Regeringens proposition

 1993/94:14

 Fortsatt giltighet av 1952 års

 tvångsmedelslag

Prop.

1993/94:14

 Regeringen överlämnar denna proposition

 till riksdagen.

 Stockholm den 9 september 1993.

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att lagen

 (1952:98) med särskilda bestämmelser om

 tvångsmedel i vissa brottmål skall

 fortsätta att gälla till utgången av år

 1994.

 1

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 3

 2 Lagtext 3

 3 Ärendet och dess beredning 4

 4 Gällande ordning 4

 5 Säkerhetspolisens skrivelse 6

 6 Överväganden 6

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 9 sep-

 tember 1993 7

 2

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen antar

 regeringens förslag till lag om fortsatt

 giltighet av lagen (1952:98) med

 särskilda bestämmelser om tvångsmedel i

 vissa brottmål.

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till

 lagtext.

 Förslag till lag om fortsatt giltighet av

 lagen (1952:98) med särskilda bestäm-

 melser om tvångsmedel i vissa brottmål

 Härigenom föreskrivs att lagen

 (1952:98) med särskilda bestämmelser om

 tvångsmedel i vissa brottmål, som gäller

 till utgången av år 19931, skall

 fortsätta att gälla till utgången av år

 1994.

 1Lagens giltighetstid senast förlängd

 1992:1207.

 3

 3 Ärendet och dess beredning

 Bestämmelser om tvångsmedel vid beivrande

 av brott finns, förutom i

 rättegångsbalken (RB), i bl.a. lagen

 (1952:98) med särskilda bestämmelser om

 tvångsmedel i vissa brottmål. Lagen

 innehåller tillläggs- och undan-

 tagsbestämmelser till den grundläggande

 regleringen i RB i fråga om

 straffprocessuella tvångsmedel. Lagen är

 tidsbegränsad och gäller efter den senast

 gjorda förlängningen till utgången av år

 1993 (prop. 1992/93:26, bet.

 1992/93:JuU9, rskr. 1992/93:42, SFS

 1992:1207).

 Såsom redovisats i tidigare

 propositioner i detta ämne har frågan om

 möjligheterna att föra över reglerna i

 1952 års lag till RB övervägts av

 Tvångsmedelskommittén (Ju 1978:06).

 Kommittén föreslog i sitt slutbetänkande

 Tvångsmedel - Anonymitet - Integritet

 (SOU 1984:54) att den särskilda

 regleringen i 1952 års lag skulle

 behållas och att lagen liksom nu skulle

 ha begränsad giltighetstid och regel-

 bundet omprövas. Kommitténs förslag i den

 delen föranledde ingen lagstiftning (jfr

 prop. 1988/89:124 s. 24). SÄPO-kommittén

 (Ju 1987:05) har därefter i sitt slut-

 betänkande (SOU 1990:51) anfört att flera

 skäl talar för att bestämmelserna i 1952

 års lag arbetas in i RB (s. 145).

 Kommittén har emellertid - med hänsyn

 till att den föreslagit att två nya lagar

 om tvångsmedel införs och att dessa tills

 vidare bör vara tidsbegränsade - ansett

 att en sådan samordning med RB bör anstå

 till dess att det kan bedömas om

 samordningen kan omfatta även de två

 föreslagna lagarna. Vid

 remissbehandlingen av betänkandet har i

 vissa avseenden kritik framförts mot de

 föreslagna nya lagarna. Förslagen är

 alltjämt under beredning inom

 Justitiedepartementet.

 Mot denna bakgrund tar regeringen nu upp

 frågan om ytterligare förlängning av

 giltighetstiden för 1952 års lag.

 4 Gällande ordning

 1952 års lag gäller vid förundersökning

 angående vissa brott mot rikets säkerhet

 och vissa andra grövre brott. Den

 innehåller, som nyss nämnts, tilläggs-

 och undantagsbestämmelser till den grund-

 läggande regleringen i RB i fråga om

 straffprocessuella tvångsmedel.

 När det gäller de s.k. personella

 tvångsmedlen - främst häktning och

 anhållande - ger 1952 års lag möjlighet

 att i vissa fall hålla en person häktad

 under längre tid än vad som är tillåtet

 enligt de allmänna reglerna i RB. Det

 gäller den situationen att utredningen

 ännu inte nått så långt att den häktade

 kan anses vara "på sannolika skäl

 misstänkt" för brottet. Häktning kan i

 det fallet ske trots att vederbörande

 endast är "skäligen misstänkt", s.k.

 utredningshäktning. 1952 års lag ger

 utrymme för att låta sådan utrednings-

 häktning fortgå under fyra veckor, medan

 RB:s regler bara tillåter en vecka (2 §

 1952 års lag).

 Enligt 1952 års lag kan ett skriftligt

 meddelande som avses i 27 kap. 2 § andra

 meningen RB tas i beslag, även om det för

 brottet är föreskrivet lindrigare straff

 än fängelse i två år (3 §).

 Förordnande om kvarhållande av en

 postförsändelse m.m. enligt 27 kap. 9 §

 RB kan enligt 1952 års lag i vissa

 brådskande fall meddelas av

 undersökningsledaren eller åklagaren (4

 §). Enligt RB:s regler är det alltid

 rätten som beslutar i dessa fall.

 Även i förhållande till RB:s regler om

 hemlig teleavlyssning och hemlig

 teleövervakning (27 kap. 18 - 24 §§ RB)

 innehåller 1952 års lag avvikande

 bestämmelser.

 Hemlig teleavlyssning innebär att

 telemeddelanden, som befordras via ett

 allmänt tillgängligt telenät till och

 från en viss teleanläggning, i hemlighet

 avlyssnas eller tas upp genom ett

 tekniskt hjälpmedel för återgivning av

 innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet

 kan användas både för avlyssning av

 telefonsamtal och för upptagning av annan

 telekommunikation än muntlig sådan, såsom

 telex, telefax och datakommunikation.

 Hemlig teleövervakning innebär att

 uppgifter i hemlighet hämtas in om

 telemeddelanden som har expedierats eller

 beställts till eller från en viss

 teleanläggning som är ansluten till ett

 allmänt tillgängligt telenät eller att en

 sådan anläggning stängs av för telemed-

 delanden.

 Enligt RB får hemlig teleavlyssning

 användas om det för brottet inte är

 föreskrivet lindrigare straff än fängelse

 i två år och även vid brottsutredningar

 som rör försök, förberedelse och

 stämpling till sådant brott. Som

 ytterligare förutsättning för hemlig

 teleavlyssning gäller att det skall

 finnas skälig misstanke om brottet och

 att åtgärden skall vara av synnerlig vikt

 för utredningen. Tillstånd till hemlig

 teleavlyssning meddelas av domstol på

 ansökan av åklagaren och skall gälla viss

 tid, högst en månad från dagen för

 beslutet. Hemlig teleövervakning får

 användas om det för brottet inte är

 föreskrivet lindrigare straff än fängelse

 i sex månader och vid narkotikabrott med

 enbart fängelse i straffskalan. I övrigt

 är förutsättningarna knutna till reglerna

 om hemlig teleavlyssning.

 1952 års lag ger i förhållande till RB

 utvidgade möjligheter att använda hemlig

 teleavlyssning och hemlig

 teleövervakning. Tillstånd till åtgärden

 får lämnas, även om det för brottet är

 föreskrivet lindrigare straff än vad som

 krävs enligt RB. Åklagaren får i bråds-

 kande fall själv besluta om användning av

 tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta,

 skall anmälan ofördröjligen göras hos

 domstolen, som skyndsamt skall pröva

 ärendet.

 Den 1 juli 1991 trädde lagen (1991:572)

 om särskild utlänningskontroll i kraft.

 Den ersatte lagen (1989:530) om åtgärder

 för att förebygga våldsdåd med inter-

 nationell bakgrund (terroristlagen).

 Enligt lagen om särskild utlän-

 ningskontroll, som inte är tidsbegränsad,

 får i vissa fall tvångsåtgärd såsom t.ex.

 hemlig teleavlyssning tillgripas, när

 åtgärden är påkallad för att utröna om en

 utlänning eller en organisation eller

 grupp som han tillhör eller verkar för

 planlägger eller förbereder någon gärning

 som innebär våld, hot eller tvång för

 politiska syften och som innefattar brott

 för vilket lindrigare straff än fängelse

 i två år inte är föreskrivet. Den par-

 lamentariska kontrollen av hur terrorist-

 bestämmelserna och reglerna om tvångs-

 åtgärder tilllämpas sker även

 fortsättningsvis genom att regeringen

 årligen lämnar en skrivelse om detta till

 riksdagen.

 5 Säkerhetspolisens skrivelse

 I en skrivelse den 1 september 1993 till

 regeringen har Säkerhetspolisen anfört

 att 1952 års lag utgör en nödvändig grund

 för Säkerhetspolisens verksamhet för

 uppdagande av brott mot rikets säkerhet

 samt att de möjligheter till tvångsmedel

 i särskilda fall som lagen ger också har

 utnyttjats i stor omfattning. Enligt

 Säkerhetspolisen är det av utomordentlig

 vikt för dess fortsatta verksamhet att

 lagens giltighetstid förlängs.

 6 Överväganden

 1952 års lag med särskilda bestämmelser

 om tvångsmedel i vissa brottmål tar sikte

 på brott som rör rikets säkerhet eller är

 av allmänfarlig natur. Lagen gäller till

 utgången av år 1993. I likhet med

 Säkerhetspolisen anser regeringen att

 lagen fortfarande behövs. Inom Justi-

 tiedepartementet bereds för närvarande

 frågan om lagens bestämmelser bör

 permanentas och om det i så fall bör ske

 genom en inarbetning i RB eller på annat

 sätt. I avvaktan därpå bör lagens giltig-

 hetstid förlängas. Liksom tidigare bör

 det ske med ett år eller till utgången av

 år 1994.

 Eftersom ärendet bara gäller en

 förlängning av 1952 års lags giltig-

 hetstid, är frågan enligt regeringens

 mening av sådan beskaffenhet att

 Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

 4

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 9 september 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Kön-

 berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 _________

 Regeringen beslutar proposition

 1993/94:14 Fortsatt giltighet av 1952 års

 tvångsmedelslag.

 5