regeringen ålagt

myndigheten. I budgetpropositionen för år 2001 föreslår regeringen att

KB:s anslag höjs med 25 miljoner kronor.

Arkivet för ljud- och bild

Från den 1 januari 2001 byter myndigheten namn till Statens ljud- och

bildarkiv vilket riksdagen tidigare tagit ställning till (prop.

1999/2000:100). I denna proposition omnämns dock myndigheten med

sitt nuvarande namn, Arkivet för ljud och bild (ALB).

ALB:s verksamhet regleras i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av

dokument. Arkivet skall möjliggöra forskning kring svensk kultur och

samhälle genom att samla in, bevara och tillhandahålla den del av

mediautbudet i Sverige som offentliggörs i form av ljudupptagningar

och rörliga bilder. Samlingarna är enligt lagen (1960:729) om

upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk normalt endast

tillgängliga för forskningsändamål.

Mediautvecklingen och den tekniska utvecklingen påverkar i allra

högsta grad ALB:s verksamhet. Den digitala tekniken och utbredningen

av Internet gör att hela mediesamhället, och särskilt ljud- och

bildområdet, befinner sig i en brytningstid. Omfattningen av tillgängliga

ljud- och bildmedier ökar snabbt. Allt fler radio- och TV-kanaler

kommer att sända program, regionalt och/eller över hela landet via

marknät, satellit eller kabel. Redan idag sänder ett tiotal kanaler via

digitala marknätet. Den framtida utvecklingen avgörs av både politiska

beslut men också av marknadens intresse för denna teknik. Den ökade

bredbandstäckningen medför också nya förutsättningar för att producera,

distribuera och konsumera ljud och rörliga bilder.

Möjligheterna att digitalisera material är den tekniska faktor som

påverkar myndighetens uppdrag. De flesta leveranser som ALB tar emot

är i form av analoga ljud- och videoband. Den digitala tekniken kommer

dock bli dominerande för produktion av ljud- och bildupptagningar och

då blir det också naturligt att låta pliktleveranser ske i digital form.

Digital lagring av ljud och framförallt rörliga bilder är

utrymmeskrävande. Materialet måste därför komprimeras vid lagring

och överföring. Regeringen anser att ALB måste överväga de risker som

komprimering av digital lagring innebär i form av eventuellt bortfall av

information etc. ALB bör överväga dagens och framtidens krav på

kvalitet mot vad som är ekonomiskt rimligt.

ALB:s huvuduppgift, att säkra det långsiktiga bevarandet, har blivit

alltmer problematiskt. Regeringen anser att ALB bör utveckla

specialistkompetens på framför allt digital masslagring för ett

långsiktigt bevarande. ALB bör inom detta område samverka med andra

myndigheter som står inför liknande problem som t.ex. KB och

Riksarkivet. ALB bör dra nytta av den kunskap och forskning som

universitet och högskolor och andra aktörer har när det gäller utveckling

av digitalt bevarande.

Regeringen bedömer att kostnader för myndighetens uppgifter samt

för uppbyggande av kompetens inom digitalt bevarande inte ryms inom

befintliga ekonomiska ramar. Regeringen föreslår därför i

budgetpropositionen för år 2001 en höjning av anslaget med 7 miljoner

kronor.

9.2 E-plikt

Regeringens bedömning: För att arkiv och bibliotek skall kunna få

möjlighet att framställa exemplar av verk som förekommer

elektroniskt över datanät krävs att bl.a. EG-direktivet om skydd för

datorprogram först ändras. Regeringen bör verka för en sådan

förändring.

Bakgrund: I betänkandet Pliktexemplarslagen m.m. (bet.

1995/96:KrU4) föreslog kulturutskottet att riksdagen skulle ge

regeringen i uppdrag att göra en översyn av pliktexemparslagen, vilket

också blev riksdagens beslut. Regeringen tillkallade den 10 oktober

1996 en särskild utredare för att göra en översyn av lagen (1993:1392)

om pliktexemplar av dokument. Enligt direktiven skulle utredningen

även överväga huruvida elektronisk information som inte omfattas av

den nuvarande pliktexemplarslagen skall vara föremål för leveransplikt i

framtiden samt överväga och föreslå ändringar i pliktexemplarslagen i

syfte att säkra förutsättningar för forskning och för att bevara och säkra

tillgången till kulturarvet. Frågan om en eventuellt utökad leveransplikt

skulle belysas, hur den skulle kunna utformas och av vem den skulle

fullgöras. De tekniska frågorna skulle utredas särskilt med inriktning på

hur en sådan pliktleverans skulle kunna ske. Slutligen skulle utredaren ta

ställning till om leveransplikten skall gälla för elektroniska dokument

som utgör underlag för sådant tryckt material som i dag är

leveranspliktigt. Utredningen har kallat sig E-pliktutredningen.

Uppdraget redovisades den 2 maj 1998. Rapporten har

remissbehandlats.

Utredningens förslag: Utredaren menar att målen och syftena för

pliktexemplar liksom tidigare är att vi skall bevara och tillhandahålla vårt

kulturarv, dvs. yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk

kultur för eftervärlden. Det finns stora mängder elektroniskt publicerat

material som väl uppfyller de kriterier som anges i de allmänna

förutsättningarna för leveransplikt. Det sprids omfattande mängder av

information i samhälleliga, vetenskapliga och kulturella frågor. Ofta

saknar det som publiceras online en tryckt motsvarighet. För att det inte

skall uppstå stora luckor i vårt framtida kulturarv är det därför motiverat

med ett systematiskt insamlande och bevarande av dagens utbud av

online-information.

Utredaren menar att den elektroniska online-informationen som är

tillgänglig i landet och som rör svenska förhållanden bör samlas in så

fullständigt som möjligt. Informationsintresset för övriga kategorier av

online-information till exempel privatpersoners hemsidor eller lokal

föreningsinformation etc. är lägre och kan av resursskäl inte motivera

ett fullständigt bevarande. Ett urval skulle då vara tillräckligt.

Insamlingen av detta urval skulle ske högst fyra gånger per år. Ett urval

av de on-linedatabaser som inte levereras som pliktexemplar i annan

form bör samlas in en gång per år i den form och med det innehåll de har

just då. Fler datorprogram och datorspel bör samlas in än vad som sker i

dag. Elektroniska förlagor till tryckta skrifter bör inte inkluderas i

pliktexemplarslagen, men KB bör verka för insamling genom frivilliga

överenskommelser.

Som metod för insamlandet föreslår utredaren att allmänt tillgänglig

online-information skall samlas in av KB eller av ALB med hjälp av

robotteknik. Ett urval av allmänt tillgängliga online-databaser skall efter

anmodan levereras till KB eller ALB. För att kunna samla in allmänt

tillgängligt online-material krävs ändringar i pliktexemplarslagen.

Utredaren föreslår att KB och ALB ges rätt att kräva utlämnande av

lösenord för åtkomst av allmänt tillgängligt online-material. Vidare

föreslås en bestämmelse om att sammanställningar i digital form

(databaser) som gjorts tillgängliga för allmänheten och som rör svenska

förhållanden lämnas som pliktexemplar på anmodan av den myndighet

som regeringen bestämmer. Sammanställningar som rekvireras på detta

sätt bör samlas in i helhet en gång per år i två exemplar i den form och

med det innehåll de har just då. Pliktexemplarslagen föreslås också

ändras så att sådana dokument för elektronisk återgivning som lagrar

annat än text eller fast bild skall lämnas i åtta exemplar i stället för som

tidigare ett.

För att göra det möjligt för KB, ALB och Lunds universitetsbibliotek

att samla in och bevara datorbaserat material anser utredaren att

bestämmelserna i 16 § upphovsrättslagen (1960:729) bör kompletteras

med en bestämmelse i en ny 16 a § samma lag som ger dessa

institutioner rätt att framställa exemplar av verk som är tillgängliga via

online-förbindelse. Bestämmelsen skulle inte innehålla någon

motsvarighet till förbudet i 16 § mot framställning av exemplar av

datorprogram. Bestämmelsen i 21 § upphovsrättslagen om rätt till

offentliga framföranden utan upphovsrättsmannens tillstånd

kompletteras dock med en bestämmelse om att detta inte gäller

datorprogram.

Utredarens slutsatser avseende möjligheterna att tillhandahålla

materialet med hänsyn till upphovsrättslagen och personuppgiftslagen

(1998:204) är att tillhandahållandet av det databaserade material som

har kopierats måste begränsas till forskare.

Slutligen menar utredaren att nuvarande myndighetsstruktur och

ansvarsgränser skulle stå fast. KB skall ha ansvaret för text och fasta

bilder medan ALB har ansvar för det audiovisuella materialet. När det

gäller bevarandefrågor av elektroniskt lagrad information kvarstår

behovet av ett utredningsarbete. Bevarandet ställer helt andra krav än

bevarandet av tryckta skrifter. Lagringsmediet är mindre beständigt

eftersom de tekniska systemen och programvarorna snabbt blir

föråldrade. Utredaren anser att ALB, KB och Riksarkivet bör få i

uppdrag att gemensamt kartlägga problemets art och omfattning.

Remissinstanserna: Många remissinstanser tillstyrker i huvudsak

förslagen. Flera framhåller dock vissa problemområden. Förslaget att

material som är tillgängligt endast med hjälp av lösenord skall insamlas

utan undantag ifrågasätts av bl.a. Lunds universitet, Stockholms

universitet, Statens psykologisk-pedagogiska bibliotek, Kungl.

Tekniska högskolan, Chalmers tekniska högskola AB samt

Copyswede och Konstnärliga och litterära yrkesutövares

samarbetsnämnd (KLYS). Chalmers tekniska högskola AB (CTH)

påpekar att insamling av material med lösenord eller krypterat material

ger praktiska insamlingsproblem och att utlämnandet av lösenord

medför en klar risk att företags- och organisationsinterna material får en

oavsedd spridning och kan bli tillgängligt för konkurrenter.

Stockholms universitet, juridiska fakultetsnämnden, menar att det är

svårt att upprätthålla någon skillnad mellan vad utredningen benämner

online-databaser och övrigt webb-material. Universitetet menar att

utredningens definition, som tar sikte på att samla in material med hjälp

av s.k. web-robotar, inte kan styra tolkningen av upphovsrättslagen

(URL). Frågor som bör uppmärksammas hänger samman med material

som i och för sig är åtkomligt via www men som kanske har lagts ut utan

rättighetsinnehavarens medgivande eller i övrigt inte kan anses som

offentliggjort. Av flera skäl bör lagstiftningen avstyrkas i nuvarande

skede. Det är för tidigt att lägga fram nationella lagförslag som är

villkorade av ändringarna i EG-rätten. Att verka för en ändring av EG:s

datorprogramdirektiv tar tid. Det finns också anledning att avvakta den

pågående lagstiftningsprocessen inom EG som avser harmonisering av

upphovsrätten bl.a. med avseende på exemplarframställning och

inskränkningar i upphovsrätten.

Datainspektionen anser att förslaget innehåller ett flertal

integritetsaspekter och rättsliga aspekter som behöver utredas vidare.

Bl.a. gäller det personuppgiftslagen där tolkningen av 19 § tillåter

behandling av känsliga uppgifter för forsknings- och statistikändamål.

Datainspektionen anser det tveksamt att meningen med undantaget

tillkommit för det ändamål som nu är i fråga och avstyrker därför

förslaget i dess nuvarande utformning. Både Datainspektionen och

Stockholms universitet, juridiska fakultetsnämnden, anser att

förslaget saknar detaljerade bestämmer om gränser för vad som skall få

samlas in, vad som skall gälla om information till de registrerade,

utlämnande samt tekniska och organisatoriska säkerhetsåtgärder. CTH

menar att utredningen borde belyst frågan om det finns någon fara i

insamling och tillhandahållande av t.ex. privata webbsidor. Möjlighet att

med datorns hjälp söka i och sammanställa information för oetisk eller

integritetskänslig kartläggning och kontrollverksamhet kan ge kraftfulla

effekter. Det är viktigt att man inte riskerar att dra felaktiga slutsatser

p.g.a. att upphovsmannens identitet dolts eller förvanskats eller att

dokument ändrats av annan än upphovsrättsmannen. Vissa versioner av

tryckt material borde ha elektroniska versioner som levereras som

pliktexemplar. Växjö universitet påpekar också autenticitetsproblemet.

Många remissinstanser anser att de insamlade elektroniska medierna

bör vara tillgängliga för enskilda studier och studenter och inte

begränsas till enbart forskare. Flertalet högskolor anser att materialet

bör göras tillgängligt genom samtliga universitets- och

högskolebibliotek. Sveriges Television, Svenska

Förläggareföreningen och Svenska Multimediaföreningen anser att

de exemplar som föreslås lämnas enligt pliktexemplarslagen endast bör

få användas för forskningsändamål. Copyswede och KLYS vänder sig

mot utredningens påstående att online-material anses vara utgivet.

Svenska Artisters och Musikers Intresseorganisation (SAMI) påpekar

att samhällets allmänna intresse av yttrandefrihet och informationsfrihet

inte är avsett att förverkligas genom de insamlande och bevarande

institutioner som utpekas i pliktleveranslagstiftningen. Dessa

myndigheters tillhandahållande av insamlat material är begränsat till

kvalificerad forskning. SAMI anser att detta bör fortsätta gälla och

särskilt för material i digital form eftersom tekniken medför att detta

material är särskilt känsligt för kopiering och annat utnyttjande.

De flesta remissinstanserna instämmer i att KB och ALB skall svara

för insamlandet och bevarandet av det digitala materialet. Hur

elektroniskt material skall bevaras långsiktigt anses dock vara

problematiskt av flera remissinstanser. Enligt Riksarkivet kvarstår ett

behov av utredningsarbete vad gäller långsiktigt bevarande av

elektroniskt lagrad information. Många remissinstanser tror att

kostnaderna för insamlande och bevarande kommer att vara högre än vad

utredaren föreslagit. Högskolan i Jönköping anser att den tekniska

utvecklingen och migreringsfrågorna är ett stort problem. En speciell

utredning borde tillsättas specifikt i dessa frågor.

Skälen för regeringens bedömning: Pliktexemplarslagen omfattar

idag bl.a. sådana elektroniska dokument som finns i fixerad form och

som kan köpas, lånas osv. Det är huvudsakligen cd-rom, disketter,

videogram och fonogram. Däremot omfattar lagen inte information som

görs tillgänglig via online-förbindelse eller elektroniska dokument som

utgör underlag för tryckt material. Den snabba tekniska utvecklingen på

informationsområdet leder till att en allt större del av

informationsflödet inte framställs som dokument i fixerad form. Sådan

information faller utanför pliktexemplarslagen i dess nuvarande

utformning. Det är viktigt att för eftervärlden och för forskningsändamål

bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och

svensk kultur. Vårt kulturarv innefattar ett brett spektra av spår från

mänsklig aktivitet. Somligt går att bevara, men på det stora hela är det

bara ett urval. Vårt kulturarv måste säkras, men selektivt, utan

kvalitetskriterier, och i rimlig omfattning.

Betänkandet E-plikt och den remissbehandling som genomförts visar

att en stor del av remissopinionen är positivt inställda till ett så stort

bevarande som möjligt av vårt digitala kulturarv. Internationellt har under

en längre tid förhandlingar pågått om ett EG-direktiv om upphovsrätten i

informationssamhället. Utgångspunkten för förhandlingarna har varit

bl.a. EU-kommissionens förslag (COM(97)628) till direktiv för

harmonisering av upphovsrätten med särskild betoning på digitala

nyttjanden. I dessa förhandlingar har diskuterats om arkiv och bibliotek

skall medges rätt att i pliktexemplarssammanhang kringgå spärrar i form

av t.ex. lösenord. Något beslut i frågan har ännu inte fattats.

Av 16 § upphovsrättslagen (1960:729) framgår att vissa arkiv och

bibliotek har rätt att framställa exemplar av verk för bl.a. bevarande-,

kompletterings- eller forskningsändamål. Denna rätt omfattar dock inte

datorprogram. Denna bestämmelse har införts till följd av EG-direktivet

(91/250/EG) om rättsligt skydd för datorprogram. I det online-material

som E-pliktutredningen föreslår skall komma att insamlas finns ett stort

antal datorprogram. För att utredningens förslag skall kunna genomföras

krävs därför att EG-direktivet om rättsligt skydd för datorprogram först

ändras. Under arbetet med det ovan nämnda EG-direktivet om

upphovsrätt i informationssamhället har frågan om ändringar av

datorprogramdirektivet väckts. Kommissionen har hittills inte velat

företa några ändringar i datorprogramdirektivet, och har fått stöd av flera

medlemsstater. Kommissionen har nu deklarerat att man skall se över

behovet av ändringar i direktiven. Kommissionen har även presenterat en

rapport med en översyn av datorprogramdirektivets genomförande i

medlemsstaterna, vilken dock inte innehåller några förslag till ändringar

av datorprogramdirektivet. Så länge datorprogramdirektivet inte ändrats

kan alltså arkiv och bibliotek i Sverige inte ges rätt att framställa

exemplar av verk som förekommer i elektronisk form över datanät,

eftersom dessa verk ofta innehåller datorprogram. Den internationella

utvecklingen måste därför avvaktas. Sverige bör därvid verka för en

förändring av datorprogramdirektivet.

9.3 Sunet

Det svenska universitetsdatanätet Swedish University Computer

Network (SUNET) har sedan sin tillkomst i början av 1980-talet ständigt

expanderat och byggts ut för att befrämja datakommunikation och

informationshantering mellan och inom svenska universitet och

högskolor. Från 1989 till 1999 ökade antalet anslutna datorer ungefär

60 gånger. Som föreslogs i förra forskningspolitiska propositionen

Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5) har dessutom drygt 120

folkbibliotek och länsmuseer i hela Sverige anslutit sig till SUNET.

Genom SUNET har i dag samtliga svenska universitet och högskolor

förbindelser med en kapacitet om 155 Mbit/s.

SUNET har historiskt sett haft en främjande verkan på svenska

universitets och högskolors kapacitet att hantera ledningsbunden

datatrafik. Tidigare lyckade satsningar gör att trafiken i dag fungerar

tillfredsställande. Samtidigt får detta förhållande inte innebära att

utbyggnaden av det svenska universitetsdatanätet anses slutförd. Istället

bör SUNET även i framtiden tillförsäkras resurser för att bygga ut

datanätet i rimlig takt.

För närvarande gäller de angelägnaste uppgifterna för en fortsatt väl

fungerande elektronisk informationshantering vid svenska universitet

och högskolor inte så mycket kapaciteten att kommunicera mellan

lärosätena som att se till att varje universitet och högskola har ett väl

fungerande lokalt nät för den högskoleinterna datakommunikationen. På

detta område kan SUNET med sin kompetens och erfarenhet utgöra ett

gott stöd.

Ett annat angeläget område är trafiken mellan universitet och

högskolor i Sverige och utlandet. För att effektivisera det internationella

informationsutbytet samarbetar de nordiska länderna sedan slutet av

1980-talet inom datanätet NORDUnet. Genom NORDUnet sköts

informationstrafiken såväl till och från USA som till och från Europa.

Här utgör fortfarande informationsutbytet med USA mer än hälften av

den samlade trafikvolym som hanteras av SUNET och det är därför av

intresse att konstatera att överföringskapaciteten till och från USA

nyligen byggts ut till att omfatta sammanlagt 620 Mbit/s.

Samtidigt finns planer inom Europeiska kommissionen att inom

ramen för det s.k. GEANT-projektet stärka kommunikationskapaciteten

mellan de olika nationella nätverken så att den i slutet av 2001 når 2,5

Gbit/s. Om en sådan utbyggnad kan genomföras gemensamt behöver

satsningen enligt gällande beräkningar inte ta alltför stora resurser i

anspråk för vart och ett av de enskilda deltagande länderna. Dock gör

regeringen bedömningen att dataöverföring mellan det svenska

universitetsdatanätet och icke-europeiska datanät av kostnadsskäl även

fortsättningsvis bör ske över de anslutningar som tillhandahålls av

NORDUnet.

För närvarande gäller den största kostnadsökningen inom SUNET

upprätthållandet och utbyggnaden av de internationella förbindelserna, i

synnerhet förbindelser med icke-europeiska länder. I samband med att

en utbyggnad av ett europeiskt datanät diskuteras är det därför viktigt att

framhålla att en sådan utbyggnad inte får äventyra de svenska

universitetens och högskolornas kapacitet för

datainformationsöverföring till och från USA samt övriga världen. I en

prioriteringssituation skall den trafik som står för den större volymen i

första hand säkerställas.

9.4 Säkerhetslaboratorium och nytt djurhus

Regeringens bedömning: Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under perioden 2001 2003 bör

medel fördelas för att bygga ett modernt djurhus. Fördelningen bör

öka successivt för att år 2003 uppgå till 20 miljoner kronor. Av de

nya resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5

miljoner kronor fördelas för ändamålet under budgetåret.

Skälen för regeringens bedömning: Den internationella utvecklingen

ifråga om smittsamma sjukdomar kräver intensiv uppmärksamhet,

handlingsberedskap och åtgärder. Antalet infektionssjukdomar i världen

ökar och många mikroorganismer ändrar egenskaper och utbredning.

Tillsammans med att tidigare helt okända smittämnen dyker upp utgör de

ett hot mot folkhälsan såväl globalt som i Sverige eftersom det kraftigt

ökade resandet i världen gör att nationsgränser allt mindre fungerar som

hinder för smittspridning.

hiv/aids-epidemin fortsätter att expandera globalt, framför allt i Afrika

och i Asien. Det finns i dag inget botemedel mot aids men i

industriländerna behandlas hiv-infekterade patienter med

bromsmediciner som fördröjer sjukdomsutvecklingen. Denna

behandling är mycket dyr och har hittills endast undantagsvis varit

tillgänglig i utvecklingsländer. Tillgång till ett fungerande hiv-vaccin

skulle utan tvivel vara det effektivaste sättet att få den globala hiv-

epidemin under kontroll.

Många medicinska framsteg har gjorts genom experiment som

inbegriper djur. Det gäller exempelvis vacciner, behandling av

tuberkulos, diabetes, högt blodtryck och cancer. I dag utvecklas metoder

som gör det möjligt att utföra forskning på alternativa sätt, t.ex. med

cellkulturer. Regering och riksdag har tidigare vidtagit en rad åtgärder

för en restriktiv användning av experiment med djur. Fortfarande återstår

en mängd angelägna medicinska problem som för sin lösning kräver

fortsatt forskning, forskning som till stora delar förutsätter experiment

med djur. Enligt lag ställs vid sådan forskning stora krav på god

djurhållning och undvikande av onödigt lidande under och efter försöket.

Det är av stor vikt att de experiment som skall utföras vid det nya

djurhuset noga prövas enligt de etiska regler som gäller för experiment

med djur i Sverige. Den nya djurskyddslagen från 1998 inbegriper även

försöksdjur och där betonas att djuren skall skötas i en god djurmiljö

och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet

att bete sig naturligt. Det nu planerade djurhuset är avsett för primater.

Djurhållning av primater ställer särskilda krav på utrymme, stimulans

och social samvaro (grupplevande primater). Det är angeläget att

kunskap om dessa djurs naturliga beteenden särskilt beaktas. Det

ankommer på statens jordbruksverk att ge råd och föreskrifter.

Det är önskvärt att svensk medicinsk forskning är föregångare även

när det gäller omsorgen om de djur som används i försöken. Det är

därför angeläget att det nya primatdjurhuset byggs med en standard som

inte bara uppfyller gällande minimikrav utan också återspeglar ett

insiktsfullt och generöst förhållningssätt vad gäller omsorgen om

försöksdjuren.

För att det i Sverige även fortsättningsvis skall kunna bedrivas

kvalificerad forskning som kräver experiment med djur, framför allt om

hiv/aids men även andra sjukdomar, kommer byggandet av ett nytt

djurhus på Karolinska Institutets område att ingå i den

forskningspolitiska struktursatsningen. Det gamla djurhuset uppfyller

inte längre de djurhållningskrav som måste ställas på verksamheten.

Regeringen har under ärendets beredning övervägt alternativet att inte

låta bygga ett nytt djurhus utan i stället låta berörd forskning flytta

utomlands till någon av de få moderna anläggningar som finns. Detta har

dock bedömts vara en oacceptabel lösning mot bakgrund av bl.a.

Sveriges möjlighet att fylla en viktig funktion för den internationellt

inriktade forskningen på området och samtidigt kunna upprätthålla en

hög nationell beredskapsnivå.

Med hänsyn till rådande brister i nuvarande djurhus är det viktigt att

det nya djurhuset kan tas i bruk inom en snar framtid. Det nya djurhuset

beräknas stå klart under år 2002. Regeringen bedömer att de kraftigt

ökade lokalkostnaderna inte endast kan finansieras genom höjt

avgiftsuttag från de forskare som utnyttjar anläggningen utan att anslaget

till Smittskyddsinstitutet, som formellt ansvarar för djurhuset, bör höjas

med ca 30 miljoner kronor. Av de nya resurser som riksdagen anvisat

för forskning och forskarutbildning under åren 2001 2003 bör medel

fördelas för att bygga ett modernt djurhus. Fördelningen bör öka

successivt för att år 2003 uppgå till 20 miljoner kronor. Av de nya

resurserna föreslås i budgetpropositionen för år 2001 att 5 miljoner

kronor fördelas för ändamålet under budgetåret.

Satsningen på det nya moderna djurhuset skall också ses tillsammans

med det säkerhetslaboratorium (BSL4-nivå) vid Smittskyddsinstitutet

som kommer att stå färdigt under hösten 2000. Genom tillkomsten av

detta säkerställs Sveriges kapacitet att hantera alla farliga smittämnen

och därmed finns en god grund för att Sverige även fortsättningsvis skall

ha ett gott smittskydd och kunna ha en framträdande roll inom den

forskning som internationellt bedrivs inom smittskyddsområdet.

Laboratoriet har även en nyckelroll för den svenska beredskapen inom

totalförsvaret.

10 Forskning till stöd för andra politikområden

10.1 Forskning om brott och åtgärder mot brott

Brottslighet måste förebyggas och bekämpas genom en human och

rationell kriminalpolitik grundad på kunskap om brottsligheten och med

utnyttjande av moderna och effektiva metoder. Forsknings- och

utvecklingsverksamheten (FoU) spelar en avgörande roll.

Myndigheterna inom rättsväsendet behöver underlag såväl för att

bestämma vilka åtgärder som skall vidtas, som för att kunna följa

effekterna av sin verksamhet och utveckla sina arbetsmetoder. Nya

former av kriminalitet har medfört ett allt större behov av ny kunskap

om brott och åtgärder mot brott. En effektiv kriminalpolitik kräver

emellertid en bred ansats. Brottsförebyggande åtgärder krävs inom alla

samhällsområden.

Inom rättsväsendet sker forsknings- och utvecklingsverksamhet

framförallt vid Brottsförebyggande rådet och Rättsmedicinalverket. Viss

FoU-verksamhet förekommer även inom kriminalvården och Statens

kriminaltekniska laboratorium. Brottsoffermyndigheten finansierar

genom brottsofferfonden forskning som rör brottsoffer.

Den kriminalvetenskapliga grundforskningen vid universitet och

högskolor är viktig för de rättstillämpande myndigheterna bl.a. som

rekryteringsbas för kvalificerade utredare och forskare. Rättsväsendets

myndigheter har påtalat att det råder brist på forskningskompetenta

lärare och handledare, som kan bidra till kompetensutvecklingen inom

rättsväsendet och andra berörda myndigheter.

Den kriminalvetenskapliga forskningen var i början av 1990-talet

föremål för en stor översyn (SOU 1992:80). I samband med denna

framhölls att det fanns ett starkt behov att förstärka grundforskningen

vid universitet och högskolor. Utredningen pekade också på obalansen

mellan universitet och sektorsmyndigheter vad gällde

resurstilldelningen. Sektorsmyndigheterna förfogade över 70 procent av

de samlade resurserna för den kriminalvetenskapliga forskningen.

Regeringen uttalade i den proposition som följde (prop. 1992/93:170)

att tyngdpunkten och därmed resurserna vad avser grundforskning inom

det kriminalvetenskapliga fältet bör koncentreras till universitet och

högskolor. Åren 1993/1994 anslogs 800 000 kronor för att starta upp

ett kriminalvetenskapligt nätverk vid Lunds universitet. Dessutom fördes

fyra miljoner av BRÅ:s resurser över till Humanistisk-

samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) för att användas till

kriminalvetenskaplig forskning. För den kriminalvetenskapliga

forskningens utveckling är också större grundforskningsprojekt av

programforskningskaraktär av stor betydelse.

För att en relevant och effektiv kriminalpolitik skall kunna utformas

och utvecklas är kunskap om de olika faktorer, miljöer och processer

som bidrar till att individer begår brott av grundläggande betydelse för

hur kriminalpolitiken skall utformas. Denna kunskap behövs för att

förstå vilka samhällsförhållanden och samhällsförändringar som kan

påverka brottsligheten och därmed vilka förhållanden som det

brottsförebyggande arbetet bör inriktas mot. Det är också angeläget att

de åtgärder som vidtas följs upp och utvärderas. Sådana

utvärderingsprojekt kan avse utformning, genomförande och effekter av

åtgärder inom de tre centrala problemområdena för brottspreventionen;

att förebygga tillfällesbrottsligheten, att minska nyrekryteringen till

kriminella livsstilar och att minska brottsaktiviteten hos de ständigt

återfallande brottslingarna. Vad gäller återfallsbrottslingarna är

forskning om riskbedömningar avseende risken för återfallsbrottslighet

av stort värde.

Angelägna forskningsområden

Frågor som rör ekonomisk brottslighet, brottsoffer och internationella

jämförelser återfinns för närvarande bland dem som ur ett

kriminalpolitiskt perspektiv är prioriterade.

Vad gäller ekonomisk brottslighet framhålls i en strategi för samlade

åtgärder mot ekobrottsligheten (skr. 1994/95:117) att det för framtiden

behövs ett betydligt bättre underlag än det som finns tillgängligt för att

samhället fortlöpande skall kunna följa utvecklingen av den ekonomiska

brottsligheten och efter hand sätta in lämpliga och effektiva

motåtgärder.

För att initiera och stimulera forskning om ekonomisk brottslighet

tilldelades därför BRÅ 3, 6 respektive 8 miljoner för budgetåren 1998,

1999 respektive 2000. Huvuddelen av medlen har utlysts som

projektmedel för forskning om ekonomisk brottslighet, som forskare

från universitet och högskolor har kunnat ansöka om.

Forskning om brottsoffer är av stor betydelse, bl.a. för att man i

framtiden skall kunna minska människors utsatthet och rädsla för brott

samt utveckla insatserna för brottsoffer. Exempel på områden som det

finns skäl att uppmärksamma är varför vissa grupper är särskilt utsatta

för brott, upprepad viktimisering och brottsoffrens ställning inom

rättsväsendet.

Den kriminalvetenskapliga internationellt jämförande forskningen

behöver utvecklas. Komparativ forskning om förhållanden i olika länder

ger insikter om brottslighetens orsaker, som inte kan fås i en nationell

kontext. Undersökningar kan göras angående i vilken mån

orsaksförklaringar till brottslighet i ett land äger giltighet i ett annat land

och studera i vilken mån eventuella skillnader i brottsutveckling,

brottsnivå och brottslighetens art förklaras av centrala

kriminalsociologiska variabler snarare än av direkt kontrollpolitiska.

Vid sidan av dessa forskningsområden finns det ett fortsatt stort behov

av forskning som kan ge underlag för ett bättre resursutnyttjande inom

rättsväsendet och för ett effektivare reaktionssystem. Polisforskning är

ett sådant område. De stora strukturella förändringarna av polisväsendet,

införandet av nya arbetsmetoder, statsmaktens satsningar på

polisväsendet samt de senare årens debatt om polisens effektivitet har

bidragit till ett ökat kunskapsbehov.

10.2 Forskning om den offentliga sektorn och

demokratiforskning

Den offentliga sektorn har under 1990-talet genomgått genomgripande

strukturförändringar. Förvaltningen har renodlats och koncentrerats till

kärnverksamheter. Utveckling av service och ärendehantering sker i allt

högre utsträckning med hjälp av ny teknik. Kvalificerad forskning om

den offentliga sektorns utveckling är ett väsentligt bidrag till att öka

kvaliteten i den offentliga sektorns långsiktiga förändringsarbete.

Ansvaret för att genomföra programmet Forskning om offentlig

sektor (FOS) lades genom riksdagens beslut med anledning av

propositionen Forskning om den offentliga sektorn (prop. 1991/92:16,

bet. 1991/92:FiU4, rskr. 1991/92:14) på Humanistisk-

samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR).

FOS-programmet består av två centrumbildningar; Stockholm Center

for Organizational Research (SCORE) och Centrum för forskning om

offentlig sektor (CEFOS) i Göteborg, två disciplinprogram ("Demokrati

i förändring" och "Institutionell omvandling i den offentliga sektorn"),

ett mångvetenskapligt program ("Stat och människa") och ett

gästforskarprogram. Programmet är finansierat till år 2005. I

regeringens proposition Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5)

aviserades att en utvärdering av hela programmet skall ske. HSFR

kommer inom kort att genomföra denna.

Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet har till

regeringen inlämnat en gemensam forskningsstrategi. I denna anges ett

antal forskningsfrågor som är aktuella för hela den offentliga sektorn,

t.ex. demografi- och demokratifrågor samt internationaliseringen.

Förbunden anger att forskningen om den offentliga sektorn i ökad

utsträckning bör vara en gemensam angelägenhet för staten tillsammans

med kommunerna och landstingen.

Arbetsgruppen för forskningsfrågor i Justitiedepartementet har i detta

sammanhang en viktig roll. Till arbetsgruppens uppgifter hör att vara ett

forum för ömsesidigt utbyte av information och erfarenheter mellan

företrädare för staten, kommunerna och landstingen.

Regeringen delar förbundens syn på behovet av att i större

utsträckning beakta behovet av en ökad samverkan och dialog om den

framtida forskningen om den offentliga sektorn. Dialogen bör leda till

förslag på åtgärder som stärker forskningen, identifierar väsentliga

gemensamma forskningspolitiska områden och hur ett ökat gemensamt

ansvar bör utvecklas. De åtgärder som vidtas bör leda till ett bättre

utbyte mellan praktiker och forskare och till att resultat från

forskningen bidrar till ökad kunskap inom området och till praktisk

användning.

Under senare år har det svenska samhället genomgått stora

förändringar. Medlemsskapet i den Europeiska unionen, ökad etnisk och

kulturell mångfald, informationsteknikens utveckling och en ökad

utbildningsnivå har på olika sätt skapat nya förutsättningar för det

svenska folkstyret. Det är svårt att mobilisera vissa grupper i det

politiska arbetet och det folkliga engagemanget ändrar form. Flera av de

stora folkrörelserna visar tydliga tecken på minskad förmåga att

attrahera medborgarna. Samtidigt ökar medborgarnas totala engagemang

i olika former av nya rörelser i mer eller mindre tillfälliga strukturer.

I sitt slutbetänkande En uthållig demokrati (SOU 2000:1) föreslår

Demokratiutredningen fem mångvetenskapliga

demokratiforskningsprogram som fortlöpande skall följa och mäta hur

de politiska institutionerna svarar mot en folkstyrelses

kvalitetskriterier. Utredningens förslag har remitterats fram till

utgången av år 2000.

Under de senaste åren, bl.a. genom Demokratiutredningens arbete, har

forskningen om demokrati präglats av nytänkande när det gäller

samspelet mellan samhällsutvecklingen och samhällsdebatten.

Demokratiarbetet kräver långsiktighet och här har forskningens samspel

med det omgivande samhället en mycket viktig roll.

Regeringen har initierat ett utvecklingsarbete under mottot Tid för

demokrati. Utvecklingsarbetet kommer att hållas samman av en särskild

Demokratidelegation. En viktig uppgift för delegationen kommer att

vara att analysera, diskutera och stimulera demokratiutvecklingen.

Regeringen anser att den svenska demokratiforskningen är väsentlig

för att stärka och fördjupa det offentliga samtalet om folkstyrelsen samt

för genomförandet av politiken. Det är emellertid angeläget att frågan

om demokratiforskning bereds ytterligare och regeringen avser därför

att återkomma i frågan om framtida demokratiforskning.

10.3 Utrikespolitiskt motiverad forskning

10.3.1 Bakgrund

Målsättningen för forskningen inom det utrikes och säkerhetspolitiska

området är att bidra till fred och utveckling samt att finna lösningar på

internationella och globala problem i syfte att åstadkomma ökad

trygghet, säkerhet och ökat välstånd.

Den utrikes- och säkerhetspolitiskt motiverade forskningen fyller en

viktig funktion för att ge underlag för ställningstaganden i Sveriges

internationella relationer. Forskningen behövs dessutom för att öka

kunskapen om de nya frågor som globaliseringen och det ökade

internationella samarbetet ger upphov till.

I dagsläget förekommer utrikes- och säkerhetspolitisk forskning vid

flera svenska universitet och institutioner. Denna verksamhet har stor

betydelse för forskningen om globaliseringens villkor och effekter. Det

är angeläget att anknyta denna mångvetenskapliga forskning till vissa

andra discipliner inom universiteten liksom till den forskning som

erhåller direktfinansiering av Utrikesdepartementet.

Finansieringen av forskning om utrikes- och säkerhetspolitiska frågor

inklusive globalisering bör således fortsättningsvis återfinnas inom flera

källor än de anslag som nu sorterar under Utrikesdepartementets

utgiftsområden i statsbudgeten. Utrikesdepartementet förfogar i år över

ca 120,5 miljoner kronor för forskning.

10.3.2 Utrikes- och säkerhetspolitiskt motiverad forskning

Det är angeläget att den säkerhetspolitiska forskningen tar sin

utgångspunkt i ett brett säkerhetsbegrepp. Den internationella

kriminaliteten bör ägnas särskild uppmärksamhet. Kärnvapen och andra

massförstörelsevapen liksom spridning av andra, konventionella, vapen

bl. a. lätta sådana, samt utvecklingen av nya förstörelsemedel mot

människor och samhällsstrukturer kräver fortsatt stor uppmärksamhet i

svensk forskning.

Globaliseringen av ekonomin och informationsrevolutionen skapar

nya hot men också nya möjligheter. Det är väsentligt att

säkerhetspolitisk forskning beaktar såväl hot som möjligheter och

analyserar Sveriges interaktion med omvärlden i ett dynamiskt

perspektiv.

Forskningen bidrar till att tidigt förutse möjligheter och problem och

blir därmed en förutsättning för att kunna ha god framförhållning och

tidigt utarbeta effektiva och långsiktiga svenska säkerhetspolitiska

strategier.

Sveriges medlemskap i och samarbete inom Europeiska unionen (EU)

ger oss förbättrade möjligheter att på ett globalt plan verka för våra

utrikespolitiska prioriteringar samt värna om den gemensamma

värdegrund som EU samarbetet vilar på. Vår syn på EU:s aktörsroll bör

utvecklas utifrån en identifiering av de gemensamma mål, intressen och

värderingar som vi vill driva tillsammans med andra medlemsstater.

Forskningen kring unionen säkerställer en fortsatt god svensk EU

kompetens som skall bidra till att formulera en framgångsrik långsiktig

svensk strategi.

Forskningsfrågorna gäller bl.a. de säkerhetspolitiska konsekvenserna

av utvidgningen, EU:s institutionella anpassning inför utvidgningen,

säkerhetspolitiska konsekvenser av EMU, den gemensamma utrikes

och säkerhetspolitikens (GUSP) utveckling, konfliktförebyggande i

GUSP, EU:s konstitutionella utveckling, EU:s handelspolitik,

demokratifrågorna, flexibel integration, EU:s nya samarbetsformer och

synen på europeisk integration i medlemsländerna.

Dagens svenska stöd till utrikes och säkerhetspolitiskt motiverad

forskning sker till stor del i form av bidrag till Stockholms

internationella fredsforskningsinstitut (SIPRI), Utrikespolitiska

institutet (UI), och Försvarets forskningsanstalt (FOA). Förutom

bidragen till SIPRI, UI och FOA fördelar regeringen direkt stöd åt

framför allt yngre forskare inom utrikes och säkerhetspolitik. Vidare

stödjer regeringen studier, internationella seminarier och konferenser

samt mindre nationella eller internationella projekt inom området

fredsfrämjande verksamhet samt organisationer som bedriver sådan

verksamhet.

Stöd lämnas även till verksamhet som allmänt främjar svensk

utrikespolitik framför allt vad gäller nedrustning och säkerhetspolitiska

frågor. Regeringen finner det väsentligt att kunskap, intresse och

engagemang för global och europeisk säkerhet stimuleras, varför stödet

till organisationer och stiftelser för detta ändamål fyller en viktig

funktion. Bidrag lämnas även till forskningsprojekt av relevans för

Sveriges stöd till de säkerhetsfrämjande insatserna i Östersjöregionen.

10.3.3 Forskning inom det folkrättsliga området

Det finns folkrättsliga aspekter på de flesta frågor som berör global

säkerhet, välstånd och trygghet och folkrätten har på vissa områden

utvecklats radikalt under den senaste tioårsperioden. Även den alltmer

ökande betoningen på individens roll och intressen har lett till en allt

viktigare praktisk och politisk roll för de mänskliga rättigheterna (MR),

och till en utveckling och utvidgning av MR-begreppet. I det

internationella samspelet finns idag ett allt större aktivitetskrav på

internationella organisationer och organ som FN, OSSE, EU,

Europarådet m.fl. vilket även detta har kommit att aktualisera en rad

folkrättsliga problem, t.ex. vad gäller samspelet mellan dessa

organisationer och staterna. Folkrättsliga bilaterala och multilaterala

regleringar får en allt viktigare roll även i den nationella rättsordningen.

Genom globaliseringen minskar staternas roll i det internationella

samspelet och rollen för icke-territoriella aktörer som enskilda

organisationer och transnationella företag ökar.

Genom dessa processer blir sambandet mellan folkrätt och andra

discipliner, som statsvetenskap och nationalekonomi, allt viktigare i det

praktiska dagliga samspelet mellan internationella aktörer. Behovet av

folkrättslig forskning har därför ökat.

Områden som behöver belysas ytterligare genom forskning är bland

annat folkrättsliga aspekter av civilt och militärt samarbete, av

konfliktprevention och krishantering och folkrättsligt ansvar för icke

statliga aktörer (t.ex. politiska och militära rörelser). Även folkrättsliga

aspekter av humanitär hjälp i krigs och andra katastrofsituationer är i

behov av forskningsinsatser. Likaså förhållandet mellan å ena sidan

internationella handelsregleringar, som WTO, och å andra sidan

mänskliga rättigheter, internationell arbetsrätt och internationell

miljörätt, samt folkrättsliga och andra internationella regleringar som

berör verksamheten hos transnationella företag behöver analyseras ur ett

folkrättsligt perspektiv.

I Sverige bedrivs idag folkrättslig forskning vid de juridiska och

rättsvetenskapliga institutionerna vid landets universitet samt vid

Försvarshögskolan. Som en särskild resurs bör här nämnas Raoul

Wallenberginstitutet, som är kopplat till Lunds universitet.

Regeringen fäster stor vikt vid folkrättens efterlevnad och utveckling.

Det vetenskapliga underlag som utgör resultatet av forskning stärker

Sveriges möjligheter att agera internationellt för att främja

efterlevnaden av folkrätten och för att driva utvecklingen av folkrätten.

10.3.4 Forskning inom det handelspolitiska området

Tillämpad forskning rörande handelspolitik sker idag främst inom

universitetens institutioner för nationalekonomi, internationell ekonomi

och statsvetenskap samt inom vissa andra forskningsinstitut. Inom

myndighetssfären finns ett forskningsnätverk knutet till

Kommerskollegium. Inom investeringsområdet bedriver ISA (Invest in

Sweden Agency) och dess ekonomiska råd kvalificerad analys och

forskning kring utländska direktinvesteringar och deras betydelse för

olika delar av Sveriges näringsliv och samhälle. Vidare sker tillämpad

forskning inom flera internationella organisationer med handelspolitisk

eller makroekonomisk anknytning. Exempel på sådana internationella

organisationer är OECD, EU kommissionen, Världsbanken och

Internationella valutafonden. Den svenska tillämpade forskningen

rörande handel och handelspolitik är inte lika intensiv som i många andra

EU-länder. Skillnaden mellan EU och USA är dock ännu större.

I takt med globaliseringen har handelspolitiken på senare tid kommit

att omfatta ett allt bredare spann av samhällsområden. Annan

lagstiftning, rörande t.ex. miljö och sociala frågor, eller vad som

tidigare betraktats som rena inrikesfrågor (t.ex. telekommunikationer,

kultur, bank och försäkringstjänster) berörs idag, eller kan i framtiden

komma att beröras, av handelsförhandlingar bland annat inom WTO.

Samtidigt har konsumenternas intressen kommit att öka kraven på

livsmedelssäkerhet, hälsoaspekter av olika varor och miljömärkning.

Innebörden av nya och existerande handelsavtal behöver belysas

bättre. Det finns behov av tvärvetenskaplig analys av eventuella

oförutsedda effekter av handelsavtal för exempelvis miljön och annan

lagstiftning. Sambandet mellan ökad och friare handel och andra, t.ex.

sociala, hänsyn såsom respekten för mänskliga rättigheter eller

förbättrade arbetsvillkor, förtjänar att studeras. Ekonomiska

konsekvenser av handelsrestriktioner, vare sig det är rena tullar och

kvoter, etableringshinder eller andra former av hinder, behöver

kvantifieras. Forskning på området behövs för att ge underlag för beslut

om ställningstaganden i handelsförhandlingar. Likaså behövs den för att

ge konkreta argument inom ramen för förhandlingarna.

10.3.5 Forskning inom det utvecklingspolitiska området

U ländernas ökade deltagande i det globala utbytet innebär att en rad

frågor av lokal och nationell karaktär i allt högre grad måste ses i ett

globalt sammanhang. Detta ställer länderna, liksom olika enskilda

aktörer, inför frågor som behöver besvaras gemensamt. Det svenska

utvecklingssamarbetet har till främsta uppgift att stödja

fattigdomsbekämpning genom att bl.a. bidra till lösningar av gemensam-

ma och globala problem. Forskning och förbättrad kunskap om vilka

möjligheter och risker globaliseringen medför för u länder och fattiga

människor behövs för att kunna fullfölja detta uppdrag. Svensk forskning

kring dessa frågor sker främst vid universitet och högskolor genom

finansiering av Sida samt inom ramen för Nordiska Afrikainstitutets

verksamhet. Internationellt bedriver organisationer som OECD:s

utvecklingscentrum, Världsbanken och UNDP omfattande forskning om

globalisering inom det utvecklingspolitiska området.

Sida och dess avdelning för forskningssamarbete (SAREC) finansierar

och förmedlar resurser för u-landsforskning. Denna verksamhet har ökat

kraftigt i omfattning under senare år, från anvisade 470 miljoner kronor

1999 till beräknade 570 miljoner kronor under år 2000. Målen för

forskningssamarbetet genom Sida är att stärka utvecklingsländernas

forskningskapacitet och främja utvecklingsrelaterad forskning.

Cirka en tredjedel av Sidas anslag för forskningssamarbete går till

bilateralt samarbete med u länder, i först hand för att utveckla nationell

kapacitet. Regionalt stöd inklusive särskilda program utgör en annan

tredjedel. Internationella forskningsprogram erhåller ungefär en

fjärdedel. Stödet till u landsforskning i Sverige utgör ca tio procent av

anslaget. Svenska forskare medverkar bl.a. som inbjudna

samarbetspartners inom program som stärker u ländernas

forskningskapacitet genom stöd till utveckling av universitet,

forskningsinstitut och forskningsråd.

Sidas u landsforskningsråd är ett särskilt program som vänder sig

direkt till det svenska forskarsamhället. Det skall främja forskning av

värde för utvecklingssamarbetet och öka möjligheterna att etablera

forskningskontakter med utvecklingsländer.

Sida har sammanlagt kommit att bli en betydande aktör inom det

svenska forskarsamhället. Under 1999 utbetalades ca 173 miljoner

kronor till 150 svenska universitetsinstitutioner. Sida svarade under

1998 för tre fjärdedelar av all extern finansiering av u landsrelaterad

forskning vid svenska universitet och högskolor. Sida kan bidra till

ökade kontakter mellan svenska forskare och forskningsråd och

internationellt u landsinriktad forskning. I takt med det ökade intresset

för internationalisering ökar också förutsättningarna för samarbete och

samfinansiering mellan Sida och andra forskningsfinansiärer i Sverige.

Sida bidrar även till u-landsstudier på akademisk grundnivå genom bl.a.

tillkomsten av[REDACTED_EFTERNAMN] - Linnaeus stipendieprogram.

Nordiska Afrikainstitutets primära uppgift är att inom Norden främja

och driva vetenskaplig forskning om Afrika och att främja samarbete

och kontakter mellan nordiska och afrikanska forskare. Vid institutet

drivs tre forskningsprogram vars teman under 1999 varit inriktade på

strukturanpassning, fattigdom och utveckling ur lokala och globala

perspektiv samt samhällsstyrning och det civila samhället i stadsmiljöer.

10.3.6 Forskning inom det migrationspolitiska området

Forskningen om asyl och migrationsfrågor bedrivs idag på en rad olika

universitet och forskningsinstitutioner i landet. Stöd till

migrationsforskning har givits av forskningsråden.

Migrationspolitiken är ett område i snabb förändring beroende på en

föränderlig omvärld. Forskning behövs inom en rad migrationspolitiska

områden, både som underlag för det politiska beslutsfattandet och som

stöd för myndigheternas handläggning. Globaliseringen av våra

samhällen innebär att kontaktytorna ökar även mellan utvecklingsländer

och industrialiserade länder. Denna process påverkar benägenheten att

migrera på olika sätt. Det är därför viktigt med forskning kring de

individuella drivkrafterna till migration och den bakomliggande

beslutsprocessen. Forskning om konfliktförebyggande insatser kan

också öka förståelsen av de bakomliggande orsakerna till påtvingad

flykt. Forskning behövs om i vilken mån nationella historiska, politiska,

rättsliga och kulturella faktorer påverkar det migrationspolitiska

harmoniseringsarbetet inom EU. Forskning av hög kvalitet på det asyl

och migrationsrättsliga området är särskilt angeläget och här föreligger

ett behov av vidare teoriutveckling som kan sammanföra olika

rättsdiscipliner. Slutligen har internationell migration olika ekonomiska

effekter både i utvandringssamhällen och i invandringssamhällen.

Migration i ett makroekonomiskt sammanhang är därför ytterligare ett

viktigt forskningsområde.

10.4 Försvarsforskning

10.4.1 En särskild försvarsforskningsutredning

Regeringen förbereder ett samlat försvarspolitiskt riksdagsbeslut hösten

2001. Beslutet förbereds bl.a. genom utredningen (Fö 2000:02)

Översyn av forskning och utveckling inom totalförsvaret. Utredningen

skall enligt sina direktiv (dir. 2000:14) analysera och lämna förslag till

hur nationell och internationell forskning och utveckling skall kunna

nyttiggöras som användbar kunskap och praktiska tillämpningar för

behov inom totalförsvaret. Arbetet skall bedrivas med utgångspunkt från

de senare årens utveckling i omvärlden, ominriktningen av totalförsvaret

samt principen om anpassning.

Utredningen har nyligen redovisat delbetänkandet (SOU 2000:84)

Forskning och utveckling för totalförsvaret Kartläggning och

probleminventering, och skall redovisa sitt slutbetänkande senast den 28

februari 2001. Sammanfattningen i delbetänkandet återges i bilaga 3.

10.4.2 Det nationella flygtekniska forskningsprogrammet

Riksdagen har tidigare beslutat om det nationella flygtekniska

forskningsprogrammet 1993 (prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:FöU13,

rskr. 1992/93:393), 1996 (prop. 1996/97:5, bet. 1996/97:UbU3, rskr

1996/97:99; prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:FöU1, rskr. 1996/97:109)

och 1999 (prop.1999/2000:1, bet FöU1, rskr 1999/2000:74).

Riksdagsbesluten omfattar tillsammans perioden 1993/94 2000.

Statens totala bidrag till finansieringen av programmet har hittills legat

på 30 miljoner kronor per år och omfattar totalt 225 miljoner kronor

för perioden, flygindustrin har bidragit med lika mycket. Målet för

programmet är att genom stimulans till forskningsarbete bidra till att

svensk flygindustris kompetens och konkurrenskraft utvecklas.

Programmet omfattar sådan flygteknisk forskning som är av gemensamt

civilt och militärt intresse; projekten inom programmet genomförs i

samverkan mellan flygindustri, universitet och högskola samt försvarets

forskningsorgan. Programmet leds i samverkan mellan industrin och

staten.

Regeringen har inför det nu aktuella samlade forskningspolitiska

beslutet låtit utvärdera programmet. I utvärderingsrapporten (NUTEK R

2000:8) lämnas förslag om programmets framtida omfattning,

avgränsning, inriktning och styrning. Rapporten har remissbehandlats.

Rapporten och remissyttrandena finns tillgängliga i

Försvarsdepartementet (dnr Fö2000/1158/MIL).

Regeringen bedömer att programmet har bedrivits på ett effektivt sätt

och att resultaten hittills av programmet är positiva. Flygindustrin stöder

förslagen i utvärderingsrapporten om en fortsättning av programmet.

Programmets betydelse från försvars- och näringspolitiska

utgångspunkter motiverar enligt regeringen att programmet fortsätts.

Regeringen föreslår i budgetpropositionen för år 2001 (prop.

2000/2001:1 utgiftsområde 6) att programmet skall fortsätta under

perioden 2001 2003, och att det statliga bidraget till finansieringen av

programmet skall var högst 90 miljoner kronor under perioden.

10.5 Forskning kring sociala frågor, hälso- och sjukvård,

folkhälsa m.m.

Samhället är idag statt i snabb förändring vilket påverkar individers och

olika gruppers levnads och arbetsvillkor. Kontinuerlig forskning är

därför nödvändig för att få kunskap om tillstånd, processer och effekter

såväl vad gäller hälsa och social välfärd som välfärdssystemens funktion

och effektivitet, varvid jämställdhets- och genusperspektiv är viktiga.

Forskning är en förutsättning för att bra välfärdslösningar skall kunna

utformas och oönskad utveckling skall kunna motverkas.

Kommittén Välfärdsbokslut har i sin delrapport (SOU 2000:3)

konstaterat att det finns en hel del kunskapsluckor såväl när det gäller

vår bild av hur samhället och arbetsmarknaden fungerar och hur

människors levnads och arbetsvillkor gestaltar sig som när det gäller

effekter av specifika förändringar eller reformer. Kommittén

konstaterar även att det finns besvärande luckor när det gäller statens

löpande uppföljning av den kommunala verksamheten. Att förbättra

denna uppföljning måste ses som en viktig uppgift framöver, inte minst

mot bakgrund av de betydande belopp som staten och kommunsektorn

använder inom välfärdsområdet. Kunskaperna om såväl orsakerna till

hemlöshet som effekter av gjorda insatser är exempelvis (enl

Hemlöshetskommitténs betänkande SOU 2000:14) mycket

fragmentariska.

Det nya Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (avsnitt

7.3) kommer att få en central roll i stödet till och utvecklingen av

forskningen inom det socialvetenskapliga området och

arbetslivsområdet. Angelägna områden kommer att vara forskning kring

arbetsmarknad, arbetsmiljö, arbetsorganisation, folkhälsa, barn och

familj, handikapp, äldre, migration och etniska relationer, bruk och

missbruk av alkohol och andra droger, socialförsäkring, samt, inte

minst, allmän välfärdsforskning. Genom att nu arbetslivsforskningen och

socialvetenskapen kopplas närmare varandra ökar möjligheterna till en

dynamisk utveckling genom potentiella nya infallsvinklar, liksom

möjligheterna till kraftsamling kring centrala frågeställningar.

Det är viktigt att sammanlänka den allmänna demografiska

forskningen med ovan nämnda forskningsområden mot bakgrund av de

stora förändringar i befolkningens sammansättning som är att förvänta

och som kommer att få ett betydande genomslag på olika områden. Ett

exempel är de problem som kommer att uppstå om barnafödandet ligger

kvar på en låg nivå eller minskar ytterligare.

Det är angeläget att socialtjänstens, liksom hälso och sjukvårdens,

beslut i ökad utsträckning kan bli evidensbaserade, dvs. bygga på

vetenskapligt grundad kunskap om bästa praxis. Former behöver

utvecklas för att forskare i ökad utsträckning skall kunna bistå med

metodstöd vid primär och landstingskommunalt utvecklingsarbete.

Väsentligt är också att det finns forskning som tar ett helhetsgrepp på

den kommunala verksamheten och dess betydelse för medborgarna. Det

är viktigt att kunna ta tillvara internationella erfarenheter t.ex. inom

ramen för det s.k. Campbell Collaboration initiativet.

Forskning om folkhälsa

Ett för samhället strategiskt och viktigt område är forskning om

folkhälsa. Folkhälsoforskning är tvärvetenskaplig till sin karaktär och

innefattar forskning inom såväl det medicinska som det

samhällsvetenskapliga området inklusive beteendevetenskaplig

forskning. Särskilt angeläget är att genom forskningen finna metoder för

hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande verksamhet samt utvärdering

av dessa metoder.

Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) har under 1990-talet gett

stöd till ett stort antal projekt inom folkhälsoområdet vilka

representerat ett brett spektrum av tillämpningar. En bra grund för den

fortsatta folkhälsoforskningen finns genom det forskningsprogram,

"Ojämlikhet i hälsa", som SFR tillsammans med andra finansiärer har

tagit fram och som till viss del håller på att förverkligas inom ramen för

olika intressenters befintliga resurser.

Sverige har utomordentligt goda förutsättningar att förstärka sin

internationellt framstående position inom folkhälsoforskningen både

när det gäller infrastruktur och tillgång till kompetenta forskare. En

förutsättning är därvid att vi utnyttjar de fördelar som bl.a. tillgången till

unika datamaterial ger. Den epidemiologiska forskningen kan ge viktiga

bidrag till folkhälsoforskningen.

En viktig arena för folkhälsoforskningen är arbetslivet. Ett problem

inom detta område är den brist på kunskap som uppenbarats om

orsakerna till samhällets ökade sjukförsäkrings- och

förtidspensionskostnader. De ökade arbetsmiljöproblemen verkar

särskilt att finnas inom offentlig sektor men ökningen märks också på

arbetsmarknaden i sin helhet.

Det nya Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap kommer att

ha en strategiskt viktig roll för den fortsatta kunskapsutvecklingen som

behöver ske på området, som samordnare, forskningsfinansiär och som

spridare av forskningsresultat. Regeringen vill i sammanhanget särskilt

betona vikten av att rådet kontinuerligt har och kan förmedla en god

överblick över forskningsområdet, såväl vad gäller kunskapsluckor som

pågående och avslutad forskning och resultat därav. Viktiga områden för

folkhälsoforskningen är kost och levnadsvanor, smittskydd, alkohol,

narkotika och tobak m.m. I sammanhanget bör nämnas att

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap från RALF övertar

ansvaret för att bedöma det fortsatta behovet av forskning om

hälsorisker i samband med elektromagnetiska fält.

Socialförsäkringsforskning

Kommittén Välfärdsbokslut har i sitt delbetänkande (SOU 2000:3)

konstaterat att det finns en hel del brister när det gäller forskningen

inom det samlade socialförsäkringsområdet. Riksförsäkringsverket har

sedan 1999, efter att tillsammans med SFR ha utrett

socialförsäkringsforskningen, ett medgivande från regeringen att inom

sitt förvaltningsanslag stödja forskning inom socialförsäkringsområdet

med högst 8 miljoner kronor årligen. En successiv uppbyggnad av

forskarkompetensen har skett och RFV får nu allt fler ansökningar av

god kvalitet.

Regeringen bedömer att RFV:s satsningar bör utvärderas senast under

2002 och att RFV och det nya Forskningsrådet för arbetsliv och

socialvetenskap tillsammans bör överväga metoder för att ytterligare

stärka forskningen inom socialförsäkringsområdet med beaktande av de

övriga satsningar som görs inom folkhälsoforskningen.

Forskning kring hälso och sjukvård, allergier, läkemedel m.m.

Hälso och sjukvården är en mycket kunskapsintensiv verksamhet i

snabb utveckling. En allt större andel av omhändertagandet av patienterna

sker i primärvården. Forskning ger ständigt ny kunskap om sjukdomars

uppkomst, om metoder för behandling och vård av sjuka, etc. Samhället

måste på ett effektivt sätt kunna värdera olika medicinska metoder för

att kunna välja de mest effektiva, samtidigt som metoder som av olika

skäl blivit inaktuella kan utmönstras. Användningen av läkemedel utgör

en integrerad del av hälso och sjukvården varför forskningen kring

läkemedel har stor betydelse inom området.

Regeringen har i Nationell handlingsplan för utveckling av hälso och

sjukvården (prop. 1999/2000:149) konstaterat att

sjukvårdshuvudmännens direkta engagemang i forskningen på hälso och

sjukvårdsområdet har varit relativt begränsat. Istället har huvuddelen av

forskningen legat inom ramen för de medicinska fakulteternas

verksamhet. Därigenom har forskningen i första hand kommit att ses

som en fråga för den medicinska professionen och utbildningen, vilket

har inneburit att forskningen inte i tillräcklig grad har kunnat bli ett

verktyg för att utveckla hälso och sjukvården, och särskilt inte

primärvården. Regeringen har därför, som en del i handlingsplanen för

hälso och sjukvården, träffat en överenskommelse med

Landstingsförbundet om att landstingen skall stärka

kunskapsutvecklingen inom primärvården genom stöd till forsknings

och utvecklingsarbete samt genom förbättrade möjligheter för

personalen till kompetensutveckling och fortbildning. Vid

primärvårdsinriktad forskning är det viktigt att uppmärksamma behovet

av könsspecifik kunskap om vårdbehov, effekter av olika vårdåtgärder

och om vårdorganisationens kvalitet och effektivitet.

För att utveckla ett nationellt stöd till kunskaps och

kompetensutvecklingen inom primärvården har regeringen också i den

nationella handlingsplanen föreslagit att 60 miljoner kronor sammanlagt

avsätts under perioden 2001 2004 för tillskapande av ett

familjemedicinskt institut. I handlingsplanen föreslås också fortsatt

satsning på FoU-centra inom äldreområdet vilka skall svara för

kunskapsutveckling inom såväl äldresjukvård som äldreomsorg (se

avsnitt om äldreforskning).

När det gäller forskning kring vård och allergifrågor har

Vårdalstiftelsen sedan sin tillblivelse för drygt fem år sedan fått en

viktig roll på området och har ett väl utvecklat samarbete med framför

allt Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) och Folkhälsoinstitutet.

Vårdalstiftelsen har tagit initiativ rörande inrättande av ett centrum för

vårdforskning vid ett universitet med sjukvårdshuvudmännen som

medfinansiärer. Målet för detta centrum är att utveckla en god

förebyggande hälsovård, en optimal och effektiv vård och behandling

samt effektiva vårdnätverk utformade utifrån ett helhetsperspektiv på

människan/patienten och dennes familj. Regeringen gör bedömningen

att de initiativ som nu tas på olika håll väsentligt kommer att förbättra

förutsättningarna för att utveckla forskning och utvecklingsarbete inom

primärvården.

Utveckling av nya läkemedel är av stor vikt såväl utifrån ett

folkhälsoperspektiv som ur ett industripolitiskt perspektiv. Av de

samlade resurser som satsas på utveckling av nya läkemedel har det visat

sig att läkemedelsföretagen satsar alltmer på läkemedel med breda

målgrupper. Mot denna bakgrund bör ett viktigt mål för det offentliga

vara att stödja även forskning på läkemedel som riktar sig till "smala"

befolkningsgrupper, och där kommersiella vinstintressen inte är lika

givna.

I sammanhanget bör även nämnas att forskning om nya läkemedel är

en stor fråga inom EU. Inom EU:s femte ramprogram för forskning

finns ett särskilt program (Quality of Life and Management of Living

Resources Programme) där projekt med anknytning till

läkemedelsforskning kan ansöka om bidrag.

Forskning kring barn och familj

Forskningen kring barn och familj bedrivs utifrån många olika

utgångspunkter, t.ex. sociala, pedagogiska, psykologiska och

medicinska, och ligger sammantaget på en relativt konstant medelsnivå.

SFR har i sin forskningsstrategi fört fram en idé om ett stort

longitudinellt datainsamlingsprojekt, olivträdsprojektet", som skulle

kunna innebära radikalt förbättrade möjligheter att bedriva en bred

tvärvetenskaplig forskning kring barn och deras familjer. SFR:s tanke

med "olivträdsprojektet" är att det skall vara ett långsiktigt och

tvärvetenskapligt projekt som omfattar ett stort antal individer ända från

födelsen. Mot denna bakgrund bör projektet inte drivas av någon enskild

institution eller enskilt forskningsråd utan hör lämpligen hemma under

Vetenskapsrådet. Eftersom projektet är tänkt att pågå under många år

och kan uppfattas som integritetskänsligt konstaterar SFR att det först

krävs noggranna vetenskapliga överväganden och en bred politisk

diskussion.

Handikappforskning

I propositionen Från patient till medborgare en nationell handlingsplan

för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) konstaterades att den

socialvetenskapligt inriktade handikappforskningen är av alltför ringa

omfattning och att det saknas en god överblick över kunskapsbehovet.

Bemötandeutredningen hade då tidigare i sitt delbetänkande När åsikter

blir handling (SOU1998:16) bl.a. noterat att det mycket sällan finns

forskning utifrån funktionshindrade personers eget perspektiv och så

gott som aldrig forskning som utgår från de rättigheter

funktionshindrade har i egenskap av medborgare. SFR har gjort en

inledande kartläggning av svensk handikappforskning som nu utvärderas.

Resultatet av denna kommer att beredas av det nya Forskningsrådet för

arbetsliv och socialvetenskap och regeringen har för avsikt att ge det nya

rådet i uppdrag att i samråd med andra berörda finansiärer utarbeta ett

nationellt forskningsprogram.

Regeringen har i den nationella handlingsplanen för handikappolitiken

aviserat sin avsikt att föreslå att medel skall tillföras för att permanent

förstärka handikappforskningen med 5 miljoner kronor år 2001 och

ytterligare 2 miljoner kronor år 2002. Detta kommer regeringen också

att föreslå i budgetpropositionen för år 2001.

Alkoholforskning

Den svenska alkoholpolitiken har de senaste åren främst med anledning

av vårt EU medlemskap genomgått många förändringar och står nu inför

nya utmaningar. I propositionen Vissa alkoholfrågor, m.m. (prop

1998/99:134) konstaterades att alkoholforskningen behöver utvecklas

och stimuleras. Det har därför varit viktigt för regeringen att initialt

stödja det nybildade tvärvetenskapliga Centrum för socialvetenskaplig

alkohol och drogforskning (SoRAD) så att dess verksamhet kan

utvecklas.

Eftersom en försvagning av vissa delar av de traditionella svenska

alkoholpolitiska instrumenten är ett faktum så måste dessa ersättas av

intensifierade preventiva insatser som lika effektivt kan förebygga

alkoholskador. Därför är det angeläget att få igång en förstärkt forskning

kring effekter av olika preventiva insatser. Det är också viktigt att

prioritera insatser som på olika sätt syftar till att följa utvecklingen av

konsumtionsmönster, alkoholskador och alkoholprevention mot

bakgrund av ändrade införselregler och skattesatser. Fördjupade studier

av alkoholkonsumtionens utveckling i olika målgrupper och olika

alkoholkulturer blir speciellt viktig framöver liksom att studera

ungdomars alkoholvanor och hur deras attityder och beteenden visavi

alkohol utvecklas, sprids och påverkas av förändringen. Även

gemensamma forskningsprojekt med andra EU länder för att genomföra

länderjämförande undersökningar vad gäller alkoholproblemens

omfattning och utveckling blir viktigt framöver. Regeringen avser att

återkomma till frågan om alkoholforskningen i den handlingsplan för

alkoholområdet som planeras föreläggas riksdagen senare i höst.

Äldreforskning

Genom den höga prioritet som givits äldrefrågorna de senaste åren

tillförs den av SFR stödda äldreforskningen åren 1999 2001 successivt

29 miljoner kronor i höjd resursnivå. Medelstillskottet används bl.a. för

satsningar på forskartjänster, programstöd, en särskild

levnadsnivåundersökning bland äldre samt inrättandet av två nationella

institut för forskning om äldre och åldrande.

SFR:s satsningar kompletteras av den FoU satsning som sker med

hjälp av regeringens särskilda initiativmedel på äldreområdet under

perioden 1999 2001, bl.a. för att utveckla longitudinell forskning inom

fyra geografiska områden. Dessutom bidrar regeringen med

initiativmedel för att kommuner och landsting tillsammans med

universitet och högskolor skall kunna bygga upp och utveckla 15 lokala

FoU-centra på äldreområdet. Centrumbildningarna är avsedda att

stimulera lokalt förankrad och praktiknära kunskapsutveckling inom

både äldreomsorg och äldresjukvård. Regeringen har bedömt att det är

angeläget att den statliga satsningen kan förlängas under perioden 2002

2004 och har därför i Nationell handlingsplan för utveckling av hälso

och sjukvården (prop. 1999/2000:149) föreslagit att sammanlagt

ytterligare 60 miljoner kronor avsätts för detta ändamål.

Även Vårdalstiftelsen stöder forskning som gäller vården av de äldre

med inriktning mot klinisk praktisk vård och omsorgsforskning. I detta

innefattas även forskning om de äldres närstående vårdare.

Regeringen bedömer att de pågående strukturella satsningarna på

äldreområdet sammantaget innebär högst väsentligt förbättrade

förutsättningar för den svenska äldreforskningen.

10.6 Forskning för skolväsendet

Regeringens bedömning: Regeringen föreslår i

budgetpropositionen för år 2001 en förstärkning av Statens skolverks

forskningsanslag.

Skälen för regeringens bedömning: Skolan är en plats där kunskap

inhämtas, lärande äger rum, där lusten för livslångt lärande skapas och

där grunden för framtiden läggs. Skolbarnomsorgen,

förskoleverksamheten, grundskolan och gymnasieskolan omfattar över

två miljoner barn och unga. Kvaliteten i förskoleverksamhet och

skolbarnomsorg, skola och vuxenutbildning är därför avgörande för

Sverige som kunskapsnation.

Under 1990-talet genomgick det svenska utbildningsväsendet de

största och snabbaste förändringarna någonsin. Ansvaret för förskolan,

skolan och vuxenutbildningen decentraliserades genom en radikal

förskjutning av ansvarsfördelningen mellan stat och kommun.

Förändringarna inom skolsystemet och i samhället har medfört ökade

krav på förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Decentraliseringen och

den målstyrda skolan ställer krav på en hög professionell nivå. Det är

därför viktigt att stärka skolpersonalens vetenskapliga kompetens genom

att möjliggöra deras deltagande i relevanta forsknings- och

utvecklingsprojekt.

En kontinuerlig dialog mellan forskningens företrädare och ansvariga

för skolväsendet är en viktig förutsättning för skolväsendets

kunskapsutveckling. Skolan behöver aktivt medverka i att ta fram nya

forskningsfrågor och forskningsområden och delta i den

kunskapsprocess som aktivt forskningsarbete innebär.

Forskningsaktiviteten inom och för skolväsendet behöver dessutom

kraftigt höjas och breddas, brister och underförsörjda områden

identifieras och insatser vidtas för att öka kunskapen. Regeringen har

skapat goda förutsättningar för en förstärkt utbildningsvetenskaplig

forskning genom förslagen i propositionen En förnyad lärarutbildning

(prop. 1999/2000:135) där 90 miljoner kronor föreslås till detta

område under åren 2001-2003.

Statens skolverk har fått ett vidgat ansvarsområde under de senaste

åren. För att kunna möta en mångfald av framtida utmaningar, såväl

avseende innovationsspridning genom utbildning som i form av en

utbildningsvetenskaplig grund för utbildar- och ledaryrken behövs

förstärkta resurser. Skolforskningen skall bidra till att utveckla

skolväsendet i överensstämmelse med samhällets behov och förse

skolsystemet med en systematisk kunskapsgrund. Regeringen föreslår

därför i budgetpropositionen för 2001 en förstärkning av

sektorsforskningen för skolväsendet samt återkommer med en

precisering beträffande Skolverkets uppdrag i detta avseende.

10.7 Lantbruksvetenskaplig forskning

Areella näringar - utveckling och omvärld

De areella näringarna (jordbruket, trädgårdsbruket, skogsbruket, fisket

och vattenbruket samt rennäringen) med därtill knutna industrisektorer

är av stor betydelse för samhällsekonomi, sysselsättning och regional

utveckling. Dessa näringars utveckling i Sverige är dock i hög grad

beroende av en ekonomisk och politisk omvärld, som ställer betydande

krav på utvecklingskraft och anpassningsförmåga. Det är viktigt att

näringarna är ekonomiskt bärkraftiga men även att de utvecklas mot

ekologisk hållbarhet. De skall dessutom kunna svara mot bl.a.

konsumenters krav på säkra och högkvalitativa livsmedel och etiska krav.

Allt detta förutsätter betydande forsknings- och utvecklingsinsatser.

Jordbrukspolitiken och fiskepolitiken är de enda två inom EU

harmoniserade politikområdena. Den förestående östutvidningen av EU,

liksom den påbörjade avregleringen av den gemensamma

jordbrukspolitiken, är processer som om de inte följs av en medveten

utvecklingsstrategi kan få omvälvande följder för det svenska jordbruket.

Genom att ytterst baseras på gröna växters och algers infångande av

solenergi (fotosyntesen) bidrar de areella näringarna på ett avgörande

sätt till att producera förnybara resurser. De areella näringarnas

ekologiskt hållbara nyttjande av mark och vatten inbegriper även

bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden, varav en

stor del har specifika skötselkrav för att fortleva. De areella näringarna

har vidare en viktig roll i arbetet med att sluta kretsloppen av olika

näringsämnen.

Utvecklingen visar att vi nu gått in i "biologins århundrade", där de

genombrott som i snabb takt görs i kunskaperna om arvsmassan väntas få

lika revolutionerande betydelse för samhälle och näringsliv som

utvecklingen inom IT-sektorn. Denna utveckling kommer med största

sannolikhet att ge nya förutsättningar för de areella näringarna som kan

få en allt större betydelse i den totala samhällsekonomin, t.ex. genom

produktion av förnybara råvaror och bioenergiproduktion. Nyttjandet av

kunskaperna måste dock vara förenlig med högt ställda hälso- och

miljökrav liksom etiska krav.

Som ett uttryck för den moderna biologins potential sker nu globalt

inom jordbruks-, livsmedels- och läkemedelssektorerna stora satsningar

i multinationella företag med stora resurser för forskning och

utveckling. Den privata sektorn kan inte förväntas ta hela ansvaret för att

dess forskning och utveckling är långsiktigt förenlig med samhällets mål

om en hållbar utveckling. Det är därför angeläget att samhället stöder en

grundläggande kunskapsuppbyggnad som ger både samhället och

industrin möjligheter att utnyttja resultaten av den snabba utvecklingen

och samtidigt ger möjligheter att kritiskt följa och bedöma utvecklingen

och agera mot en utveckling som inte är önskvärd från samhällets

synpunkt.

I detta perspektiv ökar också statens ansvar för forskning och

utveckling som av företagen idag inte bedöms som kommersiellt

intressant, t.ex. om ekologiskt hållbara produktionssystem och

växtförädling för regionala behov. Detta gäller även för

utvecklingsländers behov, eftersom dessa lider stor brist på resurser för

att hantera sina stora miljö-, resurs- och försörjningsproblem.

Regeringens strävan att främja en ekologiskt hållbar utveckling omfattar

inte endast den nationella utvecklingen utan har en global dimension.

Alla prognoser tyder på en fortsatt kraftig befolkningsutveckling,

samtidigt som den odlade jordbruksarealen inte kan öka i samma takt.

Snarare tyder många rapporter på att försörjningsunderlaget dramatiskt

försämras främst genom jordförstöring, bebyggelse och vattenbrist.

Svensk forskning och svenskt utvecklingssamarbete har en viktig roll i

att bidra till utveckling av både effektivt och miljöriktigt jordbruk och

hushållning med mark- och vattenresurser. Sverige och andra

industrialiserade länder har även ett ansvar att bidra till en hållbar

jordbruksutveckling i utvecklingsländerna både som importörer av

jordbruksprodukter från dessa länders arealer och som exportörer av

överskottsproduktion på världsmarknaden. Detta är nödvändigt för att

uppnå målet om en långsiktig livsmedelsförsörjningssäkerhet i ett

internationellt perspektiv.

De strategidokument och övrigt underlag som inlämnats belyser den

stora bredden i kunskaps- och kompetensbehoven inom olika

lantbruksvetenskapliga sakområden. Att tillgodose dessa behov är en

utmaning för såväl det kommande Forskningsrådet för miljö, areella och

samhällsbyggande som för SLU och andra universitet och högskolor.

Regeringen har identifierat tre insatsområden av strategisk betydelse

som bör bli föremål för särskilda satsningar: Funktionsgenomik, Risker

med den moderna biologins utveckling samt Ekologiskt lantbruk.

Dessutom redogörs för behov inom ett antal viktiga

lantbruksvetenskapliga forskningsområden, där prioriteringar måste

göras inom nuvarande resursram.

Särskilda satsningar

Sverige är världsledande inom delar av den lantbruksvetenskapliga

funktionsgenomiken, t.ex. inom husdjursforskning och skoglig

forskning. Funktionsgenomiken utnyttjar den i snabb takt ökande

informationsmängden om olika däggdjurs, växters och

mikroorganismers arvsmassa som gör att genernas funktioner kan

detaljstuderas. Tillgången till dessa kunskaper förändrar drastiskt

förutsättningarna för forskningen inom bl.a. växt- och husdjursförädling,

växt- och skogsskydd och veterinärmedicin. Forskningsområdet lovar att

ge fördjupade insikter on t.ex. fotosyntensen, varpå nästan allt liv på

jorden vilar, liksom om djursjukdomars genetiska bakgrund. De

möjligheter som kunskaper om dessa samband ger att styra processer i

växter och även hos människor och djur öppnar helt nya möjligheter och

i vissa fall även oroande perspektiv.

För att hålla jämna steg med USA och andra industriländer i den

vetenskapliga utvecklingen och kunna delta i internationellt

forskningssamarbete, t.ex. inom EU och ha en beredskap inför

framtiden, krävs betydande satsningar inom landet. Det gäller inte minst

jordbruks- och livsmedelsområdet och miljöområdet, där säkerhets- och

miljökrav kommer att kräva betydande kunskapsunderlag.

Lantbruksvetenskaplig forskning omfattar viktiga delar inom den

satsning på funktionsgenomik som regeringen föreslår på annan plats i

denna proposition.

Gentekniken kommer, i kombination med genombrotten inom

funktionsgenomiken, att innebära kraftigt ökade möjligheter att

modifiera växter, djur och mikroorganismer för bestämda syften. En

viktig förutsättning för nyttjandet av kunskaperna är dock att den inte får

innebära några oacceptabla risker för människors och djurs hälsa eller

för miljön och att den även är förenlig med högt ställda etiska krav.

För att säkerställa att utvecklingen inte innebär oacceptabla risker

krävs forskning som ger underlag för de riskbedömningar som måste

göras av tidigare oprövade organismer. Forskningen bör gälla både

ekologiska och genetiska effekter av den modifierade organismen.

Eventuella risker med genetiskt modifierade organismer i livsmedel

behöver också klarläggas. Dessa forskningsbehov bör beaktas av

forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande inom

ramen för den förstärkning som föreslås för rådet på annan plats i denna

proposition.

Ekologiskt lantbruk kännetecknas av en strävan mot hög grad av

självförsörjning av foder och växtnäringsämnen inom gården. Lättlöslig

handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel används inte utan ersätts

av andra åtgärder. Inom djurhållningen läggs stor vikt vid sjukdoms- och

parasitförebyggande åtgärder och vid att ge djuren möjligheter till ett

naturligt beteende samt en i övrigt god djuromsorg. Regeringen anser att

den ekologiska produktionen från en samhällelig utgångspunkt bl.a. är

ett medel i arbete med att nå vissa av de nationella miljömålen och ett

steg mot en uthållig utveckling av jordbrukssektorn. Forskningsområdet

kräver att grundvetenskaplig kompetens inom naturvetenskapliga,

samhällsvetenskapliga och ekonomiska discipliner integreras med mera

produktionsinriktad forskning. På grund av forskningsområdets krav på

flervetenskapliga och/eller tvärvetenskapliga ansatser, bör området

stödjas med en särskild forskningssatsning. Regeringen föreslår därför i

årets budgetproposition en särskild satsning på detta forskningsområde

om 35 miljoner kronor per år under perioden 2001-2003.

Prioriteringar inom jordbruksforskning

En hållbar samhällsutveckling kräver en effektivare markanvändning,

vilket innebär att produktionen på bästa sätt utnyttjar det enskilda fältets

inneboende egenskaper utan att långsiktigt försämra dessa eller belasta

andra ekosystem, grundvattnet eller atmosfären. Forskningen måste

också inriktas på att sluta näringskretsloppen. Risken för spridning av

eventuella smittor bör också beaktas.

Fördjupade studier av kvävedynamiken i marken är nödvändiga särskilt

med avseende på omsättningen av organiskt material. Kunskapen om

fosfor är alltjämt otillräcklig som underlag för rådgivning till

lantbrukarna. Effekterna av rötslam på odlade grödor måste noga

analyseras med avseende på ämnen som kan äventyra människors och

djurs hälsa.

Problemen med markpackning och okontrollerad vittring är alltjämt

stora. För att öka kunskapen om dessa processer behövs en fördjupad

forskning innefattande ingående markfysikaliska och markkemiska

studier, som bl.a. ger förutsättningar för ökad användning av

prcisionsteknik i växtodlingen.

Växtodlingen ska ske på ett sådant sätt att den biologiska mångfalden

inte utarmas, utan snarare gynnas. Forskning om alternativa

odlingssystem som uppfyller krav på ekologisk uthållighet skall därför

bedrivas för att stödja bl.a. detta mål.

Växtodlingen har alltjämt problem med växtsjukdomar, skadedjur och

ogräs. Motmedlen har hitintills i huvudsak varit kemiska insatser i form

av bekämpningsmedel samt olika skötselåtgärder. Det är angeläget att

öka förståelsen av växternas egna försvarssystem och tolerans mot

stress. Den moderna biologin och framförallt funktionsgenomiken

erbjuder härvidlag stora möjligheter. Forsatt forskning är angelägen

kring ogräsens biologi och bekämpning. Inom växthusodlingen och vid

täckodling behövs ökad kunskap för kontroll av skadegörare.

Kunskapsbristerna inom områdena biodling och pollination är stora

och en bred kunskapsuppbyggnad är angelägen.

En hög kvalitet på animaliska livsmedel grundläggs genom att djur

med god genetisk bakgrund föds upp på ett sätt som befrämjar djurens

hälsa. Också inom husdjursförädlingen erbjuder den moderna biologin

nya möjligheter. Molekylär genetik och populationsgenetik knyts

samman till nya kraftfulla verktyg för avkommebedömning och avel och

funktionsgenomiken kan även här förväntas ge helt nya möjligheter.

Avelsmålen skall innefatta inte enbart produktionsegenskaper utan även

hälsoegenskaper som motståndskraft mot olika sjukdomar och

hållbarhetsegenskaper. Ökade kunskaper om husdjurens

ämnesomsättning och om foderkvaliteten är förutsättningar för ett

framgångsrikt hälsoarbete. För att vara långsiktigt uthållig och etiskt

försvarbar behöver djurhållningen utvecklas mot ett allt mindre

beroende av antibiotika. Eftersom antibiotikaresistens hos bakterier är

ett växande globalt problem behövs akut ökad kunskap om

bakomliggande molekylära och ekologiska mekanismer och

konsekvenserna av resistensutvecklingen.

Zoonoser är smittsamma sjukdomar som kan överföras mellan djur

och människor. Beredskap för och kunskap om zoonoserna är viktiga för

folkhälsan, särskilt som risken för import av sjukdomar över gränserna

ökar.

Hög livsmedelssäkerhet innebär bl.a. minimalt upptag av toxiska

ämnen från mark och vatten, frihet från läkemedels- och

bekämpningsmedelsrester, förebyggande av mögelgifter (mykotoxiner)

i växtodlingen och i vegetabiliska produkter, god infektionskontroll med

minimal antibiotikaanvändning inom djurhållning och vattenbruk,

kontroll och bekämpning av smittsamma djursjukdomar (zoonoser).

En viktig uppgift för livsmedelsindustrin är att bevara de värden som

livsmedelsråvarorna besitter från början och att tillföra nya värden i hela

kedjan till konsumentprodukten. Det är mycket viktigt att öka kunskapen

om råvarans egenskaper relativt processpåverkan i såväl nya som

befintliga processer.

Allmänhetens ökade intresse för hälsoeffekter av livsmedel har

stimulerat också livsmedelsindustrin i denna riktning. För att kunna

utveckla funktionella livsmedel krävs inte bara produktutveckling och

karakterisering av produktens sammansättning, utan också möjligheter

att testa dess effekter på människors hälsa och visa att det inte finns

några negativa effekter av en längre tids konsumtion. Det är viktigt att

förstå de mekanismer som är knutna till olika hälsoeffekter.

Genteknik och bioteknik ger oanade möjligheter att påverka

råvarusammansättning och tillverkningsprocesser liksom att utveckla

nya produkter genom att kvantitet och egenskaper på stärkelse,

proteiner, fetter och andra ingredienser kan modifieras i önskad riktning

i växter. Eventuella risker med användningen av genetiskt modifierade

organismer (GMO) i livsmedel måste noga studeras.

Jordbruket och skogsbruket har en stor potential att producera

förnybara råvaror för andra industrigrenar än livsmedelsindustrin och

skogsindustrin. För att nya material ska få genomslag på marknaden

måste de ha speciella fördelar jämfört med existerande material eller

fylla behov där konsumenterna är villiga att betala en merkostnad. Miljö-

och uthållighetsaspekter får här växande betydelse. Möjligheterna att

med genteknik modifiera befintliga gagnväxter för produktion av nya

intressanta råvaror är mycket stora.

Regeringen har tillkallat en särskild utredare för att utarbeta ett

förslag till en svensk hästpolitik. I uppdraget ingår bl.a. att bedöma

behovet av stöd till forskning inom hästsektorn.

Prioriteringar inom skoglig och skogsindustriell forskning

Skogsbruket och skogsindustrin har stor betydelse för svensk ekonomi.

Som skogsindustrination har Sverige en relativt omfattande skoglig och

skogsindustriell forskning och utbildning. Grundläggande

skogsvetenskaper har sin tyngdpunkt vid SLU medan grundläggande

skogsindustriell forskning huvudsakligen bedrivs vid andra universitet

och högskolor. Skogsindustrin har dessutom egen forskning inom

företagen samt med staten gemensamt finansierad forskning vid institut

med inriktning mot skogsbruk (Skogsbrukets forskningsinstitut,

SkogForsk), träbearbetningsindustri (Trätekniska forskningsinstitutet,

Trätek) samt pappers- och massaindustrin (Skogsindustrins tekniska

forskningsinstitut, STFI).

Skogsekosystemforskning har stor betydelse för området

skogsbrukmiljö. Svensk forskning om växthuseffekten är internationellt

uppmärksammad och det är angeläget att den fortsatt kan spela en viktig

roll i den vetenskapliga analysen av påverkan på klimatet och

konsekvenser av detta. Kunskaper om processer i skogsmark, träd och

ekosystem samt hur naturresursen utnyttjas och brukas kommer att ha

stor betydelse för framtida åtgärder.
[REDACTED_EFTERNAMN] och ved har stor ekologisk betydelse för bevarande av biologisk

mångfald och ett flertal s.k. nyckelbiotoper är knutna till skog. Sveriges

ekonomiska beroende av skogsproduktionen och samtidigt pådrivande

roll i miljöarbetet gör det angeläget att fortsatt utveckla skogsbruket.

Forskning som ger vetenskapligt underlag till bevarandestrategier och

skogsbruksåtgärder för hållbart nyttjande av skogen som resurs är därför

angelägen.

Skogarnas funktion i biogeokemiska och hydrologiska kretslopp

uppmärksammas alltmer. Skogsekologisk forskning, inklusive

försurningsforskning, har en stark ställning i Sverige, vilket gör det

möjligt att delta i internationellt samarbete inom området. Ekologisk

forskning kring skogsekosystemens funktioner och biogeokemi är

därför motiverad.

Skogsbeståndet i Sverige ökar, liksom i många andra länder. Ökningen

av skogsproduktionen gör det möjligt att ta ökad miljö- , kultur-, och

naturvårdshänsyn samtidigt som skogen och skogsråvaran utnyttjas.

Nyttjande av förnybara energikällor blir allt viktigare, inte minst med

hänsyn till behovet att minska beroendet av fossila bränslen. Åtgärder

bör grundas på goda kunskaper om skogsekosystemens uthålliga

produktionsförmåga och roll i bevarandet av biologisk mångfald.

Tidigare utvecklade skogsskötselsystem måste nu kompletteras med

uthålliga system för uttag av biobränsle samt system som klarar målen

om biologisk mångfald, tätortsnära skogsbruk och ädellövskogsbruk.

Det är angeläget att en sådan forskning också har naturvårds- ,

kulturvårds- och miljöskyddsaspekter som ingående viktiga

komponenter. Forskningen har en roll för privatskogsbrukets utveckling

men även för analys av konsekvenserna av det ökade antalet

privatskogsbrukares agerande. Nyttjandet av skogar och skogsresurser

kräver att ett flertal ofta motstridiga intressen kan förenas för att på

bästa sätt nyttja denna naturresurs. Den skogliga forskningen har starka

kopplingar med miljöpolitiken och jordbrukspolitiken. Forskningen är

viktig för internationella överenskommelser om begränsning av utsläpp

och skydd för natur- och miljövärden.

Under 90-talet har skogsnäringens forskningsbehov varit föremål för

flera utredningar. Den senaste utredningen PROMIS beskriver industrins

situation, nuvarande forskning och även forskningens betydelse för den

svenska skogsnäringens konkurrenskraft. Regeringen ser positivt på

förslaget att fokusera medel till nationella nätverk med en bred

sammansättning av kompetenser från etablerade forskningsmiljöer. Det

är en angelägen uppgift för berörda myndigheter att i samverkan med

övriga aktörer bidra till effektivisering och förnyelse inom områden där

Sverige kan bygga upp konkurrenskraftiga forskningsmiljöer.

Under det senaste decenniet har olika forskningsstiftelser, såsom

Stiftelsen för strategisk forskning, KK-stiftelsen och Mistra (Stiftelsen

för miljöstrategisk forskning), tillkommit som viktiga finansiärer av

forskning och utveckling för skogsnäringens behov, vad gäller såväl

grundläggande som mera tillämpad forskning. Det är viktigt att det

statliga forskningssystemets insatser på detta område i största möjliga

utsträckning samordnas med dessa stiftelsers insatser.

Svenska forskare inom området trä- och fiberforskning är ledande,

bl.a. genom en tidig och mycket framgångsrik tillämpning av

funktionsgenomiken på träd. Fortsatt satsning inom detta område är

därför väsentlig.

Övriga prioriteringar inom politikområdet

Det finns ett behov av långsiktig kunskapsuppbyggnad om glesbygdens

och landsbygdens omvandling. Forskningen bör fokusera på hur

befolkning, företag och miljö reagerar på utvecklingen i omgivande

strukturer. Inom området landsbygdsutveckling behövs nya sätt att

identifiera och beskriva de möjligheter och problem som utmärker den

moderna landsbygden i Sverige. Det finns anledning att anlägga ett

genusperspektiv i dessa studier.

De areella näringarnas roll att tillgodose estetiska, kulturella och

sociala behov ökar starkt. Forskningen bör inriktas på att utveckla detta

nya område i kombination med traditionell landsbygdsverksamhet.

Landsbygdsforskningen i den västliga världen visar att det råder stora

och ofta oförklarade variationer vad gäller dynamik mellan olika

landsbygdsområden. Att söka förklaringar till sådan variation är en viktig

forskningsuppgift. Småföretagande i landsbygdsmiljöer ställer ofta krav

på entreprenörskap som bör studeras närmare som underlag för

utveckling av landsbygden.

SJFR har tillsammans med Fiskeriverket utarbetat ett

forskningsprogram för den svenska fiskforskningen. Fiskeriverket

ansvarar inom detta för tillämpad forsknings- och

undersökningsverksamhet som rör yrkesfisket, fritidsfisket, fiskevården

och vattenbruket medan SJFR ansvarar för grundläggande forskning och

övrig tillämpad forskning. SJFR anger i sin forskningstrategi

huvudmålen för rådets fiskforskning. Regeringen anser att dessa

huvudmål är viktiga och delar bedömningen att de strategiska

forsknngsfälten för att nå dessa mål är ekologi, fysiologi och genetik.

Fiskeriverkets forsknings- och undersökningsverksamhet är nödvändig

för hållbar utveckling av fiskeresurserna i enlighet med nationell politik

och internationella åtaganden. Förvaltningen sker främst av

kommersiellt viktiga arter, av ekologiska nyckelarter och av fiskarter

vars förekomst kan vara hotade. För att upprätthålla verksamhetens

kvalitet behöver en kontinuerlig foU vidmakthållas.

Det dynamiska samspelet mellan renar och vegetation liksom

samspelet mellan renar, andra bytesdjur och rovdjur, där

existensmöjligheterna för alla tre är i fara samt rennäringens samspel

med t.ex. skogsbruk och annan markanvändning kräver fördjupad

forskning. Prioriterade mål bör vara att maximera nyttan av använda

betesresurser m.m. inom ramen för ekonomiskt och ekologiskt hållbara

uttag. Renskötselns sociala och kulturella funktioner har avgörande

betydelse för både renskötselns och den samiska kulturens långsiktiga

överlevnad. Forskning kring hur dessa relationer ser ut bör prioriteras.

Rennäringens nuvarande och potentiella betydelse för regional välfärd

och attraktivitet via sekundära sysselsättningseffekter i andra näringar,

service och besöksnäringar är praktiskt taget okänd. Att klarlägga dessa

relationer och anvisa vägar för vidareutveckling bör ges hög prioritet.

För att uppnå största möjliga nytta är det av stor vikt att den statligt

finansierade forskningen inom området koordineras med den FoU-

verksamhet som bedrivs med stöd av olika finansieringskällor.

Viltforskningens syfte är att utveckla och förmedla kunskaper som

behövs för ett uthålligt nyttjande och en god förvaltning av landets

viltbestånd. Naturvårdsverket är en av de viktigare myndigheterna i

tillämpningen av regleringar och viltforskningen spelar en viktig roll för

att de ska kunna följas. Forskningen är i huvudsak naturvetenskaplig, men

ett begränsat utrymme har även givits viss samhällsvetenskaplig

forskning till stöd för viltförvaltningen. Regeringen anser att

Naturvårdsverket även fortsättningsvis bör disponera medel ur

Jaktvårdsfonden. Forskningsrådet för miljö, lantbruk och

samhällsplanering bör dock i samråd med Naturvårdsverket och berörda

intressenter utreda hur de olika forskningsbehoven inom området skall

tillgodoses och hur kontakten mellan grundläggande och åtgärdsinriktad

forskning skall säkerställas.

10.8 Forskning om kultur och medier

Regeringens bedömning: Det finns ett uttalat behov av

kunskapsuppbyggnad och forskning inom museiområdet. Regeringen

föreslår i budgetpropositionen för 2001 att 15 miljoner kronor

anvisas för en museipedagogisk satsning som bland annat innefattar

insatser för erfarenhetsutbyte, metodutveckling och forskning.

Kulturområdets forskning och utvecklingsarbete

Sektorsforskningen inom kulturområdet spänner över ett vidsträckt

område som inte bara innefattar konstarter, kulturarv eller

kulturinstitutioner utan även grundläggande värderingar och

förhållningssätt.

Statens kulturråd, som även fördelar medel för forskning och

utveckling vid ansvarsmuseerna, Riksarkivet, Riksantikvarieämbetet och

Språk och folkminnesinstitutet har anvisade medel för

verksamhetsforskning och utvecklingsarbete inom kultursektorn.

Statens kulturråd har i uppgift att bl.a. följa utvecklingen och ge ett

samlat underlag för den statliga kulturpolitiken. Kulturrådet skall även

verka för samordning. Riksantikvarieämbetet är central

förvaltningsmyndighet för kulturmiljön och kulturarvet. Språk och

folkminnesinstitutet har bl.a. till uppgift att samla in, bevara,

vetenskapligt bearbeta och ge ut material om dialekter, folkminnen,

folkmusik, ortnamn och personnamn. Flera av myndigheterna har ett

etablerat internationellt samarbete med universitet, högskolor och andra

myndigheter. Inom ramen för EU:s femte ramprogram för forskning och

utveckling (1998 2002) finns flera tematiska program som innehåller

delområden för kulturområdet bl.a. Morgondagens stad och kulturarvet

och Multimediainnehåll. Det är angeläget att myndigheterna inom

kulturområdet i ökad utsträckning stimuleras till ett ökat deltagande i

olika internationella sammanhang, bl.a. inom ramen för EU:s

ramprogram för forskning och utveckling.

Institutionerna bedriver av tradition ett omfattande forsknings och

utvecklingsarbete och kunskapsuppbyggnad inom sina kärnämnen. Flera

av insatserna har karaktären av långsiktiga nationella åtaganden. Dessa

insatser är av stor betydelse för universitetsforskningen eftersom det

handlar om t.ex. grundläggande materialbearbetning som många gånger

är en förutsättning för vidare grundforskning.

Kulturarvsinstitutionernas, i synnerhet museernas, forskning är starkt

knuten till samlingarna vilket gör att deras roll som kunskapsuppbyggare

knappast kan ersättas av andra. Ansvarsmuseernas forskning inriktas i

huvudsak på museernas uppgifter att vårda samlingarna, göra dem

tillgängliga för forskning, utföra dokumentationsarbete samt bedriva

utåtriktad verksamhet. Ansvarsmuseerna har i egenskap av expertorgan

till uppgift att tillhandahålla specialiserad kunskap till andra museer och

till samhället i övrigt.

Under senare tid har kulturarvsinstitutionernas betydelse i samhället

uppmärksammats. Från att ha haft som enda uppgift att samla in, vårda,

bevara och tillgängliggöra det som uppfattades som ett objektivt

kulturarv växer nu kraven, såväl internt som externt, på att institutionerna

också aktivt skall medverka i samhällsdebatt och normbildning. Denna

utvecklade syn på kulturarvsinstitutionernas betydelse innebär också att

kraven på forskningen förändras.

Humanistisk samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR) gavs

1997 i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder för uppbyggnad och

utveckling av sektorsforskningen inom kulturområdet. I den slutrapport

som presenterades den 6 mars 2000 efterlyser HSFR en tydligare

samverkan mellan kultursektorn och universitetsforskningen, liksom att

de tvärvetenskapliga forskningsinsatserna bör utvecklas. HSFR anser

även att ett nytt forskarämne, museivetenskap, bör införas och att

forskningsmedlen till museisektorn bör ökas så att det står i paritet med

övriga verksamhetsområden inom kulturarvsområdets sektorsforskning.

Vidare föreslås att medel bör avsättas för museivetenskaplig forskning i

form av ett särskilt, tidsbegränsat ramprogram vid HSFR. För att stärka

forskningens status vid myndigheterna föreslår slutligen HSFR att det

inrättas särskilda forskartjänster samt att medarbetare utan

forskarkompetens ges möjlighet till forskarstudier.

Kultursektorns forskning skall tillgodose de egna behoven av

kunskapsuppbyggnad bl.a. när det gäller kompetensförsörjning och

frågor om vård och bevarande av samlingar. Flertalet av de myndigheter

som får bidrag för forsknings och utvecklingsinsatser inom

kulturområdet har egna forskningsprogram eller liknande.

Museologi, eller museivetenskap, är ett tvärvetenskapligt ämne, som

utnyttjar kunskap och teori från många skilda områden, både

humanistiska, samhällsvetenskapliga och naturvetenskapliga. Den

museala processen, från urval och insamling till förmedling av kunskap

och upplevelsevärden, studeras inom museologin. Internationellt sett är

museivetenskap en egen vetenskapsgren med egen teoribildning. Det

finns ett uttalat behov av ökat erfarenhetsutbyte, metodutveckling och

forskning inom museiområdet. Regeringen föreslår i

budgetpropositionen för 2001 att 15 miljoner kronor anvisas för detta

ändamål.

Forskning om kulturarvet, kulturpolitik och kulturmiljö

En viktig frågeställning är hur kulturarvsbergreppet skapas och

formuleras med utgångspunkt i olika historiska, nationella och politiska

förklaringsmodeller och hur detta förmedlas och brukas i ett kulturellt

och socialt sammanhang. Kopplingen mellan kulturarvsfrågor och andra

ämnesområden (IT, teknik, arkitektur m.fl.) behöver också lyftas fram.

Samarbete med universitet och högskolor är betydelsefullt för

kulturarvssektorn. I särskilt hög grad gäller detta för Naturhistoriska

riksmuseet som deltar aktivt i utbildning och handledning vid framförallt

universiteten i Stockholm och Uppsala.

Kulturpolitisk forskning är ett tämligen nytt forskningsområde i

Sverige som är under utveckling. Den kulturpolitiska forskningen är

oftast tvärvetenskaplig och kräver insikter i t.ex. politik, pedagogik,

marknadsföring, ekonomi och administration. Kulturpolitikens

implementerande i övriga politikområden kommer att ställa nya och

vidgade krav på utbildning, forskning och utveckling inom detta område.

Kulturmiljöns kunskapsinnehåll kan bidra till att lösa problem och

svara mot nya utmaningar mot hållbar utveckling. Bevarandet av

kulturarvet kräver att praktiska och teoretiska,

tekniska/naturvetenskapliga och humanistiska kompetenser kombineras.

Kulturmiljön speglar såväl naturförutsättningarna som människans

nyttjande av landskapet. Det är angeläget med ytterligare

kunskapsuppbyggnad kring sambanden mellan odlingslandskapets

omvandling, vården av kulturlandskapet och en biologisk mångfald.

Dagens skogsbruk påverkar ofta kulturmiljön negativt och ytterligare

forskningsinsatser behövs bl.a. för att utveckla alternativa, mer

skonsamma, markberedningsmetoder. Infrastrukturen påverkar

kulturmiljön genom bl.a. intrång i kulturmiljöer, barriäreffekter, buller

och fysiska skador på kulturarvet genom t.ex. luftföroreningar. Ökad

kunskap behövs framförallt avseende metoder för värdering av

kulturmiljön i samband med infrastrukturarbete samt

luftföroreningarnas inverkan. För att uppnå en hållbar utveckling med

hänsyn tagen till kulturvärdena ställs det nya krav på ett tvärvetenskapligt

angreppssätt i forskningen, där utvecklingsmöjligheten ligger i

gränssnittet mellan naturvetenskap, teknik, humaniora och

samhällsvetenskap.

Forskning på massmedieområdet

Massmedierna spelar en central roll i den moderna demokratin och

tillhör våra absolut viktigaste kulturbärare. Behovet av kunskap om

massmediernas roll och villkor i samhället har ökat i en tid av snabb

teknisk utveckling, globalisering, kommersialisering och koncentration

av medieägandet. En förutsättning för väl underbyggda och långsiktigt

hållbara politiska beslut, med främsta syfte att garantera yttrandefrihet,

tillgänglighet och mångfald i medierna, är tillgången till en bred och

kvalitativ forskning och dokumentation av medieutvecklingen.

Den oberoende massmedieforskning som bedrivs vid universitet och

högskolor är här av stor betydelse, liksom den kompletterande forskning

som initieras utifrån identifierade samhällsbehov.

Mediemyndigheternas verksamhet med att ta fram forskning och

dokumentation om medieutvecklingen har under senare år ökat i

omfattning. Radio och TV verket har i uppgift att följa och löpande

förse regeringen och andra intressenter med information om

utvecklingen inom medieområdet. Ytterligare två myndigheters

verksamheter med att följa medieutvecklingen kan särskilt nämnas.

Granskningsnämnden för radio och TV ger på regeringens uppdrag ut

rapporter om programutbudet i radio och TV. Rådet mot skadliga

våldsskildringar (Våldsskildringsrådet) följer utvecklingen vad gäller

våldsskildringar i rörliga bildmedier, tar initiativ till studier och

publicerar forskningsrapporter i en skriftserie.

10.9 Ungdom, idrott och folkrörelsefrågor

10.9.1 Ungdomsforskning

I Ungdomsstyrelsens rapport Stöd till svensk ungdomsforskning (2000)

konstateras att HSFR har följt de riktlinjer som lades fram i

propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5), och att

ungdomsforskningen utvecklats och fått en höjd kvalitet. HSFR har

utöver att bevilja bidrag till olika projekt bl.a. anordnat konferenser,

tillsatt två tjänster inom ungdomsforskningen samt initierat en

omvandling av de regionala ungdomsforskningscentra till

nätverksbildningar. I Ungdomsstyrelsens utvärdering föreslås att det

skapas ett samlat nationellt nätverk för ungdomsforskningen.

Ungdomsstyrelsens utvärdering visar också att HSFRs stöd till

ungdomsforskning har koncentrerats till forskning inom sociologi och

pedagogik medan flera discipliner saknas helt. Vidare har de nationella

nätverken påtalat att tvärvetenskapligheten minskat inom

ungdomsforskningen och att det saknas longitudinella forskningsprojekt

som belyser ungas situation.

Omvandlingen av ungdomsforskningscentren till fem nationella

nätverk i kombination med en neddragning av resurser för administration

av varje nätverk har inneburit att möjligheterna att driva nätverken

försämrats. Inom ramen för ett nationellt nätverk skulle det vara möjligt

att inrymma flera olika tematiska inriktningar, som skulle kunna fungera

som mindre och specialiserade nätverksbildningar.

Regeringen anser att ungdomsforskningen haft en positiv utveckling

under senare år. Fortfarande är emellertid kunskapsunderlaget

otillräckligt inom många ungdomsfrågor, bl.a. vad gäller villkoren för

s.k. marginaliserade ungdomar och ungdomars egen organisering. Det är

angeläget att prioritera forskning om marginaliserade ungdomars villkor

liksom forskning om olika åtgärder och metoder som syftar till att

förbättra villkoren för dessa ungdomar. Ansvaret för

ungdomsforskningen bör i fortsättningen ligga på det nya

Forskningsrådet för arbetsliv och sociala frågor. Det ankommer på rådet

att efter samråd med berörda intressenter besluta om hur arbetet med

ungdomsforskningen skall organiseras. Regeringen förutsätter att

ungdomsforskningen hanteras på ett likartat sätt i rådet som i den

tidigare organisationen.

10.9.2 Forskning inom idrottsområdet

På nationell nivå har Centrum för idrottsforskning (CIF) till uppgift att

initiera, samordna och stödja forskning om idrott. Idrott ges därvid en

vid definition och omfattar både tävlingsidrott, motion, rekreation,

friskvård och rehabilitering.

Av CIF:s nuvarande budget om drygt 10 miljoner kronor årligen

används ca 80 procent till forskningsprojekt och anställningar. Anslag

kan ges till ca 70 80 projekt per år. Riksidrottsförbundet har i sitt

budgetunderlag för år 2001 noterat att medlen till idrottsforskning utgör

ca 2 procent av det statliga anslaget till idrotten vilket är en ringa andel i

jämförelse med de medel som avsätts för forskning inom andra

samhällssektorer.

En bidragande orsak till svensk idrotts starka internationella position

är vår idrottsforskning. Idrottsforskning är både mångvetenskaplig och

tvärvetenskaplig. Den innefattar studier av människans motoriska och

fysiska prestationsförmåga, förändringar i och påverkan på idrottslig

förmåga samt hur individen påverkas socialt, psykiskt och kroppsligt av

olika idrottsaktiviteter.

Den kunskapsutveckling som sker inom idrottsforskningen har

betydelse inom områden som folkhälsa, livsstil, etik, demokrati och

mänsklig prestationsförmåga. De resultat som idrottsforskningen

genererar används av många olika verksamheter och organisationer

förutom av den organiserade idrottsrörelsen. Forskning rörande bredd

och motionsidrott samt idrottens samhälleliga betydelse, såsom

forskning avseende idrottsjuridik och idrottsekonomi, är efterfrågad

men resurser saknas i dag för dessa ändamål. För att tillmötesgå behovet

av resurser inom idrottsforskningen, i första hand genom att ställa ökade

medel till CIF:s disposition för forskningsprojekt, bör ökade resurser

tillföras idrottsforskningen genom omfördelning inom ramen för

anslaget Statens stöd till idrotten.

10.9.3 Forskning om folkrörelser

Forskning om folkrörelser berör många akademiska discipliner, bland

annat statsvetenskap, national och företagsekonomi, kulturgeografi,

sociologi och socialt arbete. I begreppet folkrörelser inbegrips i detta

sammanhang alla typer av verksamheter som kan räknas till "den tredje

sektorn" eller "den sociala ekonomin", det vill säga verksamhet i

föreningar, kooperativ, allmännyttiga stiftelser, ömsesidiga företag,

lokala utvecklingsgrupper och liknande.

Genom 1993 års forskningspolitiska beslut ställde sig riksdagen

bakom förslaget att låta utarbeta ett handlingsprogram för forskning om

ideell verksamhet. I rapporten Handlingsprogram för forskning om

ideell verksamhet (Ds 1995:30) föreslås att tre forskningsfält

prioriteras. Det gäller förutsättningarna för att ideell verksamhet skall

uppstå och utvecklas. Det gäller vidare forskning om den ideella

verksamhetens organisation. Det tredje forskningsfältet är folkrörelsers

och ideella verksamheters betydelse för människor, bygder, samhällsliv

och näringsliv. Välfärd, demokrati, arbete och företagande samt lokal

utveckling kan pekas ut som viktiga forskningsteman, vad gäller samtliga

tre fält. Forskningen inom folkrörelseområdet bör medge möjligheter

till internationella jämförelser samt präglas av demokratiska aspekter

och ett genusperspektiv.

Finansieringen av folkrörelseforskningen sker genom olika

forskningsråd och andra forskningsfinansiärers försorg. Det saknas

emellertid en heltäckande och ingående kartläggning av forskningen om

folkrörelser enligt ovan. Det kan finnas anledning att samla stödet till

folkrörelseforskningen, så att en forskningsfinansiär får huvudansvaret

med bättre möjligheter till överblick och samordning inom

forskningsområdet. För att få underlag till en sådan förändring avser

regeringen att ta initiativ till en kartläggning och utvärdering av

folkrörelseforskningen och stödet till denna forskning.

10.10 Integration, mångfald, storstad och nationella minoriteter

Integration och mångfald i forskningen

Integrationspolitiken som lades fast i propositionen Sverige, framtiden

och mångfalden från invandrarpolitik till integrationspolitik (prop.

1997/98:16) innebär ett förändrat synsätt där integration uppfattas som

en ömsesidig, nyskapande och utvecklande process som omfattar hela

samhället. Som en konsekvens av integrationspolitiken måste ett

integrations- och mångfaldsperspektiv genomsyra forskningen. Ett

integrations och mångfaldsperspektiv bidrar till förståelse om

värderingars betydelse för problemval m.m.

För integrationen är individers möjligheter till egen försörjning,

utbildning, inflytande och delaktighet i samhälleliga processer de mest

centrala områdena. Därför är det viktigt att forskningen särskilt inriktas

på dessa forskningsområden. Regeringen har beslutat om direktiv för en

särskild utredare som skall beskriva och analysera fördelningen av makt

och inflytande inom olika delar av det svenska samhället ur ett

integrationspolitiskt perspektiv (dir. 2000:57)

Andra viktiga forskningsområden är etniska relationer rasism och

etnisk diskriminering. Som ett första steg i en nationell handlingsplan

har regeringen bl.a. uppdragit åt Integrationsverket att vidta åtgärder för

att utveckla ett strategiskt och långsiktigt arbete mot rasism,

främlingsfientlighet och etnisk diskriminering. Ökade kunskaper behövs

både om mekanismerna bakom främlingsfientlighet och diskriminering

och om arbetsmetoder.

Storstadspolitik

I december 1998 beslutade riksdagen om mål och inriktning för

storstadspolitiken (prop. 1997/98:165, bet.1998/99:AU2, rskr

1998/99:34). I enlighet med storstadspropositionen inrättade

regeringen i januari 1999 en storstadsdelegation med ansvar för att

utveckla och samordna den nationella storstadspolitiken.

Storstadspolitiken innehåller två mål avseende dels tillväxt, dels

segregation.

Genom storstadspropositionen har Sverige för första gången fått en

politik för storstäder. På motsvarande sätt är urbana frågor på väg att få

en mer framträdande roll inte bara inom Sverige utan även i nordiska

sammanhang och inom EU. Internationellt sett ter sig frågor kring

städers utveckling starkare förankrade i olika forskningsdiscipliner än

vad som hittills varit fallet i Sverige. För Storstadsdelegationens

möjligheter att utveckla den nationella storstadspolitiken är forskningen

kring storstädernas villkor av stor vikt.

Forskning om nationella minoriteter

Genom riksdagens beslut med anledning av propositionen Nationella

minoriteter i Sverige (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr.

1999/2000:69) har en grund lagts för en samlad svensk

minoritetspolitik till skydd för de nationella minoriteterna i Sverige;

samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. De språk som

omfattas är samiska, finska, meänkieli, romani chib och jiddisch. Av

dessa har samiska, finska och meänkieli en historisk och geografisk bas,

vilket innebär krav på mer långtgående åtgärder för dessa språk.

Som en konsekvens av minoritetspolitiken är det angeläget att

forskning i minoritetsspråk och om de nationella minoriteterna

fortsätter och kan utvecklas. Det är därför väsentligt att den forskning

som sker i samiska, finska och meänkieli bedrivs vidare. Det finns

vidare ett behov av forskning i romani chib och jiddisch samt om de

nationella minoriteternas kultur, religion och historia. Regeringen vill i

sammanhanget peka på vad som sagts om forskning inom s.k. småämnen

i avsnitt 7.2.

10.11 Forskning kring transporter, emission, arbetsliv, turism,

konkurrens, regionalpolitik etc.

Transport- och emissionsforskning

Ett effektivt transportsystem är en förutsättning för att andra

verksamheter ska fungera och att ambitioner inom andra politikområden

ska kunna nås. Kommunikationsforskningsberedningen (KFB),

Vägverket respektive Banverket är de mest betydelsefulla statliga

finansiärerna av transportforskning. Av KFBs budget var år 1999 ca 100

miljoner att hänföra till transportforskning. Vägverket satsade samtidigt

ca 115 miljoner kronor och Banverket ca 40 miljoner kronor.

Teknisk framsyn pekar ut några viktiga förändringstendenser som bör

påverka framtida prioriteringar inom området. Mot bakgrund av dessa

och den forskningsstrategi som KFB tagit fram för svensk

transportforskning kan följande strategiska områden pekas ut.

Modern transporttelematik, eller ITS (Intelligent Transport Systems),

skapar mycket påtagliga möjligheter att effektivisera transportsystemet.

Förmågan att dra nytta av dessa möjligheter är avgörande för

transportsektorns utveckling.

Expanderande storstadsregioner ställer krav på ökad

transportkapacitet. Det finns en oro att undermåliga transporter i

tillväxtregionerna kan hämma den ekonomiska tillväxten, inte bara på

regional utan också på nationell nivå. Samtidigt är det förknippat med

stora problem att anlägga ny infrastruktur.

Genom industrins internationalisering och genom EU-medlemsskapet

befinner sig transportsektorn i en snabb internationaliseringsprocess.

Transportmarknaden öppnas för internationell konkurrens. Frågor för

forskningen att lösa är hur svenska regelsystem bör utformas för att

möta denna utveckling och hur svenska transportföretag bör agera för att

skapa sig en stark position på framtidens europeiska transportmarknad.

Transportpolitiken innebär en stark betoning på trafiksäkerhet, vilket

bl.a. kommit till uttryck i den s.k. "nollvisionen", på sikt ska ingen dödas

eller skadas allvarligt i trafiken. Det har visat sig svårt att uppnå det

etappmål för vägtrafikolyckor som ställts upp. Ytterligare

kunskapsunderlag behövs och det finns behov av metod- och

teoriutveckling. Trafiksäkerhetsforskningen bör i ökad utsträckning få

en mer trafikslagsövergripande inriktning. Det behövs mer kunskap om

hur olika slag av åtgärder kan kombineras och vilka effekter de får på

trafiksäkerheten. Inom trafiksäkerhetsforskningen råder det idag ett gap

mellan kunnande och implementering. Implementeringsforskning

framstår därför som angelägen.

Teknisk framsyn framhåller att rena fordon kommer att kunna minska

miljöstörningarna radikalt under de kommande tjugo åren. Det kommer

dock att dröja avsevärt längre innan alla fordon i fordonsparken utgörs av

s.k. nollemissionsfordon. Emissionsforskningsutredningen lämnade sitt

betänkande den 12 april 2000. Där föreslås ett långsiktigt program för

att kraftsamla och stärka de svenska insatserna inom

emissionsforskningen. Härigenom skapas en bred plattform för

samverkan mellan staten och näringslivet (fordonsindustrin, petroleum-

branschen, och tillverkare av arbetsmaskiner). Frågan om

emissionsforskning bereds för närvarande inom regeringskansliet.

Arbetslivsforskning

Forskning och utveckling inom arbetslivsområdet syftar till att bidra till

en förnyelse av arbetslivet genom effektivare former för

arbetsorganisation, en ökad tillgänglighet till arbetsmarknaden och en

förbättrad arbetsmiljö med minskad risk för ohälsa och olycksfall i

arbetslivet. Utmärkande för arbetslivsforskningen är samverkan med

arbetsmarknadens parter och övriga sektorsintressenter.

Arbetslivsforskningen bedrivs i internationellt samarbete med ett

omfattande kunskaps och erfarenhetsutbyte.

Riksdagen har i juni 2000 antagit regeringens förslag i Forskning för

framtiden en ny organisation för forskningsfinasiering (prop.

1999/2000:81) att gälla från den 1 januari 2001. Beslutet innebär att

verksamheten vid Rådet för arbetslivsforskning delas mellan det nya

Verket för innovationssystem som beskrivs i avsnitt 7.5 och det nya

Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap som beskrivs i avsnitt

7.3. Rådet för arbetslivsforskning avvecklas därmed. Arbetslivsinstitutet

fortsätter att vara en myndighet som utför forskning, utveckling och

utbildning inom området.

Mycket tyder på att det parallellt med en mer traditionell varu- och

tjänsteproduktion håller på att växa fram en ny typ av ekonomiskt

system. Det är delvis ett nytt arbetsliv, nya krav på arbetsorganisationer

och ledarskap och en förändrad arbetsmarknad som växer fram.

Forskning och utveckling inom arbetslivssektorn måste ta dessa

fundamentala förändringar som utgångspunkt. Hittills har forskningen

inom arbetslivsområdet främst skett med utgångspunkt i relationen

mellan arbetsgivare och arbetstagare. I en tid då gränsen mellan

egenföretagande, tillfälliga arbetskontrakt och fast löneanställning blir

mer flytande är en sådan utgångspunkt otillräcklig.

Arbetslivsforskningen bör även i ökad utsträckning utgå från en

helhetssyn på processen att utveckla teknik, produkter, tjänster och

verksamheter. I denna helhetssyn ligger idén om att skapa

förutsättningar för ett hållbart arbetsliv som förenar en effektiv

produktion och nödvändig tillväxt med goda och utvecklande

arbetsvillkor. Samhällsekonomiska aspekter, som till exempel de ökade

kostnaderna för sjukförsäkringen, har en central bäring i begreppet ett

hållbart arbetsliv.

Exempel på relevanta forskningsområden inom arbetslivsområdet är

kunskapsbildning och lärande, arbetslivet och den nya tekniken, globala

förändringar och mångfald, stress och egenkontroll,

utvecklingsprocesser i företag och regioner, arbetsmiljöutveckling och

förebyggande insatser, jämställdhetens nya förutsättningar samt nya och

gamla obalanser på arbetsmarknaden som t.ex. bristande matchning vad

gäller kompetens på arbetsmarknaden.

Arbetslivsinstitutets uppgift är att bedriva och främja forskning,

utbildning och utvecklingsprojekt som rör arbetsliv och relationerna på

arbetsmarknaden. Institutet skall därvid samverka med andra

myndigheter, vetenskapliga institutioner, universitet och högskolor

inom och utom landet. Institutet skall bedriva FoU som håller god

vetenskaplig kvalitet, är mångvetenskaplig och äger relevans för problem

och utvecklingstendenser i arbetslivet. En ökad samverkan mellan

forskare och näringsliv är nödvändig.

En väsentlig del i institutets verksamhet är att sprida information och

kunskaper samt bedriva utbildning riktad mot grupper som kan påverka

arbetslivets utveckling och föra kunskap vidare för praktisk tillämpning.

Ett nära samarbete tillsammans med universitet och högskolor ökar

institutets möjlighet till flexibilitet och förmåga att bättre möta nya

behov inom arbetslivet. Detta samarbete bör därför vidareutvecklas.

Institutet bör dock inte finansiera annan forskning och utveckling än den

där de aktivt deltar med egen personal.

I linje med att samverka med arbetslivets praktiker och att föra ut

kunskap till arbetslivet har Arbetslivsinstitutet etablerat regionala

centra. Dessa drivs i nära samverkan med regionala högskolor.

Etableringarna är reglerade i avtal mellan institutet, kommuner,

landsting och regionala högskolor.

Institutets verksamhet kan delas in i områdena arbetsmiljö,

arbetsorganisation och arbetsmarknad. Frågorna inom dessa områden

går dock ofta in i varandra. Arbetsmiljöområdet dominerar institutets

verksamhet. Med utgångspunkt från arbetslivets utveckling bör det ske

en tydlig förskjutning mot en ökad andel forskning och utveckling inom

området arbetsorganisation.

Provnings- och mätteknisk forskning och utveckling

Teknisk forskning och utveckling av mät och provningsmetoder utförs

bl.a. av helstatliga AB Sveriges Provnings och Forskningsinstitut (SP).

Området har hög prioritet i EU samarbetet och i EU:s

forskningsprogram. Genom kvalificerad provnings och mätteknik

uppnås stärkt industriell konkurrenskraft och bättre förutsättningar för

tillämpning av ny teknik, produktutveckling och kvalitetssäkring.

Kunskap genereras som är värdefull vid utveckling av internationella

regler och standarder avseende hälsa och säkerhet och god miljö. De

branschövergripande tillämpningarna ges också goda effekter i

forskarutbildning och annan kompetensutveckling, bl.a. hos små och

medelstora företag.

SP svarar också för huvuddelen av den fysikaliska primärmetrologin i

Sverige, dvs tillhandahållandet av spårbara kalibreringar där hög

komplexitet och noggrannhet efterfrågas. Kunskaper inom metrologin

används för tillämpningar som har stor ekonomisk och även mänsklig

betydelse. Provnings och mätteknik är väsentliga storheter i FoU

processen, inte minst för att föra forskningsresultat till nyttig

användning. Omfattningen av teknisk utvärdering, certifiering och

systembedömning ökar inom allt fler områden.

Regeringen avser att även fortsättningsvis skapa sådana förutsättningar

att provnings och mätteknisk verksamhet samt metrologi ges en stark

och behovsinriktad ställning i näringslivsinriktad FoU. Verksamheten

bör inriktas på sådana områden som stärker landets tekniska utveckling,

konkurrenskraft/kvalitet, utveckling av små och medelstora företag,

säkerhet, hälsa/arbetsmiljö, energi, miljö/kretslopp samt mätteknisk

kompetens.

Geovetenskaplig forskning och utveckling

Sveriges geologiska undersökning (SGU) har ett övergripande ansvar

inom det geovetenskapliga området. Uppdraget är att stödja tillämpad

geovetenskaplig forskning och riktad grundforskning. SGU har landets

mest omfattande databaser med geologisk information och en stor

forskningskapacitet. För att lösa geologiska samhällsproblem och för att

på ett effektivt sätt använda det geologiska materialet är det dock

nödvändigt att samarbeta med universitet och högskolor för

tillgodogörande av dess kunskapsmassa och högkvalitativa, moderna

utrustning. En internationell grupp har utvärderat SGU:s stöd till

geovetenskaplig forskning under åren 1995 1999 med goda vitsord för

geologisk och vetenskaplig relevans. Det samlade utfallet av stödet är

större än anslagets enprocentiga andel av all geovetenskaplig forskning.

Tillgången på kompetent personal samt forskning och utveckling är

avgörande för att verksamheten inom gruv- och mineralsektorerna

fortsättningsvis skall ha en god position i den globala konkurrensen och

bidra till hållbar utveckling. För detta krävs en satsning mot dessa

basindustrier genom långsiktiga utvecklingsinsatser för forskning och

utbildning. För att stödja de projekt för hållbar utveckling och

kompetensutveckling inom gruvnäringen som planeras i Norr- och

Västerbotten avser regeringen att öka SGU:s anslag för geovetenskaplig

forskning med 4 miljoner kronor per år under åren 2001-2003. I kap 8.2

redovisas en insats för malmgeologi vid Luleå tekniska universitet

Turismforskning

Turistdelegationen har regeringens uppdrag att arbeta med

kunskapsutveckling avseende turism. I det handlingsprogram som

myndigheten utarbetat och som utgör en grund för arbetet med att

utveckla den svenska turistnäringen är kompetensutveckling ett av de

områden där insatser krävs.

Turistdelegationen har genom ett nära samarbete med turistnäringen,

högskolor, universitet, forskningsinstitut och forskningsfinansiärer

strävat efter att skapa en situation där kunskaperna om turismens orsaker

och effekter samt turistföretagens förutsättningar för utveckling

främjas. Detta har framför allt skett genom ett omfattande engagemang

vad gäller utvecklingen av ett turismforskningsinstitut, ETOUR, vid

Mitthögskolan i Östersund.

I en jämförelse med de flesta övriga europeiska länder är Sverige ett

litet turistland. Regeringen anser att turistnäringen har en potential som

ännu inte till fullo utnyttjas, delvis beroende på bristande kunskaper. En

sammanhållen och kvalificerad turismforskning i nära kontakt med

företag och företagarorganisationer är viktig.

Konsumentforskning och konkurrensforskning

Syftet med forskning om konsumenter är bland annat att uppmärksamma

såväl olika konsumentgruppers svårigheter att agera rationellt på

marknaden som strukturproblem på marknaden som försvårar för

hushållen att dra nytta av den. Forskningen kan vidare användas för att

påvisa påfrestningar för enskilda hushåll orsakade av samhälleliga

strukturförändringar och belysa hur en snabb samhällsutveckling

påverkar konsumenternas situation. Forskningen kan därmed peka på

politiska reformbehov och föreslå hur reformer blir så effektiva som

möjligt.

Dagens komplexa samhälle och den snabba utvecklingen inom t.ex.

informationsteknikens område innebär ett behov av en aktiv och

framtidsinriktad konsumentforskning. Regeringen kommer att

uppmuntra konsumentrelaterade projekt inom ramen för befintliga

forskningsmedel.

Konkurrensforskning avser insatser inom främst de ekonomiska och

juridiska vetenskaperna och har som syfte att bl.a. ge kunskap om olika

marknaders funktionssätt av betydelse från ett konsumentperspektiv

samt hur offentliga regleringar påverkar olika marknader. Riksdagen har

tidigare anvisat medel motsvarande 31 miljoner kronor för främjande av

forskning inom konkurrensområdet. Medlen har disponerats av

Konkurrensverket efter samråd med det till verket knutna Rådet för

konkurrensfrågor. I samband med förberedelsearbetet inför den nya

konkurrenslagstiftning som infördes den 1 juli 1993 konstaterades att

forskningen på konkurrensområdet var relativt begränsad. Med

utgångspunkt från bedömningen att konkurrenspolitiken i viktiga

avseenden måste bygga på kunskaper om olika marknaders funktionssätt,

konkurrensbegränsningars effekter samt även effekter av vidtagna

åtgärder för att främja konkurrensen, framhölls betydelsen av att i ökad

utsträckning kunna basera det konkurrensfrämjande arbetet på resultat

från forskning. Under de gångna sex åren har organisationen och

formerna för det forskningsfrämjande arbetet etablerats. Vidare har en

betydande kunskap upparbetats och därigenom tillförts verket.

Regeringen gör bedömningen att det är av vikt att resurser sätts av

även framöver så att det aktiva stödet till konkurrensforskning i

nuvarande form fortsätter. De medel som avsätts framöver bör även

fortsättningsvis disponeras av Konkurrensverket efter samråd med det

till verket knutna Rådet för konkurrensfrågor. Det torde vara av särskild

vikt att uppmärksamma projekt med inriktning mot tillämpad forskning.

Regionalpolitisk forskning

Regionalpolitiken, liksom övrig politik som syftar till att främja den

regionala utvecklingen, måste vara väl förankrad i kunskap om de

regionala, nationella och internationella drivkrafter som bidrar till att

forma de regionala utvecklingsförloppen. Det är också viktigt att ha

kunskap om olika åtgärders effekter och effektivitet, något som en ny

myndighet för analyser, omvärldsbevakning och utvärderingar bl.a. skall

främja. En betydande del av relevant forskningsmässig kunskap kommer

främst från allmän ekonomisk och samhällsvetenskaplig forskning som

bedrivs i Sverige och utomlands. Det är dock angeläget att det i Sverige

även fortsättningsvis bedrivs forskning till stöd för politiken om

regionala förhållanden.

Riksdagen har beslutat, i enlighet med regeringens proposition (prop.

1999/2000:71, bet. 1999/2000:NU17, rskr. 1999/2000:258) Vissa

organisationsfrågor inom näringspolitiken, att en ny myndighet för

analyser, omvärldsbevakning och utvärderingar inrättas den 1 januari

2001. Syftet är att förstärka kunskapsunderlaget för närings-,

innovations- och regionalpolitiken. Myndigheten skall bedriva sin

verksamhet i nära samverkan med universitet och högskolor med visst

utrymme för personalen att även bedriva egen forskning. I samband med

bildandet av den nya myndigheten avvecklas Statens institut för

regionalforskning (SIR) för att integreras i den nya myndigheten.

Regerinegn bedömer att den kompetens som samlas i den nya

myndigheten kommer att innebära bättre möjligheter att studera

förhållanden utifrån ett regionalt perspektiv.

Regionalpolitiken inbegriper också i vissa avseenden gles- och

landsbygdspolitik. Regeringens syn på landsbygdsrelaterad forskning där

bl.a. miljöaspekter och de areella näringarnas omstrukturering beaktas

presenteras i avsnitt 10.6.

10.12 Forskning om hållbart samhällsbyggande

Forsknings och utvecklingsverksamheten kring den byggda miljön

bör präglas av en vision om samhällsbyggande för hållbar utveckling och

internationell konkurrenskraft. Forskningsfinansiärer och

forskningsutövare skall verka för att forskningsresultaten

implementeras och snabbt påverkar sektorns utveckling samt bidrar till

nödvändiga innovationer. Forskningen om den byggda miljön

samhällsbyggande i vid mening måste präglas av en helhetssyn där

hållbarhet vävs samman av ekologiska, ekonomiska, sociala och

kulturella aspekter. Den måste också fylla högt ställda krav på kvalitet

och effektivitet. De stora utvecklingsmöjligheterna ligger i ett

tvärfackligt angreppssätt på problemen.

Lösningen på många av sektorns problem och utvecklingen mot

hållbarhet ligger i gränssnitten mellan de olika vetenskapsområdena

naturvetenskap, teknik, medicin, humaniora och samhällsvetenskap.

Forskningen är en nödvändighet för att kunna realisera möjligheterna

och de långsiktiga målen när det gäller hållbar utveckling och

internationell konkurrenskraft. Med utgångspunkt från denna

verksamhetsidé bör FoU insatserna kännetecknas av kraftsamlingar

inom prioriterade områden. Prioriteringarna bör svara mot de

utmaningar som sektorn står inför. Samverkan mellan Forskningsrådet

för miljö, areella näringar och samhällsbyggande och sektorns olika

aktörsgrupper och med andra finansiärer bör vidareutvecklas.

Särskilda insatser bör göras för att främja det internationella

samarbetet och det europeiska samarbetet inom EU:s femte

ramprogram för forskning och i planerings- och förberedelsearbetet

inför det sjätte ramprogrammet.

På medellång sikt bör forskningen fokuseras på

stadsutvecklingsproblematiken både i ett ekologiskt perspektiv och i ett

hållbarhetsperspektiv som också innefattar en sociokulturell och

ekonomisk dimension. Andra angelägna områden rör bl.a.

resurseffektivisering och inomhusmiljö.

Även kommunernas roll förändras genom nya ansvars och

arbetsformer såsom partnerskap, nätverkssamarbete,

förhandlingsuppgörelser etc. Planerings- och beslutsprocessen behöver

utvecklas så att den ger bättre förutsättningar för sektorssamverkan,

långsiktighet och medborgarinflytande.

Stadsutvecklingen kan innebära en ökad belastning på miljön. Bättre

kunskaper om markförhållanden och samspelet mellan mark och vatten i

den urbana miljön är nödvändig. Samspelet mellan bebyggelsen och

trafiken är ett annat viktigt FoU-område som ur hållbarhetssynvinkel

måste prioriteras.

Planerings-, bygg- och fastighetssektorn genomgår för närvarande

stora förändringar. De omvärldsfaktorer som starkt påverkar sektorn är

främst globaliseringen, miljö- och resursanvändningen, nationella och

internationella av- och omregleringar med nya konkurrensförhållanden

som följd, informationsteknikens utveckling och inte minst

värderingsförändringarna hos dem som använder byggnader och

anläggningar.

Mot bakgrund av detta kan existerande relationer mellan t.ex. stat,

näringsliv och enskilda komma att ändras i snabbare takt än tidigare.

Förändringarna medför i sin tur spänningar som, om beredskapen är god,

kan leda till nya och mer ändamålsenliga strukturer. På lite sikt finns det

därför skäl att rikta forskningen även mot sådana frågor som

globaliseringens konsekvenser för sektorn samt om förhållanden som

påverkar värderingar och attityder.

Visionen om en hållbar utveckling och de problem som sektorn har att

bemästra ställer krav på ett mångdisciplinärt arbetssätt. Därför krävs att

utrymme ges i den nya organisationen för att formulera

forskningsfrågor som bidrar till ett hållbart samhällsbyggande. För den

områdesinriktade forskningen är det viktigt med avnämarmedverkan vid

bedömning i grupper och kommittéer.

10.13 Miljöforskning

Miljöforskningen svarar för den strategiska och grundläggande

kunskapen för att driva miljöarbetet framåt. Miljöforskningen har

alltsedan miljöfrågorna på allvar kom upp på den politiska dagordningen

haft en stark ställning i det miljöpolitiska arbetet. Utvecklingen och

breddningen av miljöpolitiken har också medfört att miljöforskningen

har kommit att omfatta ett allt vidare fält. Miljöforskningens roll och

betydelse kan beskrivas från olika utgångspunkter.

I det internationella förhandlingsarbetet kring gränsöverskridande

miljöproblem har Sverige intagit en pådrivande roll. Framgångarna i

förhandlingsarbetet har varit beroende av att Sverige har baserat sina

ståndpunkter på vetenskapliga underlag.

Sektorsansvaret för miljön innebär att sektorsorganen och näringslivet

tar ett ökat ansvar för miljöarbetet. Det innebär att kretsen av avnämare

för forskningens resultat har breddats. Miljöforskningen skall bidra med

det vetenskapliga underlaget som aktörerna behöver för att axla sitt

vidgade miljöansvar.

Miljöforskningen skall bidra med underlag för miljöarbetet i hela

samhället, nationellt och internationellt, i politiken, i företagen, i

myndigheter och organisationer och i hushållen.

Svensk miljöforskning har ett gott rykte. Ett flertal utvärderingar som

genomförts av internationell expertis visar att svensk miljöforskning

generellt ligger väl framme och i vissa fall i frontlinjen. Ett annat

kvalitetsmått på miljöforskningen är de framgångar som svenska

forskare har haft inom EU forskningen. EU kommissionen har nyligen

låtit genomföra en utvärdering av hela världens miljöforskning med s.k.

bibliometriska metoder. Frekvensen med vilken svenska forskare

citerades i vetenskapliga tidskrifter i relation till vår folkmängd gav

Sverige en tätposition.

Miljöforskningens inriktning och omfattning

Ett flertal finansiärer bidrar till finansieringen av miljöforskningen.

Grundläggande forskning finansieras av forskningsråden samt via

statsanslagen till universitet och högskolor. Problemdimensionerande

och effektinriktad forskning stöds främst av Statens energimyndighet,

Skogs och jordbrukets forskningsråd (SJFR), viss EU forskning,

Stiftelsen för miljöstrategisk forskning (MISTRA) samt av

Naturvårdsverket.

Åtgärdsinriktad miljöforskning stöds i första hand av

sektorforskningsorganen, bl.a. Närings och teknikutvecklingsverket,

Statens energimyndighet, Byggforskningsrådet (BFR),

Kommunikationsforskningsberedningen (KFB), Rådet för

arbetslivsforskning samt av MISTRA.

Samhällsvetenskaplig miljörelaterad forskning stöds av flera

sektorforskningsorgan, Forskningsrådsnämnden (FRN),

Naturvårdsverket och MISTRA. Medlen till denna forskning har ökat

under senare år men anslagen är totalt sett små jämfört med medlen till

naturvetenskapligt och tekniskt inriktad miljöforskning.

Miljöforskningen i Sverige har en total omfattning på ca 600 700

miljoner kronor per år.

Naturvårdsverket har hittills haft en samordnande roll för

miljöforskningen. Verket har regelbundet samlat alla finansiärer för

miljöforskning och utarbetat ett ramprogram för miljöforskningen

"Forskning och utveckling för bättre miljö". Det senaste programmet

presenterades hösten 1998. Detta program för miljöforskningen har en

större betoning på hållbar utveckling än tidigare och är ett viktigt

styrande instrument för de aktörer som finansierar miljöforskningen.

EU:s miljöforskning

Svenska forskare hade redan före EU-medlemskapet möjligheter att

delta i EU:s forskningsprogram och svenska miljöforskare deltog tidigt

i det tredje och fjärde ramprogrammet. Svenska miljöforskare har

generellt sett varit framgångsrika inom EU-forskningen inom områden

med en stark nationell forskningsbas. Som exempel kan nämnas att inom

forskningsprogrammet "Miljö och klimat" inom fjärde ramprogrammet

deltog svenska forskare i forskningsinsatser motsvarande 2,5 gånger den

svenska andelen av finansieringen. Bidraget från EU-forskningen på

miljöområdet beräknades 1998 vara ca 70 miljoner kronor.

I det femte ramprogrammet (1998 2002) som nu pågår finansieras

omfattande forskning om miljö och hållbar utveckling. Svenska forskare

deltar även i dessa program.

Under år 2001 kommer arbetet med EU:s sjätte ramprogram (2002

2006) att påbörjas. Det är viktigt att Sverige spelar en aktiv roll i

utformningen av detta forskningsprogram så att frågor om miljö och

hållbar utveckling får stort utrymme.

Forskning som underlag för miljökvalitetsmålen

En parlamentarisk kommitté, Miljömålskommittén har i samverkan med

ett flertal myndigheter analyserat och vidareutvecklat de delmål och

åtgärdsstrategier som behövs för att de övergripande

miljökvalitetsmålen skall kunna nås. Kommittén anser i betänkandet

Framtidens miljö (SOU 2000:52) att det är angeläget med samordning

av forskningen för hållbar utveckling. Samarbetet mellan forskare och

avnämare behöver stärkas. Forskningen ska vara oberoende men måste

också vara lyhörd för avnämarnas krav. Detta ställer krav på en god

dialog. Forskning behövs också om miljöpåverkans betydelse för

människans hälsa. Viktigt är också att öka takten på utvecklingen av

förnyelsebara bränslen och ny teknik. Forskning behövs för att förbättra

kunskaperna om kemiska ämnen. Forskning bör också inriktas på att öka

kunskapen om sambandet mellan den biologiska mångfalden och vårt

kulturarv. Överlag saknas mycket samhällsvetenskapligt inriktad

forskning om styrmedel, beteenden och attitydpåverkan. Dessa

kunskaper behövs för att kunna utforma en styrning som leder till att

miljömålen nås inom en generation.

Klimatforskning

Regeringen beslutade i maj 1998 att tillsätta en parlamentarisk

kommitté med uppgift att presentera förslag till en samlad svensk

strategi för klimatområdet. Klimatkommittén lämnade i maj 2000 sitt

betänkande Förslag till svensk klimatstrategi (SOU 2000:23). Detta

betänkande är för närvarande ute på remiss.

Kommittén anser att forskningen, både den naturvetenskapliga

forskningen om klimatförändringarna och den tekniska forskningen om

hur man kan utveckla system och processer som fordrar mindre energi

och mindre fossila bränslen, är helt central för den fortsatta

utvecklingen på klimatområdet. Kommittén finner att det ändå saknas en

översikt och samordning och föreslår att initiativ tas av de olika

forskningsfinansiärerna för mer övergripande och långsiktiga satsningar.

Kommittén anser vidare att det också krävs ett ökat finansiellt stöd för

klimatforskning.

Kommittén pekar också på att klimatproblemet handlar om att bryta

dagens konsumtionsmönster och beteenden. Av dessa skäl behövs

samhällsvetenskaplig och humanistisk forskning. Kommittén anser att

denna forskning troligen är underdimensionerad i förhållande till

problemens karaktär.

Forskning som underlag för internationella förhandlingar

Så gott som alla miljöproblem är till sin natur gränsöverskridande.

Detta har också fått uttryck i den mångfald av internationella

överenskommelser som finns på miljöområdet. Gemensamt för dessa

överenskommelser är att de åtgärder som genomförs för att begränsa

miljöpåverkan är baserade på ett gediget vetenskapligt material och

kunskap om miljöeffekter.

Regeringen anser att forskningen om internationella eller globala

miljöproblem är av stor betydelse och måste prioriteras. De

gränsöverskridande och globala miljöproblemen är en följd av

samhällets organisation och vårt sätt att leva. Forskningen handlar om

grundläggande naturvetenskaplig forskning men även om tekniska och

socioekonomiska åtgärder för att förändra utvecklingen och begränsa

miljöpåverkan. Ett av de tydligaste exemplen är hotet om

klimatförändring till följd av människans agerande.

För att Sverige på ett framgångsrikt sätt skall kunna påverka och vara

drivande i arbetet med gränsöverskridande och globala miljöfrågor krävs

att den svenska forskningen inom aktuella frågor prioriteras och håller

en hög kvalitet.

Internationella förhandlingar pågår också i olika fora (CBD, FAO och

WTO) när det gäller utnyttjande av genetiska resurser. Ofta saknas

vetenskapligt underlag när det gäller socioekonomiska eller ekologiska

effekter av utnyttjande av genetiska resurser och dessa områden måste

prioriteras för att komma vidare i förhandlingarna.

Forskning om biologisk mångfald

Biologisk mångfald är ett viktigt forskningsområde för hållbar

utveckling, eftersom ett hållbart nyttjande av naturresurser inte får leda

till en långsiktig minskning av den biologiska mångfalden. Forskning om

biologisk mångfald kan inte betraktas isolerat från andra områden. Syftet

är att ta fram kunskap för hållbart nyttjande av biologisk mångfald i bl.a.

areella näringar, för bedömning av effekter på och bevarande av

biologisk mångfald i samhällsbyggandet, och för utveckling av

naturvårdsarbetet. Den kunskap som tas fram ska bl.a. användas i arbetet

med vidareutvecklingen av bedömningsgrunder för miljökvalitet,

utvecklingen av miljökvalitetsmål och miljökvalitetsnormer. Kunskapen

ska även användas som underlag för det svenska Ramdirektivet för

vatten, Fågelskyddsdirektivet, samt Art och habitatdirektivet. Vidare

ska forskningsresultaten stödja Sveriges nationella implementering av

och internationella agerande inom en rad konventioner, främst

Konventionen om biologisk mångfald (CBD).

Regeringen anser att det finns anledning att särskilt poängtera vikten

av några forskningsområden. Först taxonomi, där Sverige varit drivande i

det internationella samfundet för att stärka taxonomi som

forskningsgren till stöd för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk

mångfald. Detsamma gäller för traditionell kunskap, som även det i

många fall kan användas för bevarande och hållbart nyttjande av

biologisk mångfald. Dessutom måste rovdjursforskningen prioriteras.

Det behövs långsiktiga projekt för att fortlöpande kunna ge nödvändiga

resultat för förvaltningen av de svenska rovdjurspopulationerna.

Forskning om produkter, processer och resurseffektivisering

Många av dagens miljöproblem beror på det sätt material utnyttjas och

hanteras. Att hushålla med material och energi är viktigt i omställningen

till ett hållbart samhälle. Förädling, användning och konsumtion av

material och produkter påverkas av många faktorer och aktörer. Det

behövs ökad kunskap om samspelet mellan olika faktorer som gynnar

eller hindrar förändringar i riktning mot ökad uthållighet.

Miljöanpassade varor och tjänster är nyckeln till en ekologiskt hållbar

utveckling såväl nationellt som globalt. Regeringen har under de senaste

20 30 åren genomfört och stimulerat till åtgärder för att minska

produkters miljöpåverkan i Sverige. Åtgärderna skulle bli mer effektiva

med ett samlat angreppssätt utifrån ett livscykelperspektiv och där

samtliga aktörer längs produktens livscykel engageras och tar ett

miljöansvar.

Regeringen avser därför att verka för att en miljöorienterad

produktpolitik formuleras nationellt, inom EU och globalt. Målet med

en miljöorienterad produktpolitik är att få fram produkter, dvs. varor och

tjänster, som leder till minsta möjliga negativa påverkan på människors

hälsa eller på miljön i varje led under produkternas livscykel.

För att förverkliga en miljöorienterad produktpolitik behövs forskning

och utveckling inom flera områden. Som exempel kan nämnas

miljöanpassad konstruktion och materialanvändning, nya miljöanpassade

material, styrmedel, hinder och drivkrafter, utvärderingsverktyg samt

beteende och livsstilsforskning.

Kretsloppsanpassningen har för många produkter inte kommit särskilt

långt. Det är angeläget att inte bara se framåt utan även söka kunskap

som förbättrar hanteringen av varor och material i omlopp och som

belyser såväl risker som möjligheter vid användningen av återvunnet

material.

Det finns stora mängder mer eller mindre miljöfarliga ämnen i

cirkulation i samhället, i många fall inbyggda i produkter och svåra att

separera. Även vid en långt gången miljöanpassning kommer det att

finnas material som behöver deponeras. Det finns dessutom många

befintliga och äldre deponier med okänt innehåll som med tiden riskerar

att läcka ut. Det behövs därför en fortsatt satsning på att ta fram ökad

kunskap om processer i deponier och speciellt om långsiktiga förlopp.

Det behövs även forskning om metoder för riskbedömning för deponier

och metoder för att oskadliggöra miljögifter både som underlag för att

utforma den säkra framtida deponin och för att minska riskerna med

dagens och gårdagens deponier.

Forskning om kemikalier

Miljökvalitetsmålet Giftfri miljö är ett av de femton miljömål som i

enlighet med regeringens förslag (prop. 1997/98:145) riksdagen antog i

april 1999 (1998/99:MJU6, Rskr 1998/99:183) och som bör nås inom

en generation. Detta mål är nära knutet till kemikalier och deras

spridning i miljön samt deras effekter på hälsa och miljö.

Kemikalieutredningen framhåller att arbetet mot miljömålet om en

giftfri miljö och genomförandet av nya riktlinjer inom

kemikaliepolitiken kräver en utvidgning av miljöforskningen. En

kraftfull, nationell satsning på grundläggande miljökemisk,

ekotoxikologisk och toxikologisk forskning är dessutom, enligt

kemikalieutredningen, en förutsättning för att Sverige skall kunna driva

kemikaliefrågorna i internationella fora på ett välgrundat och

övertygande sätt. Forskning om miljöeffekter av kemikalier berör flera

olika områden från produktion och användning av varor och kemikalier, i

arbetsmiljön, förekomst i livsmedel samt spridning och effekter i yttre

miljön.

Forskningsrådsnämnden framhöll i sin redovisning av ett uppdrag om det

yttre miljöområdets behov av toxikologisk forskning (FRN 1998) att

redan flera tidigare statliga utredningar har påtalat behovet av mer

kunskap och kompetens vad gäller miljörelaterad toxikologi, och att den

främsta orsaken till detta behov är den alltmer komplicerade situationen

vad gäller exponering av människor och miljö för olika kemikalier och

miljöföroreningar.

Kemikalieutredningen påpekar vidare att det generellt behövs en

betydande förstärkning av kunskaperna om möjliga och redan uppkomna

hälso och miljöeffekter både av de organiska ämnen och de metaller

som används i varor och i produktionsprocesser. Det finns ett mycket

stort behov av grundforskning, inte minst på det toxikologiska och

utvecklingsbiologiska området samt behov av metod- och

teknikutveckling för att möjliggöra att kunskaper tas fram om kemiska

ämnens inneboende egenskaper.

Ett annat viktigt forskningsområde kommer att vara utveckling av

mindre kemikaliekrävande tekniker för att möjliggöra ersättning i

användningsområden där stora mängder kemikalier används i dag. För att

möjliggöra ett minskat beroende av farliga kemikalier i samhället ser

utredningen även samhällsvetenskaplig forskning som central,

exempelvis rörande styrmedel och dess betydelse för

kemikalieanvändningen.

Strålskyddsforskning

Det moderna samhället har sedan drygt ett sekel medfört att en rad olika

artificiella strålkällor tillkommit till de naturliga, och mängden

strålkällor fortsätter att öka. Riskerna med strålning uppmärksammades

redan på 1920 talet. Även om mycket forskning har gjorts finns

fortfarande många oklarheter även för de mer studerade strålslagen. Till

de viktigaste frågorna kring joniserande strålning hör effekterna av låga

doser och dosrater (doshastigheter). Även kunskaperna om den icke

joniserande strålningens effekter är i många avseenden bristfälliga.

Det viktigaste övergripande målet är att behovet av långsiktig

kompetens kan täckas. För detta krävs att den grundläggande

strålskyddsforskningen i betydligt högre utsträckning än i dag kan

bedrivas vid svenska universitet. Den akademiska basen saknas

emellertid, vilket innebär problem när det gäller finansiering och

rekrytering. Strålskyddsinstitutet (SSI) har i dag en viktig roll som

finansiär av forskning, men de medel som myndigheten använder för

forskning tas från den ordinarie driftsbudgeten, vilket innebär att den

långsiktiga forskningens behov konkurrerar med myndighetens

kortsiktiga behov av insatser.

Den akademiska grundforskningen vid universiteten har avvecklats till

förmån för annan forskning. SSI anser att denna forskning måste

förstärkas för att landet skall bibehålla nödvändig kompetens inom

strålskyddsområdet. I betänkandet Långsiktig strålskyddsforskning

(SOU 1994:40) betonades också behovet av att stärka främst den

grundläggande strålskyddsforskningen vid universitet och högskolor.

Regeringen anser att främst forskningsråden bör avsätta medel för att

finansiera riktad grundläggande strålskyddsforskning och ansvara för att

bygga upp nödvändig kompetens vid universitet och högskolor. SSI:s roll

som forskningsfinansiär bör vara att finansiera forskning på kort sikt för

myndighetens behov. Forskningsråden, Verket för innovationssystem,

SSI och eventuellt andra berörda forskningsmyndigheter bör därför

bygga upp samarbetsformer för finansiering av strålskyddsforskning så

att forskningen får en tillräcklig omfattning och lämplig inriktning.

Samhällsvetenskaplig och juridisk miljöforskning

Samhällets omställning till en hållbar utveckling innebär att

handlingsmönster och livsstil måste ändras. Såväl Miljömålskommittén

som Klimatkommittén betonar vikten av ökade satsningar på

samhällsvetenskaplig miljöforskning. Denna forskning bör vara nära

kopplad till t.ex. forskningen om miljökvalitetsmålen och klimat.

Den samhällsvetenskapliga och juridiska miljöforskningen har ökat

under senare år men har ändå en blygsam omfattning i förhållande till

naturvetenskaplig och teknisk miljöforskning. Det är emellertid viktigt

att denna forskning får ökad tyngd. Ett särskilt viktigt område är

forskning om olika typer av styrmedel. Forskningen bör inriktas mot

kombinationer av olika styrmedel och under vilka villkor som de

fungerar mest effektivt. Det finns också skäl att analysera vilka

målkonflikter som kan uppstå.

För att målsättningen om en hållbar utveckling skall kunna uppnås

måste lagstiftningen också återspegla de miljöproblem som finns och de

miljöpolitiska ambitionerna samt hur dessa ambitioner skall

genomföras. Den miljörättsliga forskningen fyller här en nödvändig

funktion och det innebär en omfattande forskningsuppgift som ofta

förutsätter ett tvärvetenskapligt perspektiv. Miljöhistoria som ett

övergripande forskningsområde är viktig för en ökad förståelse av

förändringar i miljön och därmed sammanhängande samhällsfunktioner

över längre tidsperioder. Miljöproblemens gränsöverskridande karaktär

och det växande globala samarbetet på miljörättens område innebär att

forskningen inte enbart kan inriktas på förhållandena i Sverige. Dels

finns ett behov av att finna internationella gemensamma lösningar, dels

finns ett behov av rent komparativ forskning.

11 Ekonomiska konsekvenser

Efter förslag i 1999 års ekonomiska vårproposition

(prop:1998/99:100) och i 2000 års ekonomiska vårproposition (prop.

1999/2000:100) har riksdagen beslutat om en förstärkning av anslagen

för grundforskning och forskarutbildning inom politikområdet med 70

miljoner kronor för år 2000, 400 miljoner kronor för år 2001, 309

miljoner kronor för år 2002 samt 500 miljoner kronor för år 2003.

Regeringen har i denna proposition lämnat förslag och ekonomiska

planeringsförutsättningar för förstärkningen av grundforskning och

forskarutbildning under perioden 2001-2003 inom ramen för de medel

som riksdagen redan beslutat om. Regeringen kommer i

budgetpropositionen för år 2001 lämna förslag till den närmare

fördelningen av resurserna för år 2001 i enlighet med förslagen i denna

proposition.

12 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

1 kap. 3 a §

Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 6.4.2. Att värna vetenskapens

trovärdighet och god forskningssed tas härmed upp bland de

grundläggande principer som skall gälla för universitetens och

högskolornas verksamhet. Den nya paragrafen får genomslag också

beträffande enskilda utbildningsanordnare med examenstillstånd, se 2

och 3 §§ lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina.

 Strategidokumenten

Utdrag ur strategidokumenten

Svensk forskning i ett internationellt perspektiv

Sverige har en lång tradition som kunskapsnation och når inom flera

områden den internationella forskningsfronten. Det kan därför ligga nära

till hands att göra bedömningen att landets forskning är

konkurrenskraftig och inga behov av förändringar föreligger. Den

internationella konkurrensen ökar dock och globala problem ökar

ständigt kraven på riktad forskning. Inom vissa områden, bl.a.

läkemedelsindustrin syns tydliga tecken på att Sveriges ställning håller

på att försvagas. En stark närvaro i den internationella forskningfronten

och en bred kontaktyta mot andra länder är betydelsefullt för ett litet

land som Sverige.

Sverige kan inte vara internationellt framgångsrikt inom alla

teknikområden, och en koncentration till vissa spetsområden är

nödvändig. Kungl. Vetenskapsakademien (KVA) skriver i sin

forskningsstrategi att Under det gångna århundradet har vi genererat 15

Nobelpristagare i fysik, kemi och fysiologi och medicin, hur många blir

det nästa århundrade? För att lyckas i framtiden måste vi göra

elitsatsningar. Samtidigt måste det finnas en bredd i forskningen för att

vi ska kunna tillgodogöra oss internationell forskning och tillhandahålla

en utbildning av hög kvalitet.

Medlemskapet i EU öppnar för nya forskningsområden men kräver

samtidigt ett omfattande kunskapsunderlag för en svensk linje inom t.ex.

jordbruks- och miljöpolitik. Sverige får ta del av mycket värdefull

kunskap genom deltagandet i projekt som finansieras av EU.

Strategiska områden

De stora universiteten vill med vissa undantag inte peka ut några

prioriterade områden utan framhåller att det viktigaste är att stödja de

mest kompetenta forskarna. Liknande resonemang förs av

forskningsråden. Majoriteten av forskningsfinansiärer och utförare,

inklusive sektorsmyndigheter värnar om den fria grundforskningen.

Kommunförbundet menar att den fria grundforskningen är en

förutsättning för den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden och att den inte

får äventyras av kortsiktiga ambitioner att snabbt få fram beslutsrelevant

kunskap. Det finns trots allt en rad forskningsområden som bedöms vara

viktiga för landets utveckling och tillväxt där Sverige har en stor

potential för framgång. Svensk medicinsk forskning, som länge haft en

mycket stark internationell ställning, men är på väg att tappa mark,

speciellt den kliniska forskning. Även vårdforskningen anses vara i

behov av förstärkning.

Bioteknik och funktionell genomforskning

Stora informationsmängder kommer att bli tillgängliga i och med att

kartläggningen av arvsmassan från ett antal levande organismer avslutas.

Hela det mänskliga genomet är snart kartlagt inom HUGO-projektet.

Den stora utmaningen är nu att förstå funktionen och betydelsen av alla

de gener som identifieras. Det finns en mängd områden där

forskningsresultaten kommer att bana väg för nya tillämpningar särskilt

inom medicin och läkemedelsforskning samt inom skogs- och

jordbruket.

Funktionsgenomiken har tillämpningar inom hela det biologiska

systemet från molekyl till ekologi men också i områdena mot fysik,

geovetenskap, kemi, matematik och teknik. Forskningsmöjligheter och

forskningsresultat begränsas för närvarande av tillgänglig teknik, och

teknikutvecklingen är central för områdets utveckling. Det krävs system

för att spara, katalogisera och söka igenom det enorma

informationsmaterialet, och därvidlag är området bioinformatik av

avgörande betydelse.

En omvärldsanalys visar att västvärldens länder gör mycket stora

satsningar på funktionsgenomik. För att Sverige skall kunna konkurrera

med andra länder om de forsknings- och kunskapsintensiva företagens

etablering krävs högkvalitativ och konkurrenskraftig bioteknisk

forskning.

Informationsteknik

Inom IT har Sverige en stark ställning inom mobil kommunikation,

kraftelektronik och vissa internetrelaterade tjänster. IT-industrin är

starkt forskningsberoende och stadd i snabb utveckling, varför

forskningsfinansieringen måste vara flexibel. Det är en överlevnadsfråga

för svensk industri att vara vid fronten av metodikutvecklingen inom

signaler och system. Elektronik, särskilt mikroelektronik, och

datavetenskap är också mycket viktiga områden för industrin.

Forskningen har dock för liten omfattning och det råder brist på

långsiktig grundforskning, särskilt inom mikroelektronik.

Sektorsmyndigheterna, andra forskningsfinansiärer och utförare inom

det socialvetenskapliga området efterlyser forskning kring de effekter

som den snabba teknikutvecklingen och den växande tjänstesektorn för

med sig för hälsa och välfärdssystemet.

Materialteknik och processteknik

Att stödja tillverkningsindustrins konkurrenskraft genom att utveckla

komplexa system för process- och kvalitetsstyrning är av strategisk

betydelse eftersom den står för en dominerande del av Sveriges export.

Att bygga komplexa system är en svensk styrka men krav på

effektiviseringar, ökad kvalitet och miljövänliga processer gör att

systemen tenderar att bli mer komplexa. Detta kräver

gränsöverskridande och tekniskt tvärvetenskapliga lösningar för att testa

och förbättra modeller, styra och designa processlinjer.

Informationstekniken är central för processtyrning och möjliggör

energi- och miljömässigt optimala processer. Området teknisk mekanik

är väsentligt för konstruktion och materialval. Strömningsmekanik är

viktigt för design av processlinjer, och kräver kraftfullt datorstöd.

Utvecklingen av teknikforskningen måste följas för att svensk

tillverkningsindustri ska behålla sin konkurrenskraft.

Teknisk materialvetenskap är en förutsättning för så gott som samtliga

tekniska system och ett område med stor industriell relevans. Sverige är

världsledande inom vissa delar av området, t.ex. specialstål. Avancerade

analystekniker och datorberäkningar möjliggör bestämning och

förutsägelser av materials egenskaper ner på atom- och molekylnivå och

inom dessa grenar ligger svensk forskning långt framme. Forskningen

fungerar som en kunskapsbas för dess tillämpningar såväl som en

rekryteringsgrund för industrin.

Materialforskning berörs av flera andra områden som teknisk

mekanik, elektroteknik, bioteknik, kemi och fysik. Ett tvärvetenskapligt

arbetssätt har visat sig speciellt effektivt inom denna teknikgren.

Tidigare satsningar på tvärvetenskapliga materialkonsortier har slagit väl

ut. Konsortierna bildades inom områdena yt- och tunnfilmstillväxt,

nanometerstrukturer, kluster, biomaterial samt supraledande material

och teori.

Miljöforskning

Sverige är världsledande inom flera områden av miljöforskningen och

det är viktigt att fortsätta den forskningen för att förstå de globala

effekterna av människans agerande.

Forskning för att bidra till en hållbar utveckling prioriteras inom alla

områden. Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) framhåller

vikten av att satsa på en tillväxtorienterad miljöpolitik för att kunna dra

nytta av den växande efterfrågan på ekologiskt hållbara produkter.

En viktig förutsättning för hållbar utveckling är omställningen till ett

ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem. En effektiv

energianvändning och en kostnadseffektiv energiförsörjning med låg

negativ påverkan på hälsa, miljö och klimat är en förutsättning för en god

ekonomisk och social utveckling i Sverige. Genom 1997 års

energipolitiska beslut gjordes en kraftsamling kring ett långsiktigt

omställningsprogram för utveckling av ett uthålligt energisystem.

Huvudinriktningen är en sänkning av kostnaderna för och stöd till

introduktion av sådan ny miljövänlig energiteknik som kan bedömas bli

lönsam på sikt. Sammanlagt har mer än fem miljarder kronor

budgeterats för sjuårsperioden 1998-2004. Statens energimyndighet har

ansvaret för att utforma och genomföra programmet.

Energiforskning

Energimyndighetens strategiska arbete utgår från innovationssystemets

perspektiv. Insatser prioriteras utifrån bedömning av olika områdens

utvecklingsfas, förväntade kunskapsbehov, distribution, omvandling och

användning av energi, samt en bedömning av när och hur

marknadsintroduktion av en viss teknik kan ske.

De statligt finansierade långsiktiga insatserna skall prioritera en

kunskaps- och kompetensutveckling som i ett längre tidsperspektiv

bidrar till utvecklingen av ett uthålligt energisystem. Den grundläggande

energiforskningen är inriktad på att utveckla de vetenskapliga grunderna

för tillförsel, omvandling, distribution och användning av energi med

omsorg om miljön. Denna grundläggande forskning utgör en

förutsättning för ett tillämpat forsknings- och utvecklingsarbete och är

också basen för hög nationell kompetens inom olika teknikområden,

exempelvis produktion och omvandling av bioenergi, elöverföring över

stora avstånd, avancerade cykler för elproduktion, förbränningsteknik,

rökgasrening, effektiva industriprocesser, motorutveckling och

fjärrvärmeteknik.

Ett fortsatt nära och aktivt samarbete mellan staten och näringslivet

inom energiområdet är en grundläggande förutsättning för att de statliga

insatserna för forskning och utveckling skall ge långsiktigt uthålliga

resultat. Utöver stöd till konkurrensneutralt samarbete mellan företagen

rymmer det energipolitiska programmet också möjligheter att reducera

risken för företag som vill pröva ny energiteknik under verkliga

förhållanden. Karaktäristiskt för energiforskningen är att den i hög grad

behöver ske i samverkan mellan olika discipliner. Detta gör

energiforskningen till ett genuint tvärvetenskaplig forskningsfält och

nödvändiggör en hög ambitionsnivå när det gäller insatser som främjar

och underlättar sådan forskning.

Inom EU:s femte ramprogram för forskning och utveckling (1998

2002) görs omfattande energiforskningsinsatser i det tematiska

programmet "Energi, miljö och hållbar utveckling". Även i andra

tematiska program görs insatser med anknytning till energiområdet. Det

svenska deltagandet i dessa program är tillfredsställande och det är

angeläget att upprätthålla en god nivå på det svenska deltagandet.

Långsiktigt fungerande forskningsmiljöer är en förutsättning för

insatserna inom det långsiktiga programmet för omställningar av

energisystemet. Energiforskningens tvärvetenskapliga karaktär

förstärker behovet av att skapa kontinuitet vid kompetenta institutioner

som samverkar över disciplingränser.

En generationsväxling kan förväntas i och med att de högre tjänsterna

inom för energiforskningen relevanta områden är besatta med personer

som inom en 15-årsperiod kommer att sluta sin aktiva forskning. Detta

innebär ett allmänt problem med kompetensförsörjningen som kan

bedömas vara allvarligare för ett område som energiforskningen med sin

utpräglat tvärvetenskapliga profil.

Lantbruksvetenskaplig forskning

Gemensamt för de olika strategidokumenten inom detta område är att de

pekar på behovet av forskning till stöd för de areella näringarnas

utveckling och konkurrenskraft samt omställning till en ekologiskt

hållbar utveckling samt för att kunna svara mot konsumenternas krav på

säkra och högkvalitativa livsmedel, etiska krav etc. Från flera

myndigheter framhålls även behovet av kunskap till stöd för deras

myndighetsutövning. Det krävs högkvalitativ forskning för att kunna

använda och bidra till den biologiska revolutionen inom funktionell

genomforskning på växter och djur. Biotekniken ger nya möjligheter

inom all växtförädling, men också möjligheter att "skräddarsy" nya

biologiska råvaror samt miljövänliga processer och produkter. Men det

är också mycket viktigt att värdera de risker som är förknippade med de

nya forskningsrönen. Framtagande och utnyttjande av transgena växter

och djur väcker viktiga etiska frågor som bör belysas och beaktas. Det är

angeläget att utveckla nya instrument för analys av verkliga och upplevda

risker. Strategierna nämner särskilt forskning kring djurs egenskaper (i

fråga om utfodringsbehov, skötsel, hälsa etc.) och dess förhållande till

deras genetiska konstitution som ett forskningsområde där Sverige har

goda förutsättningar att hävda sig tack vare de unika databaserna för

svenska djurpopulationer. Även forskning kring djurskydd och djurhälsa

anses i strategierna vara prioriterat då det är ett svenskt profilområde i

EU-arbetet. Sektorsmyndigheterna inom lantbruksområdet efterlyser

samtliga mer forskning till stöd för sina åtgärder och insatser.

Det finns starka drivkrafter för ett ekologisk hållbart skogsbruk inom

både näringen och samhället i övrigt. Det finns goda grundkunskaper

som nu måste tillämpas för att insatserna skall kunna optimeras.

Skogsstyrelsen anser att det saknas en gemensam strategi för forskning

till stöd för de svenska insatserna i det internationella arbetet för en

hållbar samhällsutveckling och bättre miljö. Flera olika finansiärer och

institut uppmärksammar frågorna och gör betydande insatser, men detta

sker utan gemensam målbild och utan en tydlig problemidentifiering.

För att stärka konkurrenskraften hos skogsindustrin, som är Sveriges

största nettoexportindustri, krävs en förskjutning mot

produktionskedjans senare led, i förädlings- och marknadsstegen.

Landsbygdsutveckling och forskning till stöd för en levande landsbygd

i en tid då allt färre på landsbygden får sin utkomst från skog och

jordbruk är ett prioriterat område i många strategier inom det

lantbruksvetenskapliga området.

Vårdforskning, äldre och åldrande, ojämlikhet i hälsa och genusperspektiv

Forskning kring äldre och åldrande bör vara ett prioriterat område för

många forskningsinstanser inom det socialvetenskapliga området i en tid

då den demografiska strukturen förskjuts mot en allt äldre befolkning.

Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet och Riksrevisionsverket anser att

effekterna på socialförsäkringssystemet av den åldrande befolkningen

inte är tillräckligt undersökta. Forskning kring ojämlikhet i hälsa, med

tonvikt på barn, klass och kön är också viktigt, speciellt efter de

rapporter som pekar på en försämring i psykisk hälsa främst hos

kvinnor, barn och ungdomar.

Utbildningsvetenskap

Vid många lärosäten anges utbildningsvetenskap och didaktik som ett

prioriterat område och vid Umeå och Göteborgs universitet har

fakultetsnämnder inrättats med ansvar för grundutbildning, forskning

och forskarutbildning på lärarutbildningens område. Flera av de mindre

lärosätena gör särskilda ansträngningar där IT kopplas till pedagogik i

utvecklingen av distansutbildning och multimedialäromedel. Det finns

också regionalt anknutna profileringar med lärandet i fokus.

Tvär- och mångvetenskapliga satsningar

Allt mer framstående forskning görs i gränslandet mellan olika

discipliner. För att mångvetenskaplig forskning ska kunna vara verkligt

framgångsrik måste den vara väl förankrad i respektive disciplin. Det

finns ett växande behov av problemorienterad mångvetenskaplig

forskning med finansiärer av olika bakgrund. Framgången inom

livsvetenskaperna är direkt avhängig förmågan till multidisciplinär

forskning. Alla stora områden inom såväl näringsliv, välfärd, miljö, skog

och jordbruk har stora problem som kräver tvärvetenskaplig forskning

som underlag.

Tvärvetenskaplig forskning uppstår dock inte automatiskt.

Forskningsrådsnämnden (FRN) skriver att

forskningsfinansieringssystemet måste vara alert för att kunna

identifiera situationer som erbjuder sann tvärvetenskap. Det svenska

systemet har haft svårigheter att hålla ihop breda mångvetenskapliga

satsningar.

Bl.a. Kommunförbundet uttrycker oro för att den forskning som är

konsekvent problemorienterad inte står så högt i kurs inom den

grundforskningsinriktade akademiska världen. Mångdisciplinära projekt

behöver oftast en längre finansieringstid då inledningsfasen ofta är

längre än i inomdisciplinära projekt, även om vinsterna långsiktigt kan

vara stora.

NUTEK avser att samverka med lärosäten, industri och andra

finansiärer för att verka för ökad kraftsamling inom industriellt inriktade

centrum och institut för livsvetenskaperna.

Forskaråterväxt

Lärosäten, forskningsråd, sektorsforskningsråd och stiftelser anser

samstämmigt att resurserna för finansiering av rekryteringstjänster på

mellannivå är otillräckliga vid de svenska lärosätena. Yngre forskare bör

ges ökade möjligheter att söka postdoktorala stipendier för att sedan

kunna ingå i forskarsamhället. Ett stort problem inom särskilt de

naturvetenskapliga, tekniska och medicinska vetenskapsområdena idag är

den stora bristen på unga forskare. Det är viktigt att öka inflödet av unga

forskare för att överbrygga generationsskiftet, men också för att öka

inflödet av nya idéer. Det är viktigt att långsiktigt stödja unga forskare så

att dessa kan utvecklas till goda forskningsledare.

Forskarassistenttjänsterna är mycket viktiga för lärosätena för att kunna

bygga upp en rekryteringsbas av forskare och lärare vid de stora

pensionsavgångarna som väntas inom 5 till 10 år.

Statens energimyndighet är orolig för forskaråterväxten inom

området, eftersom det egna mångvetenskapliga området kommer att bli

särskilt utsatt vid de stora pensionsavgångarna. Energimyndigheten

överväger att finansiera forskarassistenttjänster och lektorstjänster vid

de institutioner som är engagerade i energiforskningsprojekt. Vid vissa

sektorsmyndigheter är andelen forskarutexaminerade mycket låg, vilket

ger problem med beställarkompetensen.

Forskarutbildning och utbildningsbehov hos myndigheter

Det efterlyses extra satsningar på forskarutbildningen, men också på

utbildning i tvärvetenskaplig problemlösning. Fler studenter behöver gå

vidare till forskarutbildning, speciellt inom vård- och

lärarutbildningarna. Forskarutbildningen bör i större utsträckning vara

organiserad i form av nationella forskarskolor för att utnyttja och sprida

den kompetens som finns. Inom flera områden anses tillgången på

forskarkompetens vara tillväxtbestämmande.

Internationella utvärderare påpekar brister i studenternas teoretiska

och metodiska kunskaper inom humaniora/samhällsvetenskap, särskilt

nationalekonomi. Svenska forskare inom det socialvetenskapliga

området har i många fall otillräckliga metodkunskaper och det är särskilt

angeläget att forskarna får bättre skolning i att analysera

förändringsprocesser.

För att forskarutbildningen ska ha högsta internationella kvalitetsnivå

krävs givna tidsgränser och resursramar samt effektiva stödfunktioner,

där den främsta och oundgängliga resursen är kompetenta handledare

med pedagogisk handledarutbildning.

Intresset för forskarutbildning i de humanistiska och

samhällsvetenskapliga ämnena är stort, medan möjligheterna till

externfinansiering är små och de fasta anslagen har urholkats under en

följd av år. Inom naturvetenskap och teknik är rekryteringen till

forskarutbildningen det svåraste problemet. Forskningsråd och lärosäten

gör insatser för att entusiasmera unga att välja naturvetenskap och

teknik, men det verkar som om ökade insatser behöver göras.

De centrala förvaltningsmyndigheterna inom jordbruksdepartementets

verksamhetsområde har alla ett behov av ökad kompetens bl.a. för sitt

arbete med att uppnå miljömål och för att kunna påverka och utvärdera

den för EU gemensamma jordbruks- och fiskeripolitiken. Inom det

sociala området efterfrågas också en förhöjd kunskapsbas för att bättre

hantera analysarbete, kunskapsunderlag och utvärdering av insatser.

Bedömningsgrunder vid anställning

Nästan alla instanser som är involverade i större programsatsningar och

mångvetenskaplig forskning anser att det behövs en reformering av det

akademiska meriteringssystemet för att premiera mångvetenskapligt

arbete, deltagande i högskolans tredje uppgift och samverkan i

programform med näringslivet.

Strukturella frågor

Enligt NUTEK är det nödvändigt att organisera inlärningsprocesser som

är gemensamma för forskare och näringsliv där de långsiktiga

kompetensbehoven kan analyseras. Politiken bör inrikta sig på att

analysera ett systems behov av åtgärder snarare än att sätta in generella

åtgärder.

Naturvårdsverket påpekar att miljöforskningen måste vara integrerad i

sektorsforskningen för att öka kontaktytan mellan forskare och

samhället. Detta underlättar att ett hållbarhetsperspektiv genomförs

inom alla sektorer i samhället.

Flera strategier noterar att situationen för klinisk forskning har

försämrats i takt med besparingarna inom sjukvården och sjukhusens

hårdare ekonomiska styrning. Strukturomvandlingen har minskat

möjligheterna för läkare, sjuksköterskor och sjukgymnaster att bedriva

forskning. Medicinska forskningsrådet (MFR) har visat att svensk

klinisk forskning har en sämre internationell ställning än för 10 år

sedan. Den kliniska forskningens villkor behöver enligt bl.a.

Folkhälsoinstitutet, Riksförsäkringsverket, Vårdalstiftelsen och MFR

stärkas och effekterna av de strukturella omdaningarna och de hårdare

ekonomiska kraven inom sjukvården bör analyseras.

Forskningsfinansiering

Många av de stora universiteten vill se en ökad satsning på

grundforskning och menar att de externa anslagen i allt större

utsträckning styrs över mot tillämpad forskning, vilket hotar det fria

kunskapssökandet. Det generellt stora beroendet av externfinansiering,

framför allt på de tekniskt inriktade lärosätena, har gjort att de största

omprioriteringarna i verksamheten sker utifrån förändringarna i

möjligheter till externfinansiering. Ett flertal lärosäten nämner att de

strävar efter att öka sin externa finansiering från forskningsråden. Bl.a.

EU-medel ger problem i form av underfinansiering av de gemensamma

kostnaderna. En del finansiärer, såväl nationella som EUs

strukturfonder, ställer medfinansieringskrav som är svåra att tillgodose.

Samverkan, profilering och koncentration av forskningsinsatser

I flera av strategierna betonas behovet av samverkan och profilering

inom den svenska forskningen. Även internationella utvärderingar

påpekar att samarbetet mellan institutionerna bör öka. Mångfalden av

lärosäten med forskning och forskarresurser liksom konkurrensen från

omvärlden fordrar att lärosätena på ett mera medvetet sätt än hittills

försöker profilera sig. Många forskningsråd anser att lärosäten och

institut bör stimuleras till att utveckla olika tyngdpunktsområden och

med en nationell arbetsfördelning. Samverkan med lärosätena kommer

att försvåras om forskningsråden även framgent kommer att likställas

med övriga externa finansiärer.

För att kunna bedriva forskning av högsta internationella klass föreslås

att resurser samlas i "centers of excellence" där en kritisk massa kan

uppstå. Sådana strategiska forskningscentrum bör vara världsledande och

föreslås lokaliseras till lärosätena men vara fristående från en

traditionell ämnes- och institutionskultur.

Samtliga sektorsmyndigheter på lantbruksområdet framhåller vikten

av egen forskning som stöd för sin myndighetsutövning. Detta är

nödvändigt för att vara attraktiva samarbetspartners samt för att

upprätthålla den kompetens som krävs för att kunna tillgodogöra sig

externt producerade forskningsresultat. I de flesta fall beskrivs

samarbetet med lärosätena som gott, och som avgörande för verkets

myndighetsutövning.

FoU-program kring förutsättningar för och konsekvenser av

samhällets miljömål bör genomföras i samarbete mellan de olika

sektorernas aktörer, och ett bättre samarbete med kommuner,

myndigheter och forskningsorgan efterlyses för att utveckla samhällets

styrmedel.

Horisontella aspekter

Infrastruktur

En samlad satsning på högpresterande datorsystem efterlyses från flera

håll. I det nuvarande systemet är resurser och kompetens alltför

splittrade. Eventuella investeringar i högpresterande datorsystem kan av

ekonomiska skäl endast göras vid något enstaka centra. Därför måste det

redan i inledningsskedet finnas en bred kompetens för att kunna ge

service till användare i hela riket. Det är viktigt med nationell fokusering

och spetskompetens inom området, inte minst för att kunna hantera de

stora datamängderna inom bioinformatiken.

Internet och användningen av elektronik för publicering och

distribution av information har skapat nya villkor för bevarandefrågorna,

bl.a. har omhändertagande, bevarande och tillgängliggörande av

elektronisk, digital information samt digitalisering av äldre material

blivit viktiga uppgifter. Både Kungl. Biblioteket och Statens bild- och

ljudarkiv anser sig i behov av ökade resurser för att kunna digitalisera

och bevara de äldre samlingarna. Forskningens informationsförsörjning

bör göras effektivare och mer precis genom att tidskrifter och annan

forskningsinformation görs tillgänglig i elektronisk form.

Kvalitet

Det betonas att all forskning som finansieras skall vara av högsta

internationella kvalitet. För den tillämpade forskningen krävs också en

hög samhällsrelevans. Lärosäten, forskningsråd men också många

sektorsmyndigheter uttrycker farhågor för att den fria grundforskningen,

särskilt inom humaniora och samhällsvetenskap, ska urholkas genom att

lärosätenas ordinarie forskningsresurser är för små i relation till de

externa medlen.

Jämställdhet

Många lärosäten har tillsatt jämställdhetskommittéer och

jämställdhetshandläggare. Vid Göteborgs Universitet har en vicerektor

nyligen tillsatts med särskilt ansvar för jämställdhetsfrågorna. Förutom

att aktivt arbeta för att uppnå en jämnare könsfördelning arbetar flera

lärosäten också med mentorsprogram, handledarutbildning,

föreläsningsserier och gästföreläsare för att öka medvetenheten om

problemet och ge förebilder för underrepresenterat kön. Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU) kan illustrera ett exempel på en

jämställdhetsstrategi för forskarutbildningen där alla

doktorandhandledare skall ha förståelse för vad genus betyder för

studier, arbete, familje- och samhällsliv. Varje institution skall verka för

att skapa fler förebilder genom att ha handledare av underrepresenterat

kön.

De naturvetenskapligt/tekniskt inriktade forskningsråden inom vars

områden könsfördelningen är ojämn, vill aktivt bidra till en miljö med

jämnare könsfördelning och lika karriärmöjligheter för män och

kvinnor, men det kräver också att man har ett jämt rekryteringsunderlag

och att man redan i ungdomsskolan entusiasmerar både unga kvinnor och

män att välja naturvetenskap och teknik. Forskningsråden är positiva till

särskilda tidsbegränsade anställningar för kvinnor, som postdoktorala

stipendier, forskarassistenttjänster och gästprofessurer.

Forskningsinformation

I takt med utvecklingen inom genetik, transplantation och av biobanker

etc. krävs en stor ökning av information och dialog med allmänheten i

forskningsfrågor. Forskningen och forskarnas förtroende hos

allmänheten är beroende av att resultaten öppet redovisas och kan

förklaras.

Forskningsråd och sektorsmyndigheter verkar mycket aktivt för att via

olika kanaler sprida forskningsresultat inom sitt område.

Flera råd har speciella stipendier och bidrag som antingen forskare

eller författare/journalister kan söka för att vistas på en institution eller

skriva populärvetenskapliga artiklar. NFR har inrättat

forskningsattachéer som aktivt skall ta kontakt med företag och andra

intressenter för att sprida forskningsresultat. De flesta råd och

sektorsmyndigheter har tidskriftsutgivning där forskningsresultat i

populärvetenskaplig form publiceras. Med sina hemsidor på Internet når

forskningsråden och sektorsmyndigheterna en bred målgrupp med

information om bl.a. de forskningsprojekt som ges stöd. SJFR

understryker i kontraktet med forskaren att populärvetenskaplig

spridning av resultatet är en förutsättning för att projektet skall anses

avslutat. Statens energimyndighet har ett samordnande ansvar för

information inom energiområdet. Myndigheten förmedlar kunskap om

pågående FoU.

Samverkan med det omgivande samhället

Kontakten mellan lärosätena och näringslivet kan förbättras genom att

skapa varaktiga nätverk mellan industriforskningsinstituten, små

lärosäten och näringslivet, där instituten fungerar som bryggor mellan

små och medelstora företag (SMF) och små lärosäten. Institutens roll

som kompetensbas till stöd för näringslivet och då särskilt SMF bör

stärkas.

Flödet av individer mellan lärosäten och näringsliv måste uppmuntras

för att föra ut forskningsresultaten och höja forskningskompetensen i

näringslivet. Flera åtgärder görs eller planeras. En ökad samverkan och

ökat nätverksbyggande efterlyses också mellan den offentliga sektorn

och lärosätena.

NUTEK och Energimyndigheten satsar mycket på kompetenscentrum

för att initiera ett långsiktigt samarbete mellan näringsliv och forskare,

där företagen aktivt deltar i ledning och styrning. Detta leder till att de

belysta problemen är relevanta för näringslivet, vilket leder till snabbare

implementering av forskningsresultaten.

Kommersialisering av forskningsresultat

Det kan ofta vara svårt att finna finansiering i mycket tidiga

utvecklingsskeden där marknad, lärosäten och institut gemensamt

arbetar för att bygga upp en högteknologisk plattform som t.ex.

kommersiellt intressanta lösningar kan utgå i från.

Det måste skapas nya forskningsmiljöer som är konkurrenskraftiga i

ett internationellt perspektiv, och redan existerande goda miljöer måste

stärkas. Då kommer kommersiella spin-off verksamheter att kunna

attrahera riskkapital från den svenska och internationella marknaden och

endast då kommer den svenska industrin att hålla kvar den egna

forskningen inom Sveriges gränser. Reglerna för utvärdering och

beskattning av tekniska idéer och företag i startfas bör ses över för att

underlätta kommersialisering.

Teknisk framsyn

Sammanfattning av Teknisk framsyn

Under 1990-talet har ett nytt intresse för tekniskt inriktade

framtidsstudier vuxit fram i ett stort antal länder. Bakgrunden har varit

dels teknikens allt tydligare roll i samhällsutvecklingen, dels behovet att

kunna göra prioriteringar inom FoU-politiken. Tyngdpunkten ligger på

att analysera konsekvenserna av olika möjliga utvecklingsvägar, inte att

förutsäga framtiden detta är innebörden i begreppet Framsyn

(Foresight). Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA) och Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK) utförde under 1997 gemensamt en

förstudie om internationella erfarenheter samt om förutsättningarna och

intresset att genomföra ett motsvarande arbete i Sverige. Denna

resulterade i beslut om att 1998 starta projektet Teknisk Framsyn. För

att leda arbetet bildade fyra huvudmän, IVA, NUTEK, Industriförbundet

och Stiftelsen för Strategisk Forskning (SSF), 1998 en styrgrupp och ett

projektkansli. Projektet har drivits inom en kostnadsram om 34

miljoner kronor. Finansiärer har varit SSF, NUTEK och regeringen.

Ett trettiotal organisationer har medverkat med uppgift att säkerställa

att centrala intressenter i samhället integreras i processen och för att

föreslå paneldeltagare. Dessutom skapades en utvärderingsgrupp med

uppgift att löpande följa och utvärdera genomförandet av projektet.

Projektarbetet har huvudsakligen genomförts inom åtta paneler.

Panelindelningen, som gjordes i ett behovs- och användarperspektiv, var:

- Hälsa, medicin och vård

- Biologiska naturresurser

- Samhällets infrastruktur

- Produktionssystem

- Informations- och kommunikationssystem

- Material och materialflöden i samhället

- Tjänster

- Utbildning och lärande

Panelerna har också haft i uppdrag att beakta vissa tvärgående teman,

t.ex. miljö och energiaspekter, ekonomi och marknad, attityder och

värderingar. Totalt har ca 130 personer; tekniker, forskare,

samhällsvetare och industriledare deltagit i de åtta panelerna. Genom

seminarier, konferenser etc. har ytterligare några hundra personer

medverkat. Panelernas arbete inleddes i januari 1999. Varje panel har

lämnat en rapport som bl.a. innehåller konsekvensanalyser av hur

framtiden kan komma att påverkas av vad vi nu vet eller det vi tror oss

veta. Rapporterna har bildat underlag för en syntesrapport som redovisar

slutsatserna av projektet. Nedan följer en sammanfattning av de

viktigaste slutsatserna.

Planera inte framtiden planera för framtiden

Det är framför allt den snabba utvecklingen inom informationstekniken

och den nya biologin men även den ökande globaliseringen som

kommer att styra utvecklingen under de kommande decennierna. Det allt

mer gränslösa samhället och det blixtsnabba informationsflödet gör att

sättet att tänka blir mycket viktigare än enskilda åtgärder när det gäller

att styra utvecklingen: Det går inte att planera framtiden det är

däremot nödvändigt att planera för framtiden. Genom att vi förbereder

oss för en framtid som är osäker och hela tiden skiftande kan vi bygga

ett samhälle som kan möta framtiden med tillförsikt.

Med kunskap och förändringsvilja kan Sverige bygga framtiden och

klara sig bättre i den. Genom att sätta nytänkande, utbildning, forskning

och kunskap i centrum får vi den handlingsberedskap vi behöver för att

snabbt kunna anpassa oss till framtidens förhållanden hur de än utvecklar

sig.

Utveckling för 2000-talet

Vi befinner oss i en genombrottstid som påverkar hela

samhällsutvecklingen och som dagligen speglas och beskrivs med ord

som "IT-samhälle", "kunskapssamhälle", "uppkopplad", "nanoteknologi",

"den nya biologin", "livsvetenskaper" och "den nya ekonomin". På samma

sätt som boktryckarkonsten, ångmaskinen och utnyttjandet av

elektriciteten en gång gjorde så kommer dessa nya genombrott att skapa

dramatiska förändringar på kort tid.

Ett tänkande som genomsyrat projektet Teknisk Framsyn är "Tekniken

i människans tjänst" teknisk utveckling skall bidra till att förbättra

människors villkor i vid bemärkelse. I detta begrepp ligger en ökning av

den ekonomiska tillväxten och stärkning av företagens konkurrenskraft

men också andra viktiga moment som rör människors välbefinnande,

livsmiljö, hälsa, fritid, social aktivitet m.m.

I denna förändringens tid kan IT, biotekniken och den avancerade

materialtekniken, inte minst i kombination, ge Sverige 2000-talets

välstånd på samma sätt som skogen, malmen och verkstadsindustrin gav

oss 1900-talets välstånd.

Drivkrafter

Starkare än mycket annat driver individualiseringen och gränslösheten

fram de stora förändringar som Teknisk Framsyn pekar på. Båda pressar

fram tekniska framsteg som sedan förstärker just dessa drivkrafter och

då skapar nya förutsättningar för ytterligare förändringar.

Individualisering kommer att märkas på många plan. Allt fler kommer

att ställa allt större krav på individuella lösningar, vare sig det handlar

om att konsumera varor och tjänster, att vara arbetstagare eller

arbetsgivare, elever, studerande, patienter eller vårdkonsumenter, eller

att konsumera information, kultur och underhållning. Kombinationen av

tekniker gör det möjligt med personligt skräddarsydd medicinering

likaväl som individuellt utformade studieprogram. Det är de nya

möjligheterna som tekniken erbjuder kombinerat med de attityder och

värderingar som präglar särskilt den yngre generationen som

möjliggör och driver på denna utveckling.

Gränslösheten utvecklas också i fler riktningar. Inte minst inom EU

tappar nationsgränserna allt mer av sin betydelse samtidigt som regional

och kulturell gemenskap blir viktigare. Världshandeln blir allt friare och

de globala kapitalströmmarna allt stridare samtidigt som de stora

handelsblocken blir allt starkare. Svenska företag blir mindre svenska.

Gränserna mellan arbete, utbildning och fritid, och mellan livets olika

faser suddas ut. Den kulturella gränslösheten blir tydligare i allt fler

länder. Den nya upplevelseindustrin sprider via etermedia, video och IT

sina alster över allt större delar av världen.

Gränslösheten gäller också det ökande samspelet mellan olika teknik-

och kunskapsområden, inte minst mellan IT, bioteknik och

materialteknik, något som leder till krav på stora förändringar av såväl

universitet som företag.

Banbrytande teknik

Bland alla dramatiska och banbrytande nya kunskapsutvecklingar är det

tre teknikområden som panelerna bedömer kommer att få särskilt stor

betydelse för den aktuella tidsperioden, nämligen informationstekniken,

den nya biologin och materialtekniken.

Det yttre trycket i form av ökad internationell konkurrens blir allt

starkare och den pågående revolutionen inom informationstekniken

visar inga tecken på att avstanna och vi anar redan de kommande

revolutionerna inom biotekniken och materialtekniken. Effekterna

sprider sig som ringar på vattnet till nya områden med genomgripande

förändringar i villkoren för näringslivet, den offentliga verksamheten

och människors liv som följd.

Informationstekniken

Förra decenniets superdatorer är dagens persondatorer och nästa

decenniums museiföremål. Under de senaste tre decennierna har

datorkraften fördubblats ungefär var 18:e månad medan kostnaderna

sjunkit i nästan samma takt. I framtiden kommer datorkraft,

lagringskapacitet och överföringsförmåga i praktiken att vara

obegränsad. Datorkraften kommer att vara självklar och smälta in i

omgivningen och allt fler produkter kommer att vara "intelligenta".

"Smart teknik" kan öka kapaciteten och säkerheten i våra trafiksystem.

De allt kraftfullare och billigare mikroprocessorerna kommer

tillsammans med lasertekniken att leda till en fortsatt explosiv

utveckling av telekommunikationerna. Internet, som för 10 år sedan

knappt var känt utanför specialistkretsar, når idag mer än hälften av

Sveriges hushåll och trafikvolymen fördubblas var hundrade dag.

Trådlös telefoni kombinerad med enkla textmeddelanden har redan

slagit igenom på bred front och inom en snar framtid kommer bildligt

talat alla människor i den industrialiserade världen att sitta i rummet

bredvid. Digitala assistenter kommer att hjälpa oss med en lång rad

rutinuppgifter, kanske särskilt att söka och sortera information. Det är

svårt att överblicka konsekvenserna av detta för affärslivet, kulturlivet

och för våra personliga upplevelser.

Den nya biologin

Samhället står i dag inför en dramatisk utveckling inom

molekylärbiologin och biotekniken. Nu när människans arvsmassa snart

är fullständigt kartlagd följer ett oerhört omfattande forskningsarbete

för att i detalj förstå hur den genetiska koden påverkar fysiologiska

processer. Tekniken kommer att öppna vägen för helt nya läkemedel och

behandlingsmetoder under de kommande 10 20 åren. Forskningen

kommer allt tydligare att klarlägga hälsorisker av olika slag och öppna

nya möjligheter att utveckla så kallade funktionella livsmedel.

Möjligheterna med den nya biologin handlar inte bara om hälsa och

mat. Gentekniken och en exakt kunskap om arvsmassan öppnar också

nya möjligheter att utveckla växter eller mikroorganismer som effektivt

producerar höga halter av önskade ämnen. Levande organismer kan på så

sätt komma att fungera som små kemiska fabriker.

Materialteknik

Hittills har materialvetenskapen främst utforskat vilka egenskaper olika

material har och hur de påverkas av olika processer. Genom en

fördjupad förståelse för materialens uppbyggnad på atomär/molekylär

nivå finns nu möjligheter att aktivt forma material med önskade

egenskaper. Ett sådant genombrottsområde är nanotekniken

atomslöjden där man strävar efter att manipulera materien på atomär

nivå, vilket kan ge helt nya material med nya egenskaper och funktioner.

Sverige har också goda förutsättningar att komma mycket längre när

det gäller traditionella svenska specialiteter och med ny teknik

ytterligare förädla fiber- och träprodukter.

Nya möjligheter genom samverkan

Den medicinska tekniken är ett område där framstegen inom IT,

biovetenskaperna och materialtekniken tillsammans kan skapa helt nya

möjligheter. Halvledarytor som skräddarsytts på molekylär nivå genom

mikro- och nanoteknik är tänkbara som bioimplantat och ett inopererat

datachip kan förstärka nervsignaler för att häva förlamningar eller ge

förutsättningar för effektiva proteser. Redan i dag kan vissa döva återfå

hörseln och det pågår experiment med konstgjorda "ögon" som är

kopplade direkt till hjärnans syncentrum.

IT är en förutsättning för utvecklingen inom biologin och stora nya

möjligheter kommer att växa fram i gränsytan dem emellan eller har

redan börjat ta form: Bioinformatiken gör det möjligt att hantera stora

mängder genetisk information och blir ett allt viktigare instrument för

läkemedelsindustrin i utvecklingen av nya läkemedel. Sensorer som

innehåller en biologisk komponent ger nya möjligheter att upptäcka och

mäta halter av många kemikalier.

Den svenska kunskapen kring teknik för kommunikation människa

maskin kan utvecklas än mer med avancerade tillämpningar inom vård

och utbildning.

Det framsynta Sverige kunskap och försnyelse

För att bygga upp den kompetens som krävs inför framtiden behövs inte

bara vilja utan också förmåga till förändringar, bland annat en rad

genomgripande reformer inom utbildningens olika områden, en

infrastruktur anpassad till det nya samhället och nya attityder till

förändring. Sammanfattningsvis kretsar Teknisk Framsyns

huvudslutsatser kring de tre nyckelbegreppen attityder, kunskap och

infrastruktur.

Attidyder

"Våga inte veta men kunna och pröva", kan stå som devis för mycket av

Teknisk Framsyns arbete. Bättre kunskaper om dagen gör den okända

morgondagen mindre skrämmande. Med kunskap vågar vi också pröva

alternativa lösningar. Förändringsviljan är den positiva

samhällsutvecklingens kanske viktigaste drivkraft.

Många svenska företag, organisationer och regelverk är stela och

ovilliga till förändringar. Samtidigt bygger både de övergripande

resonemangen och de mer konkreta förslagen i de åtta panelrapporterna

i mångt och mycket på att forskare, företag, myndigheter, politiker och

allmänhet ska ändra attityder. Att mana fram den nödvändiga

förändringsviljan är en process som måste pågå såväl i skola som

administration, i direktion som i kanslihus och kräver konkreta beslut

både när det gäller struktur- och kunskapsfrågor. Regelverk och

institutioner måste ses över och Sverige måste öka och radikalt förändra

sin satsning på utbildning och forskning. Målet måste vara att

förändringsviljan ska genomsyra hela samhället, från dagis och skola till

universitet och forskning, från den offentliga administrationen till den

konkurrensutsatta industrin. Detta knyter också an till utbildningsfrågan

eftersom nya attityder bäst skapas i skolan.

Kunskap

För att åstadkomma det livslånga, lustfyllda lärande för alla som är en

nödvändig bas måste vi från grunden bygga om en stor del av dagens

utbildnings- och forskarmiljö. Vart tar sex-åringens upptäckarglädje

vägen under resan genom skolsystemet? Kanske skall vi ifrågasätta den

strikta indelning av livet i barndom, skola, arbete och pensionärstillvaro

som görs i dag, liksom uppdelningen av dygnets timmar i arbete eller

studier och fritid.

Inom en rad områden står forskningen på många sätt mitt i ett

paradigmskifte. Traditionella institutionsgränser blir allt mindre

väsentliga och arbetet bedrivs ofta i parallella, samtidiga och interaktiva

processer vilket ställer stora krav på kommunikation och koncentration

av resurser. Den ensamme forskaren i sitt laboratorium blir allt mer

sällsynt. Det är av avgörande betydelse för framtiden att Sverige kan

bygga akademiska miljöer som tillåter ett förutsättningslöst forskande,

där slagkraftiga forskarmiljöer kan byggas och utvecklas och som

stödjer mångvetenskapen där de oväntade kombinationerna av

akademiska områden kan utvecklas.

För att Sverige med sina begränsade resurser skall kunna fortsätta sin

framgångsrika utveckling måste vi koncentrera resurserna inom den

högre utbildningen och forskningen till de områden där vi redan är

ledande: IT-området, materialteknik och den nya biologin samt, inte

minst, den interdisciplinära forskningen.

Infrastruktur

För att kunskap och attityder skall kunna utvecklas och tillämpas på bästa

sätt måste Sverige även fortsatt ha väl fungerande infrastrukturer, såväl

fysiska transport-, energi- och IT-nät som de mer immateriella. Den

gränslöshet som öppnar sig inom en rad områden gör det både möjligt

och nödvändigt för skilda delar av landet att utvecklas på olika sätt.

Jämlikhet och solidaridet behöver inte betyda att alla ska göra samma

saker överallt. Alla regioner måste få utveckla sina speciella

kompetenser.

Många av dagens juridiska, administrativa och skattemässiga regelverk

måste anpassas så att skolor, universitet, företag och organisationer kan

satsa vad som krävs för att bygga framtidens kunskapskapital. Inte minst

gränslösheten och IT-utvecklingen ställer nya krav på regelverken. Det

kan gälla allt från upphovsrätt till bolagsrätt, från skatterätt till

grundläggande etiska regelverk kring kärnfrågor som gen- och bioteknik

samt om dataintegritet.

Sammanfattning av betänkandet God sed i

forskningen (SOU 1998:4)

Att balansera frihet och ansvar - om god sed i forskningen

Forskningens övergripande mål är att vinna ny kunskap för att vi bättre

skall förstå den värld vi lever i och för att om möjligt förändra den till

det bättre. Detta mål skall vara vägledande för varje forskare oberoende

av vem som finansierar forskningen, i vilken disciplin man arbetar eller

på vilken nivå forskningen bedrivs. Forskningens moral skiljer sig inte

från den allmänna moralen när det gäller önskvärdheten av god sed i

utövande av ett arbete. På samma sätt som det finns yrkesetiska regler

för andra yrken finns det regler inom forskarsamhället som tar hänsyn

till de speciella villkor som kan gälla för denna verksamhet.

I enlighet med direktiv för samtliga utredningar har kommittén

granskat forskningsetiken ur ett jämställdhetsperspektiv. Kommittén vill

framhålla jämställdhet mellan kvinnor och män som ett moraliskt värde

att värna om. Jämställdhet i forskarvärlden blir därmed att betrakta som

en forskningsetisk fråga. Betänkandet belyser jämställdhetsfrågorna i

flera avseenden. Representationen av kvinnor respektive män i etiska

kommittéer och beredningsgrupper har granskats. En jämn

könsfördelning i denna typ av grupper föreslås genomgående i

betänkandet. Att kvinnor inte i samma utsträckning som män erhåller

forskningsbidrag har analyserats, liksom förslag till åtgärder för att

förhindra missgynnande av detta slag. Förekomsten av sexuella

trakasserier i forskarvärlden ses som en yrkesetisk fråga för forskare,

där fokus är på den som utövar trakasserierna, snarare än på den som

drabbas av dem. Slutligen diskuteras också hur hierarkin inom

forskarvärlden kan utgöra ett hinder för genomdrivandet av förändringar.

Att minska risken för oredlighet i forskning

Kommittén har granskat problematiken kring vetenskaplig oredlighet

och fusk i forskning. Företeelsens omfattning och former samt

forskarsamhällets hantering av den har studerats. Kommittén föreslår

åtgärder för att minska risken för oredlighet i forskning och öka

allmänhetens insyn i forskningsprocessen. Kommittén föreslår också en

modell för utredning av misstänkt oredlighet. Kommittén definierar

oredlighet i forskning enligt följande:

Med oredlighet i forskning menas att en forskare avsiktligt och på ett

vilseledande sätt gör avsteg från de vetenskapliga kraven eller

medvetet bryter mot allmänt accepterade etiska normer.

Vikten av ett förebyggande arbete för att minska förekomsten av

oredlighet i forskning torde ej kunna överskattas. Kommittén betonar

behovet av utbildning samt goda ordningar och praktiska förutsättningar

för dokumentation och arkivering av forskningsmaterial.

Forskningsverksamhet skall dokumenteras så att det är möjligt för

utomstående granskare att följa hela forskningsprocessen.

Dokumentationen skall ske i enlighet med de regler som gäller för

ägande- och förfoganderätten till forskningsmaterial, samt utifrån

gällande sekretessbestämmelser. Material som ej är vetenskapligt

motiverat att spara skall dokumenteras av forskaren. Denna skriftliga

dokumentation skall vidimeras av prefekt eller motsvarande

forskningschef. Dokumentation av forskningsprocessen utifrån dessa

riktlinjer skall bevaras i minst tio år.

Kommittén förespråkar en modell för utredning av misstanke om

oredlighet i forskning som tar fasta på de rättsliga ordningar som redan

existerar och på det ansvar som ledningsorganen vid varje

forskningsinrättning har att värna en hög kvalitet i forskningen.

Kommittén föreslår att aktuellt lagrum i 1 kap 4 § högskolelagen

kompletteras enligt följande: Verksamheten skall avpassas så att en

hög kvalitet nås och vetenskapens trovärdighet och god sed värnas

såväl i utbildningen som i forskningen och det konstnärliga

utvecklingsarbetet.

Övriga myndigheter som bedriver forskning och de

forskningsinrättningar som bedrivs i privaträttslig form rekommenderas

att i sina arbetsordningar införa liknande klausuler. Den som i god tro

och med tillräckligt sakligt underlag har anledning att misstänka att en

forskare är oredlig i sin forskning skall anmäla detta. Anmälan bör vara

skriftlig och inges till rektor/myndighetschef eller motsvarande

verksamhetschef. Anmälan kan också inges till forskningens centrala

förtroendenämnd (se nedan) som diarieför anmälan samt

vidarebefordrar den till berörd rektor/ myndighetschef eller

verksamhetschef för annan forskningsinrättning för en förberedande

undersökning. Rektor/motsvarande skall alltid informera

förtroendenämnden om inkommen anmälan, liksom om resultatet av den

förberedande undersökningen. Kommittén förordar tre kriterier på

rättssäkerhet vid utredning om oredlighet i forskning, nämligen

förutsebarhet, opartiskhet och kompetens.

Utredning av misstänkt oredlighet i forskning görs i ett

tvåstegsförfarande. En förberedande undersökning görs lokalt. Den skall

undersöka om det finns skäl att misstänka att oredlighet föreligger. Om

så är fallet görs en fullständig utredning. För detta ändamål föreslår

Kommittén att regeringen inrättar en Forskningens centrala

förtroendenämnd. Nämnden skall på uppdrag av myndigheter eller

forskningsinrättningar pröva om anmäld forskare varit oredlig i sin

forskning. Den skall bistå forskningsinrättningarna med att ta fram och

belysa det sakunderlag som behövs för

rektors/myndighetschefs/verksamhetschefs handläggning av ett ärende

efter det att den lokala förberedande undersökningen är avslutad.

Nämnden skall bestå av sju ledamöter av vilka två med domarkompetens,

tre med hög vetenskaplig meritering och två lekmän. Nämnden kan vid

ett aktuellt fall för kortare tid utse bisittare. Nämnden skall besluta om

rekommenderad disciplinpåföljd och åtalsanmälan. Ytterligare

instruktioner för nämnden utfärdas av regeringen. Kommittén föreslår

att 13 kap högskoleförordningen kompletteras med en paragraf som

anger att beslut av högskola om oredlighet i forskning får överklagas i

allmän förvaltningsdomstol.

För universitet, högskolor och andra myndighetsdrivna

forskningsinrättningar gäller sedvanlig förvaltningssekretess i samband

med utredningar om oredlighet i forskning. Kommittén anser att det

därutöver inte är påkallat med någon särskild sekretessbestämmelse till

skydd för den som anmäler eller den som är anmäld för misstänkt

oredlighet.

Kommittén föreslår att varje lärosäte och varje myndighet som

bedriver forskning, liksom varje forskningsinrättning i privaträttslig

form, åläggs, respektive rekommenderas, att besluta om riktlinjer för

utredning vid en anmälan om oredlighet i forskning. Riktlinjerna bör

utformas på ett likartat sätt på samtliga forskningsinrättningar.

Kommitténs definitioner och överväganden föreslås vara vägledande i

detta arbete.

Etisk prövning av forskning

Kommittén har undersökt systemet för forskningsetisk granskning i

Sverige. Den etiska prövningen gäller hela forskningsprocessen, då

etiska frågor aktualiseras i hela forskningsverksamheten, från forskarens

val av vetenskaplig problemställning till samhällets tillämpning av

forskningens resultat. Det etiska medvetandet och ansvaret för etisk

prövning av den verksamhet forskaren är inbegripen i måste bli en

självklar del i den vardagliga reflektionen. Det är forskaren själv som är

ytterst ansvarig för forskningens moraliska halt. Moraliskt ansvar och

detaljerad kunskap om forskningens förutsättningar och olika risker

förknippade med den hänger intimt samman. Det primära ansvaret och

befogenheten för den etiska prövningen av forskningens genomförande

måste av det skälet ligga nära själva forskningsverksamheten. Samtidigt

finns risken att forskaren blir hemmablind och inte ser de etiska

problemen i samband med sin forskning. Av det skälet behöver det

personliga ansvaret kompletteras med en etisk prövning av en oberoende

instans.

Ett väl fungerande system för etisk prövning är dessutom en

förutsättning för att allmänheten ska kunna ha förtroende för

forskningen. Den etiska avvägningen gäller fyra aspekter av forskningen:

1. Valet av forskningsprojekt eller problem.

2. Genomförandet av forskningsuppgiften.

3. Ansvaret för forskningens konsekvenser.

4. Ansvaret att följa den vetenskapliga utvecklingen.

Forskningsetiska frågor aktualiseras inom alla forskningsfält.

Kommittén anser det viktigt att etiska aspekter kan tas upp i alla de

sammanhang där ett forskningsprojekt diskuteras och prövas.

När det gäller kliniska läkemedelsprövningar, vars resultat skall ligga

till grund för Läkemedelsverkets ställningstagande till registrering av

medlet i fråga, är det av vikt att det finns en formaliserad beslutsordning

och att denna inte innebär onödig tidsspillan. Det bör vara den

forskningsetiska kommittén som har huvudansvaret för den etiska

bedömningen.

Beträffande försök på människa finns idag ett på frivillig grund av

forskarsamhället inrättat prövningssystem som ger ett skydd för de

människor som deltar i medicinska forskningsprojekt och

forskningsprojekt som finansieras via forskningsråden. För att

ytterligare minimera riskerna för försökspersoner föreslår Kommittén

att alla projekt som innefattar försök med människa eller mänsklig

vävnad skall genomgå etisk prövning av en oberoende kommitté. Detta

skall regleras i förordning. Kommittén föreslår en tilläggsparagraf till

högskoleförordningen med följande lydelse:

Forskningsprojekt som innefattar försök med människa eller

mänsklig vävnad skall prövas i en oberoende forskningsetisk

kommitté, i enlighet med av varje högskola fastställd arbets- och

beslutsordning.

Kommittén anser det önskvärt att motsvarande generella lagklausul

införs för att täcka den forskning som bedrivs av andra myndigheter,

liksom av forskningsinrättningar som är organiserade i privaträttsliga

former. Hur en förordning av detta slag skall se ut, och var den skall

placeras inom den svenska rättsordningen, föreslås bli föremål för

särskild beredning.

Kommittén förespråkar att de forskningsetiska kommittéerna

organiserar sitt arbete så att tyngdpunkten ligger på den etiska

avvägningen, även om den vetenskapliga metodgranskningen också är en

angelägen uppgift. Kommittéernas beslut skall vara rådgivande och fattas

som konsensusbeslut. Besluten kan inte överklagas. I fall av avslag

föreslår Kommittén att den ansvarige forskaren bör ha rätt till en

"second opinion," en andra bedömning. Beslut om avslag i en

forskningsetisk kommitté skall därför innehålla en anvisning till en

sådan rätt, samt vilken eller vilka forskningsetiska kommittéer forskaren

kan vända sig till för en ytterligare bedömning.

Kommitténs förslag kräver ett ökat antal forskningsetiska

kommittéer. Dessa föreslås inrättas av respektive universitets/högskolas

styrelse på förslag från rektor. Vid större lärosäten kan separata

forskningsetiska kommittéer inrättas för skilda vetenskapsområden. Vid

mindre högskolor, med förväntad låg ärendemängd, kan det vara

lämpligare att man samarbetar med andra mindre högskolor om en

gemensam etisk kommitté, eller att man anknyter till universitetens och

de större högskolornas kommittéer. Universitetets/högskolans styrelse

beslutar om vilken arbets- och beslutsordning som skall gälla för etisk

prövning av forskningsprojekt.

En forskningsetisk kommitté bör bestå av representanter för såväl

forskningen som det allmänna. Styrelsen beslutar efter förslag från

rektor om antalet ledamöter med hänsyn tagen till

forskningsverksamhetens omfattning. De vetenskapliga ledamöterna i

kommittén utses så att man får en bred representation från relevanta

vetenskapliga discipliner. Lekmännen nomineras av region-, landstings-,

kommunfullmäktige eller motsvarande. Det bör vara en jämn fördelning

mellan lekmän och forskare, samt en jämn fördelning mellan könen.

Mandatperiod, antal ledamöter och suppleanter bestäms av respektive

styrelse för universitet/högskola. Det är väsentligt att det sker en

återrapportering till den forskningsetiska kommittén om ett

forskningsprojekts fortskridande. Kommittéerna beslutar själva på vilket

sätt en sådan återrapportering skall ske. Relevanta uppgifter från

forskarnas återrapporteringar bör finnas med i den årliga rapport

kommittéerna inger till universitetets/högskolans styrelse. I

universitetens och högskolornas årsredovisningar till regeringen bör

utvecklingen och effekterna av de forskningsetiska kommittéernas

verksamhet noggrant redovisas. Detta bör framgå av regleringsbrev.

Universitet/högskola ansvarar för utbildning av etikkommittéernas

ledamöter samt bestrider i övrigt de kostnader som är förknippade med

verksamheten.

Forskningsfinansiärer utöver universitet och högskolor har att

självständigt ta ansvar för etik-prövningen av de projekt man beviljar

medel. Det står dessa instanser fritt att implementera egna system som

ett komplement till den grundstruktur Kommittén här föreslår.

Peer review-systemet i svensk forskningsgranskning

Kommittén har granskat den s.k. peer review-modellen som sedan länge

är regel också i svensk forskningsgranskning. Modellen innebär att

forskare bedömer kvaliteten i andra forskares arbete. Det är väsentligt

att de forskare som utför denna granskning inte tar ovidkommande

hänsyn vid bedömningen. Objektivitet och sakkunskap vid utvärdering

och bedömning av forskning är således en forskningsetisk fråga.

Kommittén menar att peer review i stort sett är den optimala

modellen vid forskningsgranskning, men föreslår vissa riktlinjer för att

stärka opartiskheten i bedömningen, förbättra insynen i

forskningsgranskningen och därmed öka allmänhetens förtroende för

den svenska forskningsgranskningen. Riktlinjerna innefattar ökad

medvetenhet om jävsregler och dessas tillämpning. Rådens och

stiftelsernas jävsregler bör fortlöpande ses över och nya rådsledamöter

eller beredningsgruppsmedlemmar måste informeras om och förbinda

sig att följa gällande jävsregler. För huvudsekreterare och biträdande

sekreterare i forskningsråden är det inte förenligt med uppdrag utanför

rådet som påverkar tilltron till deras opartiskhet.

Könsfördelningen på alla nivåer i forskningsråd och

forskningsstiftelser bör jämnas ut. Kommittén bedömer att det på detta

område behövs både direkta insatser (i form av t. ex. öronmärkta

resurser och fler kvinnor i prioriteringskommittéerna) och ökad

forskning för att långsiktigt komma åt de bakomliggande strukturerna

relaterade till kön. Högre omsättning och större spridning på

rådsstyrelsens medlemmar, för att förhindra att systemet blir

konserverande, föreslås också.

Forskningsråden och forskningsstiftelserna bör, enligt Kommitténs

uppfattning, genomföra regelbundna, vetenskapliga utvärderingar av sitt

eget arbete. Bedömningsunderlagen vid peer review måste vara

offentliga och bedömarna bör inte tillåtas vara anonyma. Däremot

föreslår kommittén att den sökande, i ett inledande skede av

bedömningen får vara anonym - även om detta inte är helt

oproblematiskt - för att förhindra att vissa grupper av forskare, inom

vissa ämnesområden och från vissa lärosäten, gynnas på ett otillbörligt

sätt. Tvärvetenskapliga projekt bör dessutom alltid granskas av

sakkunniga från samtliga ämnesområden som det aktuella projektet

berör.

Kommitténs förslag innebär att granskningssystemet görs mer öppet.

Kommunikationen mellan forskare och forskningsråd skulle kunna

förbättras genom att den sökande gavs möjlighet att avge ett yttrande

över bedömningen innan slutgiltigt beslut tas. Också efter att beslut

tagits är dialogen om motiven för beslutet viktig.

Forskningsbedömningen skulle därmed kunna bli mer av en dialog

mellan sökande och finansiär. Beträffande hur denna öppenhet skall

förverkligas finns olika praktiska lösningar att tillgå.

Kommittén anser det också väsentligt att bedömningskriterierna i

forskningsgranskningen är klara och entydiga. De graderingsskalor som

används för olika bedömningsgrunder skall vara differentierade och

sammantaget väl korrespondera med hur ekonomiska medel fördelas.

Granskarna bör ges möjlighet till längre och utförligare motiveringar till

varför projekt beviljas eller avslås. Med hänsyn taget till

forskarsamhällets litenhet i ett land av Sveriges storlek föreslår

Kommittén att svenska forskningsfinansiärer i högre utsträckning bör

använda sig av internationella granskare. Samma krav på opartiskhet

måste ställas på dessa.

Intressekonflikter i forskningen

Kommittén har analyserat etiska frågor som kan uppstå när forskning

bedrivs eller finansieras i samverkan med industriella intressen.

Samhällsutvecklingen ställer allt högre krav på samverkan mellan

akademisk forskning och industriellt utvecklingsarbete och produktion.

Denna i och för sig önskvärda ökning av forskningssamverkan mellan

industriella intressen och akademisk forskning kan emellertid vara

förknippad med etiska problem.

Kommittén bedömer det som angeläget att öka medvetenheten om att

forskning alltid är mer eller mindre intressestyrd. Något sådant som "ett

förutsättningslöst kunskapsbyggande" torde inte vara möjligt att uppnå i

en renodlad form. Utöver finansiella bindningar pekar Kommittén på

kopplingar i form av personliga band, akademiska och

kompetensanknutna kontakter samt ideologiska bindningar. I takt med att

samarbetet mellan industri och akademisk forskning ökar ställs nya

etiska krav på forskaren och forskningen. Som en central

forskningsetisk fråga framstår vikten av att bevara allmänhetens

förtroende för forskningen. Problemet med intressekonflikter bör

beaktas inom all forskning oavsett finansieringskälla. Det centrala är

inte huruvida forskaren själv bedömer att han/hon låtit sig påverkas av

sina bindningar, utan vilka kopplingar som verkligen föreligger. Att

forskaren öppet redovisar dessa är därför ur ett forskningsetiskt

perspektiv att föredra. Kommittén bedömer att ett öppet redovisande av

förekommande intressebindningar är det bästa sättet att minska risken

för otillbörlig påverkan och samtidigt bevara allmänhetens förtroende

för forskningen. Som en övergripande rekommendation föreslår

Kommittén därför att forskare alltid skall redovisa ekonomiska

bindningar. Utöver redovisningen av ekonomiska bindningar är det i

första hand forskarens eget ansvar - i andra hand arbetsgivarens ansvar -

att bedöma vilka bindningar som är relevanta att redovisa i det aktuella

forskningsprojektet. Erfarenheten visar att forskningen vinner på största

möjliga öppenhet. Universitet och högskolor och andra myndigheter

som bedriver forskning bör i sina riktlinjer avseende arbetstagarens

redovisning av bisysslor ange grundregeln angående ekonomiska

bindningar. Forskningsinrättningar som drivs i privaträttsliga former

rekommenderas införa motsvarande riktlinjer i sina arbetsordningar.

Användning av personuppgifter i forskningen

Kommittén har studerat utformningen av forskningsetisk granskning av

projekt som innefattar användning av personnummer. Användningen av

genetisk och annan medicinsk information i forskningssammanhang,

t.ex. DNA-analyser, har analyserats. Kommittén konstaterar att

forskningsprojekt baserade på personuppgifter sedan

utredningsdirektiven skrevs har fått en lagreglering som är förenlig med

Kommitténs uppfattning att all forskning som inbegriper människa skall

bli föremål för bedömning av forskningsetisk kommitté. Principen om

informerat samtycke bör vara utgångspunkten för godkännande av

forskningsregister. Eventuella avsteg från denna princip måste motiveras

särskilt.

Kommittén anser att de nya lagarna personuppgiftslagen,

hälsodataregisterlagen och vårdregisterlagen tillgodoser de krav på

värnande om den personliga integriteten vid forskning med hjälp av

personuppgifter som allmänheten har rätt att ställa och som är en

förutsättning för att allmänhetens förtroende för personuppgiftsbaserad

forskning inte skall äventyras. Kommittén anser att lagstiftningen

rörande hälsodataregistren och vårdregistren bör förtydligas med

innebörden att forskning med hjälp av myndigheternas hälsodataregister

och vårdregistren i landsting och privat vård inte får genomföras utan

forskningsetisk prövning.

De forskningsetiska kommittéerna har en viktig och svår roll där det

gäller att både bedöma forskningsrelevans och metodik och risker för

integritetsintrång. Det är därför angeläget att de forskningsetiska

kommittéerna har tillgång till epidemiologisk kompetens. En väl

utvecklad lagstiftning är ett nödvändigt, men ej tillräckligt skydd för den

enskildes integritet. Det största ansvaret ligger på att

personregisteransvarig/ forskare kontinuerligt ser över sina

säkerhetsrutiner och ser till att lagstiftarnas intentioner tillämpas i det

praktiska arbetet.

Ny utredning om biobanker

Frågan om hur de s.k. biobankerna skall regleras är angelägen och

komplicerad och har både etiska och näringspolitiska dimensioner. Ny

teknik med möjligheten till DNA-sekvensering kan ge information om

arvsanlag och förekomsten av ärftliga sjukdomar. Detta ger nya

behandlingsmöjligheter men reser samtidigt nya etiska problem.

Biobankerna är viktiga hjälpmedel för forskarna i utprovandet av nya

säkrare läkemedel, men samtidigt kan informationen vara

integritetskänslig och den genetiska informationen angår inte bara den

undersökta individen utan också dennes släktingar. Innan etiska riktlinjer

utformas för användningen av denna form av medicinsk information

måste de olika intressen som står på spel få en djupgående analys. En

sådan analys har inte bedömts vara möjlig inom ramen för den tid som

står till Kommitténs förfogande. Kommittén föreslår därför att

forskning med hjälp av biobanker skyndsamt skall bli föremål för

särskild utredning. I en sådan utredning bör ingå ett uppdrag att analysera

hur genetisk information bör behandlas i journaler och register, i den

mån dessa frågor inte behandlas inom bioteknikutredningen.

Utbildning och forskning i forskningsetik

Kommittén har granskat utformning och omfattning av utbildning i etik

inom forskarutbildningen. Likaså har behovet av forskning i ämnet

forskningsetik övervägts. Kommittén har i en kartläggning funnit att det

svenska systemet för utbildning i forskningsetik är differentierat och

inte jämförbart vid olika lärosäten. Kommittén föreslår att det bör åligga

varje universitet och högskola att upprätta en lokal plan för utbildning i

forskningsetik. Kommittén föreslår också att varje fakultet bör upprätta

ett handledarprogram, där handledare utbildas i forskningsetiska frågor

av typen fusk och oredlighet, arkiverings- och sekretessbestämmelser

samt handledarens ansvar för förmedlingen av forskningsetiska normer

till de forskarstuderande. Utbildning i forskningsetik bör vara

ämnesanknuten och de ansvarande lärarna bör företräda en dubbel

kompetens: dels i moralfilosofi/tillämpad etik, dels i den aktuella

forskningsinriktningen.

Kommittén föreslår ett tillägg i högskoleförordningen, där utbildning i

forskningsetik skrivs in som ett obligatoriskt inslag i all

forskarutbildning, oavsett ämnesområde. Utbyggnaden av utbildningen

kräver i sin tur en ökad satsning på forskning i forskningsetik. En

förutsättning för en ökad satsning på utbildning och forskning i

forskningsetik är att tjänster på lektors- och professorsnivå kan

tillskapas. Utvecklandet av tvärvetenskapliga forskningsmiljöer bör

stimuleras. Medel för dessa satsningar behöver avdelas i budgetarbeten

och i universitetens och högskolornas verksamhetsplaner.

Öppenhet och insyn i forskningsprocessen

Kommittén bedömer att ökad öppenhet och insyn i forskningsprocessen

är en nödvändig förutsättning för att allmänhet och beslutsfattare skall

kunna ha förtroende för forskningsverksamheten. Det är också viktigt

för att forskare, som i allt högre grad arbetar inom specialiserade

kunskaps-och kompetensområden, inte skall förlora det

utomdisciplinära perspektivet på sin forskning. För att möjliggöra denna

öppenhet och dialog mellan forskare och allmänhet föreslår Kommittén

en rad åtgärder. Professionaliseringen av journalistiken bör öka, med

fler kritiskt skolade och väl insatta vetenskapsjournalister. Likaså

behövs en ökad satsning på forskning kring skärningspunkterna mellan

vetenskap och samhälle. Populärvetenskap bedöms av Kommittén som

ett viktigt instrument för att förbättra förtroendet mellan forskare och

allmänhet. Kommittén betonar att populärvetenskapen har ett både

utom- och inomvetenskapligt värde. Kommittén föreslår därför att

också forskares populärvetenskapliga framställningar bör tillmätas

meritvärde. För att öka allmänhetens insyn i vetenskapssamhällets

beslutsprocesser och villkor är en fortsatt satsning på öppna hus och

lekmannakonferenser viktigt.

Dessutom föreslår Kommittén bildandet av en ny intresseorganisation

med uppgift att stimulera kontakten mellan forskarvärlden och samhället

utanför denna. Kommittén föreslår att regeringen uppdrar åt

Forskningsrådsnämnden, alternativt åt den i Forskning 2000 föreslagna

rådsövergripande nämnden, att inbjuda lämpliga intressenter för att på

ett konstituerande möte bilda en intresseorganisation med namnet

Forskningen och Folket. Denna föreslås bli en paraplyorganisation som

samlar andra organisationer som har intresse av vetenskapens resultat,

arbetsvillkor och arbetsformer. Forskningen och Folket föreslås vara

en helt fristående organisation. Dess uppgift är att på olika sätt stimulera

till möten inom forskarvärlden eller mellan forskare och politiker eller

andra intressenter. Detta kan ske i form av konferenser, kurser och

studieresor. Bevakning av forskningsfront och opinionsläge är också

betydelsefulla uppgifter. Forskningen och Folket föreslås också

arrangera särskilda "lekfolkskonferenser".

Forskningen och Folket leds av en styrelse som innehåller

representanter för de större medlemsorganisationerna, men också

medlemmar som valts på grund av sin vetenskapliga eller tekniska

kompetens och politiker eller publicister som visat särskilt intresse för

forskningspolitiska frågor eller populärvetenskap. Styrelsen ansvarar för

organisationens ekonomi och tar ställning till verksamhetens inriktning.

Den dagliga verksamheten leds av ett kansli, bestående av en

direktör/generalsekreterare och ett litet antal medarbetare.

Finansieringen sker genom ett litet grundanslag, som kan komma från

regeringen (Utbildningsdepartementet) eller från någon

forskningsfinansierande stiftelse, samt genom avgifter från de

organisationer som är medlemmar. Organisationens ekonomi kommer

således att återspegla hur angelägen den anses vara.

Kommittén har också analyserat forskarens roll som expert, och de

begränsningar och förpliktelser som expertrollen medför. Kommittén

betonar att såväl forskare som avnämare av expertkunskapen har ansvar

för att skilja mellan experter och "proffstyckare." När samhälle och

politiska beslut blir allt mer beroende av forskningens ökade kunskap,

ökar också risken för att ett fåtal forskare blir massmedialt kända och

får agera som experter på områden där de inte har professionell

kompetens. Forskaren bör vara medveten om att språkhantering och

kunskapsuppfattning inte är densamma i forskarens seminarium som i

det offentliga rummet. Han/hon bör upplysa om begränsningar i den

egna disciplinens metodanspråk och räckvidden av den egna

kompetensen.

Redovisning och tillsyn

Kommittén föreslår att det i årsredovisningarna från universitet,

högskolor, sektorsforskningsorgan och forskningsråd klart skall framgå

hur man under året arbetat med uppdraget att värna om vetenskapens

trovärdighet och en god forskningssed samt effekterna av de insatser

som gjorts. Följande punkter bör finnas med i årsredovisningarna:

1. Redovisning av åtgärder för att förebygga och minska oredlighet i

forskning samt redovisning av system för utredning av misstänkt

oredlighet.

2. Redovisning av de forskningsetiska kommittéernas verksamhet.

3. Redovisning av åtgärder för att stärka peer-review systemet vid

forskningsgranskning.

4. Uppgift om åtgärder för forskares redovisning av intressekonflikter.

5. Redovisning av utbildningsplaner i forskningsetik och åtgärder för att

stimulera forskning i forskningsetik.

6. Redovisning av åtgärder för att främja insyn och öppenhet i

forskningsverksamheten.

Beträffande kliniska läkemedelsprövningar har Läkemedelsverket och

Socialstyrelsen tillsynsansvar. Gentekniknämnden har tillsammans med

övriga operativa myndigheter när det gäller etikprövning i samband med

genteknik också ett i lag stadfäst tillsynsansvar.

Resursbehov

En del av Kommitténs förslag kräver ett extra tillskott av resurser för att

kunna genomföras. I en del fall beräknar Kommittén dock att resurser

kan tillskapas inom redan befintliga anslag. Medel för dessa satsningar

behöver avdelas i budgetarbeten och i universitetens och högskolornas

verksamhetsplaner. Kommittén föreslår att de extra resursbehov som en

satsning på utbildning och forskning i forskningsetik och tillskapandet

av organisationen Forskningen och Folket nödvändiggör beaktas när

omprioriteringar av medel görs i samband med bearbetningen av de

förslag som väckts av den forskningspolitiska utredningen Forskning

2000

Sammanfattning av betänkandet Campus Kiruna

(SOU 2000:73)

Vi har fått i uppdrag att utreda hur en rymdhögskola i Kiruna kan

etableras. Uppdraget skall ses som ett led i statsmakternas strävan att

mildra konsekvenserna av nedläggningen av Lapplands Jägarregemente,

I22.

Vi har arbetat under tiden januari juni och haft omfattande kontakter

med intressenterna i en högskoleverksamhet i Kiruna.

Satsningen på en rymdhögskola skall utgå från den forskning och

utbildning som redan finns i Kiruna, främst representerat av Institutet

för rymdfysik (IRF), Miljö- och rymdforskningsinstitutet (MRI) samt

de utbildningar inom rymdteknik med angränsande områden samt inom

geografiska informationssystem som idag bedrivs av Luleå tekniska

universitet (LTU) och Umeå universitet (UmU).

Vi ger i kapitel 3 en ingående presentation av denna befintliga

verksamhet och av ett antal andra verksamheter i Kiruna av betydelse för

högskoleutbildning och forskning. Vi konstaterar bland annat att det i

Kiruna finns en osedvanligt god potential till att åstadkomma en

grundutbildning kännetecknad av mycket god forskningsanknytning och

att detta bör tjäna som riktmärke för att utveckla en grundutbildning

profilerad mot de aktuella forskningsinriktningarna. En sådan profilerad

grundutbildning bedömer vi har goda chanser att rekrytera studenter från

hela landet och också internationellt.

Vi föreslår att utbildningen ges en inriktning dels mot regelbundet

återkommande utbildningar/ program med nationell studentrekrytering,

dels mot mera oregelbundet återkommande utbildningar. De senare kan

antingen vara utbildningar för närsamhällets behov eller

påbyggnadsutbildningar ("mastersutbildningar") med riks- och t o m

internationell rekrytering inom de forskningsområden som finns

representerade i Kiruna.

 Distansutbildning skall användas.

 En utbyggnad föreslås från nuvarande och hittills planerade ca 300 till

450 helårsstudenter.

 En "visionsgrupp" föreslås få i uppgift att föreslå utbildningar som

kan stärka den framtida samhällsutvecklingen i Kiruna.

 Utbildningen föreslås organiserad inom en Rymd- och

miljöhögskola, RMH, i Kiruna som knyts till Luleå tekniska

universitet och till Umeå universitet.

För att upprätthålla en grundutbildning med god forskningsanknytning

måste forskningen och forskarutbildningen i Kiruna ges ett gott och

ökat stöd. För att uppnå optimal samverkan mellan grundutbildning och

forskning inom rymdfysikområdet, samtidigt som forskningens

självständighet och utvecklingsmöjligheter bibehålls, föreslår vi att

nuvarande IRF-Kiruna får samma status som en nationell

forskningsanläggning och knyts till det nya Vetenskapsrådet. Vi föreslår

Luleå tekniska universitet, alternativt Umeå universitet, som

värduniversitet för IRF. De nuvarande IRF-avdelningarna vid andra

universitet föreslår vi skall knytas organisatoriskt till respektive

hemmauniversitet.

I vårt uppdrag ingår inte att ge förslag till hur den nuvarande

verksamheten inom MRI skall behandlas. Vi utgår dock i våra förslag

från att denna säkras i betydande omfattning och ges en mera permanent

organisatorisk anknytning. Således föreslås

atmosfärsforskningsprogrammet AFP organisatoriskt tillhöra IRF.

Klimatforskningsprogrammet CIRC och det samhällsgeografiska

programmet SMC med eventuella tillkommande forskningsprogram

inom klimat- och samhällsforskning föreslås bli sammanförda i ett

centrum med arbetsnamnet Centrum för klimat- och samhällsforskning,

CKS. Detta centrum föreslås organiseras som en särskild inrättning med

nationellt ansvar, CKS, vid Umeå universitet men självfallet ha sin

huvudverksamhet som nu förlagd till Kiruna.

Vi föreslår att, i anslutning till forskningen inom IRF och CKS, en

nationell forskarskola i rymd- och miljöforskning inrättas med säte i

Kiruna.

All högskoleverksamhet i Kiruna föreslås samlad i Campus Kiruna

bildat av RMH, IRF och CKS. RMHs huvudansvar är grundutbildningen

och samordningen av de administrativa högskolefunktionerna i Kiruna.

RMH styrs av styrelse och rektor och via särskilda utbildningsuppdrag

till LTU och UmU.

LTU och UmU ges ett uppdrag att snarast redovisa ett förslag till

gemensamma administrativa regelsystem för Rymd- och

miljöhögskolan.

Vad gäller lokaliseringen av de olika verksamheterna är vårt

huvudförslag att Campus Kiruna på sikt också lokalmässigt blir en enhet

genom samlokalisering av den grundläggande högskoleutbildningen i

Kiruna med forskningen vid IRF och CKS; undantag görs naturligt för

verksamheter i Abisko och Tarfala. Lokaliseringen föreslås till Kiruna

centralort, antingen till Parkskolan (med ev tillbyggnader) eller till I22-

området. Detta förslag förutsätter bland annat att frågor kring

disposition av IRFs nuvarande lokaler kan lösas. Vårt andrahandsförslag,

som också är det som måste gälla på kortare sikt, ger Campus Kiruna en

delad lokalisering. Den grundläggande högskoleutbildningen, inklusive

en administrativ enhet, och CKS, igen exklusive Abisko- och Tarfala-

verksamheterna, samlokaliseras till antingen Parkskolan eller I22-

området. I detta alternativ blir IRF kvar i sina nuvarande lokaler som

också utnyttjas för rymdutbildningens laborativa behov.

Högskoleverksamheten i Kiruna har potential att bli en resurs för det

omgivande samhället, men detta fordrar också stöd från näringsliv och

kommun. För att utveckla samspelet med näringslivet föreslår vi att det

till RMH knyts en enhet för näringslivssamverkan. Även andra former

för samverkan med det omgivande samhället, t ex olika former av

forskningsinformation, bör utvecklas.

Vad gäller de ekonomiska konsekvenserna av våra förslag så medför

en utökning från nuvarande och planerade ca 300 till 450

helårsstudenter en ökning av anslaget för grundläggande utbildning med

8,8 mkr/år och för studiemedel med ca 7 mkr/år. Som vi närmare

motiverar i kapitel 9 kräver högskoleutbildningen i Kiruna ett tillskott

därutöver som beräknas till ca 7 mkr/år i vårt huvudlokaliseringsförslag

och till ca 8 mkr/år i andrahandsförslaget. Vi beräknar också att medel

måste tillskjutas för att täcka initialkostnader i samband med

utbyggnaden av grundutbildningen under åren 2001 - 2003. Dessa medel

uppgår till 15, 10 respektive 5 mkr/år i huvudförslaget och till 14, 9

respektive 4 mkr/år i andrahandsförslaget. För investeringsmedel för

forskning/forskarutbildning beräknar vi behovet till ca 8,6 mkr i

huvudförslaget och till 0,4 mkr i andrahandsförslaget. Den föreslagna

organisationen bör träda i kraft från den 1 januari 2001. Om våra förslag

accepteras återstår ett omfattande arbete med att genomföra dem

Sammanfattning av betänkandet om pliktexemplar

av dokument (SOU 1998:111)

Uppdraget

Enligt direktiven har mitt uppdrag bestått i att

 göra en förutsättningslös översyn av lagen (1993:1392) om

pliktexemplar av dokument (pliktexemplarslagen),

 överväga huruvida sådan elektronisk information som inte omfattas av

den nuvarande pliktexemplarslagen skall vara föremål för

leveransplikt i framtiden,

 överväga och vid behov föreslå ändringar i pliktexemplarslagen i syfte

att säkra förutsättningarna för forskning och för bevarande och

tillhandahållande av kulturarvet,

 utreda omfattningen av en eventuellt utökad leveransplikt, hur den

skall utformas samt av vem den skall fullgöras,

 utreda tekniska frågor om hur leveranserna skall ske samt

 ta ställning till om leveransplikten skall gälla för elektroniska

dokument som utgör underlag för sådant tryckt material, som nu är

leveranspliktigt.

I direktiven konstateras att pliktexemplarslagen i dag omfattar endast

sådana elektroniska dokument som finns i fixerad form, och som kan

köpas, lånas, osv. (cd-rom, disketter, videogram och fonogram). Den

information som görs tillgänglig via online-förbindelse faller därmed

utanför pliktexemplarslagen i dess nuvarande utformning, vilket får till

följd att möjligheterna minskar att tillgodose de syften som ligger

bakom lagstiftningen om pliktleveranser.

Betänkandet är indelat i två avdelningar. Den första, kapitel 3-9,

innehåller en bakgrundsbeskrivning. Den andra, kapitel 10-20, innehåller

mina överväganden och förslag. Som bilagor ingår två arbeten utförda av

externa konsulter.

Bakgrund (kapitel 3-9)

I kapitel 4 redogörs inledningsvis för några allmänna överväganden inför

uppdraget. Min utgångspunkt har varit att översynen inte skall ompröva

hela pliktexemplarslagen, utan förutsättningslöst utreda om allmänt

tillgänglig elektronisk information som faller utanför nu gällande

pliktexemplarslag bör vara föremål för leverans i framtiden. I en

förutsättningslös översyn har jag också inkluderat att pröva alternativ till

pliktleverans, eftersom det nu finns nya möjligheter för insamlande av

elektronisk online-information.

I kapitel 5 lämnas en beskrivning av gällande lag samt en redogörelse

för de två närmast föregående utredningarna inom

pliktexemplarsområdet. Vidare redogörs för omfattningen av

pliktleveranser vid Kungl. biblioteket (KB), Lunds respektive Göteborgs

universitetsbibliotek samt Arkivet för ljud och bild (ALB).

I kapitel 6 ges en översikt av den elektroniska publiceringen av i dag.

Den enskilda faktor som betytt mest för den snabba expansionen inom

detta område är framväxten av Internet. I dagligt tal är Internet syno-

nymt med World Wide Web (www eller webben) och e-post, men det

finns också en rad andra tillämpningar. Internetutvecklingen har lett till

att det aldrig varit så lätt att publicera sig som nu. Vem som helst med

tillgång till persondator, modem och ett Internetabonnemang kan

publicera information på nätet. Vidare identifieras två för denna

utredning särskilt viktiga utvecklingstendenser, nämligen konvergens,

dvs. att olika medieformer växer samman, och individualisering, dvs. att

allt mer av den information som erbjuds allmänheten kommer att få en

individuell utformning. Därutöver ges en beskrivning av olika typer av

publicering på www i Sverige i dag, i form av dagstidningar, tidskrifter,

böcker, ljud och rörliga bilder, privat publicering, online-databaser samt

ett urval publicerings- och kommunikationsformer utanför www.

Avslutningsvis redogörs i detta kapitel för utvecklingen inom området

bibliografisk beskrivning, metadata och identifiering, som kan komma

att bli av stor betydelse när det gäller insamlande och bevarande av

elektronisk information.

Kapitel 7 innehåller en internationell kartläggning. Den inleds med en

redogörelse för den s.k. Mackenzierapportens analys av området

pliktleverans av elektroniska publikationer. I rapporten, som finansierats

av EU-kommissionen, slås fast att om en nations kulturarv skall kunna

bevaras måste pliktexemplarslagstiftningen också inkludera elektroniska

publikationer. Eftersom den tekniska utvecklingen är så snabb skall

enligt rapportförfattarna lagstiftningen vara så heltäckande som möjligt

och utgå från vida definitioner, som är tillräckligt flexibla för att

inkludera både existerande och framtida publikationsformer. Författarna

menar vidare att man på lång sikt endast kan sträva efter att bevara

innehållet i de elektroniska publikationerna. Mediet som informationen

är lagrat på, den s.k. informationsbäraren eller artefakten, kommer att

brytas ned med tiden. För långtidsbevarande rekommend eras s.k.

migrering.

Den internationella kartläggningen visar vidare att det finns ett stort

intresse i världen för att inte enbart inkludera elektroniska dokument i

fixerad form i den nationella lagstiftningen om pliktexemplar, utan

också för att samla in och bevara den elektroniska information som är

tillgänglig via online-förbindelse. De nordiska länderna ligger långt

framme i utvecklingen. I Norge medger redan lagen från 1990 insamling

av sådan information, i Danmark trädde en ny lag i kraft 1998 som tar

sikte på att samla in visst online-material och i Finland har en utredning

med ett uppdrag som till stora delar överensstämt med mitt nyligen lagt

fram förslag om revision av den finska lagen i den här riktningen.

I kapitel 8 lämnas en redogörelse för relevanta svenska

utvecklingsprojekt, såsom det av KB bedrivna Kulturarw 3 -projektet,

vilket syftar till att med hjälp av automatiserad robotteknik samla in och

bevara den svenska delen av det som publiceras på Internet. Alla svenska

webbsidor som en insamlingsrobot påträffar hämtas till KB och lagras

där på magnetband. Tre insamlingar har hittills utförts. Den senaste,

utförd under våren 1998, resulterade i att närmare 10 miljoner

webbsidor samlades in från mer än 31 000 s.k. domäner. I kapitlet

beskrivs dessutom projekten Svesök (KB), Nordic Web Index (Lunds

universitetsbibliotek) samt Safari (Högskoleverket).

I kapitel 9 görs en genomgång av den lagstiftning som är av betydelse

för möjligheterna att samla in, bevara och tillhandahålla elektronisk

information. Restriktioner inom detta område finns i dels

upphovsrättslagen (1960:729), dels datalagen (1973:289), som den 24

oktober 1998 ersätts med personuppgiftslagen (1998:204). Det för

denna utredning relevanta innehållet i dessa lagar beskrivs. Dessutom

ges en redogörelse för viss internationell utveckling inom det

upphovsrättsliga området.

Överväganden och förslag (kapitel 10-20)

I kapitel 10 konstaterar jag inledningsvis att de mål och syften för

pliktexemplar som anförts av tidigare utredningar fortfarande är giltiga.

Dessa mål är bl.a. att vi skall bevara och tillhandahålla det s.k.

kulturarvet, dvs. yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk

kultur för eftervärlden samt att det insamlade materialet så vitt möjligt

skall kunna nyttjas av alla. Jag delar vidare tidigare utredningars

bedömning att det inte är möjligt att uppställa kvalitetskriterier för

vilket material som är mer värt att bevara än annat, eftersom "det dåliga

belyser vårt samhälle lika väl som det goda".

Av bakgrundsbeskrivningen framgår klart att det finns stora mängder

elektroniskt publicerat material som väl uppfyller de kriterier som

anges i de allmänna förutsättningarna för leveransplikt. Det sprids

omfattande mängder information i samhälleliga, vetenskapliga och

kulturella frågor. Ofta saknar det som publiceras online en tryckt

motsvarighet. För att det inte skall uppstå besvärande luckor i vårt

framtida kulturarv är det därför väsentligt att även det elektroniska

material som faller utanför dagens pliktexemplarslag samlas in och

bevaras på ett systematiskt sätt.

I kapitel 11 prövas frågan om vilken online-information som bör

samlas in och bevaras. Insamlandet bör gälla sådan information som är

allmänt tillgänglig här i landet och rör svenska förhållanden. Beträffande

vad som ska räknas som allmänt tillgängligt gör jag den bedömningen att

även sådan information där användaren måste uppge ett lösenord eller

erlägga en avgift för att få tillgång till den måste anses vara allmänt

tillgänglig, under förutsättning att i princip vem som helst har möjlighet

att få tillgång till informationen. Däremot bör t.ex. information som

enbart publiceras på företagsinterna s.k. intranät i huvudsak inte räknas

som allmänt tillgänglig.

För det material som är avsett att spridas i en större krets bör strävan

vara att det samlas in så fullständigt som möjligt. Högsta prioritet bör

härvid ges de publikationer som framställs av professionella utgivare

och producenter. Informationsintresset för övriga kategorier av online-

information (privatpersoners hemsidor, lokal föreningsinformation och

liknande) är lägre och av resursskäl kan inte ett fullständigt bevarande

motiveras. Ett urval bör här vara tillräckligt och jag föreslår en

insamling fyra gånger per år. Även inslagen av ljud och rörliga bilder

som publiceras online måste självfallet samlas in och bevaras för

framtiden.

Tanken på att inkludera online-databaser i

pliktexemplarslagstiftningen har avvisats av tidigare utredningar. Enligt

min mening är det dock önskvärt att samhället bevarar även den

information som finns i dessa databaser. Detta gäller i synnerhet om

informationen inte tillhandahålls i någon annan form. Jag finner det svårt

att motivera varför en databas på cd-rom skall omfattas av

pliktexemplarslagen men falla utanför lagen, om producenten väljer att

enbart tillhandahålla den via online-förbindelse.

Ett urval av de online-databaser som inte levereras som pliktexemplar

i annan form bör därför enligt mitt förslag samlas in en gång per år i den

form och med det innehåll de har just då. De databaser som faller inom

2 kap. tryckfrihetsförordningens och arkivlagens områden bör dock i

huvudsak undantas från insamling.

Jag finner vidare att fler datorprogram och datorspel bör samlas in än

vad som är fallet i dag, eftersom utvecklingen har lett till att det i dag är

svårt att upprätthålla klara gränser mellan å ena sidan sådana dokument

som innehåller programvara respektive är att anse som leksaker och å

andra sidan sådana som innehåller information i pliktexemplarslagens

mening. Någon lagändring behövs dock inte.

Däremot finner jag inte att elektroniska förlagor till tryckta skrifter

bör inkluderas i pliktexemplarslagen, eftersom dessa aldrig varit allmänt

tillgängliga och därmed faller utanför de allmänna kriterierna för

leveransplikt. KB bör dock enligt min mening verka för en insamling av

vis-sa sådana förlagor genom frivilliga överenskommelser med

producenterna.

I kapitel 12 prövas olika metoder för insamling av det material som

här är aktuellt. Den elektroniska publiceringen befinner sig fortfarande i

snabb utveckling. Både i Sverige och internationellt pågår arbete för att

strukturera och systematisera elektronisk information och för att ut-

veckla standarder. Tekniken för insamling, lagring och migrering är

fortfarande i ett tidigt utvecklingsskede. Alltför preciserade förslag

kommer sannolikt snabbt att behöva revideras. Min ambition har därför

varit att få en så öppen lösning som möjligt, undvika detaljreglering och

i stället ge mer allmänna riktlinjer och rekommendationer för insamling

och bevarande enligt de grundläggande förutsättningar som gäller för

leveransplikt.

Tre olika huvudsakliga metoder för insamling har kunnat identifieras,

nämligen traditionell leverans, leverans efter rekvisition samt insamling

genom institutionernas egen försorg med hjälp av robotteknik. För- och

nackdelar för dessa alternativ har granskats.

Min granskning av de olika alternativen har lett fram till att jag

föreslår att den allmänt tillgängliga online-informationen skall samlas in

av KB och ALB med hjälp av robotteknik. Den metoden är dock i

allmänhet inte möjlig att använda för insamling av innehållet i online-

databaser, varför jag där föreslår att ett urval av allmänt tillgängliga

sådana skall levereras till KB eller ALB efter anmodan.

I kapitel 13 redovisas de ändringar i pliktexemplarslagen som följer

av mina förslag. För att KB och ALB själva skall kunna samla in allmänt

tillgängligt online-material föreslår jag en ändring av

pliktexemplarslagen så att dessa myndigheter ges rätt att kräva

utlämnande av sådana lösenord som i vissa fall är en förutsättning för

åtkomst. Kravet på att lämna ut lösenord skall myndigheterna rikta mot

den som upprättat lösenordet eller den som tillhandahåller en tjänst för

elektronisk förmedling av meddelanden.

Jag föreslår vidare att en ny bestämmelse tas in i pliktexemplarslagen

om att två exemplar av sammanställningar (databaser) i digital form som

gjorts tillgängliga för allmänheten skall lämnas som pliktexemplar på

anmodan av den myndighet som regeringen bestämmer.

Leveransskyldigheten bör åvila den som låtit göra sammanställningen

tillgänglig här i landet. Sammanställningarna måste levereras i ett format

som är möjligt att konvertera vid den mottagande institutionen, eftersom

erfarenheterna visar att det annars ofta uppstår problem vid mottagning

och bevarande. De insamlande institutionerna ges rätt att föreskriva

format, men måste därvid ta hänsyn till producentens tekniska och

ekonomiska förutsättningar.

Dessutom skall bestämmelserna i 14 § pliktexemplarslagen ändras så

att sådana dokument för elektronisk återgivning som lagrar annat än text

eller fast bild skall lämnas i åtta exemplar i stället för som tidigare ett.

Exempel på sådana dokument är s.k. multimedia, som oftast utges i form

av cd-rom med ljud eller rörliga bilder. Jag delar den åsikt som

framförts till utredningen att det är olyckligt att dessa dokument enbart

skall levereras till ALB, eftersom det innebär att biblioteken därmed går

miste om sådant material som av tradition är att hänföra dit.

Av kapitel 14 framgår att bestämmelserna i 16 § upphovsrättslagen

behöver kompletteras med en bestämmelse som ger KB, ALB och

Lunds universitetsbibliotek rätt att framställa exemplar av verk som är

tillgängliga via online-förbindelse. Bestämmelsen skall inte innehålla

någon motsvarighet till förbudet i 16 § mot framställning av exemplar av

datorprogram. Bestämmelsen i 21 § upphovsrättslagen om rätt till

offentliga framföranden utan upphovsmannens tillstånd kompletteras

dock med en bestämmelse om att detta inte gäller datorprogram.

Jag är medveten om att det kan finnas behov hos arkivmyndigheter att

omfattas av samma rätt till exemplarframställning. Det ligger dock

utanför mitt uppdrag att lämna förslag rörande arkivmyndigheternas

område.

Jag har vidare prövat om den föreslagna insamlingen och bevarandet är

förenlig med den kommande personuppgiftslagen, eftersom det i den

elektroniska information som samlas in kommer att finnas ett stort antal

personuppgifter, av vilka vissa är av känslig natur. Min bedömning är att

den insamling och det bevarande och tillhandahållande som avses med

den nu aktuella verksamheten är motiverat av bl.a. forskningsändamål

och måste anses vara av allmänt intresse. Behandlingen av informationen

kan därför betraktas som tillåten enligt 10 § personuppgiftslagen. Enligt

13 § är det förbjudet att behandla känsliga personuppgifter. Det är

oundvikligt att personuppgifter av detta slag kommer att finnas i det

material som avses bli insamlat. I personuppgiftslagen anges vissa

undantag från förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter.

Enligt 19 § får känsliga personuppgifter behandlas för forsknings- och

statistikändamål. Den behandling av personuppgifter som är aktuell i det

här sammanhanget måste anses ske för forskningsändamål och därmed

torde undantagsbestämmelsen bli tillämplig på verksamheten.

I kapitel 15 prövas möjligheterna att tillhandahålla det insamlade

materialet med hänsyn till upphovsrättslagen och personuppgiftslagen.

Jag konstaterar där att medborgarna har behov av en god tillgång till

information för att de skall ha förutsättningar att delta i den

demokratiska processen. Det önskvärda vore därför fri tillgång till det

insamlade materialet för var och en som har ett seriöst behov av

informationen. Samtidigt är det viktigt att tillse att samhällets intresse

av yttrandefrihet och informationsfrihet inte tillgodoses på ett sätt som

gör intrång i det normala utnyttjandet av upphovsrättsligt skyddade verk

eller oskäligt inkräktar på upphovsmannens legitima intressen. En rimlig

balans mellan upphovsmännens krav och medborgarnas behov är enligt

min bedömning att man vid de institutioner som har ett nationellt

bevarandeansvar kan få tillgång till det insamlade materialet för

forskning, men också för enskilt studium. Den prövning av de rättsliga

förutsättningarna för att tillhandahålla den elektroniska information som

här är aktuell visar dock sammanfattningsvis att det endast kommer att

vara möjligt att låta forskare ta del av materialet. För att kunna vidga

kretsen av användare skulle ytterligare förändringar av såväl

upphovsrättslagen som personuppgiftslagen vara nödvändiga. Jag har inte

sett detta som en framkomlig väg.

I kapitel 16 behandlas frågan om vem som skall svara för insamlingen

av det aktuella materialet. Mitt förslag innebär att KB har ansvaret för

text och fasta bilder medan ALB har ansvar för det audiovisuella

materialet. Fördelningen bör gälla såväl online-information som kan

samlas in med hjälp av robotteknik som online-databaser.

Av kapitel 17 framgår att bevarandet av elektronisk information är

problematiskt. Lagringsmediet har kort livslängd och nödvändiga

tekniska system och programvaror blir snabbt föråldrade. För att bevara

informationen krävs därför kontinuerliga aktiva insatser med överföring

till nya bärare och system, s.k. migrering. Mycket utvecklingsarbete

återstår dock inom detta område och jag föreslår därför att ALB, KB

och Riksarkivet snarast ges i uppdrag att gemensamt utarbeta en kart-

läggning över problemets art och omfattning.

I kapitel 18 föreslår jag, utifrån en bedömning av tänkbara

utvecklingstendenser, att ansvariga myndigheter får i uppdrag att vart

tredje år göra en fördjupad utvärdering och kostnadsuppföljning av

pliktexemplarssystemet samt lämna förslag till eventuellt ändrad

inriktning.

I kapitel 19 behandlas kostnadsfrågan. Jag har utgått från den

kostnadsberäkning som redovisas i bilaga 3. För investeringar beräknas

där närmare 10 mkr och för den årliga driften drygt 1,5 mkr. Eftersom

de ansvariga institutionerna enligt mitt förslag själva kan styra hur

mycket material de skall samla in bör frågan om kostnader och

finansiering av den löpande hanteringen av elektronisk information ingå

i den årliga budgetdialogen. Därvid får på sedvanligt sätt en diskussion

föras om behov, prioriteringar och finansieringsalternativ.

Beträffande kostnaderna för olika aktörer finner jag att förslagen för

producenternas del torde innebära inga eller begränsade kostnader.

För Kungl. bibliotekets del bygger mina förslag till stor del på att de

utvecklingsprojekt som KB redan bedriver, i första hand Kulturarw 3 ,

kan fortsätta. För dessa projekt finns medel avsatta i KB:s budget både

vad gäller investeringar, utveckling och drift under 1998 och 1999.

Under denna period behövs således ingen ytterligare finansiering. Med

utgångspunkt från dagens utbud och tekniska lösningar kommer

hanteringen av den elektroniska online-informationen därefter att

medföra ökade årliga driftkostnader för KB på minst 1,5 mkr.

Lunds universitetsbibliotek ges ansvar för att bevara

säkerhetsexemplar av det material som samlats in av KB och därmed

uppstår vissa, enligt min bedömning begränsade, kostnader för lagring

och hantering.

Arkivet för ljud och bild bör ges möjlighet att bygga upp en egen

utvecklingsverksamhet på området. ALB har i sin fördjupade

anslagsframställning för 1997-1999 redovisat behov av medel för FoU-

verksamhet och beräknat de årliga kostnaderna för denna till 1,2 mkr

Sammanfattning av delbetänkande av utredningen:

"Översyn av forskning och utveckling inom

totalförsvaret" (SOU 2000:84)

Uppdraget

Utredningen skall enligt sina direktiv analysera och lämna förslag till

hur nationell och internationell forskning och utveckling (FoU) skall

kunna nyttiggöras som användbar kunskap och i praktiska tillämpningar

för behov inom totalförsvaret. Utredaren skall därvid kartlägga nuläge

och förändringsfaktorer samt göra analyser och lämna förslag rörande

inriktning, genomförande och omfattning av FoU för framtida behov

inom totalförsvaret.

Arbetet skall bedrivas med utgångspunkt från de senare årens

utveckling i omvärlden, ominriktningen av totalförsvaret samt principen

om anpassning.

I sin analys och sina förslag skall utredaren beakta såväl relationen

mellan forskning och utveckling för behov inom totalförsvaret och

annan forskning och utveckling som relationen mellan nationell och

internationell forskning och utveckling.

Genom föreliggande delrapport redovisas ett kartläggningsarbete

som avser dagens processer för inriktning, genomförande,

kvalitetssäkring och uppföljning av totalförsvarets FoU. Konsekvenserna

av under 1990-talet genomförd avgiftsfinansiering av verksamheten har

följts upp liksom fördelningen av satsade resurser över olika kategorier

av forskning, teknikutveckling och objektbunden utvecklingsverksamhet.

Frågan om hur FoU-verksamheten nyttiggörs för olika ändamål har

ägnats särskild uppmärksamhet.

Nyttoperspektivet

Den forsknings- och utvecklingsverksamhet (FoU) som utredningen

behandlar syftar till kunskaps- och kompetensuppbyggnad på stor bredd

och genomförs för att stödja totalförsvarets utveckling och

anpassningsförmåga på såväl kort som lång sikt. Totalförsvarets

satsningar på forskning och utveckling bör således inriktas och

genomföras utifrån ett nyttoperspektiv, där totalförsvarets behov är

styrande. Utredningen har i sin inledande kartläggning diskuterat frågan

att sätta in FoU-verksamheten i ett "förmåge- och nyttoperspektiv", där

verksamheten relateras till de olika förmågor som totalförsvaret skall

utveckla för att på bästa sätt lösa av statsmakterna givna uppgifter. En

första ansats till beskrivning av en sådan "förmågestruktur" redovisas i

kapitel 2.

Dagens FoU-verksamhet. Omfattning och inriktning i stort

Omfattningen av totalförsvarets FoU-verksamhet framgår av följande

bild, där akronymen FoT avser forskning och icke objektbunden

teknikutveckling för det militära försvaret.

Totalt omfattar FoU-verksamheten 4000 miljoner kronor per år.

Bilden illustrerar hur dessa medel i dagsläget fördelas mellan forskning,

teknikutveckling och industriellt inriktad utvecklingsverksamhet. En

fördjupad redovisning av indelningen av FoU-verksamheten i olika

kategorier samt hur FoU-medlen fördelas ges i kapitel 3 och 4. Det är

utredningens preliminära bedömning att de nya kraven och behoven och

därav föranledda åtgärder från myndigheternas sida bör kunna inrymmas

genom omfördelningar inom ramen för dagens resurser. Det kan härvid

bli aktuellt att se över fördelningen mellan resurser för FoU-

verksamheten och resurser för materielanskaffningen. Det är dock i

huvudsak en myndighetsuppgift att föreslå och genomföra erforderlig

omprioritering och utredningen kommer inte att kunna ge exakta siffror

för en sådan omfördelning mellan "gammal" och "ny" FoU.

Inom såväl det militära som det civila försvaret syftar FoU-

verksamheten ytterst till att stödja Sveriges förmåga att leda och

samordna totalförsvarets utveckling samt skapa handlingsfrihet och

förmåga till anpassning mot nya villkor och uppgifter som genom

omvärldsutvecklingen kan uppstå i framtiden.

Inom det militära försvaret stöds förmågan att leda Försvarsmaktens

utveckling genom FoU-insatser inom ramen för dels studie- och

planeringsverksamheten, dels den utbildnings- och övningsverksamhet

som bedrivs på alla ledningsnivåer. Förbandsledningsförmåga och

förmåga till verkan stöds inom ramen för den fortlöpande förbands- och

taktikutvecklingen. Det i ekonomiska termer mest omfattande stödet

från FoU-verksamheten ges inom ramen för

materielförsörjningsprocessen, där forsknings- och utvecklingsinsatser

görs i alla skeden från tidiga studier till avveckling av materiel.

Samarbetet med den forskning som bedrivs vid universitet och

högskolor och med civil teknikutveckling har blivit allt viktigare i takt

med att gränserna mellan militär och civil teknikutveckling suddas ut.

Den ökande internationaliseringen och det faktum att det inom det

svenska försvaret bara genomförs en bråkdel av världens samlade,

försvarsrelaterade FoU-satsningar gör det nödvändigt att systematiskt

bygga upp samverkan internationellt där detta är möjligt och

kostnadseffektivt samt förenligt med svensk säkerhetspolitisk

målsättning.

Inom utvecklingsverksamheten har de senaste årens reduceringar

inom det militära försvarets materielplanering medfört behov att

tydligare prioritera mellan olika system- och kompetensområden. Den

inriktning mot strategiska kompetensområden som påbörjades genom

försvarsbeslutet 1996 fortsätter.

Forsknings- och studieverksamheten inom det civila försvaret syftar

främst till att bygga upp kunskaper om och förståelse för

omvärldsutvecklingen och successivt förändrade förutsättningar och

villkor för civilt försvar. Det kan till exempel gälla principer för

ledningssystemets uppbyggnad på central, regional och lokal nivå. Andra

exempel är metoder för att utveckla det civila försvarets utbildnings-

och övningssystem samt metoder för att få beredskapshänsyn beaktade i

samhällsplanering och samhällsutveckling.

Utvecklingsverksamheten inom det civila försvaret har karaktären av

åtgärder för att stärka och skydda samhällets infrastruktur mot olika

typer av hot och risker samt på olika sätt bidra till samhällets

krishanteringsförmåga.

Liksom för det militära försvaret är det här betydelsefullt att utveckla

det internationella samarbetet, bl.a. med syfte att utveckla förmågan till

krishantering och säkerhetsfrämjande verksamhet samt för att få ta del

av resultat som kan nyttiggöras i utvecklingen av det civila försvaret.

Aktörerna. Roller och resurser

Ledning och samordning av totalförsvarets FoU-verksamhet utövas på

den högsta nivån av riksdag och regering. Inom det militära försvaret har

Försvarsmakten ansvar för ledning, inriktning och utvärdering av FoU-

verksamheten medan Överstyrelsen för civil beredskap har en

samordnande roll för motsvarande verksamhet inom det civila försvaret.

Som stöd för sina lednings- och samordningsroller har dessa aktörer

dels totalförsvarets olika myndigheter, dels inhemsk industri samt

universitet och högskolor. Internationell samverkan på alla nivåer är ett

viktigt medel för att inom ramen för den egna FoU-verksamheten så

långt möjligt tillvarata för totalförsvaret relevant FoU som genomförs

utanför vårt lands gränser. Detta illustreras av följande bild.

I kapitel 6 och 7 redovisas en kartläggning av hur denna FoU-

verksamhet i dagsläget leds, inriktas och nyttiggörs för olika ändamål

inom totalförsvarets verksamhet. Kartläggningen baseras på underlag

som inhämtats från berörda departement och myndigheter.

En betydande omställning

Sveriges säkerhets- och försvarspolitik har under 1990-talet gradvis

förändrats. Den fokusering på självförsörjning och ett starkt

invasionsförsvar som bas för denna politik som varit rådande under

efterkrigstiden har successivt ersatts av förändrade och nya krav på

totalförsvaret. Den "traditionella" hotbilden försvann genom

berlinmurens fall och Sovjetunionens upplösning. I den nya inriktningen

ställs kraven på flexibilitet och anpassbarhet att möta ett vidgat spektrum

av hot och risker i fokus. En av huvuduppgifterna för det militära

försvaret är fortfarande förmågan att möta ett väpnat angrepp mot vårt

land, men uppgiften att kunna medverka i internationella insatser har fått

ökad tyngd.

Inom ramen för ett vidgat säkerhetsbegrepp har vidare behovet av

gränsöverskridanden mellan militärt och civilt försvar ökat. Samlade

insatser, där militärt och civilt försvar samordnas på ett annat sätt än

tidigare, kan bli aktuella att genomföra. Totalförsvarets behov av

förnyelse skall tillgodoses samtidigt som nationell och internationell

interoperabilitet prioriteras. Behovet att dels anpassa försvaret för nya

uppgifter, dels upprätthålla förmåga att fortlöpande utveckla och förnya

försvaret växer i styrka samtidigt som den svenska säkerhetspolitiken

blir mera öppen för djupare internationellt samarbete avseende denna

förnyelse. För FoU-verksamheten innebär detta krav på att den skall vara

så flexibel att den utgör en integrerad del av totalförsvarets förmåga till

kontinuerlig anpassning mot nya hot och risker.

Försvarsmakten står inför betydande förändringar av den operativa

förmågan, åtgärder för att trygga kompetensförsörjningen samt ökande

krav på internationalisering. Som samlingsbegrepp för kraven på

ominriktning och förnyelse avseende de operativa förmågorna används

beteckningen RMA (Revolution in Military Affairs) som lånats från

USA, där motsvarande ominriktning av försvaret startade redan i början

av 1990-talet. Det är här viktigt att notera att RMA-konceptet är av

relevans för insatsförsvaret oavsett om det skall verka mot väpnat

angrepp eller i internationella insatser.

Utgångspunkten för Försvarsmaktens ominriktning är den

framväxande IT-teknologin och de möjligheter som detta innebär vad

avser vidareutveckling och förnyelse av försvarets funktioner och

system. Begrepp som kommit att förknippas med RMA och som i sig

anknyter till de nya möjligheterna är DBA (Dominant Battlespace

Awareness), PE (Precision Engagement) och DS (Decision

Superiority). RMA-konceptet, som främst fokuserar på rent kvalitativa

eller kvantitativa militära eller tekniska faktorer, utgör alltså en viktig

grund för Försvarsmaktens ominriktningsarbete. Parallellt härmed utgör

den ökande internationaliseringen, ökad tonvikt på internationella

insatser samt det vidgade säkerhetsbegreppet viktiga påverkansfaktorer

vid utformning av den framtida Försvarsmakten. De politiska krav och

förväntningar på Försvarsmaktens förmåga som, mot bakgrund av den

nämnda säkerhetspolitiska och tekniska utvecklingen, växt fram under

1990-talet ställer härutöver krav på särskilda åtgärder för att säkerställa

en kompetensförsörjning i linje med de nya behoven.

Utgående från de fyra huvuduppgifter som statsmakterna formulerat

för försvaret (prop. 1998/99:74) har regeringen i samverkan med de

myndigheter som svarar för ledning och samordning av försvarets

utveckling, definierat ett antal förmågor, vilka skall ligga till grund för

genomförande av önskad utveckling. Detta ställer krav på förmåga till

ledning och samordning inom totalförsvaret. Vidare krävs förmåga att

följa, förstå och utnyttja den tekniska utvecklingen, förmåga att

samverka med andra länder såväl vad avser studier, planering,

övningsverksamhet och teknik- och materielförsörjning som vad avser

genomförande av gemensamma operationer.

Vidare pågår en förändring av synen på materielförsörjningen till

försvaret. Den traditionella fokuseringen på utveckling och anskaffning

vid inhemsk industri tonas ner och följs av en ökande

internationalisering. Det vidgade utnyttjandet av civil teknik - bl.a. som

en följd av den materiel som krävs för att förverkliga RMA-konceptet -

leder till betydande förändringar i det hittillsvarande mönstret för

teknikupphandling från industriella leverantörer. Särskild vikt skall

läggas vid att sammanlänka civil forskning och teknikutveckling med

försvarets behov. Förmågan till anpassning samt möjligheterna att

vidmakthålla och nyttja försvarssystemen under olika förhållanden skall

säkerställas. Som ett led i en sådan strategi inriktas teknik- och

kompetensförsörjningen särskilt mot s.k. strategiska

kompetensområden. Med syfte att söka skapa ömsesidiga beroenden

med andra länder kan också områden där svensk industri har

konkurrensfördelar i ett internationellt perspektiv bli föremål för

särskilda satsningar. Samverkansformerna mellan utförare och beställare

av FoU skall utvecklas och internationell samverkan eftersträvas där

detta är möjligt och förenligt med vår säkerhetspolitiska inriktning.

Kunskaps- och teknikförsörjningen till totalförsvaret tillgodoses idag

främst inom ramen för sektorns egna forskningsinstitut och den

traditionella försvarsindustrins kompetenser och kapacitet. I ökande

grad kommer försörjningen att ske genom samverkan med civil

forskning och industri samt samverkan internationellt. Försvarsindustrin

och försvarets egna forskningsinstitut har en viktig roll i att etablera

sådan samverkan för försvarets behov. Detta har uppmärksammats av

flera av myndigheterna som i vissa fall initierat åtgärder med detta syfte.

De nya förutsättningarna för den forskning och utveckling som skall

stödja det svenska totalförsvaret och dess utveckling innefattar nya krav

men också nya möjligheter. Sålunda finns kravet på anpassning till nya

förhållanden samtidigt med att IT-tekniken erbjuder nya möjligheter

beträffande successiv förändring och flexibilitet. Det allmänna kravet att

ominrikta försvarsforskningen finns parallellt med den relativt nya

möjligheten till styrning av forskningen som uppdragsstyrningssystemet

innebär. Möjligheterna till internationellt samarbete har utökats.

Forskning och utveckling för totalförsvaret står alltså inför

förändringar och behov av förnyelse. Förändringsarbetet medför och

kommer att aktualisera olika problem, som vid alla

förändringsprocesser. Särskilda ansträngningar måste därför göras för

att FoU-satsningarnas tyngdpunkt skall inriktas mot de förändrade

behoven. Samtidigt skall satsningarna spänna över nya framväxande

områden av intresse för totalförsvaret. Det är helt klart att en

ominriktning av forskning och utveckling redan pågår. Sålunda har

tidigare nämnts Försvarsmaktens påbörjade arbete inom ramen för

Försvarsmaktsidé 2020 och Målbild 2010, de ökade resurser för

internationalisering som successivt avsätts inom respektive myndighets

verksamhetsområden, den ökade fokuseringen på nya hot och risker

inom ramen för det vidgade säkerhetsbegreppet etc.

En avgörande fråga är då vad regeringen kan göra för att inrikta, främja

och säkerställa den eftersträvade utvecklingen av totalförsvarets FoU.

Statsmakternas och regeringens roll

Utredningen ser som sin huvuduppgift att lämna regeringen underlag

avseende sådana FoU-relaterade frågor, där statsmakternas bedömningar

är avgörande för att den eftersträvade ominriktningen av totalförsvarets

FoU skall komma till stånd eller som i andra avseenden är så

fundamentala att de kräver regeringens särskilda uppmärksamhet.

Regeringens mål är här att klarlägga och tydliggöra vilka de

övergripande faktorerna är för att de nationella intressena skall kunna

uppnås. Regeringen bör enligt utredningens bedömning ha en uppfattning

i följande avseenden:

 Hur skall den nya inriktningen av totalförsvarets FoU uttryckas, som

grund för myndigheternas arbete?

 Krävs några organisatoriska och processuella förändringar av sådant

slag att regeringen måste ange dem för att den nya inriktningen skall

kunna förverkligas?

 Hur skall regeringen följa upp att den nya inriktningen förverkligas?

Idag styr regeringen i första hand genom allmänt hållen inriktning

anslagens fördelning till olika myndigheter och i en del fall direkta

uppdrag till vissa myndigheter. Utredningens första intryck är att

regeringen måste vara tydligare beträffande den nya inriktningen som

skall gälla för FoU. Samtidigt måste också framhållas att det sker en

mycket snabb utveckling på detta område. Detaljerade föreskrifter om

hur olika problem skall lösas och vilka olika forskningsområden som

skall prioriteras blir därför snabbt föråldrade. Den av regeringen

uttryckta inriktningen måste därför sannolikt formuleras i övergripande

termer. I stället för att formulera krav i termer av eftersträvade resultat

av FoU torde det handla om att beskriva och formulera de problem som

myndigheterna skall lösa. I vissa avseende kan säkert också den

grundläggande strategin anges för hur de skall lösas.

Beträffande frågan om kraven på en ny inriktning kommer att

tillgodoses och alla möjligheter utnyttjas inom nuvarande institutionella

ramar och organisatoriska strukturer eller om särskilda åtgärder från

regeringens sida är påkallade är utredningens preliminära bedömning

följande.

Det beställarsystem som infördes 1994 innebär att regeringen ställer

krav på myndigheterna och anger målen för verksamheten och att myn-

digheterna, inom ramen för en av statsmakterna bestämd rollfördelning,

svarar för att dessa krav tillgodoses och att målen nås. Myndigheterna

har därvid stor frihet beträffande hur olika problem skall lösas. Detta

beställarsystem har allmänt accepterats och ansträngningar görs på olika

håll att utveckla och förbättra det. Det vore därför fel att nu genomföra

några grundläggande förändringar. Däremot bör beställarsystemet

vidareutvecklas. Exempelvis kan, som framhållits tidigare, uppföljning

och systematisk utvärdering av hur resultaten av beställd FoU nyttiggörs

behöva förbättras. Det är vidare viktigt att bättre koppla FoU-processen

till totalförsvarets planering. Här märks framförallt studieverksamheten

och utnyttjande av demonstrationer för teknik- och kunskapsöverföring.

Något behov av avgörande förändringar av organisatorisk eller

processuell art förutses emellertid inte.

Mot bakgrund av att några precisa resultatkrav avseende FoU-insatser

knappast är möjliga att formulera och att beställarsystemet inte i

grunden behöver förändras, gör utredningen redan nu bedömningen att

frågan om regeringens uppföljning blir särskilt viktig. Regeringen bör i

första hand säkerställa den nya inriktningen genom att aktivt utvärdera

och följa upp myndigheternas arbete med dessa frågor och i dialog med

myndigheterna tydliggöra och utveckla den valda inriktningen samt vid

behov ange förslag till lösningar för olika problem. Vidare kan

regeringen överväga olika åtgärder som stimulerar myndigheterna att

effektivisera utvärdering och nyttiggörande av FoU-verksamheten. Detta

kan bl.a. ske genom att ställa högre krav på väl underbyggt underlag inför

olika beslutssituationer.

Utredningens fortsatta arbete

Med utgångspunkt i ovan beskrivna krav på ominriktning och förnyelse

samt utredningens syn på statsmakternas och regeringens roll vad avser

styrning, inriktning och uppföljning av totalförsvarets FoU-verksamhet

har ett antal frågor och problemställningar identifierats, som är av den

arten att de bedöms kräva regeringens särskilda uppmärksamhet. En

preliminär analys av respektive område redovisas nedan. Analysen utgör

grund för utredningens fortsatta arbete.

Frågan om framtida inriktning och omfattning av FoU-

verksamheten bör övervägas utifrån kraven på ominriktning och

förnyelse. Ökad vikt bedöms behöva läggas vid systematisk

omvärldsbevakning rörande såväl säkerhetspolitisk som teknisk

utveckling. Forskning, bl.a. för regeringens behov, kring nya hot och

risker inom det vidgade säkerhetsbegreppet torde behöva förstärkas

liksom förmågan att följa och förstå den civilt drivna tekniska

utvecklingen. Forskningsstöd beträffande användningen av försvarets

förband och system bedöms behöva öka bl.a. mot bakgrund av den ökade

tonvikten på internationella operationer samt kompetensbehoven inom

totalförsvaret. Vidare blir forskningens uppgifter att stödja

myndigheterna i olika värderingsfrågor relativt sett viktigare.

Behovet av att se över styrning och inriktning av den industriellt

inriktade utvecklingsverksamheten har under de senaste åren berörts i

myndigheternas utredningsrapporter till regeringen. Bl.a. har behovet av

en ny industriell utvecklingsmiljö som grund för en effektivare

materielförsörjning utretts. En preliminär analys pekar på ett ökat

utnyttjande av demonstratorer i industriell skala, simulatorer av olika

slag samt ökat utnyttjande av distribuerad simulering i nätverk vid

genomförandet av materielförsörjningen till försvaret. Detta nya

arbetssätt bedöms också bidra till möjligheterna att bevara svensk

kompetens inom strategiska områden och utgöra ett viktigt instrument

för att skapa strategiska samarbeten med andra länder. Utredningen

kommer i sitt fortsatta arbete att diskutera dessa frågor och överväga

eventuella behov av åtgärder från regeringens sida.

Åtgärder för att effektivisera nyttiggörandet av FoU-resultaten är

ett annat område, som utredningen finner angeläget att behandla. Detta

gäller bl.a. frågan om utveckling och förnyelse av

försvarsmyndigheternas kompetens. Frågan om hur FoU-resurserna bäst

bör fördelas mot bakgrund av principen om ett anpassningsförsvar samt i

ljuset av en ökande internationalisering ställer nya krav på

myndigheternas kompetens att styra och inrikta FoU-verksamheten.

Vidare måste resultaten av verksamheten kunna relateras tillbaka till och

utvärderas vad avser den nytta som uppnåtts relativt de krav på förmågor,

inklusive anpassningsförmåga, som statsmakterna fastställt att försvaret

skall utvecklas mot.

En viktig faktor i detta sammanhang är åtgärder i syfte att återupprätta

de effekter som studieverksamheten tidigare svarat för, bl.a.

framtagandet av ett väl underbyggt underlag för beslut i olika

inriktningsfrågor. Eftersom studieverksamheten inom främst det

militära försvaret minskat i omfattning under 1990-talet måste insatser

göras för att återupprätta kompetens och resurser för studier och annan

analysverksamhet. I detta sammanhang bör också formerna för

kunskapsöverföring och nyttiggörande av FoU-resultat utvecklas. Detta

bidrar i sin tur till förmågan att ta fram väl underbyggda underlag inför

olika beslutssituationer. Till detta område hör också frågan om

uppbyggnad av en infrastruktur som tillvaratar de möjligheter som

utnyttjandet av modellering och simulering erbjuder. En sådan

infrastruktur skulle i hög grad främja och förstärka möjligheterna till

informations-, kunskaps- och teknikspridning mellan olika aktörer inom

totalförsvarets FoU-verksamhet. Utredningen avser i detta sammanhang

främst analysera myndigheternas förslag. I vissa fall kan det finnas skäl

för regeringen att stödja utvecklingen.

Vad avser frågan om framtida leverantörer av FoU finns behov att

säkerställa tillgången till civil teknik, civilt framtagna komponenter och

civil produktionskapacitet i krissituationer. Ett problem i detta

sammanhang är att försvaret här är en volymmässigt liten kund. Detta

torde ställa speciella krav på utveckling av samverkan utanför

försvarssektorn med syfte att tillgodose försvarets krav på såväl

produkter som produktionsresurser. Försvarsforskningen och den

traditionella försvarsindustrin utgör här, genom sin kunskap om

försvarets behov och problem samt förmåga att nyttiggöra ny teknik, en

viktig "överbryggande" länk.

Rollspelet mellan berörda aktörer har under senare hälften av 1990-

talet utvecklats inom ramen för det uppdragsstyrningssystem som av

statsmakterna beslutades inför budgetåret 1994/95. Utredningen har fått

intrycket att myndigheterna har accepterat den grundläggande

rollfördelning som arbetssättet förutsätter. Det kan dock finnas skäl att i

det fortsatta arbetet analysera konsekvenserna av uppdragsstyrningen,

t.ex. vad avser systemets flexibilitet och förmåga att tillgodose behov av

ominriktning av FoU-resurser då en oförutsedd utveckling (hot eller

möjlighet) inträffar.

Utredningen har vidare under sitt inledande arbete funnit att det är

angeläget att åstadkomma en bättre överblick över och koordinering av

det forsknings- och utvecklingsarbete som bedrivs för totalförsvarets

räkning. En väg som föreslås är att kompetentsnätverk organiseras,

särskilt inom sådana områden som kan bedömas vara av strategisk

betydelse eller där det är viktigt att bevara eller utveckla en egen

nationell kompetens. Kompetensnätverken bör etableras för olika

informations- och kunskapsområdes behov och på olika organisatoriska

nivåer. Vidare bör nätverken spänna över såväl svenska som utländska

aktörer av intresse för respektive nätverks syfte och ämnesområde.

I detta sammanhang finns vidare skäl att peka på vikten av att utbyta

erfarenheter mellan civilt och militärt försvar vad avser för- och

nackdelar med de forsknings- och teknikutvecklingsprocesser som

utvecklats på respektive håll. En bättre samordning mellan det militära

och det civila försvarets FoU-verksamheter förefaller också önskvärd.

De växande möjligheterna till nationell och internationell samverkan

bör tillvaratas på ett optimalt sätt för totalförsvarets behov. Vidare finns

ett ökat behov av gränsöverskridande samarbete mellan totalförsvarets

och den civila sektorns FoU-verksamhet. Som ett led i att tillvarata

dessa möjligheter finns det anledning att överväga om formerna för

samordning av FoU-satsningar över departementsgränserna bör

effektiviseras. Inom ramen för en sådan samordning skulle en

övergripande nationell FoU-strategi kunna växa fram till ömsesidig

nytta för alla parter. Genomförandet av strategin skulle bättre än idag

kunna tillgodose totalförsvarets samlade forsknings- och

teknikförsörjningsbehov samtidigt som Sverige som nation skulle

behålla mera av kompetens och kapacitet inom landet. Denna fråga faller

delvis utanför utredningens uppdrag, men vi kommer i det fortsatta

arbetet att beakta frågan om en bredare samordning av militär och civil

FoU-verksamhet.

Frågor om inriktning och uppföljning av totalförsvarets FoU-verk-

samhet måste enligt utredningens uppfattning behandlas på högsta nivå.

Regeringen har en viktig uppgift att precisera den nya inriktningen och

följa upp dess genomförande. Detta är särskilt väsentligt under det

omställningsskede som kommer att råda under de närmaste åren och

kräver ett fungerande och effektivt system, där den högsta ledningens

inriktning och styrning genomsyrar hela organisationen. Härtill kommer

att forskning och utveckling är verksamheter som är svåra att styra med

traditionella metoder. Vidare handlar många av de problem som

försvarssektorns FoU står inför om att nå bättre samordning, överblick

och prioritering samt att acceptera nya roller hos olika aktörer. Även i

dessa avseenden handlar det om utveckling som är svår att styra. Ett sätt

att hantera sådana svårstyrda förändringsprocesser skulle kunna vara att

komplettera den formella och på dokument baserade styrprocessen med

att de högsta företrädarna för de myndigheter som beställer och utför

FoU-verksamhet för totalförsvarets behov regelbundet träffar ledningen

för Försvarsdepartementet för att diskutera inriktnings-, styrnings- och

uppföljningsfrågor. En sådan FoU-beredning för totalförsvaret

framstår som särskilt angelägen under den omställningsperiod som

redan har inletts. Som fallet är med flertalet möten på hög nivå kommer

resultaten av samråd i den antydda formen att bero på hur väl mötena är

förberedda. Det är därför utredningens uppfattning att en sådan FoU-

beredning bör stödjas med erforderliga beredningsresurser inom

Försvarsdepartementet som förbereder de frågor som skall tas upp och

som har kompetens och resurser att följa upp de beslut som fattas om

ominriktningen av försvarets FoU-verksamhet. Utredningen kommer i

sitt fortsatta arbete att göra en fördjupad analys av uppgifterna för en

sådan FoU-beredning på regeringsnivå.

Förteckning över förkortningar

ACREO

Institutet för mikroelektronik och optik

AFP

Atmosfärsforskningsprogrammet

AIS

Aktiv industriell samverkan (program för)

ALB

Arkivet för ljud och bild

BFR

Byggforskningsrådet

BNI

Bruttonationalinkomst

BroM

Brottsoffermyndigheten

BRÅ

Brottsförebyggande rådet

CBD

Konventionen om biologisk mångfald

CEFOS

Centrum för forskning om offentlig sektor

CERN

Den europeiska organisationen för kärnforskning

CIF

Centrum för idrottsforskning

CIRC

Climate Impact Research Centre

CKS

Centrum för klimat och samhällsforskning

CTH

Chalmers tekniska högskola

EISCAT

European Incoherent Scatter Scientific Association

ESA

European Space Agency

ESF

European Science Foundation

ESV

Ekonomistyrningsverket

ETOUR

Europeiska Turismforskningsinstitut

EU/FoU-rådet

Rådet för forsknings- och utvecklingssamarbete mellan Sverige och EU

EUI

European University Institute (Florens)

FOA

Försvarets forskningsanstalt

FOS

Forskning om offentlig sektor

FRN

Forskningsrådsnämnden

GMO

Genetiskt modifierade organismer

GUSP

Gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken

HELCOM

Helsingforskonventionen för skyddet av Östersjöområdets marina miljö

HPDR

Rådet för högpresterande datorsystem

HSFR

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet

IARC

International Agency for Research on Cancer

ICES

International Council for the Exploration of the Sea

IMER

Forskning om internationell migration och etniska relationer

IMO

International Maritime Organisation

IRF

Institutet för rymdfysik

ISA

Invest in Sweden Agency

ITS

Intelligenta transport system

IVA

Ingenjörsvetenskapsakademien

KFB

Kommunikationsforskningsberedningen

KK

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling

KLYS

Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd

KSLA

Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien

KTH

Kungl. Tekniska högskolan

KVA

Kungl. Vetenskapsakademien

LTU

Luleå tekniska universitet

MARPOL

Internationell konvention till förhindrande av förorening från fartyg

MDC

Miljödatacentrum i Kiruna

MFR

Medicinska Forskningsrådet

Mistra

Stiftelsen för miljöstrategisk forskning

MR

Mänskliga rättigheterna

MRI

Miljö- och rymdforskningsinstitutet

NARK

Norrländska akademiska rektorskonferensen

NFR

Naturvetenskapliga forskningsrådet

NSF

National Science Foundation

NUTEK

Närings- och teknikutvecklingsverket

NYFOR

Utredn. nyttiggörande av forskn.resultat, samverkan näringsliv-högskola

OSPAR

Konventionen om skydd för den marina miljön i nordöstra Atlanten

OSSE

Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

PITAC

The President s Information Technology Advisory Committee (USA)

PROMIS

Utredning om skoglig och skogsindustriell forskning

RALF

Rådet för arbetslivsforskning

RFV

Riksförsäkringsverket

RJ

Riksbankens Jubileumsfond

RMH

Rymd- och miljöhöskola i Kiruna (förslag)

RMV

Rättsmedicinalverket

SAFARI

Nationell databas med forskningsinfo. till allmänheten över Internet

SAMI

Svenska artisters och musikers intresseorganisation

SAREC

Sidas avdelning för forskningssamarbete

SBU

Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik

SCASSS

Kollegiet för samhällsforskning

SCB

Statistiska centralbyrån

SCORE

Stockholm center for organizational research

SFR

Socialvetenskapliga forskningsrådet

SGU

Sveriges geologiska undersökning

SICS

Swedish Institute for Computer Science

SIK

Institutet för livsmedel och bioteknik

SIPRI

Stockholms internationella fredsforskningsinstitut

SIR

Statens institut för regionalforskning

SJFR

Skogs- och jordbrukets forskningsråd

SLU

Stockholms lantbruksuniversitet

SMF

Små och medelstora företag

SOFI

Språk- och folkminnesinstitutet

SoRAD

Centrum för socialvetenskaplig alkohol- och drogforskning

SP

AB Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut

SSF

Stiftelsen för strategisk forskning

SSI

Strålskyddsinstitutet

STFI

Skogsindustrins tekniska forskningsinstitut

STINT

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning

SU

Stockholms universitet

SUHF

Universitets- och högskoleförbundet

SULF

Sveriges universitetslärarförbund

SUNET

Swedish University Computer Network

SVEBIB

Svenska elektroniska forskningsbiblioteket

SWEDAC

Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll

TFR

Teknikvetenskapliga forskningsrådet

UCER

Umeå universitets centrum för utvärderingsforskning

UI

Utrikespolitiska institutet

UmU

Umeå universitet

UNISKA

Regionalt samarbetee med högskolor i närområdet på den ryska sidan

URL

Upphovsrättslagen

WTO

Världshandelsorganisationen

Vårdal

Stiftelsen för vård- och allergiforskning

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 september 2000

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden,

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande:statsrådet Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:3 Forskning och förnyels

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

högskolelagen

1 kap.3 a §

 Senaste lydelse 2000:260

Prop. 2000/2001:3

2

1

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 1

261

13

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 2

267

1

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 3

277

1

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 4

286

1

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 5

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 6

Prop. 2000/2001:3

Bilaga 6

299

1

Prop. 2000/2001:3

300

1

301

1