Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp

i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 31 oktober 1991.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram ett flertal förslag inom

sjukförsäkringsom-

rådet som har samband med de bestämmelser i lagen (1962:381) om

allmän försäkring beträffande rehabilitering och

rehabiliteringsersättning

som träder i kraft den 1 januari 1992. Kompletteringar föreslås i

lagstift-

ningen med avseende på beräkningen av sjukersättning vid avbrott i en

arbetslivsinriktad rehabilitering och beträffande rätt till

tillfällig föräldra-

penning under en sådan rehabilitering. En lagändring föreslås också

för

att klargöra rätten till sjukpenning vid medicinsk behandling och

medi-

cinsk rehabilitering. Vidare föreslås en komplettering som ger

möjlighet

att i vissa fall dra in eller sätta ned sjukpenning som utges vid

sådan

behandling eller rehabilitering. Rehabiliteringspenning föreslås

beräknad

med bortseende från fosterbarnsersättning som uppbärs för samma tid.

Vidare skall utmätning och införsel kunna ske i fråga om

rehabiliterings-

penning.

I propositionen läggs också fram vissa förslag som har anknytning

till

den sjuklönereform som skall genomföras den 1 januari 1992.

Beträffan-

de sjukpenninggrundande inkomst (SGI) föreslås att ändring skall ske

utan väntetid om 14 dagar, dvs. redan fr.o.m. den dag då försäkrings-

kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden m.m.

undergått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller

sjukpen-

ningens storlek. För fall då sjukpenning skall utges i omedelbar

anslut-

ning till en sjuklöneperiod föreslås att ändring av SGI under alla

för-

hållanden skall gälla fr.o.m. den första dagen med sjukpenning.

Detsam-

ma föreslås gälla när sjukpenning skall utges jämsides med sjuklön.

Förslag läggs också fram för att möjliggöra för försäkringskassan att

till

arbetsgivare lämna ut uppgift om resultatet av en under

sjuklöneperioden

företagen sjukkontroll. Kompletteringar föreslås vidare i fråga om

sjuk-

penningberäkning och årsarbetstid i fall då sjukpenning och sjuklön

resp. sjukpenning och fosterbarnsersättning utges för samma tid.

Ytterligare förslag på sjukförsäkringens område gäller ersättning för

resa i samband med sjukvårdande behandling vid kommunal dagverk-

samhet och i samband med kommunal primärvård samt kostnadsansvaret

för vissa förbrukningsartiklar vid vistelse på en vårdinrättning som

över-

tagits av en kommun enligt särskild lagstiftning.

I propositionen föreslås vidare att samordningstiden enligt lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring och viss anknytande lagstiftning

förlängs från 90 dagar till 180 dagar.

På pensionsområdet föreslås att det särskilda kommunala bostads-

tillägget till folkpension skall kunna utges också under år 1992.

Propositionen innehåller slutligen förslag i förenklingssyfte i fråga

om

beslutförhet i vissa typer av ärenden hos försäkringskassorna.

Förslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1992. Vissa

följdändring-

ar av lagteknisk karaktär föreslås dock träda i kraft den 1 juli

1992.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5, 10 c och 12 §§, 4 kap. 12 och

14 a §§, 8 kap. 12 § och 18 kap. 21 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap

 5 §2

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1991:471.

Den allmänna försäkringskassan skall i samband med inskrivning av en

försäkrad besluta om den försäkrades tillhörighet till sjukpenning-

försäkringen. I fråga om en försäkrad som avses i 1 § första stycket

skall kassan samtidigt fastställa den försäkrades sjukpenning-

grundande inkomst och, om inkomsten helt eller delvis är att hänföra

till anställning, dennes årsarbetstid. Sådan fastställelse skall

också ske för försäkrad som avses i 1 § andra stycket så snart

anmälan om hans inkomstförhållanden gjorts hos kassan. Av beslutet

skall framgå i vad mån den sjukpenninggrundande inkomsten är att

hänföra till anställning eller till annat förvärvsarbete.

Sjukpenningförsäkringen skall omprövas

a) när kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållan-

den, arbetstid eller andra omständigheter har undergått ändring av

betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpenningens

storlek,

b) när förtidspension b) när förtidspension

eller sär- skild eller sär- skild

efterlevandepension enligt efterlevandepension enligt

denna lag beviljas den denna lag beviljas den

försäkrade eller redan försäkrade eller redan

utgående sådan pen- sion utgående sådan pen- sion

ändras med hänsyn till ändras med hänsyn till

änd- ring i den änd- ring i den

försäkrades försäkrades arbets-

förmåga eller förmåga eller, vid

möjlighet att bereda sig särskild efter-

in- komst genom arbete, levandepension, förmåga

 eller möjlighet att bereda

 sig inkomst genom arbete,

c) när delpension enligt särskild lag beviljas den försäkrade eller

redan utgående sådan pension ändras med hänsyn till ändring i den

försäkrades arbets- eller inkomstförhållanden, samt

d) när tjänstepension beviljas den försäkrade.

Ändring skall i fall som Ändring som avses i

avses i första stycket a) första stycket a) skall ske

inte ske förrän 14 dagar från och med den dag då

efter det försäkringskassan

försäkringskassan fått kännedom om de

fått kännedom om de ändrade omstän-

ändrade digheterna. Ändring skall

omständigheterna. i fall som avses i 1 §

Ändring skall i annat fall fjärde stycket och 12 a

ske så snart anledning till § gälla från och med

ändringen uppkommit. den första dagen med

 sjukpenning. Ändring skall

 i annat fall ske så snart

 anledning till ändringen

 uppkommit.

Den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten får ej i annat fall än

som avses i första stycket b), c) eller d) sänkas under tid då den

försäkrade

1. bedriver studier, för vilka han uppbär studiehjälp, studiemedel

eller särskilt vuxenstudiestöd enligt studiestödslagen (1973:349),

studiestöd enligt lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa eller bidrag enligt förordningen (1976:536) om utbild-

ningsbidrag för doktorander,

2. genomgår grundutbildning 2. genomgår kommunal

för vuxna (grundvux), vuxenut- bildning (komvux),

vuxenutbildning för vuxenutbild- ning för

psykiskt utvecklingsstörda psykiskt utvecklings-

(särvux) eller störda (särvux), eller

grundläggande svenskun- dervisning för

svenskundervisning för invandrare (sfi) och uppbär

invand- rare och uppbär timersättning för

timersättning för studierna,

studierna,

3. är inskriven vid arbetsmarknadsinstitut eller efter förmedling av

en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning,

4. är gravid och avbryter eller inskränker sitt förvärvsarbete

tidigast

sex månader före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten

härför,

5. är helt eller delvis ledig från förvärvsarbete för vård av barn,

om

den försäkrade är förälder till barnet eller likställs med förälder

enligt

1 § lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. och

barnet inte har fyllt ett år. Motsvarande gäller vid adoption av barn

som

ej fyllt tio år eller vid mottagande av sådant barn i avsikt att

adoptera

det, om mindre än ett år har förflutit sedan den försäkrade fick

barnet i

sin vård,

6. fullgör värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst eller

genomgår

militär grundutbildning för kvinnor.

För en försäkrad som avses i tredje stycket 1 skall

försäkringskassan,

vid sjukdom under utbildningstiden, beräkna sjukpenningen på en sjuk-

penninggrundande inkomst som har fastställts på grundval av enbart

den

inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antas få under denna

tid.

Om därvid den sjukpenninggrundande inkomsten helt eller delvis är att

hänföra till anställning, skall årsarbetstiden beräknas på grundval

av

enbart det antal arbetstimmar som den försäkrade kan antas ha i

ifråga-

varande förvärvsarbete under utbildningstiden.

För en försäkrad som avses i 10 c § första stycket 1 eller 2 skall

dock

under studieuppehåll mellan vår- och hösttermin, då den försäkrade

inte

uppbär studiesocial förmån som anges i tredje stycket 1,

sjukpenningen

beräknas på den sjukpenninggrundande inkomst som följer av första-

tredje styckena, om sjukpenningen blir högre än sjukpenning beräknad

på den sjukpenninggrundande inkomsten enligt fjärde stycket.

Fjärde stycket tillämpas även för försäkrad som avses i tredje

stycket 6

när den försäkrade genomgår grundutbildning eller därtill omedelbart

anslutande repetitionsutbildning.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10 c§3

Utan hinder av föreskrifterna i 10 - 10 b §§ beräknas sjukpenning

enligt 4 § första stycket när den försäkrade 1. är helt eller delvis

arbetslös och anmäld som arbetssökande på arbetsförmedling samt är

beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den

fastställda sjukpenninggrundande inkomsten,

2. skall uppbära 2. skall uppbära

sjukpenning för tid då sjukpenning för tid då

annars havandeskapspen- ning annars havandeskapspen- ning,

eller föräldrapenning föräldrapenning eller

skulle ha uppburits, eller reha- biliteringspenning

 skulle ha upp- burits, eller

3. är inskriven vid arbetsmarknadsinstitut eller efter förmedling av

en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning.

Vid beräkning av sjukpenning på en sjukpenninggrundande inkomst

som omfattar ersättning för sådan vård som avses i 12 § skall

sjukpenning som svarar mot denna ersättning beräknas enligt 4 §

första stycket.

12 §

Vårdar försäkrad Vårdar en försäkrad

annans barn under aderton annans barn under arton år

år i hemmet som fosterbarn i hemmet som fosterbarn eller

eller under därmed under därmed

jämförliga jämförliga

förhållanden och förhållanden och läm-

utgår ersättning för nas ersättning för

vården för tid då vården för tid då

sjukpenning kommer i fråga, sjukpenning kommer i fråga,

bedömes rätten till bedöms rätten till

sjukpenning med bortseende sjukpenning med bortseende

från ersättningen. från ersättningen.

Sjukpenningens storlek Sjukpenningens storlek och

fastställes därvid på årsar- betstiden

grundval av en sjuk- fastställs därvid på

penninggrundande inkomst som grundval av en

ej omfattar sådan sjukpenninggrun- dande

inkomst

ersättning. respektive beräknat antal

 timmar i förvärvsarbete

 som inte omfattar sådan

 ersättning.

4 kap.

12 §4

Tillfällig föräldrapenning enligt 10 § första stycket och 11 § utges

under högst 60 dagar för varje barn och år. Om föräldern behöver

avstå

från förvärvsarbete av skäl som anges i 10 § första stycket 1, 3 och

4

utges tillfällig föräldrapenning under ytterligare högst 60 dagar för

varje

barn och år.

Tillfällig föräldrapenning enligt 10 § tredje stycket utges under

högst

två dagar per barn och år.

Tillfällig föräldrapenning enligt 10 § fjärde stycket utges under

högst

tio dagar per barn. Sådan tillfällig föräldrapenning utges inte för

tid

efter sextionde dagen efter barnets hemkomst efter förlossningen. Vid

adoption räknas tiden från den tidpunkt föräldrarna fått barnet i sin

vård.

3 Senaste lydelse 1989:219.

4 Senaste lydelse 1990:741.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Uppbär en förälder oavkortade löneförmåner under tid då han bedriver

studier, jämställs avstående från studier med avstående från

förvärvs-

arbete vid tillämpning av bestämmelserna om tillfällig

föräldrapenning,

i den mån föräldern går miste om löneförmånerna.

 Om en förälder i samband

 med vård av barn enligt 10

 § första stycket eller

 11 § eller i fall som avses

 i 10 § tredje eller

 fjärde stycket är

 förhindrad att delta i

 rehabilitering enligt 22

kap.,

 jäm- ställs frånvaron

 från rehabilite- ringen med

 avstående från för-

 värvsarbete vid

 tillämpning av

 bestämmelserna om

 tillfällig för-

 äldrapenning.

14 a §5

Tillfällig föräldrapenning beräknas enligt 14 § tredje stycket

1. när den försäkrade 1. när den försäkrade

skall upp- bära skall upp- bära

tillfällig tillfällig

föräldrapenning för föräldrapenning för

tid då annars tid då annars

havandeskapspen- ning eller havandeskapspen- ning,

föräldrapenning skulle föräldrapenning eller

ha uppburits, eller reha- biliteringspenning

 skulle ha upp- burits,

 eller

2. i fall som avses i 3 kap. 10 c § första stycket 1 och 3 samt andra

stycket.

8 kap.

12 §6

Om någon för samma tid och för samma nedsättning av förvärvsmöj-

ligheten har rätt till såväl särskild efterlevandepension som någon

av

nedan uppräknade förmåner, minskas den särskilda efterlevandepen-

sionen med den andra förmånens belopp. Minskning skall göras med

a) delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

b) dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa,

c) kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant

arbetsmarknadsstöd,

d) utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

rehabilitering i form av dagpenning,

e) vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen (1973:349) eller lagen

(1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa, samt

f) timersättning vid f) timersättning vid

grundutbild- ning för kommunal vuxenutbildning

vuxna (grundvux), vid (komvux), vid vuxenutbildning

vuxenutbildning för för psykiskt ut-

psykiskt ut- vecklingsstörda (särvux)

vecklingsstörda (särvux) och vid svenskundervisning

och vid grundläggande för invandrare (sfi).

svenskundervis- ning för

invandrare.

 5 Senaste lydelse 1990:1516.

 Senaste lydelse 1988:881.

 Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap.

21 §7

En En

socialförsäkringsnämnd socialförsäkringsnämnd

av- gör frågor om av- gör frågor om

rätt till 1. rätt till 1.

förtidspension, 2. förtidspension, 2.

särskild särskild

efterlevandepension, 3. efterlevandepension, 3.

handikappersättning, 4. handikappersättning, 4.

vårdbidrag. vårdbidrag, dock inte

 såvitt avser

 förutsätt- ningarna

 för rätt till pension

 enligt 5 kap.

Socialförsäkringsnämnden avgör även frågor om rätt till förmåner

enligt vad som föreskrivs i andra författningar.

Socialförsäkringsnämnden är beslutför då minst fyra ledamöter är

närvarande.

I övrigt skall vad i 8-10 §§ föreskrivs med avseende på styrelse ha

motsvarande tillämpning med avseende på socialförsäkringsnämnden.

Har föredraganden från beslutet avvikande mening skall denna

antecknas

till protokollet.

_______________

Denna lag träder i kraft, i fråga om 3 kap. 5 § tredje stycket och

8 kap. 12 § den 1 juli 1992, och i övrigt den 1 januari 1992.

7 Senaste lydelse 1990:156.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:421) om ändring i lagen

(1990:1466) om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän för-

säkring1 i paragrafens lydelse enligt lagen (1991:421) om ändring i

lagen

(1990:1466) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

För resekostnader i samband med läkarvård eller annan sjukvårdande

behandling, som avses i 2 eller 5 §, eller sjukhusvård enligt 4 §,

utges

ersättning enligt grunder som regeringen fastställer. Detsamma gäller

resekostnader i samband med

1. tillhandahållande av hjälpmedel åt handikappad,

2. tandvård som avses i 3 §,

3. besök med anledning av sjukdom hos läkare eller sjukgymnast inom

företagshälsovård, för vilken bidrag lämnas efter beslut av

yrkesinspek-

tionen,

4. besök med anledning av sjukdom hos läkare inom studerandeorgani-

sationernas hälsovård, för vilken statsbidrag utbetalas av

högskolestyrel-

se,

5. konvalescentvård som lämnas i konvalescenthem som har tagits upp

på förteckning som fastställs av regeringen eller myndighet som rege-

ringen bestämmer,

6. vistelse vid en sådan vårdinrättning som enligt lagen (1990:1402)

om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar övertagits

av kommunen,

7. besök för 7. besök för

sjukvårdande be- handling sjukvårdande be- handling

som ges såsom särskild som ges såsom särskild

omsorg enligt lagen (1985:568) omsorg enligt lagen

(1985:568)

om särskilda omsorger om om särskilda omsorger om

psy- kiskt psy- kiskt

utvecklingsstörda m.fl. utvecklingsstörda m.fl,

 8. besök för

 sjukvårdande be- handling

 som ges med stöd av

 bestämmelserna om den

 kommuna- la hälso- och

 sjukvården i hälso- och

 sjukvårdslagen (1982:763),

 om resan går från eller

 till bostaden och denna inte

 är en sådan bostad som

 avses i 20 § andra stycket

 eller 21 § tredje stycket

 social- tjänstlagen

 (1980:620),

 9. besök för

 läkarvård eller an- nan

 sjukvårdande behandling som

 ges med stöd av lagen

 (1991:1136) om

 försöksverksamhet med

 kom- munal primärvård.

Ersättning för sjuktransporter utges enligt grunder som regeringen

fastställer.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1040) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 b och 8 §§, 20 kap. 3 och 10 §§

samt 22 kap. 12 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1 i

paragrafer-

nas lydelse enligt lagen (1991:1040) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 b §

Sjukpenning enligt 7 § Sjukpenning enligt 7 §

utges även när den utges även när den

försäkrade går miste försäkrade går miste

om förvärvsinkomst i om förvärvsinkomst i

samband med att han samband med att han

genomgår en behand- ling genomgår en medi- cinsk

som syftar till att behandling eller medicinsk

förebygga sjukdom och rehabilitering som syftar

till

nedsättning av ar- att förebygga sjukdom eller

betsförmågan. Som nedsätt- ning av

villkor gäller att arbetsförmågan. Som

behandlingen har ordinerats av villkor gäller att

läkare och ingår i en av behandlingen eller

försäk- ringskassan rehabiliteringen har ordine-

godkänd behandlings- plan. rats av läkare och ingår

Vidare förutsätts att i en av

den försäkrade för försäkringskassan

behandlingen be- höver godkänd plan. Vidare

avstå från förutsätts att den

förvärvsarbete minst försäk- rade för

två timmar under en dag och behandlingen eller reha-

därvid går miste om biliteringen behöver

minst en fjärdedel av sin avstå från

dagsinkomst. förvärvsarbete minst

 två timmar under en dag och

 därvid går miste om

 minst en fjärdedel av sin

 dags- inkomst.

 Arbetsförmågan skall Arbetsförmågan skall

anses nedsatt i den mån den anses nedsatt i den mån den

försäkrade på grund försäkrade på grund

av behandlingen är för- av behandlingen eller

hindrad att rehabiliteringen är

förvärvsarbeta. förhindrad att

 förvärvsarbeta.

3 kap.

 8 §

Vid bedömningen av om arbetsförmågan är fullständigt nedsatt skall,

om sjukdomen kan antas vara kortvarig, särskilt beaktas om den

försäk-

rade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller

där-

med jämförligt arbete. Om den försäkrade på grund av sjukdomen be-

höver avstå från förvärvsarbete under minst en fjärdedel av sin

normala

arbetstid en viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst

motsvarande mån den dagen.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Om sjukdomen kan antas bli långvarig eller den försäkrade bedöms

inte kunna återgå till sitt arbete, skall försäkringskassan undersöka

om

den försäkrade efter sådan rehabiliteringsåtgärd, som avses i 22 kap.

7 §, kan försörja sig själv genom förvärvsarbete om

arbetsförhållandena

ändras eller om annat lämpligt arbete erhålls. Därvid skall beaktas

vad

som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till sjukdomen, hans

utbildning och tidigare verksamhet samt ålder,

bosättningsförhållanden

och andra sådana omständigheter.

Om den försäkrade uppbär förtidspension eller särskild efterlevande-

pension enligt denna lag, skall vid prövning av den försäkrades rätt

till

sjukpenning bedömningen av hans arbetsförmåga ske med bortseende

från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig in-

komst genom arbete som ligger till grund för utgående pension.

Som sjukperiod anses tid, under

vilken en försäkrad i oavbruten

följd lider av sjukdom som avses i

7 §.

 Som sjukperiod anses tid,

 under vilken en

 försäkrad i oavbruten

 följd antingen lider av

 sjukdom som avses i 7 §

 eller har rätt till

 sjukpenning enligt 7 b §.

 Om en period av

 rehabilitering

 enligt 22 kap. avbryts på

 grund av sjukdom som sätter

 ned den för- säkrades

 arbetsförmåga med minst

 en fjärdedel, skall

 sjukperioden anses ha löpt

 i oavbruten följd sedan den

 första dagen med reha-

 biliteringspenning. Om i ett

 sådant fall som nu sagts

 rehabiliterings- perioden

 omedelbart har föregåtts

 av en sjukperiod, skall en

 sjuk- period anses

 föreligga omfattande

 också

 rehabiliteringsperioden.

 20 kap.

 3 §

Ersättning enligt denna lag får dras in eller sättas ned, om den som

är

berättigad till ersättningen

a) ådragit sig sjukdomen eller skadan vid uppsåtligt brott som han

har

dömts för genom dom som har vunnit laga kraft;

b) vägrar att genomgå undersökning av läkare eller att följa läkares

föreskrifter;

c) medvetet eller av grov vårdslöshet lämnar oriktig eller

vilseledande

uppgift angående förhållande, som är av betydelse för rätten till

ersätt-

ning.

Vägrar en försäkrad Vägrar en försäkrad

utan giltig anledning att utan giltig anledning att

underkasta sig sådan underkasta sig sådan

rehabilitering som avses i 22 behandling eller

kap. 7 § får sjukpenning rehabilitering som avses i 3

eller förtids- pension helt kap. 7 b § eller 22 kap. 7

eller delvis tills vida- re § får sjukpenning eller

förvägras honom, under förtidspension helt eller

förut- sättning att han delvis tills vidare

erinrats om denna förvägras honom, under

påföljd. Motsvarande förutsättning att han

skall gälla i fråga om erinrats om denna

särskild efterlevandepen- påföljd. Motsvarande

sion, om den efterlevande utan skall gälla i fråga om

giltig anledning vägrar att särskild efter-

följa ett villkor som levandepension, om den

uppställts med stöd av efterle- vande utan giltig

16 kap. 3 §. anledning vägrar att

 följa ett villkor som

 uppställts med stöd av

 16 kap. 3 §.

 10 §

Beslut av en allmän Beslut av en allmän

försäkrings- kassa som försäkrings- kassa som

har fattats av tjänste- man har fattats av tjänste- man

i ärenden om i ärenden om

försäkring enligt denna försäkring enligt denna

lag skall omprövas av lag skall omprövas av

kassan, om det begärs av en kassan, om det begärs av en

en- skild som beslutet en- skild som beslutet

angår och be- slutet inte angår och be- slutet inte

har meddelats med stöd av har meddelats med stöd av

10 a §. Omprövningen 10 a §. Omprövningen

skall göras av skall göras av

socialförsäkringsnämn- socialförsäkringsnämn-

den om beslutet gäller den om beslutet gäller

fråga som avses i 2 kap. 12 fråga som avses i 2 kap. 12

a eller 12 b §, 3 kap. 7-9 a eller 12 b §, 3 kap. 7-9

eller 17 §, 20 kap. 3 eller eller 17 §, 20 kap. 3 §

4 § eller 22 kap. 7-10 eller 22 kap. 7-10 eller 16

eller 16 §. §. Om- prövningen skall

 också göras av

 socialförsäkringsnämnden

 om beslutet gäller

 återbetalningsskyl- dighet

 enligt 20 kap. 4 § och det

 belopp som har utbetalats

 för mycket överstiger 10

 procent av basbeloppet.

Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel.

Om omprövning begärs av ett beslut och riksförsäkringsverket överkla-

gar samma beslut, skall försäkringskassan inte ompröva beslutet. Be-

gäran om omprövning skall anses som ett överklagande.

 22 kap.

 12 §

Bestämmelserna i 3 kap. 16 Bestämmelserna i 3 kap. 12

§ första - femte § och 16 § första -

styckena tillämpas även femte styckena tillämpas

i fråga om rehabiliterings- även i fråga om reha-

penning. biliteringspenning.

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1048) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 12 a § lagen (1962:381) om allmän

försäkring1 i paragrafens lydelse enligt lagen (1991:1048) om ändring

i

nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 12 a §

Om en arbetsgivare skall svara för sjuklön enligt lagen (1991:1047)

om sjuklön för samma dag som sjukpenning kommer ifråga, fastställs

sjukpenningens storlek på grundval av en sjukpenninggrundande inkomst

som inte omfattar anställningsförmåner från den arbetsgivaren.

 Årsarbetstiden

 fastställs i fall som avses

 i första stycket på

 grundval av beräknat antal

 timmar i förvärvsarbete

 hos arbetsgivare som inte

 skall svara för sjuklön.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet

för närståendevård

Härigenom föreskrivs att 9 och 18 §§ lagen (1988:1465) om ersättning

och ledighet för närståendevård skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §1

Utan hinder av föreskrifterna i 8 § första stycket beräknas

ersättning

enligt 3 kap. 4 § första stycket lagen (1962:381) om allmän

försäkring

1. när någon skall 1. när någon skall

uppbära er- sättning uppbära er- sättning

för tid då annars havan- för tid då annars havan-

deskapspenning eller deskapspenning,

föräldrapen- ning skulle föräldrapenning eller

ha uppburits, och rehabiliteringspenning skulle

 ha uppburits, och 2. i fall

 som avses i 3 kap. 10 c §

 första stycket 1 och 3 samt

 andra stycket lagen om

 allmän försäkring.

 18 §2

Föreskrifterna i 20 kap. Föreskrifterna i 20 kap.

10- 13 §§ lagen 10- 13 §§ lagen

(1962:381) om allmän (1962:381) om allmän

försäkring om försäkring om

omprövning och ändring omprövning och ändring

av försäkringskassas be- av försäkringskassas be-

slut samt om överklagande slut samt om överklagande

av försäkringskassas och av försäkringskassas och

domstols beslut tillämpas domstols beslut tillämpas

även i ärende om även i ärende om

ersättning enligt denna ersättning enligt denna

lag. Om- prövningen skall i lag. Om- prövningen skall i

försäkrings- kassan försäkrings- kassan

göras av göras av

socialförsäkrings- socialförsäkrings-

nämnd om beslutet gäller nämnd om beslutet gäller

en fråga som avses i 17 en fråga som avses i 17

§. § och det belopp som

 utbetalats för mycket

 översti- ger 10 procent av

 basbeloppet enligt 1 kap. 6

 § lagen om allmän

 försäkring.

Ett beslut i ett ärende om ersättning enligt denna lag skall gälla

omedelbart, om inte något annat anges i beslutet eller bestäms av en

domstol som har att pröva beslutet.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1989:1048.

2 Senaste lydelse 1991:225.

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare

Härigenom föreskrivs att 14 § lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 14 §1

Föreskrifterna i 20 kap. Föreskrifterna i 20 kap.

10- 13 §§ lagen 10- 13 §§ lagen

(1962:381) om allmän (1962:381) om allmän

försäkring om försäkring om

omprövning och ändring omprövning och ändring

av försäkringskassas be- av försäkringskassas be-

slut samt om överklagande slut samt om överklagande

av försäkringskassas och av försäkringskassas och

domstols beslut tillämpas domstols beslut tillämpas

även i ärende om även i ärende om

ersättning enligt denna ersättning enligt denna

lag. Om- prövningen skall i lag. Om- prövningen skall i

försäkrings- kassan försäkrings- kassan

göras av en göras av en

socialförsäk- socialförsäk-

ringsnämnd, om beslutet ringsnämnd, om beslutet

gäller en fråga som gäller en fråga som

avses i 8 eller 13 § eller avses i 8 § eller i 3 kap.

i 3 kap. 17 § eller 20 kap. 17 § eller 20 kap. 3 §

3 § lagen om allmän lagen om allmän

försäkring. försäkring. Om-

 prövningen skall också

 göras av en

 socialförsäkringsnämnd,

 om beslu- tet gäller

 återbetalningsskyldighet

 enligt 13 § och det belopp

 som utbetalats för mycket

 överstiger 10 procent av

 basbeloppet enligt 1 kap. 6

 § lagen om allmän

 försäk- ring.

 Ett beslut i ett ärende om ersättning enligt denna lag skall gälla

omedelbart, om inte något annat anges i beslutet eller bestäms av en

domstol som har att pröva beslutet.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1991:226.

7 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 § och 8 kap. 4 § lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §

Är den skadade Är den skadade

sjukförsäkrad enligt sjukförsäkrad enligt

lagen (1962:381) om allmän lagen (1962:381) om allmän

försäkring, har han vid försäkring, har han vid

arbetsska- da rätt till arbetsska- da rätt till

samma förmåner från samma förmåner från

sjukförsäkringen som vid sjukförsäkringen som vid

annan sjukdom under en tid av annan sjukdom under en tid av

90 dagar efter det att skadan 180 dagar efter det att

skadan

inträffade, dock längst inträffade, dock längst

till dess skadan med- för till dess skadan med- för

rätt till livränta eller rätt till livränta eller

rätten till sjukpenning rätten till sjukpenning

upphör enligt 3 kap. 3 § upphör enligt 3 kap. 3 §

första stycket andra andra meningen nämnda lag

meningen nämnda lag (samordningstid).

(samordningstid).

 8 kap.

 4 §2

Ärende angående livränta till den försäkrade, i annat ärende uppkom-

men fråga huruvida den försäkrade har ådragit sig arbetsskada till

följd

av annat än olycksfall och ärende angående särskild

efterlevandelivränta

skall i försäkringskassa avgöras av socialförsäkringsnämnd.

Regeringen

får dock meddela föreskrifter om behörighet för tjänsteman hos

försäk-

ringskassan att avgöra ärenden som är av enkel beskaffenhet och inte

angår livränta till den försäkrade eller särskild

efterlevandelivränta.

Omprövning av beslut som Omprövning av beslut skall

gäl- ler fråga som avses göras av

i 3 kap. 5 § och 6 kap. 5 socialförsäkringsnämnd,

§ skall, om beslutet har om beslutet har fattats av

fattats av tjänsteman, tjänste- man och gäller

göras av 1. fråga enligt 3 kap. 5

socialförsäkringsnämnd. § om eller i vilken

Om- prövning av beslut som utsträckning den

tjänsteman fattat med försäkrades sjukdom

stöd av föreskrifter av sätter ned hans

regeringen enligt första förmåga att skaffa sig

stycket skall också in- komst genom arbete, 2.

göras av fråga som avses i 6 kap. 5

socialförsäk- §, eller 3. beslut som

ringsnämnd. tjänsteman fattat med

 stöd av föreskrifter av

 rege- ringen enligt första

 stycket.

1 Lagen omtryckt 1977:264.

2 Senaste lydelse 1988:882.

___________

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

2. Äldre föreskrifter i 3 kap. 1 § gäller fortfarande i fråga om

skada som visat sig före ikraftträdandet.

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1042) om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbetsskade-

försäkring1 i paragrafens lydelse enligt lagen (1991:1042) om ändring

i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 kap.

 5 §

Under tid då den Under tid då den

försäkrade är försäkrade är

föremål för sådan föremål för sådan

rehabilitering som avses i 22 behandling eller

kap. 7 § lagen (1962:381) rehabilitering som avses i 3

om allmän försäkring kap. 7 b § eller 22 kap.

skall hans förmåga att 7 § lagen (1962:381) om

skaffa sig inkomst genom allmän försäkring

arbete anses ned- satt även skall hans förmåga att

i den mån åtgärden skaffa sig inkomst genom

hind- rar honom att arbete anses ned- satt även

förvärvsarbeta. i den mån åtgärden

 hind- rar honom att

 förvärvsarbeta.

 1 Lagen omtryckt 1977:264.

9 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring

Härigenom föreskrivs att 20 § lagen (1979:84) om delpensionsförsäk-

ring skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 §1

Bestämmelserna i 20 kap. Bestämmelserna i 20 kap.

10- 13 §§ lagen 10- 13 §§ lagen

(1962:381) om allmän (1962:381) om allmän

försäkring om försäkring om

omprövning och ändring omprövning och ändring

av försäkringskassas be- av försäkringskassas be-

slut samt överklagande av slut samt överklagande av

för- säkringskassas och för- säkringskassas och

domstols be- slut tillämpas domstols be- slut tillämpas

även i ärende enligt även i ärende enligt

denna lag. Omprövning av denna lag. Omprövning av

beslut i fråga om beslut i fråga om

återbetalningsskyldighet återbetalningsskyldighet

enligt 19 § skall göras enligt 19 § skall göras

av social- av social-

försäkringsnämnd. försäkringsnämnd, om

 det belopp som utbetalats

 för mycket över- stiger

 10 procent av basbeloppet

 enligt 1 kap. 6 § lagen om

 allmän försäkring.

Beslut i ärende enligt denna lag skall gälla omedelbart, om inte

annat

anges i beslutet eller bestäms av domstol som har att pröva beslutet.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1991:222.

10 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag

Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1947:529) om allmänna barn-

bidrag1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 15 §2

Bestämmelserna i 20 kap. Bestämmelserna i 20 kap.

10- 13 §§ lagen 10- 13 §§ lagen

(1962:381) om allmän (1962:381) om allmän

försäkring om försäkring om

omprövning och ändring omprövning och ändring

av allmän av allmän

försäkrings- kassas försäkrings- kassas

beslut samt om överklagan- beslut samt om överklagan-

de av allmän de av allmän

försäkringskassas och försäkringskassas och

domstols beslut har motsva- domstols beslut har motsva-

rande tillämpning i rande tillämpning i

ärende enligt denna lag. ärende enligt denna lag.

Omprövning av beslut i Omprövning av beslut i

fråga om fråga om

återbetalningsskyldighet återbetalningsskyldighet

enligt 12 § skall göras enligt 12 § skall göras

av social- av social-

försäkringsnämnd. försäkringsnämnd, om

 det belopp som utbetalats

 för mycket översti- ger

 10 procent av basbeloppet en-

 ligt 1 kap. 6 § lagen om

 allmän försäkring.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Lagen omtryckt 1973:449.

2 Senaste lydelse 1991:216.

11 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott

Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1964:143) om bidragsförskott1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 22 §2

Ärende enligt 18 § skall i allmän försäkringskassa avgöras av social-

försäkringsnämnd. Bestämmelserna i 17 kap. 1 § första stycket och

20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om samman-

träffande av förmåner, omprövning och ändring av försäkringskassas

beslut samt överklagande av försäkringskassas och domstols beslut har

motsvarande tillämpning i ärende enligt denna lag.

Omprövning av beslut i Omprövning av beslut i

fråga om fråga om

återbetalningsskyldighet återbetalningsskyldighet

enligt 13 § skall göras enligt 13 § skall göras

av socialförsäk- av socialförsäk-

ringsnämnd. ringsnämnd, om det belopp

 som utbetalats för mycket

 överstiger 10 procent av

 basbeloppet enligt 1 kap. 6

 § lagen om allmän

 försäk- ring.

 Ett beslut i ett ärende enligt denna lag skall gälla omedelbart, om

inte

något annat anges i beslutet eller bestäms av den domstol som har att

pröva beslutet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Lagen omtryckt 1976:277.

2 Senaste lydelse 1991:218.

12 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:360) om handläggning av

ärenden om bilstöd till handikappade

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1988:360) om handläggning av

ärenden om bilstöd till handikappade skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §1

Föreskrifterna i 20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt över-

klagande av försäkringskassas och domstols beslut skall tillämpas i

ären-

den om bidrag som avses i 1 §.

Omprövning av ett sådant Omprövning av ett sådant

beslut av en beslut av en

försäkringskassa som har försäkringskassa som har

fattats av en tjänsteman i fattats av en tjänsteman i

ärende om skyldighet att ärende om skyldighet att

återbetala bi- drag skall återbetala bi- drag skall

göras av göras av

socialförsäk- socialförsäk-

ringsnämnd. ringsnämnd, om det belopp

 som utbetalats för mycket

 överstiger 10 procent av

 basbeloppet enligt 1 kap. 6

 § lagen om allmän

 försäk- ring.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1991:224.

13 Förslag till

Lag om fortsatt giltighet av lagen (1991:162) om särskilt

kommunalt bostadstillägg till folkpension

Härigenom föreskrivs att lagen (1991:162) om särskilt kommunalt

bostadstillägg till folkpension, som gäller till utgången av år 1991,

skall

fortsätta att gälla till utgången av år 1992.

14 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:1467) om ändring i lagen

(1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 a och 10 §§ lagen (1981:49) om begräns-

ning av läkemedelskostnader, m.m. i paragrafernas lydelse enligt

lagen

(1990:1467) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 a §

Den som vistas vid en sådan Den som vistas vid en sådan

vårdinrättning som vårdinrättning som

enligt lagen (1990:1402) om enligt lagen (1990:1402) om

övertagande av vissa övertagande av vissa

sjukhem och andra vårdin- sjukhem och andra vårdin-

rättningar övertagits av rättningar övertagits av

kommu- nen har rätt att kommu- nen har rätt att

utan kostnad er- hålla utan kostnad er- hålla

läkemedel. läkemedel samt

 förbruknings- artiklar som

 enligt föreskrifter som

 meddelats med stöd av 6

 § skall tillhandahållas

 kostnadsfritt.

 10 §

Kostnaden för förmåner enligt denna lag, frånsett förmåner som avses

i 2 a §, ersätts av den allmänna försäkringen.

Kostnaden för Kostnaden för

förmåner som avses i 2 a förmåner som avses i 2 a

§ ersätts av landstings- § ersätts av landstings-

kommunen. kommunen i fråga om

 läkemedel och av kommunen i

 fråga om för-

 brukningsartiklar.

 15 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön

Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (1991:1047) om sjuklön skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 §

Den allmänna försäkringskassan får företa sjukkontroll under

sjuklöne-

perioden genom att

1. göra förfrågan hos arbetstagaren, hans arbetsgivare, läkare eller

någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter, och

2. besöka arbetstagaren.

 Försäkringskassan får

 utan hin- der av sekretess

 lämna ut uppgift till

 arbetsgivaren om vad som

 framkommit vid sjukkontroll

 enligt första stycket,

 under förutsättning att

 uppgiften behövs för

 ställnings- tagande till

 arbetstagarens rätt till

 sjuklön under

 sjuklöneperioden.

16 Förslag till

Lag om ändring i utsökningsbalken

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § och 15 kap. 2 § utsökningsbalken

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

 1 §1

Bestämmelserna i detta kapitel gäller i fråga om utmätning av

1. arbetstagares lön, vare sig den utgår som tidlön, ackordslön,

pro-

vision eller annan gottgörelse,

2. annan ersättning för arbetsinsats av gäldenären, om dennes

ställning

är jämförlig med en arbetstagares,

3. belopp som utgår som pension eller livränta,

4. sjukpenning, 4. sjukpenning,

föräldrapenning- föräldrapenning-

förmåner, ersättning förmåner,

enligt lagen (1988:1465) om rehabiliteringspen- ning,

ersättning och ledighet ersättning enligt lagen

för närståendevård (1988:1465) om ersättning

och annan ersättning som och ledighet för

utgår på grund av närståendevård och

sjukdom, smitta, olycks- fall, annan ersättning som

utbildning, arbetslöshet, utgår på grund av

värnpliktstjänstgöring sjukdom, smitta, olycks-

fall,

eller annan tjänstgöring utbildning, arbetslöshet,

som ersätts med sam- ma värnpliktstjänstgöring

eller liknande förmåner eller annan tjänstgöring

som som ersätts med sam- ma

värnpliktstjänstgöring, eller liknande förmåner

allt i den mån som

ersättningen inte avser att värnpliktstjänstgöring,

kompensera för särskilt allt i den mån

angivna kostnader eller skall ersättningen inte avser att

återbetalas. kompensera för särskilt

 angivna kostnader eller skall

 återbetalas.

Bestämmelserna i detta kapitel är ej tillämpliga när gäldenären är

döds-

bo eller annan juridisk person.

För vissa fall när skälig lön ej utgår för gäldenärens arbete gäller

en-

ligt 18 § särskilda bestämmelser.

 15 kap.

 2 §2

Genom införsel får tagas i anspråk

1. arbetstagares lön, vare sig den utgår som tidlön, ackordslön, pro-

vision eller annan gottgörelse,

2. annan ersättning för arbetsinsats av gäldenären, om dennes

ställning

är jämförlig med en arbetstagares,

3. periodiskt vederlag för utnyttjande av patent, rätt till litterärt

eller

konstnärligt verk eller annan sådan rättighet eller för överlåtelse

av

rörelse,

4. belopp som utgår som pension eller livränta,

1 Senaste lydelse 1988:1470.

2 Senaste lydelse 1988:1470.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5. sjukpenning, 5. sjukpenning,

föräldrapenning- föräldrapenning-

förmåner, ersättning förmåner,

enligt lagen (1988:1465) om rehabiliteringspen- ning,

ersättning och ledighet ersättning enligt lagen

för närståendevård (1988:1465) om ersättning

och annan ersättning som och ledighet för

utgår på grund av närståendevård och

sjukdom, smitta, olycks- fall, annan ersättning som

utbildning, arbetslöshet, utgår på grund av

värnpliktstjänstgöring sjukdom, smitta, olycks-

fall,

eller annan tjänstgöring utbildning, arbetslöshet,

som ersätts med samma eller värnpliktstjänstgöring

liknande förmåner som eller annan tjänstgöring

värnpliktstjänstgöring, som ersätts med samma eller

allt i den mån liknande förmåner som

ersättningen inte avser att värnpliktstjänstgöring,

kompensera för särskilt allt i den mån

an- givna kostnader eller ersättningen inte avser att

skall åter- betalas. kompensera för särskilt

 an- givna kostnader eller

 skall åter- betalas.

För vissa fall när skälig lön ej utgår för gäldenärens arbete gäller

en-

ligt 19 § särskilda bestämmelser.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

17 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal

skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

Denna lag äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring meddelas

av någon som driver försäkringsrörelse.

Lagen gäller inte Lagen gäller inte

återförsäkring eller återförsäkring eller

försäkring som avses i försäkring som avses i

lagen (1962:381) om allmän lagen (1962:381) om allmän

försäkring, lagen försäkring, lagen

(1973:370) om arbetslös- (1973:370) om arbetslös-

hetsförsäkring, lagen hetsförsäkring, lagen

(1976:380) om (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring arbetsskadeförsäkring,

eller lagen (1979:84) om lagen (1979:84) om

delpensions- försäkring. delpensionsförsäk- ring

 eller lagen (1991:1047) om

 sjuklön.

Lagen tillämpas inte på försäkringar som avses i konsumentförsäk-

ringslagen (1980:38). I förhållande till annan än försäkringstagaren

tillämpas dock 25, 54 - 58, 86 - 88, 95 och 96 samt 122 och 123 §§

även i fråga om sådana försäkringar. Vid tillämpningen av dessa be-

stämmelser gäller även 3 § första stycket.

Lagen tillämpas inte heller på trafikförsäkringar i den mån annat

följer

av trafikskadelagen (1975:1410).

______________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1980:39.

18 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

 7 §2

Sekretess gäller hos allmän försäkringskassa, riksförsäkringsverket

och

domstol i ärende enligt lagstiftningen om allmän försäkring eller

arbets-

skadeförsäkring eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för en-

skild, för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga

för-

hållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs. Samma sekretess gäller

hos annan myndighet på vilken det ankommer att handlägga ärende

enligt lagstiftning som nu har nämnts. I fråga om myndighet som anges

i 8 § gäller dock bestämmelserna där.

Sekretessen enligt första stycket gäller också i förhållande till

en

vård- eller behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans

häl-

sotillstånd, om det med hänsyn till ändamålet med vården eller

behand-

lingen är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom.

Sekretess gäller hos myndighet som avses i första stycket för anmälan

eller annan utsaga av enskild om någons hälsotillstånd eller andra

per-

sonliga förhållanden, om det kan antas att fara uppkommer för att den

som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom när-

stående utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften

röjs.

Utan hinder av sekretessen Utan hinder av sekretessen

får uppgift lämnas till får uppgift lämnas till

enskild enligt vad som enskild enligt vad som

föreskrivs i lagstiftningen föreskrivs i lagstiftningen

om allmän försäkring. om allmän försäkring

 och lagstift- ningen om

 sjuklön.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst

sjuttio

år eller, i fall som avses i tredje stycket, i högst femtio år.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Lagen omtryckt 1989:713.

2 Senaste lydelse 1991:213.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 oktober 1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Proposition om vissa socialförsäkringsfrågor, m.m.

1 Inledning

I detta lagstiftningsärende tar jag upp olika frågor som uppkommit

som

följd av de reformer som beslutats av riksdagen i fråga om

rehabilitering

och rehabiliteringsersättning samt i fråga om sjuklön. Jag behandlar

också en del frågor i övrigt som gäller beräkning m.m. av sjukersätt-

ning. På arbetsskadeområdet tar jag upp frågan om förlängning av sam-

ordningstiden.

Förslag läggs fram om att det särskilda kommunala bostadstillägget

till

folkpension skall kunna utges även under år 1992.

Slutligen behandlas vissa åtgärder för att förenkla handläggningen

hos

försäkringskassorna.

2 Ersättning vid rehabilitering

2.1 Inledning

Enligt nuvarande bestämmelser i 2 kap. 11 § första stycket AFL har

försäkringskassan ansvar för att åtgärder vidtas för att förkorta en

för-

säkrads sjukdomstid eller att helt eller delvis förebygga eller häva

ned-

sättning av dennes arbetsförmåga.

Om sjukdomen rent faktiskt sätter ned den försäkrades arbetsförmåga

med minst en fjärdedel har den försäkrade enligt 3 kap. 7 § AFL rätt

till

sjukpenning i form av hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

sjuk-

penning beroende på i vilken omfattning arbetsförmågan är nedsatt.

Enligt 3 kap. 8 § andra stycket samma lag i paragrafens nuvarande

lydelse kan sjukpenning utges till den som är föremål för åtgärd av

be-

skaffenhet som anges i 2 kap. 11 § i den mån den försäkrade på grund

av åtgärden är förhindrad att arbeta.

Under rehabilitering kan sjukpenning enligt nuvarande regler således

utges till den som inte har sin arbetsförmåga faktiskt nedsatt med

minst

en fjärdedel eller utges i större omfattning än vad den faktiska

nedsätt-

ningen motsvarar.

De åtgärder som avses i 2 kap. 11 § AFL kan vara såväl medicinska

som yrkesinriktade eller av social art. Till den medicinska

rehabilitering-

en räknas, utöver vanlig sjukvård, undersöknings- och behandlingsfor-

mer såsom sjukgymnastik, syn- och hörselrehabilitering, arbetsterapi,

tillhandahållande av handikapphjälpmedel samt rådgivning,

stödåtgärder

och funktionsprövning.

Efter förslag från den dåvarande regeringen (prop. 1990/91:141) har

riksdagen beslutat om nya regler om rehabilitering och

rehabiliterings-

ersättning (SfU16, rskr. 303). Reglerna, som träder i kraft den 1

januari

1992, innebär att den som deltar i en arbetslivsinriktad

rehabilitering

skall få rehabiliteringspenning med 100 procent av den sjukpenning-

grundande inkomsten under förutsättning att rehabiliteringsåtgärden

ingår i en av försäkringskassan upprättad rehabiliteringsplan och att

den

försäkrade ansöker om sådan ersättning.

I övrigt innebär de nya reglerna i korthet följande.

Det är arbetsgivaren som i första hand får ansvaret för att den

enskil-

des behov av rehabilitering klarläggs. Denne skall svara för att

behovet

av rehabiliteringsåtgärder utreds när den anställde på grund av

sjukdom

varit borta från arbetet under längre tid än fyra veckor i följd, när

den

anställde haft upprepade korta sjukfall eller när den anställde själv

begär

det. En sådan rehabiliteringsutredning skall göras i samråd med den

anställde. Den bör vara genomförd inom viss bestämd tid och skall

till-

ställas försäkringskassan. Arbetsgivaren skall vidare svara för att

sådana

arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder vidtas som kan genomföras

inom eller i anslutning till den egna verksamheten. Inriktningen

skall

vara att den anställde skall beredas fortsatt arbete hos

arbetsgivaren och

att andra alternativ skall prövas först när dennes möjligheter är

uttömda.

Den som deltar i en arbetslivsinriktad rehabilitering ges rätt till

reha-

biliteringsersättning. Ersättningen omfattar dels

rehabiliteringspenning

motsvarande 100 procent av den försäkrades sjukpenninggrundande

inkomst, dels särskilt bidrag för vissa merkostnader som kan uppkomma

i samband med rehabiliteringen. Rehabiliteringspenning kan utges som

hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån.

För rätt till rehabiliteringsersättning förutsätts att

rehabiliteringen ingår

i en av försäkringskassan upprättad rehabiliteringsplan, som anger

bl.a.

aktuella åtgärder, vem som ansvarar för dem, när de skall genomföras

och beräknad kostnad. Försäkringskassan skall fortlöpande se till att

planen följs och vid behov anpassas efter ändrade förhållanden.

Försäkringskassan ges ett övergripande samordningsansvar för reha-

biliteringsverksamheten, innefattande ansvar för regionalt och lokalt

samarbete mellan olika myndigheter och organ med uppgifter på reha-

biliteringsområdet. Försäkringskassan skall samordna och ha tillsyn

över

de utredande och andra insatser som enligt AFL krävs för

rehabilitering

av enskilda försäkrade. Den skall också när det behövs ta initiativ

till

sådana insatser. I ansvaret ingår att ge stöd åt den enskilde i

kontakter

med andra rehabiliteringsansvariga. Gentemot den försäkrades arbets-

givare får försäkringskassan ett tillsynsansvar för att denne fullgör

sina

rehabiliteringsuppgifter enligt AFL. I speciella fall skall

försäkrings-

kassan överta ansvaret för att en rehabiliteringsutredning kommer

till

stånd.

Bestämmelserna om rehabilitering finns intagna i ett nytt 22 kap. i

AFL.

Fr.o.m. den 1 januari 1992 kommer 2 kap. 11 § AFL att upphöra att

gälla och 3 kap. 8 § samma lag att få ändrad lydelse. Sistnämnda lag-

rum i dess nya lydelse innehåller i huvudsak regler för bedömning av

arbetsförmågans nedsättning vid korta resp. långa sjukdomsfall.

Bestäm-

melsen om sjukperiod återfinns oförändrad i den nya lydelsen.

För medicinsk behandling som ges i förebyggande syfte gäller fr.o.m.

den 1 januari 1992 en ny bestämmelse i 3 kap. 7 b § AFL. Enligt denna

utges sjukpenning enligt 7 § samma kapitel även när den den

försäkrade

går miste om förvärvsinkomst i samband med att han genomgår en be-

handling som syftar till att förebygga sjukdom och nedsättning av

arbets-

förmågan. Som villkor gäller att behandlingen har ordinerats av

läkare

och ingår i en av försäkringskassan godkänd behandlingsplan. Vidare

förutsätts att den försäkrade för behandlingen behöver avstå från

för-

värvsarbete minst två timmar under en dag och därvid går miste om

minst en fjärdedel av sin dagsinkomst.

Genom de nya reglerna har en gränsdragning gjorts mellan arbetslivs-

inriktad rehabilitering och medicinsk rehabilitering, dvs. behandling

eller annan åtgärd av medicinsk art. Vid den arbetslivsinriktade

reha-

biliteringen utges rehabiliteringspenning enligt 22 kap. AFL, medan

ersättningen vid den medicinska rehabiliteringen utges i form av

sjuk-

penning enligt 3 kap. samma lag.

Reglerna är utformade så att den nya förmånen rehabiliteringspenning

endast skall kunna utges när den försäkrade deltar i en

arbetslivsinriktad

rehabiliteringsåtgärd. En åtgärd anses vara arbetslivsinriktad om den

behövs för att den försäkrade skall kunna få eller behålla ett

arbete.

Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, arbetsträning och ut-

bildning.

Rehabiliteringspenning skall däremot inte kunna utges under tid då

den

försäkrade genomgår enbart medicinsk behandling eller medicinsk reha-

bilitering. I dessa fall avses i stället ersättning utges i form av

sjukpen-

ning enligt 3 kap. AFL.

2.2 Ersättning vid medicinsk rehabilitering

Mitt förslag: En ändring görs i 3 kap. 7 b § lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL) så att det klargörs att den som genomgår

medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering skall kunna

erhålla sjukpenning även om arbetsförmågan inte är nedsatt med-

minst en fjärdedel. Som förutsättning för rätt till sjukpenning i

dessa fall skall gälla att behandlingen eller rehabiliteringen syftar

till att förebygga sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan

samt att deltagande i behandlingen eller rehabiliteringen hindrar

den försäkrade att utföra förvärvsarbete.

Skälen för mitt förslag: I den allmänna motiveringen i propositionen

(1990/91:141) om rehabilitering och rehabiliteringsersättning (s. 73)

har

följande framhållits som skäl för förslaget till den nya bestämmelsen

i

3 kap. 7 b § AFL.

Förebyggande hälsovård är ett viktigt inslag i kampen mot ohälsan.

Den som genomgår en behandling som syftar till att förebygga att

sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan uppstår bör därför kun-

na få ersättning i form av sjukpenning för den tid som behandlingen

kräver. Avsikten är att sådan ersättning för inkomstbortfall skall

kunna utges i samband med behandling som är resultat av en läkares

bedömning att den försäkrade riskerar att bli sjuk och att de

ordinera-

de åtgärderna väntas minska sjukdomsrisken. Behandlingen skall ingå

i en plan, som försäkringskassan först skall godkänna.

Vid riksdagens behandling av förslaget till den nya bestämmelsen i

3 kap. 7 b § AFL framhöll socialförsäkringsutskottet i betänkandet

1990/91:SfU16 bl.a. att sjukpenning kan utges i förhållande till

faktisk

nedsättning av arbetsförmågan med stöd av 3 kap. 7 § AFL eller under

rehabilitering med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL i den mån

rehabiliteringsåtgärden hindrar den försäkrade att utföra

förvärvsarbete.

Om såväl 2 kap. 11 § som 3 kap. 8 § andra stycket AFL, såsom föresla-

gits i propositionen, upphör att gälla kommer detta enligt utskottet

att

leda till att sjukpenning vid medicinsk behandling och medicinsk

rehabi-

litering endast kan utges i förhållande till den faktiska

nedsättningen av

arbetsförmågan. I regel torde den faktiska arbetsförmågan inte vara

nedsatt i samma utsträckning som åtgärderna förhindrar

förvärvsarbete.

En reumatiker som vistas utomlands för någon veckas s.k. klimatvård

och som förvärvsarbetat på heltid före avresan skulle enligt

utskottets

mening knappast kunna anses ha sin arbetsförmåga fullständigt nedsatt

enligt 3 kap. 7 § AFL. Utskottet ansåg att den utvidgning av sjukpen-

ningrätten som regeringen föreslagit i 3 kap. 7 b § AFL avsåg

situation-

er då den försäkrade deltar i en sjukdomsförebyggande behandlingsåt-

gärd. Enligt utskottets mening borde därför motsvarigheten till

nuvaran-

de bestämmelse i 3 kap. 8 § andra stycket AFL jämförd med 2 kap.

11 § AFL införas i lagen om allmän försäkring såvitt avser rätten

till

sjukpenning vid medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering.

Detta gav riksdagen som sin mening regeringen till känna.

Med anledning av vad riksdagen sålunda uttalat bör ett klargörande

ske

vad gäller paragrafens räckvidd.

En försäkrad som utan att arbetsförmågan är nedsatt med minst en

fjärdedel genomgår en medicinsk behandling eller medicinsk

rehabilite-

ring som är avsedd att helt eller delvis förebygga sjukdom eller

nedsätt-

ning av arbetsförmågan bör med stöd av 3 kap. 7 b § AFL kunna er-

hålla sjukpenning enligt bestämmelsen i 7 § samma kapitel om ett del-

tagande i behandlingen eller rehabiliteringen hindrar honom från att

arbeta. Klargörandet bör ske genom att den beslutade lydelsen av 7 b

§

ändras så att det uttryckligen anges att det skall vara fråga om

förebyg-

gande medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering.

Det sagda innebär att t.ex. en reumatiker som vistas utomlands under

någon vecka för s.k. klimatvård skall kunna beviljas sjukpenning

under

vårdtiden trots att vederbörande arbetat heltid fram till

avresedagen,

dvs. utan att arbetsförmågan dessförinnan varit nedsatt. Detsamma bör

gälla t.ex. personer som lider av obesitas (sjuklig övervikt), och

som i

syfte att förebygga framtida nedsättning av arbetsförmågan behöver

genomgå behandling för att reducera vikten. Naturligtvis måste förut-

sättas att övriga i bestämmelsen uppställda krav är uppfyllda.

En hänvisning till 3 kap. 7 b § AFL bör vidare göras i 6 kap. 5 §

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring för att möjliggöra för

arbets-

skadade att få arbetsskadeersättning när de genomgår sådan behandling

eller rehabilitering som avses i förstnämnda paragraf.

2.3 Indragning eller nedsättning av ersättning vid

medicinsk rehabilitering

Mitt förslag: Om en försäkrad utan giltig anledning vägrar att

underkasta sig sådan behandling eller rehabilitering som avses i

3 kap. 7 b § AFL får sjukpenning eller förtidspension helt eller

delvis tills vidare förvägras honom, under förutsättning att han

erinrats om denna påföljd.

Skälen för mitt förslag: Enligt 20 kap. 3 § andra stycket AFL i para-

grafens nuvarande lydelse kan sjukpenning eller förtidspension helt

eller

delvis tills vidare förvägras en försäkrad som utan giltig anledning

väg-

rar att underkasta sig åtgärd av beskaffenhet som avses i 2 kap. 11 §

samma lag. En förutsättning för indragning eller nedsättning är att

den

försäkrade erinrats om denna påföljd.

Fr.o.m den 1 januari 1992 får bestämmelsen ändrad lydelse så till

vida

att nedsättning eller indragning av sjukpenning eller förtidspension

kan

ske om den försäkrade vägrar att utan giltig anledning underkasta sig

sådan rehabilitering som avses i 22 kap. 7 § AFL. Ändringen

beslutades

på grundval av förslag i propositionen 1990/91:141 (SfU16, rskr.

303).

Vid riksdagens behandling av propositionen uppmärksammades att

lagrummet i dess nya lydelse inte kan tillämpas för att sätta ned

eller dra

in sjukpenning eller förtidspension i de fall en försäkrad vägrar att

un-

derkasta sig medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som

skulle kunna förkorta en sjukdomstid eller helt eller delvis

förebygga

eller häva en nedsättning av arbetsförmågan. Enligt riksdagen bör en

sådan sanktionsmöjlighet finnas kvar, vilket riksdagen som sin mening

gav regeringen till känna.

Med hänsyn till vad sålunda förekommit bör den aktuella sanktions-

regeln i 20 kap. 3 § AFL kompletteras för att möjliggöra dess

tillämp-

ning i de fall riksdagen pekat på.

2.4 Vård av barn i samband med rehabilitering

Mitt förslag: En förälder som av skäl som anges i 4 kap. 10 §

AFL är förhindrad att delta i en rehabilitering enligt 22 kap. AFL

skall ha rätt till tillfällig föräldrapenning om villkoren och förut-

sättningarna i övrigt för denna förmån är uppfyllda.

Skälen för mitt förslag: Föräldrapenningförmåner kan utges såväl i

form av föräldrapenning med anledning av ett barns födelse som i form

av tillfällig föräldrapenning för vård av barn i samband med t.ex.

sjuk-

dom hos barnet.

Enligt 4 kap. 10 § AFL utges tillfällig föräldrapenning till en

förälder

som behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda barn under 12 år

bl.a. i samband med sjukdom eller smitta hos barnet eller barnets or-

dinarie vårdare eller vid besök i samhällets förebyggande

barnhälsovård.

Enligt 11 § samma kapitel kan tillfällig föräldrapenning utges för

vård

av barn som har fyllt 12 men inte 16 år i de fall barnet på grund av

sjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller annat handikapp är i behov

av särskild tillsyn eller vård och vård- eller tillsynsbehovet inte

grundar

rätt till vårdbidrag. Därvid förutsätts att föräldern behöver avstå

från

förvärvsarbete av sådant skäl som anges i 10 §. Tillfällig

föräldrapen-

ning kan i dessa fall inte utges för s.k. kontaktdagar.

Tillfällig föräldrapenning kan utges under högst 120 dagar per barn

och år.

Vid utformningen av de nya reglerna om rehabilitering och rehabilite-

ringsersättning har eftersträvats att i olika avseenden jämställa

delta-

gande i en arbetlivsinriktad rehabilitering med förvärvsarbete. Detta

syn-

sätt innebär att rehabiliteringspenningen med dess hundraprocentiga

kompensationsnivå inte får behållas under tid då en förälder behöver

vara hemma för vård av t.ex. ett sjukt barn. Så är också de nya

bestäm-

melserna i 22 kap. AFL utformade. Även om rehabiliteringspenning inte

utges i dessa situationer är det enligt min uppfattning angeläget att

föräl-

dern i dessa fall ges möjlighet att med ersättning från den allmänna

försäkringen stanna hemma för att ta hand om barnet. Detta synes

också

ha förutsatts av socialförsäkringsutskottet vid riksdagsbehandlingen

av

prop. 1990/91:141 (se SfU16, s. 37). Den ersättningsform som ligger

närmast till hands är tillfällig föräldrapenning. Väljs denna uppnås

lik-

ställighet med föräldrar som behöver avstå från förvärvsarbete av

samma skäl.

Jag anser därför att AFL bör ändras så att en förälder som är

förhind-

rad att delta i en rehabilitering som avses i 22 kap. AFL skall ha

rätt till

tillfällig föräldrapenning om villkoren och förutsättningarna i

övrigt för

denna förmån är uppfyllda. Ändringen bör ske genom ett tillägg i 4

kap.

12 §.

Beräkning av tillfällig föräldrapenning berörs i nästa avsnitt (2.5).

2.5 Beräkning av sjukpenning m.m. vid avbrott i

rehabilitering

Mitt förslag: Om en arbetslivsinriktad rehabilitering enligt

22 kap. AFL avbryts på grund av sjukdom skall sjukperioden

anses ha löpt i oavbruten följd sedan den första dagen med reha-

biliteringspenning. Om i ett sådant fall rehabiliteringen omedelbart

föregåtts av en sjukperiod, skall tiderna för sjukdom och rehabili-

tering anses utgöra en sjukperiod.

Den grundläggande definitionen på begreppet sjukperiod skall

omfatta också tid för vilken en försäkrad har rätt till sjukpenning

enligt 3 kap. 7 b § AFL vid medicinsk behandling eller medicinsk

rehabilitering.

Den som på grund av sjukdom avbryter en arbetslivsinriktad

rehabilitering skall under sjukdomstiden ha rätt till sjukpenning

beräknad per kalenderdag även under tid då ersättningen enligt

huvudregeln skall timberäknas.

Vid avbrott i en arbetslivsinriktad rehabilitering skall kalen-

derdagberäkning tillämpas på motsvarande sätt för tillfällig för-

äldrapenning, ersättning för närståendevård, smittbärarpenning

och arbetsskadesjukpenning.

Skälen för mitt förslag: Hel sjukpenning från den allmänna försäk-

ringen utges enligt huvudregeln i 3 kap. 4 § AFL efter en viss

procent-

sats av den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) delad

med

365 (kalenderdagberäknad sjukpenning).

Särskilda regler gäller sedan den 1 december 1987 för beräkning av

sjukpenning enligt AFL för de första 14 dagarna av ett

ersättningsfall

samt för beräkning av tillfällig föräldrapenning enligt samma lag.

Dessa

regler gäller också sjukpenning enligt lagen (1976:380) om

arbetsskade-

försäkring (LAF) och enligt lagen (1977:265) om statligt personskade-

skydd (LSP) samt för smittbärarpenning enligt lagen (1989:225) om

ersättning till smittbärare och för ersättning enligt lagen

(1988:1465) om

ersättning och ledighet för närståendevård.

Reglerna gäller endast försäkrade som har en SGI som helt eller

delvis

grundar sig på anställning och innebär att ersättningen till den del

den

grundar sig på anställningsinkomst skall timberäknas för de första 14

dagarna i en sjukperiod resp. under hela vårdperioden om den

försäkra-

de uppbär tillfällig föräldrapenning eller närståendevårdsersättning.

Fr.o.m. den 15:e dagen i perioden skall ersättningen - bortsett från

de

båda sistnämnda ersättningsformerna och för sjukpenning för vissa

stu-

derande - kalenderdagberäknas.

För timberäknad ersättning krävs förutom uppgift om årsinkomst även

uppgift om årsarbetstid. Årsarbetstiden är det antal timmar för år

som

den försäkrade kan antas komma att tills vidare ha i sitt

förvärvsarbete

som ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid.

Rege-

ringen och riksförsäkringsverket har meddelat föreskrifter om

schablon-

beräkning av årsarbetstid.

En försäkrad som har SGI av anställning får sjukpenning under de

första 14 dagarna av ett sjukdomsfall endast under förutsättning att

han

skulle ha förvärvsarbetat om han inte varit sjuk. Med förvärvsarbete

jämställs vissa specificerade ledigheter, främst ledighet för

semester.

Nya regler om kompensationsnivån inom sjukpenningförsäkringen

gäller fr.o.m. den 1 mars 1991. Enligt dessa utges sjukpenning med

65 % av den försäkrades SGI för de första tre ersättningsdagarna i

varje

sjukperiod och med 80 % för tid därefter t.o.m. den 90:e dagen.

Fr.o.m. den 91:a dagen utgör ersättningen 90 % av SGI. För vissa

personer med återkommande sjukdomfall gäller särskilda bestämmelser.

Flertalet anställda har genom särskilda avtal rätt till ersättning

vid

sjukdom utöver ersättningen från den allmänna försäkringen. När sjuk-

penning utges från AFL gäller fr.o.m. den 1 mars 1991 att sjukpenning

på kompensationsnivåerna 65 resp. 80 % av SGI skall minskas om den

försäkrade samtidigt erhåller lön av sin arbetsgivare eller viss

annan

avtalsersättning som överstiger dessa nivåer med mer än 10 %. Minsk-

ning skall ske så att sjukersättningen totalt stannar vid 75 resp. 90

% av

inkomstbortfallet. När sjukpenning utges med 90 % av SGI minskas

sjukpenningen med hela avtalsersättningen.

Den beslutade reformen om rehabilitering och

rehabiliteringsersättning

syftar till att förhindra utslagning från arbetslivet och att

framhäva ar-

betslinjen inom socialförsäkringen. Detta sker bl.a. genom att

ansvaret

för rehabiliteringsverksamheten tydliggörs samtidigt som nya ersätt-

ningsregler införs. I 3 kap. 8 § fjärde stycket AFL definieras

sjukperiod

som tid under vilken en försäkrad i oavbruten följd lider av sjukdom

som avses i 3 kap. 7 § AFL. Någon motsvarande bestämmelse har inte

tagits in i det nya 22 kapitlet om rehabilitering och

rehabiliteringsersätt-

ning. Detta torde medföra att en ny sjukperiod kommer att börja löpa

fr.o.m. insjuknandedagen för en försäkrad som insjuknar under en

reha-

bilitering och detta lär bli fallet oavsett om rehabiliteringen

omedelbart

föregicks av en period med sjukpenning. Sjukpenning enligt 3 kap. 7 §

AFL kan i ett sådant fall antas bli beräknad efter

kompensationsnivåerna

65 % för de första tre ersättningsdagarna och 80 % för tid därefter

t.o.m. den 90 dagen i sjukperioden.

Denna stora nedtrappning av sjukförsäkringsersättningen från

rehabili-

teringspenningens hundraprocentiga nivå är otillfredsställande och

kan

förutsättas utgöra ett hinder för försäkringskassorna i deras arbete

med

att motivera sjukskrivna att delta i en rehabilitering.

Jag anser därför att en kompletterande regel bör införas, lämpligen i

anslutning till bestämmelsen om sjukperiod i 3 kap. 8 § AFL, så att

en

försäkrad som på grund av sjukdom måste avbryta en arbetslivsinriktad

rehabilitering enligt 22 kap. AFL skall erhålla sjukpenning efter den

kompensationsnivå som skulle ha gällt om sjukpenning hade utgetts

även

under rehabiliteringstiden. Det nu sagda skall emellertid endast

gälla om

tiden för den inledda rehabiliteringen omedelbart följs av tid för

vilken

sjukpenning skall utges. Om rehabiliteringen i ett sådant fall

omedelbart

föregicks av en period med sjukpenning skall sjukperioderna knytas

samman till en och inbegripa också rehabiliteringstiden.

Av den grundläggande definitionen på begreppet sjukperiod enligt

3 kap. 8 § fjärde stycket AFL framgår att sjukpenningtid enligt 7 §

inbegrips men däremot inte att sådan tid för medicinsk behandling

eller

medicinsk rehabilitering omfattas för vilken sjukpenningrätt finns

enligt

7 b § samma kapitel. För att undvika att sjukersättningen sänks när

övergång sker direkt från sjukpenning som uppbärs med stöd av det ena

lagrummet till sjukpenning enligt det andra lagrummet bör en

komplette-

ring ske så att också tid då en försäkrad uppbär ersättning med stöd

av

3 kap. 7 b § kan beaktas vid sjukperiodens bestämmande.

Jag återkommer i specialmotiveringen till den närmare tillämpningen

av de nu föreslagna reglerna om sjukperiod i 3 kap. 8 § AFL.

Ett annat problem som aktualiseras om en arbetslivsinriktad

rehabilite-

ring måste avbrytas på grund av sjukdom är att en försäkrad, som är

berättigad till sjukpenning, under de första 14 dagarna efter

avbrottet

kommer att erhålla timberäknad sjukpenning för denna tid. Sjukpenning

kommer vidare att utges endast för tid då den försäkrade skulle ha

utfört

förvärvsarbete. Fr.o.m. dag 15 utges kalenderdagberäknad sjukpenning,

dvs. sjukpenning utbetalas för samtliga dagar i sjukperioden.

I förarbetena till den tidigare redovisade timsjukpenningreformen

(prop. 1986/87:69 om förbättrad kompensation vid korttidssjukdom och

vid tillfällig vård av barn) anförde föredragande statsrådet under

avsnitt

4.6 (s. 38 och 39) bl.a. följande.

Enligt den föreslagna sjukpenningreformen skall det vara en förut-

sättning för rätt till sjukpenning under de första 14 dagarna i ett

sjuk-

fall att den försäkrade avstått från förvärvsarbete på grund av sjuk-

domen. I vissa fall finns det dock skäl att utge sjukpenning även för

de dagar då den försäkrade inte skulle ha arbetat. Detta gäller då

den

försäkrade uppbär havandeskapspenning, föräldrapenning eller är

arbetslös och anmäld som arbetssökande på arbetsförmedling. Den er-

sättning som uppbärs i dessa situationer träder i stället för

arbetsin-

komst och detta motiverar att sjukpenning utges vid sjukdom. Det kan

emellertid i dessa fall vara svårt för den försäkrade att avgöra hur

han

skulle ha arbetat om han inte varit sjuk eftersom han inte var i

arbete

när sjukdomen inträffade. Den sjukpenning som skall utges i dessa

fall bör beräknas enligt gällande regler.

Nu angivna synsätt kan användas också i fråga om den som i samband

med att han genomgår en rehabilitering måste avbryta rehabiliteringen

på grund av sjukdom.

Socialförsäkringsutskottet anförde vid riksdagsbehandlingen av propo-

sitionen 1990/91:141 (SfU16, s. 37) att den som på grund av sjukdom

avbryter en rehabilitering skall ha rätt till sjukpenning under

sjukdoms-

tiden även under den tid ersättningen enligt huvudregeln skall

beräknas

som s.k. timsjukpenning och att det är lämpligt att ersättningen

därvid

beräknas per kalenderdag på samma sätt som gäller för t.ex. den som

är

inskriven vid arbetsmarknadsinstitut.

Socialförsäkringsutskottet förordade också att tillfällig

föräldrapenning

skall beräknas per kalenderdag för den som måste avbryta rehabilite-

ringen på denna grund. Enligt utskottet torde motsvarande ändringar

erfordras även beträffande ersättningen för närståendevård och för

ar-

betsskadesjukpenningen. Riksdagen beslutade på utskottets hemställan

att ge regeringen till känna vad utskottet anfört (rskr. 303).

Mot nu angiven bakgrund bör en lagändring göras så att en försäkrad

som på grund av sjukdom måste avbryta en arbetslivsinriktad

rehabilite-

ring enligt 22 kap. AFL får sjukpenning beräknad per kalenderdag även

under tid då ersättningen enligt huvudregeln skall timberäknas.

Ändring-

en bör ske genom en komplettering av 3 kap. 10 c § AFL.

Av samma skäl bör även tillfällig föräldrapenning, som med nuvarande

ordning alltid beräknas med tillämpning av reglerna om

timsjukpenning,

samt närståendevårdsersättning, smittbärarpenning och

arbetsskadesjuk-

penning kalenderdagberäknas om avbrott sker i rehabiliteringen. För

att

genomföra detta fordras också kompletteringar i 4 kap. 14 a § AFL och

9 § lagen om ersättning och ledighet för närståendevård. I

lagreglerna

om arbetsskadesjukpenning och smittbärarpenning finns hänvisningar

till

AFL och någon särskild lagändring behövs därför inte i dessa hänseen-

den.

Mina förslag i denna del syftar till att avhjälpa vissa problem som

har

samband med begreppet sjukperiod i AFL. Riksdagen konstaterade vid

behandlingen av propositionen 1990/91:141 att den nya ersättningsfor-

men, rehabiliteringsersättning, föranleder behov av att begreppet

sjuk-

period belyses ytterligare. Jag är dock inte beredd att för

närvarande

lägga fram förslag i övrigt som rör detta begrepp. Frågan kommer att

utredas av den särskilda utredare som jag på sätt anger i proposition

1991/92:38 avser att efter regeringens bemyndigande tillsätta för att

utarbeta förslag om införande av karensdagar i sjukförsäkringen m.m.

2.6 Utmätning och införsel av rehabiliteringspenning

Mitt förslag: Utmätning och införsel skall kunna äga rum i reha-

biliteringspenning enligt 22 kap. AFL.

Skälen för mitt förslag: Enligt 7 kap. 1 § första stycket 4 och 15

kap.

2 § första stycket 5 utsökningsbalken får löneutmätning och införsel

äga

rum i bl.a sjukpenning och föräldrapenningförmåner enligt AFL. Även

rehabiliteringspenning bör kunna kunna tas i anspråk för

löneutmätning

resp. införsel och en komplettering bör därför göras i nämnda lagrum

såvitt avser denna förmån.

Däremot bör inte det särskilda bidraget inom rehabiliteringsersätt-

ningen beröras av dessa bestämmelser, då detta är avsett att täcka

kost-

nader i samband med rehabilitering.

2.7 Rehabiliteringsersättning till fosterförälder

Mitt förslag: Om en försäkrad uppbär fosterbarnsersättning eller

därmed jämförlig ersättning för tid då rehabiliteringspenning utges

skall rätten till rehabiliteringspenningen bedömas med bortseende

från fosterbarnsersättningen.

Skälen för mitt förslag: En grundläggande förutsättning för rätt till

sjukpenning enligt 3 kap. AFL är att den försäkrade avstår från för-

värvsarbete. Av 12 § samma kapitel framgår att, om sjukpenning kom-

mer i fråga under tid då ersättning utges för fosterbarnsvård, rätten

till

sjukpenning skall bedömas med bortseende från

fosterbarnsersättningen.

Ersättning som utges för att täcka omkostnader som är förenade med

vården har inte betydelse i detta sammanhang.

Sjukpenningens belopp skall vidare fastställas på grundval av en SGI

som inte omfattar ersättning för vården. Detta innebär att SGI för

foster-

föräldrar som också har inkomst från annat arbete delas upp på en del

som avser fosterlönen och en del som avser inkomsten från det andra

arbetet. Fosterföräldrar som under sjukdom fortsätter att vårda

barnet

och följaktligen uppbär ersättning för vården under sjukdomstiden får

sjukpenning som avser den uteblivna inkomsten från det andra arbetet.

Om sjukdomen helt hindrar fosterföräldern från att fortsätta vården

av

barnet, varvid t.ex. barnet tillfälligt tas om hand i något annat

hem,

utges sjukpenning med belopp som avser både den uteblivna fosterlönen

och den förlorade inkomsten från arbetet.

Motsvarande regler bör gälla även i fråga om rehabiliteringspenning.

Den som vårdar fosterbarn skall således inte ha rätt till

rehabiliterings-

penning på grundval av fosterbarnsersättningen om fosterföräldern

fort-

sätter att vårda barnet under den tid rehabiliteringspenning utges.

En

hänvisning bör därför göras i 22 kap. 12 § AFL till 3 kap. 12 § samma

lag.

Regler för beräkning av sjukpenning och sjuklön till fosterförälder

berörs även i avsnitt 3.2.

3 Andra sjukförsäkringsfrågor

3.1 Ändring av sjukpenninggrundande inkomst

Mitt förslag: Försäkringskassan skall ändra en försäkrads sjuk-

penninggrundande inkomst (SGI) fr.o.m. den dag då kassan fått

kännedom om att hans inkomstförhållanden, arbetstid eller andra

omständigheter har undergått ändring av betydelse för rätten till

sjukpenning eller för sjukpenningens storlek.

Om sjukpenning skall utges i omedelbar anslutning till en sjuk-

löneperiod, skall ändringen av SGI dock alltid gälla fr.o.m. första

dagen med sjukpenning. Detsamma skall gälla när sjukpenning

skall utges jämsides med sjuklön.

Skälen för mitt förslag: I 3 kap. 5 § första stycket AFL föreskrivs

att

försäkringskassan skall ompröva en försäkrads SGI bl.a. när kassan

fått

kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden m.m. har under-

gått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för

sjukpen-

ningens storlek. Den försäkrade är enligt 6 § samma kap. skyldig att

så

snart det kan ske och senast inom två veckor anmäla sådan ändring i

sina inkomstförhållanden m.m. som påverkar rätten till sjukpenning

eller

sjukpenningens storlek. Sedan den försäkrade anmält ändrad inkomst

till

försäkringskassan får enligt 3 kap. 5 § andra stycket ändring av hans

SGI inte ske förrän 14 dagar efter det kassan fått kännedom om in-

komständringen. Undantag gäller dock i vissa fall, t.ex. när den

försäk-

rade beviljas förtidspension. Ändring av SGI skall då ske så snart

an-

ledning till ändringen uppkommit.

Riksdagen har nyligen beslutat om införande av en lagstadgad rätt

till

sjuklön (prop. 1990/91:181, SfU18, rskr. 372). Reglerna i lagen

(1991:1047) om sjuklön, som träder i kraft den 1 januari 1992,

innebär

att en arbetstagare ges rätt att under de första 14 dagarna av ett

sjuk-

domsfall (sjuklöneperioden) behålla viss andel av den lön och de

andra

anställningsförmåner som han går miste om till följd av sjukdomen.

Andelen utgör, utom för arbetstagare med omfattande korttidsfrånvaro,

75 % under de första tre dagarna med sjuklön och 90 % under de åter-

stående dagarna. Rätt till sjukpenning, föräldrapenning m.m.

föreligger

inte för motsvarande tid.

Om sjukdomsfallet fortsätter efter sjuklöneperioden skall

försäkrings-

kassan - efter anmälan av arbetsgivaren - pröva arbetstagarens rätt

till

sjukersättning enligt bestämmelserna i AFL. Ersättningens storlek

blir

då beroende bl.a. av storleken på den SGI som försäkringskassan fast-

ställt. Som nyss redovisats skall enligt gällande regler en

ändring av

den försäkrades SGI inte ske förrän 14 dagar efter det

försäkringskassan

fått kännedom om att inkomsten ändrats. En försäkrad som underlåtit

att

anmäla ändrad inkomst och vid sjuklöneperiodens slut står kvar i en

för

låg SGI kommer till följd härav att under en viss tid få sänkt

sjukersätt-

ning. En sådan ordning är inte tillfredsställande. Några

administrativa

hinder för att slopa väntetiden innan en SGI-ändring får verkan

förelig-

ger inte.

Jag anser därför att det finns skäl att slopa kravet i 3 kap. 5 §

andra

stycket AFL om att det skall förflyta 14 dagar innan en ändring av

SGI

kan ske. Detta förslag får betydelse också för andra förmåner som

fast-

ställs på grundval av SGI.

Följden av en sådan ändring kan bli en viss fördröjning vid

utbetalning

av ersättning till försäkrade som i ett ersättningsärende anmäler

ändrad

inkomst. Om inkomständringen föranleder försäkringskassan att företa

en inkomstutredning som kan förutses ge upphov till en icke obetydlig

försening av utbetalningen finns emellertid möjlighet att med stöd av

20 kap. 2 a § AFL meddela ett provisoriskt beslut.

En arbetsgivare skall enligt 12 § första stycket lagen om sjuklön

till

försäkringskassan anmäla sjukdomsfall som har gett arbetstagare hos

honom rätt till sjuklön, om sjukperioden och anställningen fortsätter

efter sjuklöneperiodens utgång. Anmälan skall göras inom sju

kalender-

dagar från denna tidpunkt.

För att undvika att en ändring av SGI och därmed att sjukpenningens

storlek vid övergången från sjuklön till sjukpenning blir beroende av

när

försäkringskassan får en impuls till ändring - vilket torde ske

tidigast då

kassan får uppgift om sjukdomsfallet från arbetsgivaren - bör en sär-

regel införas i 3 kap. 5 § AFL av innebörd att ändring i dessa fall

av

den försäkrades SGI skall få giltighet fr.o.m. första dagen med sjuk-

penning. Denna regel bör gälla de fall då sjukpenning skall utges i

omedelbar anslutning till en sjuklöneperiod.

Också i situationer då sjuklön och sjukpenning skall utges för samma

tid (se under avsnitt 3.2) kan det på likartat sätt vara av betydelse

att en

SGI-ändring får verkan redan från första sjukpenningdagen. Den före-

slagna särregeln bör därför omfatta också sådana fall.

En fråga som har anknytning till det föregående och som socialförsäk-

ringsutskottet tagit upp i betänkandet (1990/91:SfU9) Vissa ändringar

i

sjukförsäkringen m.m. är möjligheten att slopa förhandsregistreringen

av

SGI. Utskottet ansåg att denna möjlighet skulle utredas närmare.

Detta

gav riksdagen som sin mening regeringen till känna (rskr. 104).

Frågan

bereds inom regeringskansliet och jag avser att återkomma till

riksdagen

med ett förslag vid en senare tidpunkt.

Endast den som omfattas av ett anställningsförhållande har rätt till

sjuklön enligt sjuklönelagen. Angående gränsdragningen mellan arbets-

tagare å ena sidan och olika former av uppdragstagare och

självständiga

företagare å den andra har i förarbetena (prop. 1990/91:181 s. 67)

ut-

talats bl.a. att den torde, så som numera allmänt sker i t.ex.

arbetsdoms-

tolens praxis, få göras på grundval av en helhetsbedömning av avtalet

mellan parterna och övriga omständigheter i fallet. Om avgränsnings-

frågan är svårbedömd kan det finnas skäl för försäkringskassan att

till-

lämpa 20 kap. 2 a § första meningen AFL. Enligt detta lagrum skall

kassan, om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till

ersättning enligt AFL föreligger men det finns sannolika skäl för att

en

sådan rätt finns, besluta att ersättning skall betalas ut med skäligt

belopp

om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade (nämnda prop.

s. 89).

I anslutning till dessa frågor har socialförsäkringsutskottet i

betänkan-

det (1990/91:SfU18) Sjuklön m.m. anfört att regeringen bör närmare

överväga möjligheterna att lösa de problem som gränsdragningen mellan

arbetstagar- och uppdragstagarbegreppen kan ge upphov till i det

före-

slagna sjuklönesystemet samt snarast återkomma till riksdagen med de

förslag som övervägandena ger anledning till. Vad utskottet anfört i

denna del beslöt riksdagen att ge regeringen till känna (rskr. 372).

Den beredning som fordras för att åtstadkomma en lösning på vissa

frågor kring arbetstagarbegreppet är ännu inte genomförd. Sedan be-

hövligt underlag för regeringens ställningstagande har tagits fram

avser

jag att återkomma till regeringen med förslag till åtgärd. Jag vill i

an-

slutning härtill peka på att försäkringskassorna - även om de enligt

gällande regler inte kan lämna bindande förhandsbesked - bör kunna

bistå med vägledande upplysningar och synpunkter i en del fall där

oklarhet föreligger om den försäkrades ställning i

ersättningshänseende.

3.2 Sjukpenningberäkning och årsarbetstid

Mitt förslag: En ändring görs i 3 kap. 12 a § AFL i paragrafens

lydelse fr.o.m. den 1 januari 1992 så att, i de fall sjuklön och

sjukpenning skall utges för samma dag, årsarbetstiden fastställs

med bortseende från beräknat antal timmar i förvärvsarbete hos

arbetsgivare som skall svara för sjuklön.

Motsvarande ändring görs i 3 kap. 12 § AFL så att, i de fall

sjukpenning och fosterbarnsersättning utges för samma tid, årsar-

betstiden fastställs på grundval av beräknat antal timmar i för-

värvsarbete som inte omfattar vårduppgiften.

Skälen för mitt förslag: Som en följd av det nya systemet med sjuk-

lön införs i 3 kap. AFL fr.o.m. den 1 januari 1992 en ny paragraf,

12 a §. I denna föreskrivs att, om en arbetsgivare skall svara för

sjuklön

för samma dag som sjukpenning kommer i fråga, sjukpenningens storlek

fastställs på grundval av en sjukpenninggrundande inkomst som inte

omfattar anställningsförmåner från den arbetsgivaren.

Bestämmelsen har tillkommit för att sjukpenning som utges på grund-

val t.ex. av annat förvärvsarbete för samma tid som en arbetsgivare

betalar sjuklön inte skall omfatta inkomstbortfallet från

anställningen.

Bestämmelsen får tillämpning även i fråga sjukpenning på grundval av

fosterbarnsvård som en fosterförälder erhåller om han eller hon inte

kan

fortsätta att vårda barnet under sjukdomstiden.

Eftersom även årsarbetstiden har betydelse för sjukpenningens storlek

under sjuklöneperioden, dvs. de första fjorton dagarna av ett

sjukdoms-

fall, bör bestämmelsen kompletteras så att sjukpenningen i nyss

nämnda

fall fastställs med bortseende från den årsarbetstid som härrör från

an-

ställning som berättigar till sjuklön.

En motsvarande komplettering bör även göras i 3 kap. 12 § AFL, som

gäller situationer då den försäkrade under en sjukdomsperiod uppbär

ersättning för fosterbarnsvård. I dessa fall bör arbetstiden i

vårdarbetet

inte beaktas vid årsarbetstidens bestämmande.

3.3 Ersättning vid resa i samband med kommunal

hälso- och sjukvård

Mitt förslag: Ersättning för resekostnader i samband med vård-

besök hos kommunal primärvård som sker inom ramen för lag-

reglerad försöksverksamhet eller hos kommunal dagverksamhet

skall lämnas efter samma regler som gäller vid resa för motsva-

rande landstingskommunala vård.

Skälen för mitt förslag: Försöksverksamhet med kommunal primär-

vård kommer den 1 januari 1992 att påbörjas på några orter i landet

med stöd av en särskild lag (SFS 1991:1136). Nuvarande bestämmelser

om ersättning vid sjukresor innefattar inte resor för besök hos

primär-

vård i kommunal regi. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § AFL om ersättning

för resekostnader i samband med läkarvård eller annan sjukvårdande

behandling gäller - frånsett vissa specialfall - sådana behandlingar

som

avses i 2 eller 5 § samma kapitel, dvs. öppen hälso- och sjukvård som

bedrivs av staten, ett landsting eller en kommun som inte tillhör

något

landsting samt vård och behandling som lämnas av försäkringsanslutna

privatpraktiserande läkare eller sjukgymnaster. Den nya lagstiftning

som

föreskriver skyldighet för sjukvårdshuvudmännen att fr.o.m. år 1992

administrera ersättningarna vid sjukresor (lagen (1991:419) om

ersätt-

ning vid sjukresor) leder inte till någon ändring i detta hänseende.

Det är enligt min mening naturligt att ersättning för resekostnader i

samband med primärvård utges i samma ordning och på samma villkor

oavsett om en sjukvårdshuvudman (landsting eller motsvarande) eller

en

primärkommun som ingår i ett landsting svarar för vården. För att

möj-

liggöra detta bör det införas ett tillägg i 2 kap. 6 § AFL, som gör

para-

grafen tillämplig också beträffande resekostnader i samband med besök

för behandlingar som ges med stöd av lagen om försöksverksamhet med

primärkommunal primärvård.

Fr.o.m. år 1992 övertar kommunerna från landstingen ansvaret för

dagsjukvården i samband med socialtjänstens dagverksamheter, dock

med undantag för läkarvården.

Enligt nuvarande ordning kan försäkringskassan ersätta en resa för

vård och behandling inom dagsjukvården, men bedömningen av sådana

ersättningsanspråk är restriktiv. Detta beror i huvudsak på att de

insatser

som görs inom dagsjukvården av sjuksköterskor och sjukgymnaster ofta

är av social karaktär och föranledda av s.k. naturligt åldrande.

Dessa

insatser är således i stor utsträckning inriktade på att den enskilde

skall

så länge som möjligt kunna bo kvar i den egna bostaden.

Genom huvudmannaskapsförändringen kommer ersättningsfrågan i ett

nytt läge vad gäller resor för äldre till dagsjukvård från de olika

sär-

skilda boendeformer för service och omvårdnad som kommunerna skall

svara för. En resa från detta kommunala boende till kommunens dag-

sjukvård får närmast ses som en överflyttningsresa som kommunen får

bära det ekonomiska ansvaret för. Detta gäller enligt nuvarande

regler

för landstingen vid överflyttning av en patient mellan olika

vårdinrätt-

ningar i landstingets regi.

Vid resa till och från dagsjukvård för äldre som bor kvar i sin

bostad

bör dock ersättning för resan kunna lämnas av landstinget, på samma

grunder som försäkringskassan i dag kan utbetala sådan ersättning.

För

att möjliggöra detta bör tillägg göras i 2 kap. 6 § AFL även i

förevaran-

de hänseende.

3.4 Sjukpenninggrundande inkomst m.m. i samband

med viss utbildning

Mitt förslag: Föreskrifterna i AFL om att fastställd SGI inte får

sänkas under tid då den försäkrade bedriver vissa studier och om

att särskild efterlevandepension skall minskas med timersättning

som utges vid vissa studier anpassas med anledning av ändringar

i skollagen (1985:1100). Samtidigt görs en rättelse i lagtexten i

3 kap. 5 § AFL.

Skälen för mitt förslag: I prop. 1990/91:85 Växa med kunskaper har

föreslagits att den kommunala vuxenutbildningen (komvux) får en annan

omfattning än tidigare och att svenska för invandrare (sfi) infogas i

det

offentliga skolväsendet. Svenska för invandrare blir beteckningen på

hela den sammanslagna undervisning som föreslagits i prop.

1989/90:102 om reformerad svenskundervisning för vuxna invandrare

och som införts från och med den 1 januari 1991. Riksdagen har i juni

1991 fattat beslut med anledning av prop. 1990/91:85 (UbU16,

rskr. 356). Lagändringarna skall i huvudsakliga delar tillämpas i

fråga

om utbildning som äger rum efter den 1 juli 1992. Det anförda föran-

leder anpassning av föreskrifterna i 3 kap. 5 § tredje stycket AFL om

att fastställd SGI inte får sänkas under tid då den försäkrade

bedriver

vissa studier och 8 kap. 12 § f) AFL om att särskild

efterlevandepension

skall minskas med timersättning som utges vid vissa studier.

Ändringar-

na bör träda i kraft den 1 juli 1992. Också föreskrifter i 11 kap. 2

§ k)

AFL om att timersättning som utges vid vissa studier är pensions-

grundande behöver ändras på motsvarande sätt. Detta bör dock av lag-

tekniska skäl göras i annat sammanhang.

Bestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket b) AFL, som anger att sjuk-

penningförsäkringen skall omprövas när vissa pensionsförmåner

beviljas

den försäkrade eller ändras med hänsyn till ändring i den försäkrades

förmåga eller möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete, ändrades

i

april 1990 med ikraftträdande den 1 oktober 1991 genom lagen

(1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Därvid

gjordes ett tillägg i lagtexten med hänsyn till att möjligheten att

bli be-

viljad förtidspension av enbart arbetsmarknadsskäl samtidigt

slopades.

Vid en kort därefter beslutad ändring i paragrafens tredje stycke

(SFS

1990:637) beaktades av förbiseende inte den vidtagna ändringen i

första

stycket b), utan detta lagrum erhöll därvid den lydelse det hade

närmast

före ändringen i april 1990. Också efter den senaste ändringen i

paragra-

fen (SFS 1991:471) kvarstår första stycket b) oförändrat. I

anslutning till

den anpassning till skollagen som nu skall ske i paragrafen bör en

rättel-

se göras så att det tillägg som beslöts genom lagen 1990:156

återinförs.

I denna del bör lagändringen träda i kraft den 1 januari 1992.

3.5 Kostnadsansvaret för vissa förbrukningsartiklar vid

vistelse på vårdinrättning

Mitt förslag: Kommunerna skall svara för kostnaderna för de för-

brukningsartiklar som efter förskrivning kostnadsfritt skall till-

handahållas den enskilde vid vistelse på sjukhem och andra vård-

inrättningar som enligt lagen (1990:1402) om övertagande av

vissa sjukhem och andra vårdinrättningar övertagits av en kom-

mun.

Skälen för mitt förslag: Fr.o.m. den 1 januari 1992 övertar kommu-

nerna från landstingen i den utsträckning som framgår av lagen

1990:1402 ansvaret för och driften av sjukhem och andra

vårdinrättning-

ar. Hälso- och sjukvården vid dessa vårdinrättningar kommer då inte

längre att betraktas som sluten utan som öppen vård och likställs med

vård i den enskildes hem. Inom sluten vård gäller att sjukvårdshuvud-

mannen helt svarar för kostnaderna för bl.a. läkemedel och förbruk-

ningsartiklar. Vid öppen vård svarar sjukförsäkringen helt för

kostnader-

na för vissa läkemedel och förbrukningsartiklar. För prisnedsatta

läke-

medel betalar konsumenten en reducerad kostnad.

Avsikten har dock inte varit att den organisatoriska nyordning som

följer av äldrereformen skall medföra att sjukförsäkringen eller

patien

terna skall bära kostnaderna för dem som vistas vid de nämnda vårdin-

rättningarna vad gäller läkemedel och vissa förbrukningsartiklar

resp.

prisnedsatta läkemedel.

Beträffande läkemedel har därför undantagsbestämmelser införts i

lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. som

innebär att varken sjukförsäkring eller patienter skall behöva svara

för

några läkemedelskostnader vid vistelse på dessa vårdinrättningar

(prop.

1990/91:14, SoU9, rskr. 97, SFS 1990:1467).

Det är enligt min mening naturligt att ett motsvarande synsätt skall

gälla i fråga om förbrukningsartiklar enligt nämnda lag. Det är här

fråga

om injektionssprutor, kanyler, katetrar, bandage och därmed

jämförliga

förbrukningsartiklar som, i den omfattning regeringen föreskriver

det,

kostnadsfritt skall tillhandahållas den som på grund av allvarlig

sjukdom

eller efter behandling för en sådan sjukdom är i fortlöpande behov av

artiklarna (6 §). De närmare föreskifterna finns i kungörelsen

(1972:189) om kostnadsfria förbrukningsartiklar vid sjukdom. Frågan

var kostnadsansvaret för nämnda förbrukningsartiklar skall ligga bör

närmare övervägas av den pågående utredningen med uppgift att göra en

översyn av avgiftssystemen inom vissa delar av socialtjänsten och

kom-

munala hälso- och sjukvården (dir.1991:79). Jag avser att föreslå

rege-

ringen att lämna tilläggsdirektiv till utredningen. I avvaktan på

resultatet

av utredningens arbete anser jag att även dessa förbrukningsartiklar

bör

omfattas av undantagsbestämmelser liknande dem som finns för läke-

medel. Det innebär att den som vistas på en sådan vårdinrättning som

övertas av kommunen också fortsättningsvis skall vara garanterad

kost-

nadsfrihet för artiklarna och att kommunen skall åläggas skyldighet

att

svara för kostnaderna för förmånen. Bestämmelserna bör tas in i 2 a

och

10 §§ lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Eftersom

lagen (1990:1467) om ändring i lagen om begränsning av läkemedels-

kostnader, m.m. träder i kraft först den 1 januari 1992 får

komplette-

ringarna ske genom lag om ändring i nämnda ändringslag.

3.6 Försäkring mot kostnader för sjuklön

Mitt förslag: Ett tillägg görs i lagen om försäkringsavtal för att

klargöra att lagen inte skall tillämpas på försäkring hos en allmän

försäkringskassa mot kostnader för sjuklön.

Skälen för mitt förslag: Lagen (1927:77) om försäkringsavtal (FAL)

äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring meddelas av någon som

driver försäkringsrörelse. I 1 § andra stycket FAL anges att lagen

inte

gäller återförsäkring eller försäkring som avses i lagen om allmän

för-

säkring, lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, lagen om

arbets-

skadeförsäkring eller lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring.

Begreppet försäkringsrörelse är inte definierat i lag. I 2 §

försäkrings-

rörelselagen (1982:713) föreskrivs att lagen inte gäller för

försäkrings-

rörelse som drivs enligt andra författningar. I förarbetena (prop.

1981/82:180 s. 133) sägs att försäkringsverksamhet som drivs enligt

andra författningar än försäkringsrörelselagen är den verksamhet som

drivs av bl.a. allmän försäkringskassa enligt AFL.

Enligt 17 § lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) införs fr.o.m. den

1 januari 1992 en möjlighet för en arbetsgivare, vars sammanlagda

löne-

kostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 60 gånger det

för

året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § AFL, att försäkra sig hos

den

allmänna försäkringskassan för kostnader för sjuklön enligt SjLL. Ett

avtal om sådan försäkring avses reglera rättsförhållandet mellan

försäk-

ringsgivaren och försäkringstagaren. Vad som föreskrivs i FAL skall

alltså inte gälla i fråga om försäkring mot kostnader för sjuklön.

Detta

bör klargöras genom ett tillägg i 1 § andra stycket FAL.

3.7 Sjukkontroll under en sjuklöneperiod

Mitt förslag: Försäkringskassan får utan hinder av sekretess läm-

na ut uppgifter till en arbetsgivare om resultatet av en sjukkontroll

som sker under en sjuklöneperiod, under förutsättning att upp-

giften behövs för bedömning av arbetstagarens rätt till sjuklön.

Skälen för mitt förslag: Enligt 11 § lagen (1991:1047) om sjuklön får

försäkringskassan utföra sjukkontroll under en sjuklöneperiod.

Resultatet

av denna sjukkkontroll kan ha betydelse för arbetsgivarens bedömning

av rätten till sjuklön för en anställd. Enligt bestämmelser i 7 kap.

7 §

sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess hos allmän

försäkringskassa i

ärende enligt lagstiftningen om allmän försäkring eller

arbetsskadeför-

säkring eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild, för

uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden,

om

det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående

lider men om uppgiften röjs. Utan hinder av sekretessen får uppgift

dock lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i lagstiftningen

om

allmän försäkring.

För att sjukkontroll under en sjuklöneperiod skall fylla sitt syfte

krävs

det att försäkringskassan har möjlighet att vid behov föra resultatet

av

kontrollen vidare till den arbetsgivare som har att betala ut sjuklön

i det

enskilda fallet. Mot denna bakgrund bör därför en bestämmelse föras

in

i lagen om sjuklön som ger försäkringskassan rätt att utan hinder av

sekretess lämna över uppgift om resultatet av en sådan kontroll till

ar-

betsgivaren, om detta behövs för att denne skall kunna ta ställning

till

rätten till sjuklön för den anställde. Vidare får en komplettering av

lag-

teknisk natur göras i 7 kap. 7 § sekretesslagen.

4 Förlängd samordningstid inom

arbetsskadeförsäkringen

4.1 Nuvarande regler

Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft den

1 juli 1977 och gäller skador som visat sig denna dag eller senare.

Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket är enligt LAF

försäk-

rad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare är dock

försäk-

rade endast under förutsättning att de är bosatta i Sverige.

Försäkringen

omfattar även den som genomgår utbildning i den mån utbildningen är

förenad med särskild risk för arbetsskada. Med arbetsskada avses

skada

till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Även

skada

som framkallats genom smitta kan i den mån regeringen så föreskrivit

anses som arbetsskada.

Den som drabbas av arbetsskada skall i princip försättas i samma

situ-

ation som om skadan inte hade inträffat. LAF lämnar ersättning för

inkomstförlust för skador och sjukdomar som uppkommit i arbetet och

som varar längre än 90 dagar. Under de första 90 dagarna efter det

att

skadan inträffade, den s.k. samordningstiden, skall sjukförsäkringen

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) i princip svara

för

ersättningen till den skadade. Under dessa 90 dagar kan bl.a.

sjukpen-

ning från sjukförsäkringen utges.

Om sjukdomen kvarstår efter samordningstidens slut ersätter arbets-

skadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl.a. läkarvård,

sjukhusvård

och läkemedel. Om sjukdomen medfört en fortsatt nedsättning med

minst en fjärdedel av förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete,

utges sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning för

dag

utgör - för den som har en fastställd sjukpenninggrundande inkomst -

i

normalfallet en trehundrasextiofemtedel av denna inkomst, dvs. 100 %

av den sjukpenninggrundande inkomsten. I det fall nedsättningen av

arbetsförmågan blir bestående utges livränta från arbetsskadeförsäk-

ringen. Livräntan utgör skillnaden mellan den inkomst som den försäk-

rade skulle ha haft om han inte hade skadats och den inkomst han

trots

skadan beräknas få. Förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete mås-

te dock vara nedsatt med minst en femtondel och den årliga

inkomstför-

lusten uppgå till en fjärdedel av det basbelopp som gällde vid början

av

det år livräntan skall börja utges.

Arbetsskadeförsäkringen ersätter en årlig inkomstförlust upp till

sam-

ma inkomsttak som gäller för ATP, dvs. 7,5 basbelopp. Livräntan grun-

dar rätt till ATP.

Arbetsskadeförsäkringen skall finansieras genom socialavgifter och

avkastning från arbetsskadefonden. Avgiften utgör för närvarande

0,90 % av avgiftsunderlaget.

4.2 Behovet av förändring av regelsystemet m.m.

Antalet arbetsskadeärenden har ökat mycket snabbt. År 1985 var

antalet

ärenden som skulle prövas hos försäkringskassorna drygt 64 000. An-

talet ärenden, som år 1989 hade stigit till knappt 119 000, minskade

år

1990 med 4 % jämfört med året innan. För år 1991 beräknas antalet

ärenden uppgå till ca 114 000.

Försäkringens kostnader (inkl. ersättningar enligt äldre

lagstiftning) har

under perioden 1985 - 1990 ökat från 1 813 milj.kr. till 9 839

milj.kr.

per år. Kostnaderna för arbetsskadesjukpenning uppgick under år 1985

till 670 milj.kr. och år 1990 till 6 149 milj.kr. Motsvarande

kostnader

för arbetsskadelivräntor är 223 resp. 2 540 milj.kr.

Arbetsskadefondens medelsbehållning har stadigt minskat och fonden

uppvisar sedan år 1987 ett underskott. Vid utgången av år 1990 var

det

ackumulerade underskottet närmare 14 000 milj.kr. och bedöms vid

utgången av år 1991 uppgå till ca 20 200 milj.kr. Främst är det kost-

naderna för arbetsskadesjukpenning som stigit mycket kraftigt. På

längre

sikt är det emellertid kostnaderna för arbetsskadelivräntor som inger

störst oro. Med hänsyn dels till den rättspraxis som utbildats ifråga

om

arbetsskadeersättning, dels till att kostnaderna i de enskilda fallen

är

förhållandevis höga finns det skäl att utgå från att kostnaderna för

ar-

betskadelivräntor kommer att öka avsevärt under de kommande åren.

Den ökande ärendemängden har medfört administrativa påfrestningar

för försäkringskassorna, som trots betydande resurstillskott ändå

inte har

kunnat avgöra ärendena i den takt som de kommer in.

Arbetsskadeförsäkringen har varit föremål för en granskning av riks-

dagens revisorer. I en rapport (1988/89:5) uttalade revisorerna att

ar-

betsskadeförsäkringen inte fungerar väl i sin nuvarande utformning.

Som

skäl angavs bl.a. att arbetsskadeförsäkringens högre ersättningsnivå

jämte handläggningstiderna i systemet torde verka starkt

rehabiliterings-

hindrande samt att kompensationsnivån inom andra trygghetssystem för

flertalet ligger på en tillfredsställande nivå. Revisorerna anmälde

där-

efter sin granskning till riksdagen (förslag till riksdagen

1989/90:8).

Socialförsäkringsutskottet uttalade med anledning av revisorernas

granskning i betänkandet (1989/90:SfU15) Arbetsskadeförsäkringen

bl.a.

att principen att en skada som beror på arbetet, i vart fall efter

det akuta

sjukdomsstadiet, genom försäkringsskydd skall ersättas med högre be-

lopp än annan skada bör bibehållas. Vidare utgick utskottet från att

överväganden även skulle komma att göras beträffande samordning av

sjuk- och arbetskadeförsäkringarna. Utskottet hänvisade till då

pågående

beredning av frågan inom regeringskansliet.

Den dåvarande regeringens redovisning hösten 1990 av åtgärder för att

stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga

utgifterna

(skr. 1990/91:50) innefattade bl.a. en samordning av sjuk- och

arbets-

skadeförsäkringarna. Därvid framhölls att kostnaderna för dessa

försäk-

ringar hade utvecklats till ett samhällsekonomiskt och

statsfinansiellt

problem. Den allvarligaste konsekvensen av denna utveckling var dock

den mänskliga, så till vida att regelsystemen medfört att människor

lämnat arbetslivet och fått vänta overksamma på arbetsskadeprövning.

Den dåvarande regeringen uttalade därför att en samordning borde ske

av sjukpenning enligt AFL och arbetsskadesjukpenning samt att ett

sys-

tem med obligatorisk arbetsplatsutredning och rehabiliteringsplan

borde

införas. Syftet var att påskynda rehabilitering och återgång till

arbetet.

De i avsnitt 2.1 redovisade bestämmelserna om rehabilitering och

rehabiliteringsersättning, som träder i kraft den 1 januari 1992,

omfattar

även den som på grund av arbetsskada är i behov av en arbetslivs-

inriktad rehabilitering. I propositionen med förslag till de nya be-

stämmelserna (prop. 1990/91:141) framhölls att en samordning av

sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna är av mycket stor betydelse för

ett

framgångsrikt rehabiliteringsarbete. Utgångspunkten för en samordning

skulle därvid vara att den enskilde som skadas i sitt arbete skall

hållas

skadeslös samt att samhällets åtaganden gentemot den skadade i huvud-

sak skall omfatta sjukpenning under sjukdomstid,

rehabiliteringspenning

under rehabiliteringstid och livränta vid varaktig nedsättning av

arbets-

förmågan. Utgångspunkten var vidare att arbetsmarknadens parter

skulle

ta ansvar för vad som därutöver krävs för att genom

avtalsförsäkringar

hålla de arbetsskadade skadeslösa.

Vid riksdagens behandling av nämnda proposition betonade socialför-

säkringsutskottet i betänkandet 1990/91:SfU16 bl.a. vikten av att

åtagan-

dena gentemot de arbetsskadade klarläggs innan någon förändring sker

av samordningstiden inom arbetsskadeförsäkringen. Resultatet av en

beredning med arbetsmarknadens parter borde därför avvaktas.

Utskottet

hemställde att riksdagen skulle avstyrka bifall till motioner om

förlängd

samordningstid inom arbetsskadeförsäkringen. Riksdagen biföll ut-

skottets hemställan (rskr. 303).

Den dåvarande regeringen beslöt därefter att tillsätta en kommitté

med

uppgift att göra en översyn av vissa frågor inom

arbetsskadeförsäkringen

(S 1991:10). Enligt beslutade direktiv (dir. 1991:74) ingår dock inte

i

uppdraget att lägga fram förslag om förlängd samordningstid inom ar-

betsskadeförsäkringen eller att i övrigt föreslå några mera

omfattande

förändringar i LAF. Detta är enligt min mening inte

tillfredsställande

och jag avser därför att inom kort föreslå regeringen att ge direktiv

för

en genomgripande översyn av hela arbetsskadeförsäkringen. Jag åter-

kommer till detta i följande avsnitt.

4.3 Förlängd samordningstid inom

arbetsskadeförsäkringen

Mitt förslag: Samordningstiden enligt 3 kap. 1 § LAF förlängs

från 90 dagar till 180 dagar.

Skälen för mitt förslag: Som tidigare nämnts har antalet arbetsskade-

ärenden ökat mycket kraftigt liksom försäkringsutgifterna. Utgifterna

för

sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna har varit den snabbast växande

posten i socialförsäkringssystemet under det senaste årtiondet. En

viktig

faktor i sammanhanget är att tillämpningen av de grundläggande

bestäm-

melserna i 2 kap. LAF blivit alltmer generös. Den ökande ärendemäng-

den har medfört såväl administrativa påfrestningar på

försäkringskassor-

na som en alltför lång väntetid för beslut av försäkringskassan om

arbetsskada.

Riksdagens revisorer har framhållit att väntetiderna i sig, liksom

ar-

betsskadeförsäkringens högre ersättningsnivå utgör ett hinder i

rehabili-

teringsarbetet. Den skadade önskar i många fall ha arbetsskadeärendet

prövat innan han är beredd att medverka i en rehabilitering.

Revisorer-

nas granskning i denna del bygger på en enkät till landets expertis

på

rehabiliteringsfrågor. I likhet med revisorerna anser jag att denna

yrkes-

mässiga opinion måste tas på stort allvar. Det är otillfredställande

att

arbetsskadeförsäkringen uppenbarligen är ett hinder i

rehabiliterings-

arbetet. Mot bakgrund härav och då utvecklingen av försäkringens

kost-

nader liksom det växande underskottet i arbetsskadefonden är ytterst

oroväckande, är det nödvändigt att åtgärder vidtas för att komma till

rätta med problemen.

Som tidigare nämnts omfattar de nya reglerna om rehabilitering och

rehabiliteringserättning även den som har drabbats av arbetsskada.

Trots

detta förhållande finns det - om åtgärder inte vidtas - risk för att

den

som är arbetsskadad inte är motiverad att delta i en behövlig

rehabilite-

ring förrän försäkringskassan fattat beslut i arbetsskadeärendet. En

för-

längning av samordningstiden från 90 till 180 dagar bör enligt min

mening kunna medverka till att höja den skadades motivation att delta

i

en rehabilitering. Om det står klart för den försäkrade att en

arbets-

skadeprövning inte blir aktuell förrän tidigast sex månader efter det

att

skadan visade sig samtidigt som försäkringskassan innan dess kan er-

bjuda en adekvat rehabilitering med en kompensation på samma höga

nivå som arbetsskadesjukpenningen bör man kunna förvänta sig att han

accepterar att delta i rehabiliteringen så snart hans hälsotillstånd

tillåter

detta.

Genom förslaget att förlänga samordningstiden i

arbetsskadeförsäkring-

en anser jag att förutsättningar skapas att åtminstone delvis

undanröja de

hinder som arbetsskadeförsäkringen i nuläget kan innebära för

rehabili-

teringen av de skadade.

Mitt förslag innebär att den som till följd av arbetsskada har fått

sin

arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel skall erhålla

sjukpenning i

enlighet med bestämmelserna i 3 kap. AFL under de första 180 dagarna

efter det att skadan visade sig. Detta innebär, med utgångspunkt i de

nya

regler om kompensationsnivån inom sjukpenningförsäkringen som gäller

sedan den 1 mars 1991, att sjukpenning under denna tid kommer att

utges med 65 %, 80 % eller 90 % av den sjukpenninggrundande inkom-

sten.

I de fall en arbetslivsinriktad rehabilitering påbörjas innan samord-

ningstiden om 180 dagar löpt ut innebär förslaget att sjukpenning

enligt

3 kap. AFL byts ut mot rehabiliteringspenning enligt 22 kap. samma

lag

med en kompensationsnivå på 100 %.

Förslaget innebär vidare att kostnader enligt 3 kap. 4 § LAF för

läkar-

vård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård och läkemedel kommer att

ersättas enligt bestämmelserna i AFL under de första 180 dagarna

efter

det att skadan visade sig.

Vad gäller förutsättningarna för att erhålla livränta föreslår jag

för

närvarande ingen ändring av de nuvarande reglerna. Vid en bestående

nedsättning av arbetsförmågan till följd av arbetsskada utges således

på

samma sätt som idag livränta enligt LAF.

Jag vill i detta sammanhang också något beröra trygghetsförsäkringen

vid arbetsskada (TFA). TFA handhas av Arbetsmarknadsförsäkringar

(AMF) och lämnar ersättning till anställda som drabbas av

arbetsskada.

Enligt försäkringsvillkoren får en anställd inte föra

skadeståndstalan mot

sin arbetsgivare med anledning av arbetsskadan. I stället erhåller

den

skadade ersättning från TFA enligt i huvudsak skadeståndsrättsliga

reg-

ler. TFA lämnar ersättning för den inkomstförlust och de kostnader

som

återstår sedan ersättning från arbetsskadeförsäkringen betalats ut.

Från

TFA kan också utges ideella ersättningar för lyte och men, sveda och

värk m.m. TFA har tillkommit efter utfästelse i kollektivavtal mellan

arbetsmarknadens parter (LO, SAF och PTK). Kommunal- och lands-

tingsanställda är anslutna till försäkringen. Motsvarande regler för

stat-

ligt anställda finns i avtalet om ersättning för personskada (PSA),

som

handhas av statens trygghetsnämnd. För TFA och PSA gäller samma

regler som i LAF i fråga om vad som skall betraktas som arbetsskada.

Försäkringskassornas beslut utgör i regel grunden för den ersättning

som

utges enligt dessa försäkringar. Den föreslagna förlängningen av sam-

ordningstiden får därför betydelse också för TFA och PSA. Detta

gäller

såväl i fråga om tillgången till försäkringskassans beslut och

besluts-

underlag som i fråga om ersättning för inkomstförlust - utöver

ersätt-

ningen från den allmänna försäkringen - under 180 dagar räknat från

visandedagen.

Den föreslagna förlängningen av samordningstiden innebär en kost-

nadsmässig avlastning för arbetsskadeförsäkringen. Jag beräknar att

försäkringsutgifterna kan minskas med knappt 140 milj.kr. per år och

att

besparingen i form av administrationskostnader är betydande. Med hän-

syn till ärendebalanserna m.m. uppkommer dock besparingarna först

något år efter genomförandet av de nya reglerna.

De nya reglerna bör träda i kraft den 1 januari 1992. Äldre

föreskrifter

bör tillämpas i fråga om ersättningsfall där skadan visat sig före

detta

datum. Förslaget innebär således att om visandedagen ligger i tiden

före

ikraftträdandet kommer nuvarande regler i LAF att tillämpas.

Förslaget avseende LAF får återverkningar också för ersättning enligt

lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän.

Förslaget skall ses som ett första steg att komma till rätta med pro-

blemen med arbetsskadeförsäkringen. Som nämnts i det föregående

(avsnitt 4.2) avser jag att inom kort föreslå regeringen att ge

direktiv för

en genomgripande översyn av hela arbetsskadeförsäkringen, varvid

såväl

möjligheten att införa en obligatorisk ansvarsförsäkring för

arbetsgivarna

som förutsättningarna för ett avgiftsuttag som differentieras med

hänsyn

till arbetsskaderiskerna skall prövas. Arbetsskadebegreppet skall

också

ses över och stramas upp.

5 Särskilt kommunalt bostadstillägg till

folkpension

Mitt förslag: Giltighetstiden för lagen (1991:162) om särskilt

kommunalt bostadstillägg till folkpension, som gäller till utgången

av år 1991, förlängs till utgången av år 1992.

Anslaget för bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpen-

sion för budgetåret 1991/92 räknas upp med 25 milj.kr.

Skälen för mitt förslag: Med tillämpning fr.o.m. den 1 januari 1991

utges särskilt kommunalt bostadstillägg till folkpension (SKBT) till

de

pensionärer som är berättigade till kommunalt bostadstillägg till

folk-

pension (KBT) och som på grund av storleken på sin pension och utgift

för hyran inte når upp till socialstyrelsens socialbidragsnorm. Lagen

om

särskilt kommunalt bostadstillägg till folkpension, som gäller t.o.m.

den

31 december 1991, tidsbegränsades i avvaktan på förslag från kom-

mittén för översyn av kommunalt bostadstillägg (S 1991:06). Kommit-

téns huvudbetänkande kommer att avlämnas omkring årsskiftet 1991/92

med inriktning på att föreslagna förändringar skall kunna träda i

kraft

den 1 januari 1993.

Kommittén har i en skrivelse till socialdepartementet den 30

september

1991 föreslagit att lagen om särskilt kommunalt bostadstillägg till

folk-

pension ges förlängd giltighetstid. Kommittén föreslår således att

SKBT

skall utges även under år 1992. Jag ansluter mig till detta förslag.

Antalet pensionärer som uppbär SKBT uppgår för närvarande till ca

28 000 personer. För närvarande utges SKBT med ett belopp som över-

stiger 200 kronor per månad till mer än hälften av de pensionärer som

erhåller denna förmån och med mer än 500 kronor per månad till drygt

20 % av de förmånsberättigade pensionärerna.

Kommittén beräknar kostnaden för utbetalning av SKBT under år 1992

till 120 milj.kr. SKBT beräknas utges till ca 30 000 pensionärer

under

förutsättning att hyrorna inte höjs under år 1992. Statsbidrag till

kom-

munerna lämnas enligt beslutet av riksdagen (prop. 1990/91:150, bil.

I:3, FiU30, rskr. 386) med 40 % av kommunernas kostnader för SKBT.

Statsbidraget vid konstant hyresnivå utgör därför ett årsbelopp på

48 milj.kr.

Med utgångspunkt från kommitténs kostnadsberäkningar och med

beaktande av hyrornas utveckling har jag beräknat kostnaderna under

anslaget för budgetåret 1991/92 till 25 milj.kr. utöver vad som

tidigare

beslutats. Jag avser att föreslå regeringen att senare återkomma till

riks-

dagen i 1992 års budgetproposition om medelsbehov för budgetåret

1992/93.

6 Vissa åtgärder för att förenkla handläggningen

i försäkringskassorna

6.1 Inledning

Den tidigare regeringen gav i oktober 1989 riksförsäkringsverket

(RFV)

och domstolsverket (DV) i uppdrag att utvärdera reglerna om om-

prövning av allmän försäkringskassas beslut särskilt med sikte på

regler-

nas inverkan på handläggningstiderna i ärenden om socialförsäkrings-

förmåner. I uppdraget ingick att RFV och DV skulle överväga om det -

för att minska de sammanlagda handläggningstiderna - kunde vara

lämpligt att också inom andra områden än arbetsskadeförsäkringen an-

vända sig av ett förenklat förfarande för vissa avgränsade typer av

ären-

den.

De båda verken överlämnade den 5 mars 1990 rapporten Kortare hand-

läggningstider vid bl.a. omprövning och överklagande inom socialför-

säkringen. I rapporten föreslås att vissa omprövningsärenden som för

närvarande ankommer på socialförsäkringsnämnd skall handläggas av

tjänsteman hos försäkringskassan. Vidare föreslås beträffande några

ärendegrupper, där rättspraxis anses oklar, att det klarläggs att

tjänste-

man är behörig att fatta beslut. Rapporten i nu ifrågavarande del bör

fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 2.

6.2 Handläggning av vissa omprövningsärenden

Mitt förslag: I vissa ärendegrupper, i vilka beslut fattas av tjäns-

teman, skall även omprövningsbeslutet kunna fattas av tjänsteman

i stället för av socialförsäkringsnämnd. Det gäller ärenden om

återbetalningsskyldighet samt om hustrutillägg och kommunalt

bostadstillägg till folkpension.

RFV:s och DV:s förslag: Överensstämmer med mitt. Det omfattar

dock också ärenden om rätt till havandeskapspenning.

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av

remissinstanserna med få undantag. Försäkringskasseförbundet anser

att

det bör ankomma på respektive försäkringskassas styrelse att ta

ställning

till om beslutsrätt skall delegeras från socialförsäkringsnämnd till

tjäns-

teman. Detta kan enligt förbundet i jämförelse med förslaget i

rapporten

innebära en viss utökad delegering av beslutanderätten till

tjänsteman.

Kammarrätten i Jönköping avstyrker förslaget med motivering att det i

den enskildes ögon måste framstå som en onödig byråkratisk omgång att

tjänsteman omprövar sina egna beslut. Försäkringsrätten för Södra

Sverige avvisar förslaget såvitt avser havandeskapspenning och fram-

håller att skälighetsfrågorna i denna ärendegrupp inte skiljer sig

från vad

som gäller i mål om rätt till sjukpenning.

Skälen för mitt förslag: I förarbetena till lagstiftningen om

socialför-

säkringsnämnder (prop. 1985/86:73) förutsattes att medverkan av

förtro-

endemän skall koncentreras till ärendetyper, som har det gemensamt

att

utgången är av stor betydelse för den försäkrade från trygghets- och

försörjningssynpunkt samtidigt som ärendena ofta inrymmer betydande

inslag av skälighetsbedömning.

I ett antal ärendeslag, där tjänsteman fattar beslut, sker eventuell

om-

prövning av beslutet i socialförsäkringsnämnd. Bestämmelser om detta

finns i 20 kap. 10 § AFL och i motsvarande reglering i annan

socialför-

säkrings- och bidragslagstiftning. I rapporten föreslås att även om-

prövningsbeslutet för några av dessa ärendeslag skall fattas av

tjänste-

man.

Enligt min mening bör nämndmedverkan förbehållas de ärenden där

sådan medverkan har betydelse. I den mån det är fråga om ärendetyper

där det finns en väl utvecklad praxis och skälighetsbedömningar före-

kommer i liten utsträckning bör omprövning av tjänstemannabeslut

fram-

deles kunna göras av tjänsteman. Jag förutsätter härvid att

omprövnings-

beslutet fattas av en annan tjänsteman än den som tidigare beslutat.

I likhet med vad som anges i rapporten föreslår jag att följande om-

prövningsärenden hänförs till dem som skall avgöras av en tjänsteman:

- Återbetalningsskyldighet

Beslut om skyldighet att återbetala för mycket utbetald ersättning

enligt

20 kap. 4 § AFL och enligt lagrum med motsvarande lydelse i andra här

aktuella lagar omprövas generellt av socialförsäkringsnämnd. För att

undvika att nämnden belastas med ärenden av mindre vikt bör en be-

loppsgräns införas. Omprövning av socialförsäkringsnämnd bör enligt

min mening ske om det belopp som utbetalats för mycket överstiger

10 % av basbeloppet. I övrigt bör omprövning göras av en tjänsteman.

- Hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg

Enligt 10 § lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bo-

stadstillägg till folkpension skall frågor om förmåner enligt lagen

prövas

av socialförsäkringsnämnd i den omfattning regeringen eller, efter

rege-

ringens bemyndigande, riksförsäkringsverket föreskriver det. I

enlighet

med vad som angavs i prop. 1985/86:73 om ökat förtroendemannain-

flytande i försäkringskassorna m.m. har regeringen beträffande

hustru-

tillägg och kommunalt bostadstillägg utfärdat bestämmelser om att

vissa

omprövningar av beslut skall ankomma på socialförsäkringsnämnd (för-

ordningen (1986:778) om förtroendemannamedverkan i ärenden enligt

lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till

folkpension).

Det gäller härvid frågor om

- huruvida gift person i fråga om pensionsförmåner skall

behandlas på

motsvarande sätt som den som är ogift

- återbetalningsskyldighet med tillämpning av 20 kap. 4 § AFL

- rätt till förmån vid bosättning utomlands

- rätt att överskrida det i kommunens grunder angivna maximala

bo-

stadstillägget

- fördelning av bostadskostnad mellan sammanboende

- beräkning av årsinkomst för försäkrad som har del i oskiftat

dödsbo

- beräkning av årsinkomst från jordbruk, rörelse eller

flerfamiljsfastig-

het.

Det har visat sig att dessa ärendeslag som regel inte innefattar

skälig-

hetsbedömningar. Eventuell omprövning bör således - utom vad avser

återkrav av större belopp - handläggas av tjänsteman. Jag avser att

före-

slå regeringen att ändra bestämmelserna i den nämnda förordningen i

enlighet härmed.

Beträffande ärenden om rätt till havandeskapspenning enligt 3 kap. 9

§

AFL anser jag i likhet med försäkringsrätten för Södra Sverige att

be-

dömningsfrågorna är sådana att omprövning alltjämt skall ankomma på

socialförsäkringsnämnd.

6.3 Klarläggande av beslutsbehörigheten i vissa frågor

Mitt förslag: Till följd av problem som aktualiserats i rätts-

tillämpningen klargörs att beslut i vissa ärenden skall avgöras av

tjänsteman vid försäkringskassa.

RFV:s och DV:s förslag: Överensstämmer med mitt. Det inbegriper

dock också en lagändring avseende ärenden om rätt till bilstöd till

handi-

kappade.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lämnar förslaget utan

erinran. Försäkringsrätten för Mellansverige framhåller att det är

an-

geläget att ett klarläggande av beslutsbehörigheten sker.

Försäkrings-

rätten för Södra Sverige har invändningar såvitt avser beslut som

gäller

fråga huruvida skada ådragits till följd av olycksfall i arbetet och

anser

att omprövning skall ankomma på socialförsäkringsnämnd.

Skälen för mitt förslag: I vissa ärenden har i rättstillämpningen

frågan

om beslutförhet - huruvida beslut skall fattas av tjänsteman eller av

socialförsäkringsnämnd - aktualiserats. Det är fråga om ärenden som

enligt min mening bör avgöras av tjänsteman. Jag föreslår att det

genom

lagändringar klargörs att ifrågavarande ärendetyper inte skall prövas

av

socialförsäkringsnämnd. Följande ärendeslag avses:

- Förtidspension, särskild efterlevandepension,

handikappersättning och

vårdbidrag

Bestämmelser om allmänna förutsättningar för rätt till folkpension

finns i 5 kap. AFL. Det är t.ex. fråga om rätt till folkpension vid

bosätt-

ning utomlands eller fråga hur lång tid en utländsk medborgare skall

ha

varit bosatt i Sverige för att vara berättigad till folkpension i

olika for-

mer. I dessa avseenden är villkoren i form av tidsangivelser m.m.

näs-

tan genomgående närmare beskrivna i lagtexten.

För rätt till folkpension och tilläggspension i form av

förtidspension

eller särskild efterlevandepension anges ytterligare förutsättningar

i 7

och 13 kap. resp. 8 och 14 kap. AFL. För rätt till

handikappersättning

och vårdbidrag finns bestämmelser i 9 kap. AFL.

Frågor om rätt till förtidspension, särskild efterlevandepension,

handi-

kappersättning och vårdbidrag skall enligt 18 kap. 21 § AFL avgöras

av

socialförsäkringsnämnd.

Oklarhet råder beträffande beslutsbehörigheten för tjänstemän hos

försäkringskassan såvitt avser förutsättningarna i 5 kap. AFL vid

pröv-

ning av rätten till nämnda pensionsförmåner. Det kan anmärkas att

mot-

svarande prövning görs av en tjänsteman när det gäller t.ex.

ålderspen-

sion.

Enligt min uppfattning bör alla frågor som avses i 5 kap. AFL avgöras

på tjänstemannanivå oavsett förmånsslag. Dessa ärenden inrymmer som

regel inte ett sådant mått av skälighetsbedömning att

förtroendemanna-

medverkan är motiverad. Jag föreslår att 18 kap. 21 § AFL ändras i

enlighet härmed.

- Omprövning av beslut som gäller fråga om sjukpenning vid skada

som ådragits till följd av olycksfall i arbetet

Ärenden om rätt till sjukpenning avgörs hos försäkringskassan av en

tjänsteman. I de fall den försäkrade begär omprövning av försäkrings-

kassans beslut omprövas ärendet i socialförsäkringsnämnd. Såvitt

avser

arbetsskadeförsäkringen finns bestämmelser härom i 8 kap. 4 § andra

stycket lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF).

I prop. 1985/86:73 (s. 34) anförde departementschefen att beslut om

rätt till sjukpenning vid sjukdom och i samband med rehabilitering

ofta

har stor betydelse för den försäkrades försörjning och ofta

innehåller

betydande inslag av skälighetsbedömning. Dock kunde det inte anses

lämpligt att generellt införa förtroendemannamedverkan i ärenden om

sjukpenning. När ett sådant ärende blir föremål för omprövning borde

dock omprövningen ankomma på socialförsäkringsnämnd.

Utformningen av behörighetsreglerna i 8 kap. 4 § har inneburit

tillämpningsproblem. Dessa har avsett ärenden där frågan gällt

huruvida

skada som förorsakat nedsättning av arbetsförmågan har ådragits till

följd av olycksfall i arbete. I tillämpningen råder tveksamhet när

det

gäller frågan om omprövning av beslut i sådana ärenden skall göras av

tjänsteman eller socialförsäkringsnämnd.

Försäkringsrätten för Södra Sverige anför i sitt remissyttrande att

inte

bara frågan om förvärvsförmågans nedsättning utan också sambands-

frågan vid olycksfall bör omprövas av socialförsäkringsnämnd då dessa

frågor ofta är svåra att särskilja och sambandsbedömningen vid

olycks-

fall i stort sett är densamma som när det är fråga om arbetssjukdom.

Enligt min mening bör beslut av tjänsteman omprövas av en socialför-

säkringsnämnd då beslutet grundar sig på en bedömning av i vilken

utsträckning den försäkrades sjukdom sätter ned hans förmåga att

skaffa

sig inkomst genom arbete. Om frågan enbart gäller huruvida det före-

ligger samband mellan ett olycksfall i arbetet och en ådragen skada,

bör

dock i enlighet med rapportens förslag omprövningen av kassans beslut

ankomma på tjänsteman. Beslutförheten bör klarläggas genom ändring i

enlighet härmed av 8 kap. 4 § LAF.

- Prövning av ansökan om anpassningsbidrag såvitt avser bilstöd

till

handikappade

I 3 § lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till

handikappade anges att frågor om rätt till bidrag avgörs av

socialförsäk-

ringsnämnd. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1987/88:99 om för-

bättrat bilstöd till handikappade s. 28) anges att beslut om rätt

till bilstöd

bör fattas av socialförsäkringsnämnd och att övriga frågor bör kunna

avgöras av tjänsteman vid försäkringskassan.

Bilstöd finns enligt förordningen (1988:890) om bilstöd till handi-

kappade i olika former, nämligen grundbidrag, anskaffningsbidrag och

anpassningsbidrag. Anpassningsbidrag lämnas för kostnader för sådan

ändring av eller anordning på fordonet som behövs för att den handi-

kappade skall kunna bruka det. Vid mer omfattande ändringar av fordon

är det ofta inte möjligt att redan i samband med prövningen av rätten

till

grund- och anskaffningsbidrag ta ställning till vilka anpassningar av

for-

donet som är nödvändiga. Ändrad eller ny anpassning kan också be-

hövas senare av medicinska eller tekniska skäl. Ombyggnaden av for-

donet kan avsevärt fördröjas om varje anpassningsärende skall prövas

av

socialförsäkringsnämnd. Dessutom blir det administrativt betungande

för

försäkringskassan.

Vid tillämpningen av 3 § nämnda lag har enligt RFVs och DVs rapport

förekommit oklarhet om hur begreppet "rätt till bidrag" skall tolkas.

Detta har haft till följd att i vissa fall frågor om anskaffnings-

och an-

passningsbidrag har ansetts skola avgöras av socialförsäkringsnämnd.

I

rapporten har föreslagits en lagändring för att undanröja oklarheten.

Försäkringsöverdomstolen har genom dom den 28 december 1990 (mål

nr 2408/89, referat FÖD 1991:6) tolkat bestämmelsen så att medverkan

av socialförsäkringsnämnd krävs vid avgörande av om sökanden upp-

fyller de grundläggande förutsättningarna för rätt till bilstöd i 2

och 5 §§

förordningen om bilstöd till handikappade. Om socialförsäkrings-

nämnden funnit att rätt till bilstöd föreligger, kan frågor i övrigt

om

respektive bidrags storlek m.m. avgöras av tjänsteman hos kassan.

Domstolen har i domen erinrat om att, för det fall sökanden skulle

be-

gära enbart anpassningsbidrag, ett avgörande av om sådant bidrag kan

utgå måste föregås av en prövning i socialförsäkringsnämnd av frågan

om sökanden uppfyller de grundläggande förutsättningarna för rätt

till

bilstöd.

Beslutsbehörigheten i ärenden rörande bilstöd har således numera

förtydligats genom ett domstolsavgörande som torde få prejudicerande

betydelse. Det får förutsättas att försäkringsöverdomstolens

ställnings-

tagande följs i den fortsatta tillämpningen och någon lagändring

behövs

därför inte för att klargöra att tjänsteman hos försäkringskassan

avgör

frågor om bilstöd för så vitt frågan inte gäller de grundläggande

förut-

sättningarna för rätt till sådan förmån.

7 Kostnader och ikraftträdande

Förslaget att förlänga samordningstiden i arbetsskadeförsäkringen har

beräknats minska försäkringsutgifterna med knappt 140 milj.kr. per år

och kan beräknas minska administrationskostnaderna i

storleksordningen

100 milj.kr. per år.

Den föreslagna förlängningen av särskilt kommunalt bostadstillägg är

kostnadsberäknad till 25 milj.kr. för budgetåret 1991/92.

Den rationaliseringsvinst som kan beräknas uppstå genom förslagen

om utökad behörighet för tjänstemän i försäkringskassorna är ganska

marginell. Antalet ärenden som berörs uppgår till högst några tusen

per

år. Jag avser att beakta kostnadsbesparingen, som kan beräknas till

0,5 - 1 milj.kr. för år räknat, i anslutning till kommande budget-

proposition.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1992.

De föreslagna ändringarna i 3 kap. 5 § tredje stycket och 8 kap. 12 §

AFL bör träda i kraft den 1 juli 1992.

8 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom socialdepartementet

upp-

rättats förslag till

1. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. lag om ändring i lagen (1991:421) om ändring i lagen (1990:1466)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3. lag om ändring i lagen (1991:1040) om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring,

4. lag om ändring i lagen (1991:1048) om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring,

5. lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

6. lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare,

7. lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

8. lag om ändring i lagen (1991:1042) om ändring i lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring,

9. lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

10. lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

11. lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott,

12. lag om ändring i lagen (1988:360) om handläggning av ärenden

om bilstöd till handikappade,

13. lag om fortsatt giltighet av lagen (1991:162) om särskilt kom-

munalt bostadstillägg till folkpension,

14. lag om ändring i lagen (1990:1467) om ändring i lagen (1981:49)

om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.,

15. lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön,

16. lag om ändring i utsökningsbalken,

17. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal,

18. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Lagförslagen under 16 - 18 har upprättats i samråd med chefen för

justitiedepartementet resp. statsrådet Laurén.

De fyra sistnämnda lagförslagen gäller ämnen som faller under lag-

rådets granskningsområde. Förslagen är emellertid av sådan beskaffen-

het att lagrådets hörande skulle vara utan betydelse.

9 Specialmotivering till författningsförslagen

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring

3 kap.

5 §

Såvitt avser ändringen i första stycket b) hänvisas till vad som sägs

i den

allmänna motiveringen (avsnitt 3.4).

Bestämmelsen i paragrafens andra stycke om s.k. väntetid om 14 dagar

vid ändring enligt första stycket a) har i enlighet med vad som

angetts i

avsnitt 3.1 slopats. En sådan ändring skall i stället ske från och

med den

dag försäkringskassan fått kännedom om de ändrade omständigheterna.

Andra stycket i paragrafen har vidare i enlighet med avsnitt 3.1 kom-

pletterats med en särregel om giltighetstiden av en SGI-ändring för

dels

fall då övergång sker från sjuklön till sjukpenning vid slutet av en

sjuk-

löneperiod, dels fall då sjukpenning och sjuklön skall utges för

samma

tid på sätt som anges i 12 a §. Särregeln innebär att SGI-ändringen i

dessa situationer alltid skall gälla fr.o.m. den första dagen med

sjuk-

penning.

Ändringen i paragrafens tredje stycke är en konsekvens av ändringar i

skollagen i enlighet med vad som sägs i den allmänna motiveringen

(avsnitt 3.4).

10 c §

I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (av-

snitt 2.5) görs ett tillägg i paragrafen som innebär att sjukpenning

som

utges för tid då annars rehabiliteringspenning skulle ha uppburits

inte

skall timberäknas enligt reglerna i 10 - 10 b §§ utan i stället

beräknas

per kalenderdag enligt 4 § första stycket.

12 §

Paragrafen innehåller en särskild reglering av hur rätten till

sjukpenning

och sjukpenningens storlek skall bestämmas i fall då den försäkrade

mot

ersättning vårdar annans barn i sitt hem som fosterbarn eller under

jäm-

förliga förhållanden för tid då sjukpenning kommer i fråga.

Genom ändringen kompletteras regleringen med att årsarbetstid skall

fastställas för det antal timmar den försäkrade beräknas utföra

förvärvs-

arbete som inte omfattar sådan vård som avses i paragrafen. Samtidigt

görs vissa redaktionella ändringar.

4 kap.

12 §

En av förutsättningarna för rätt till tillfällig föräldrapenning är

att föräl-

dern avstår från förvärvsarbete.

Även en förälder, som i samband med vård av barn enligt 10 § första

stycket eller 11 § eller i fall som avses i 10 § tredje eller fjärde

styckena

är förhindrad att delta i rehabilitering enligt 22 kap., skall som

angetts i

den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4), om övriga förutsättningar är

uppfyllda, ha rätt till tillfällig föräldrapenning vid frånvaro från

rehabili-

teringen på den grunden.

Det tillägg som föreslås i ifrågavarande paragraf innebär att under-

låtenhet att delta i rehabilitering i de angivna situationerna skall

jäm-

ställas med avstående från förvärvsarbete vid tillämpning av reglerna

om

tillfällig föräldrapenning.

14 a §

Ändringen i paragrafen innebär att tillfällig föräldrapenning skall

beräk-

nas per kalenderdag när en förälder skall uppbära sådan förmån för

tid

då annars rehabiliteringspenning skulle ha uppburits (jfr

motiveringen

till 3 kap. 10 c §).

8 kap.

12 §

Ändringen i paragrafen är en konsekvens av ändringar i skollagen i

enlighet med vad som sägs i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4).

18 kap.

21 §

Paragrafen har i överensstämmelse med vad som anförts i avsnitt 6.3,

kompletterats så att det klargörs att tjänsteman hos försäkringskassa

och

socialförsäkringsnämnd skall avgöra frågor om rätt till

förtidspension,

särskild efterlevandepension, handikappersättning och vårdbidrag

såvitt

gäller förutsättningarna för pension enligt 5 kap. I andra hänseenden

än

som nu sagts åsyftas inte någon ändring av nuvarande tillämpning i

fråga om beslutsbehörigheten enligt paragrafen. Vid omprövning av

beslut skall dock naturligtvis tillämpas vad som föreskrivs i 20 kap.

10 §. Ett beslut avseende t.ex. återbetalningsskyldighet av

pensionsför-

mån skall således, om det belopp som har utbetalats för mycket över-

stiger 10 procent av basbeloppet, omprövas av socialförsäkringsnämnd.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:421) om

ändring i lagen (1990:1466) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring

2 kap.

6 §

I samband med socialtjänstens dagverksamhet skall kommuner erbjuda

hälso- och sjukvård, dock inte läkarvård, enligt vad som sägs i 18 §

hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) i dess lydelse fr.o.m. år 1992.

Ett

tillägg har gjorts i punkt 8 i paragrafens uppräkning så att

ersättning för

resekostnader i samband med besök för sjukvårdande behandling i sam-

band med dagverksamhet skall kunna utges i samma ordning som om

behandlingen hade getts i landstingskommunal regi. Undantag görs dock

vid boende som avses i 20 § andra stycket eller 21 § tredje stycket

socialtjänstlagen (1980:620), dvs. om den försäkrade bor i en

särskild

boendeform för service eller omvårdnad eller i en bostad med särskild

service för handikappade. I de sistnämnda fallen skall

kostnadsansvaret

för resor ligga på kommunen.

Tillägget i punkt 9 innebär att ersättning för resekostnader i

samband

med besök för läkarvård eller annan sjukvårdande behandling inom

primärvård skall utges i samma ordning och på lika villkor oavsett om

landsting eller kommun är vårdansvarig.

Beträffande båda tilläggen kan erinras om att den nya lagen

(1991:419)

om resekostnadsersättning vid sjukresor hänvisar till förevarande

para-

graf när det gäller det landstingskommunala administrationsansvarets

omfattning.

9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1040)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

3 kap.

7 b §

Som framgår av den allmänna motiveringen anförde socialförsäkringsut-

skottet vid riksdagsbehandlingen av regeringens förslag om

rehabilite-

ring och rehabiliteringsersättning (SfU16, s. 29 och 30) bl.a. att

det

förhållandet att såväl 2 kap. 11 § som 3 kap. 8 § andra stycket AFL

upphävs kommer att leda till att sjukpenning vid medicinsk behandling

och medicinsk rehabilitering endast kan utges i förhållande till den

fak-

tiska nedsättningen av arbetsförmågan. I regel torde den faktiska

arbets-

förmågan inte vara nedsatt i samma utsträckning som åtgärderna för-

hindrar förvärvsarbete. Enligt utskottets mening bör motsvarigheten

till

nuvarande bestämmelse i 3 kap. 8 § andra stycket AFL jämförd med

2 kap. 11 § AFL införas i lagen såvitt avser rätten till sjukpenning

vid

medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering.

Mot denna bakgrund har ändring gjorts i förevarande paragraf som

klargör att det skall vara möjligt att uppbära sjukpenning enligt

para-

grafen i samband med medicinsk behandling eller medicinsk rehabilite-

ring.

8 §

Genom ett tillägg i paragrafens fjärde stycke, som ger definitionen

på

begreppet sjukperiod, jämställs tid under vilken den försäkrade i

oav-

bruten följd har rätt till sjukpenning enligt 7 b § med sådan tid då

den

försäkrade i oavbruten följd lider av sjukdom som sätter ned arbets-

förmågan med minst en fjärdedel. Härav följer att, om sådan tid för

vilken sjukpenning enligt 7 b § utges inleds eller avslutas i

omedelbar

anslutning till ett sjukfall enligt 7 §, dessa perioder kommer att

utgöra

en sammanhängande sjukperiod. Detta blir av betydelse främst för

fast-

ställandet av sjukpenningens kompensationsgrad enligt 4 § första

stycket.

Medicinska behandlings- eller rehabiliteringsåtgärder enligt 7 b §

kan

förekomma etappvis med mellanliggande uppehåll i behandlingen. Under

uppehåll i behandlingen kan den försäkrade i vissa fall vara i fullt

arbete

och i andra fall berättigad till hel eller partiell sjukpenning.

Kravet på att

rätten till sjukpenning skall föreligga i oavbruten följd innebär att

sjuk-

perioden bryts vid uppehåll i sjukpenningrätten en hel dag eller mer.

Det kan antas förekomma att en försäkrad som genomgår rehabilitering

enligt 22 kap. skulle ha varit berättigad till fortsatt sjukpenning

enligt

3 kap. om rehabiliteringen inte hade kommit till stånd.

Enligt 3 kap. 8 § fjärde stycket anses som sjukperiod tid, under

vilken

en försäkrad i oavbruten följd lider av sjukdom som avses i 3 kap. 7

§.

En sjukperiod skall enligt 3 kap. 1 § fjärde stycket - om den inleds

i

omedelbar anslutning till en sjuklöneperiod enligt lagen (1991:1047)

om

sjuklön - anses omfatta också sjuklöneperioden. En sjukperiod kan be-

dömas som avslutad i och med att en rehabiliteringsperiod med reha-

biliteringsersättning påbörjas. Av skäl som anförts i den allmänna

moti-

veringen (avsnitt 2.5) skall emellertid en försäkrad som måste

avbryta

en rehabiliteringsperiod på grund av att han insjuknar så att hans

arbets-

förmåga sätts ned med minst en fjärdedel inte anses påbörja en ny

sjuk-

period. I stället skall, om rehabiliteringsperioden inletts i

omedelbar

anslutning till en sjukperiod, i sådant fall sjukperioden anses

obruten

alltsedan första dagen med sjuklön eller sjukpenning. Om rehabilite-

ringsperioden inte inletts i omedelbar anslutning till en sjukperiod

skall

sjukperioden i stället anses obruten alltsedan första dagen med

rehabili-

teringspenning.

Om rehabilitering avbryts av orsak som nämnts har det således ingen

betydelse om den försäkrade insjuknar i samma eller annan sjukdom än

den som föranlett rehabiliteringen. Detta motiveras bl.a. av att

försäk-

rade, vars arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund

av

viss sjukdom, inte påbörjar en ny sjukperiod om diagnosen ändras i en

löpande sjukperiod.

Innebörden av tillägget i paragrafens femte stycke kan exemplifieras

enligt följande. En försäkrad som haft en sjukperiod om 40 dagar och

omedelbart därefter genomgått rehabilitering under 20 dagar skall så-

ledes om rehabiliteringsperioden avbryts på grund av att han

insjuknar

så att hans arbetsförmåga sätts ned med minst en fjärdedel anses ha

haft

en sammanhängande sjukperiod om 60 dagar. Detta har betydelse för

sjukpenningens kompensationsgrad från och med den 61:a dagen i sjuk-

perioden och för den tid som återstår till dess kompensationen höjs

från

och med den 91:a dagen i sjukperioden.

Om rehabiliteringsperioden inte inletts i omedelbar anslutning till

en

sjukperiod har - under i övrigt oförändrade förutsättningar - regeln

betydelse för sjukpenningens kompensationsgrad från och med den 21:a

dagen i sjukperioden, räknat från första dagen

rehabiliteringsersättning,

och för den tid som återstår till dess kompensationen höjs från och

med

den 91:a dagen i sjukperioden.

Att en sammanhängande sjukperiod anses föreligga får vidare till

följd,

i de båda fall som nyss nämnts, att en sjuklöneperiod inte kan börja

löpa

när sjukperioden och rehabiliteringsperioden tillsammans pågått minst

14

dagar eller rehabiliteringsperioden ensam varat lika länge.

20 kap.

3 §

Ändringen i paragrafen, som behandlats i avsnitt 2.3 i den allmänna

motiveringen, innebär att försäkringskassan får möjlighet att

förvägra en

försäkrad ersättning enligt lagen också när denne utan giltig

anledning

vägrar att underkasta sig sådan medicinsk behandling eller medicinsk

rehabilitering som avses i 3 kap. 7 b §.

10 §

Ändringen innebär i överensstämmelse med vad som anförts i av-

snitt 6.2 att omprövning av beslut i fråga om

återbetalningsskyldighet

enligt 4 § skall göras av tjänsteman, om det för mycket utbetalade

be-

loppet inte överstiger 10 procent av basbeloppet enligt 1 kap. 6 §.

Här

avses basbeloppet för det år då beslutet i ärendet om återkrav först

fattas

av försäkringskassan.

22 kap.

12 §

Reglerna i 3 kap. 12 § om rätt till sjukpenning för den som under

vissa

förhållanden vårdar annans barn i hemmet och sättet för fastställande

av

sjukpenningens storlek i dessa fall blir genom den föreslagna

komplette-

ringen av hänvisningen i förevarande paragraf tillämpliga på motsvar-

ande sätt i fråga om rehabiliteringspenning.

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1048)

om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

3 kap.

12 a §

Som framgår av avsnitt 3.2 i den allmänna motiveringen skall en

försäk-

rad som uppbär sjukpenning för samma tid som sjuklön skall utges till

honom av en arbetsgivare inte tillgodoräknas årsarbetstid från

förvärvs-

arbete hos den arbetsgivaren vid bestämmande av sjukpenningens stor-

lek. Detta klargörs genom den nya föreskriften i andra stycket av

para-

grafen.

9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1465)

om ersättning och ledighet för närståendevård

9 §

Den föreslagna ändringen i paragrafen innebär att ersättning för när-

ståendevård skall beräknas per kalenderdag när en förälder skall

uppbära

sådan förmån för tid då annars rehabiliteringspenning skulle ha upp-

burits (jfr motiveringen till 3 kap. 10 c § AFL).

18 §

Ändringen i paragrafen har samma orsak och innebörd som ändringen i

20 kap. 10 § första stycket AFL såvitt gäller omprövning av beslut i

fråga om återbetalningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om

ersättning till smittbärare

14 §

Ändringen har samma orsak och innebörd som ändringen i 20 kap. 10 §

första stycket AFL såvitt gäller omprövning av beslut i fråga om

återbe-

talningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

3 kap.

1 §

Genom ändringen i paragrafen, som behandlats i avsnitt 4 i den all-

männa motiveringen, förlängs den tid under vilken sjukpenning enligt

LAF samordnas med sjukpenning enligt AFL. Vidare görs en redak-

tionell ändring avseende hänvisningen till 3 kap. 3 § AFL.

8 kap.

4 §

Enligt vad som föreslagits i avsnitt 6.3 skall en tjänsteman ompröva

beslut i ärenden som enbart innefattar ställningstagande till

huruvida det

föreligger orsakssamband mellan ett olycksfall i arbetet och en

ådragen

skada. Samma sak skall givetvis gälla beträffande sambandsbedömning i

frågan huruvida en skada utgör recidiv till ett olycksfall i arbetet.

Enligt

den nya lydelsen av andra stycket i paragrafen återstår för

omprövning

genom socialförsäkringsnämnd av beslut i sjukpenningärenden enligt

3 kap. 5 § endast de som avser om och i vilken utsträckning den

försäk-

rades sjukdom sätter ned arbetsförmågan. Hit hör också fall då frågan

gäller t.ex. i vilken omfattning en nedsättning av arbetsförmågan

skall

hänföras till ett olycksfall i arbetet resp. en annan skadeorsak. I

övrigt

är ändringarna i paragrafen av redaktionell art.

9.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1042)

om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

6 kap.

5 §

Genom den föreslagna hänvisningen till 3 kap. 7 b § AFL skall, på

sätt

som för närvarande (lydelsen intill utgången av år 1991) gäller genom

hänvisning till 2 kap. 11 § AFL, en försäkrads förmåga att skaffa sig

inkomst genom arbete när han genomgår medicinsk behandling eller

medicinsk rehabilitering anses nedsatt även i den mån han genom åt-

gärden är förhindrad att arbeta.

9.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:84) om

delpensionsförsäkring

20 §

Ändringen i paragrafen har samma orsak och innebörd som ändringen i

20 kap. 10 § första stycket AFL i vad avser omprövning av beslut i

fråga om återbetalningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:529) om

allmänna barnbidrag

15 §

Ändringen i paragrafen har samma orsak och innebörd som ändringen i

20 kap. 10 § första stycket AFL i vad avser omprövning av beslut i

fråga om återbetalningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:143) om

bidragsförskott

22 §

Ändringen i paragrafen har samma orsak och innebörd som ändringen i

20 kap. 10 § första stycket AFL i vad avser omprövning av beslut i

fråga om återbetalningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:360) om

handläggning av ärenden om bilstöd till

handikappade

5 §

Ändringen har samma orsak och innebörd som ändringen i 20 kap. 10 §

första stycket AFL i vad avser omprövning av beslut i fråga om

återbe-

talningsskyldighet (avsnitt 9.3).

9.13 Förslaget till lag om fortsatt giltighet av lagen

(1991:162) om särskilt kommunalt bostadstillägg

till folkpension

Lagens giltighetstid förlängs med ett år av skäl som redovisats i av-

snitt 5.

9.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1467)

om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av

läkemedelskostnader, m.m.

2 a §

Tillägget i paragrafen innebär att den som vistas vid en sådan

vårdin-

rättning som har tagits över av en kommun enligt lagen (1990:1402) om

övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar får rätt att

kostnadsfritt erhålla sådana förbrukningsartiklar som avses i 6 § i

de fall

regeringen har förordnat om att artiklarna skall tillhandahållas utan

kostnad.

10 §

Genom ändringen i paragrafen åläggs kommunen att svara för kost-

naderna för förbrukningsartiklar som enligt 2 a § skall lämnas

kostnads-

fritt till den som vistas på en vårdinrättning som har övertagits av

kom-

munen enligt lagen 1990:1402.

9.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047)

om sjuklön

11 §

Genom tillägget i paragrafen öppnas möjlighet för försäkringskassan

att

utan hinder av sekretessbestämmelsen i 7 kap. 7 § sekretesslagen

lämna

uppgift till arbetsgivaren om vad som framkommit vid en sjukkontroll.

Uppgift får lämnas endast om den behövs för att arbetsgivaren skall

kunna ta ställning till arbetstagarens rätt till sjuklön under

sjuklöneperio-

den.

En försäkringskassas skyldighet som sådan att lämna ut uppgift som

framkommit vid sjukkontroll regleras inte genom denna bestämmelse.

9.16 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken

7 kap. 1 § och

15 kap. 2 §

Ändringarna innebär att löneutmätning och införsel får äga rum även i

rehabiliteringspenning, såsom redan är fallet med bl.a. sjukpenning

och

föräldrapenningförmåner.

Även om till att rehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag

inte

enbart är avsedd att täcka vissa särskilt angivna kostnader utan

också

delvis är avsedd att täcka vissa allmänna levnadsomkostnader har det

ansetts att det särskilda bidraget inte bör komma i fråga för

löneexeku-

tion.

9.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal

1 §

Genom tillägget i andra stycket klargörs att försäkringsavtalslagen

inte

skall tillämpas på försäkring hos en allmän försäkringskassa mot

kost-

nader för sjuklön.

9.18 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

7 kap.

7 §

I 1 kap. 2 § sekretesslagen föreskrivs att uppgift för vilken

sekretess

gäller enligt lagen inte får röjas för enskild i andra fall än som

anges i

sekretesslagen eller i lag eller förordning till vilken

sekretesslagen hän-

visar. Ett tillägg behövs därför i den aktuella paragrafens fjärde

stycke

för att sekretessen, som följer av paragrafens första stycke, inte

skall

gälla förhållanden som undantagits enligt föreskrift i sjuklönelagen

(jfr

lagförslag 15).

10 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att

regeringen

föreslår riksdagen att

dels anta förslagen till

1. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. lag om ändring i lagen (1991:421) om ändring i lagen

(1990:1466) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3. lag om ändring i lagen (1991:1040) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

4. lag om ändring i lagen (1991:1048) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

5. lag om ändring i lagen (1988:1465) om ersättning och ledig-

het för närståendevård,

6. lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smitt-

bärare,

7. lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

8. lag om ändring i lagen (1991:1042) om ändring i lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

9. lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

10. lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

11. lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott,

12. lag om ändring i lagen (1988:360) om handläggning av

ärenden om bilstöd till handikappade,

13. lag om fortsatt giltighet av lagen (1991:162) om särskilt

kommunalt bostadstillägg till folkpension,

14. lag om ändring i lagen (1990:1467) om ändring i lagen

(1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.,

15. lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön,

16. lag om ändring i utsökningsbalken,

17. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal,

18. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

dels

19. till Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpension på

tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1991/92 under

femte huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag på 25 000 000 kr.

11 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar

att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som

föredrag-

anden har lagt fram.

Bilaga 1

Sammanfattning i berörda delar av riksförsäkringsverkets

och domstolsverkets rapport Kortare handläggningstider

vid bl.a. omprövning och överklagande inom

socialförsäkringen

Riksförsäkringsverket (RFV) anser att vissa omprövningsärenden i för-

säkringskassorna som för närvarande ankommer på socialförsäkrings-

nämnd skall handläggas av tjänsteman. Domstolsverket (DV) anför att

DV inte har några invändningar häremot.

För ett antal ärendeslag, där tjänsteman i försäkringskassa fattar

be-

slut, sker eventuell omprövning i socialförsäkringsnämnd. RFV konsta-

terar att för flera av dessa ärenden finns en väl utvecklad

rättstillämp-

ning och skälighetsbedömningar förekommer i liten utsträckning.

Därför

kan det finnas skäl att även eventuell omprövning i dessa ärenden

görs

av tjänsteman. De omprövningsärenden som föreslås bli överflyttade

till

tjänsteman är:

- Återbetalningsskyldighet enligt 20 kap. 4 § AFL om det

belopp

som utbetalats för mycket uppgår till högst 10 % av basbeloppet

- Rätt till havandeskapspenning enligt 3 kap. 9 § AFL

- Frågor rörande hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg

som

enligt förordningen (1986:778) om förtroendemannamedverkan i

ärenden enligt lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt

bostadstillägg till folkpension skall omprövas av socialförsäkrings-

nämnd.

Vidare framhåller RFV att oklarhet råder i några frågor huruvida det

är socialförsäkringsnämnd eller tjänsteman som är beslutsbehörig. RFV

anser att det behövs ett klarläggande att tjänsteman är

beslutsbehörig i

följande tre fall:

- Ställningstagande till huruvida förutsättningarna i 5 kap.

AFL är

uppfyllda vid prövning av ärenden om förtidspension, handikapp-

ersättning och vårdbidrag

- Prövning av ansökan om anpassningsbidrag inom bilstödet

till

handikappade

- Omprövning av beslut som gäller fråga huruvida skada

ådragits

till följd av olycksfall i arbetet.

RFV framhåller att förslagen till förenklat beslutsförfarande medför

en

årlig kostnadsbesparing om 0,5 - 1 milj.kr.

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande

över riksförsäkringsverkets och domstolsverkets rapport

Kortare handläggningstider vid bl.a. omprövning och

överklagande inom socialförsäkringen

Efter remiss har yttranden inkommit från försäkringsöverdomstolen,

kammarrätten i Stockholm, kammarrätten i Göteborg, kammarrätten i

Sundsvall, kammarrätten i Jönköping, försäkringsrätten för Mellan-

sverige, försäkringsrätten för Södra Sverige, försäkringsrätten för

Norra

Sverige, statskontoret, riksrevisionsverket, riksdagens ombudsmän

(JO),

domstolsutredningen (Ju 1989:06), Försäkringskasseförbundet, Svenska

arbetsgivareföreningen, Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens

centralorganisation och Sveriges akademikers centralorganisation.

Innehållsförteckning

Proposition..................................................1

Propositionens huvudsakliga

innehåll.....................................................1

Propositionens

lagförslag...................................................3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 oktober

1991........................................................30

1 Inledning..............................................30

2 Ersättning vid rehabilitering..........................30

2.1 Inledning..............................................30

2.2 Ersättning vid medicinsk rehabilitering................33

2.3 Indragning eller nedsättning av ersättning vid

 medicinsk rehabilitering...............................34

2.4 Vård av barn i samband med rehabilitering..............35

2.5 Beräkning av sjukpenning m.m. vid avbrott i reha-

 bilitering.............................................36

2.6 Utmätning och införsel av rehabiliteringspenning.......39

2.7 Rehabiliteringsersättning till fosterförälder..........40

3 Andra sjukförsäkringsfrågor............................41

3.1 Ändring av sjukpenninggrundande inkomst................41

3.2 Sjukpenningberäkning och årsarbetstid..................43

3.3 Ersättning vid resa i samband med kommunal hälso-

 och sjukvård...........................................44

3.4 Sjukpenninggrundande inkomst m.m. i samband med

 viss utbildning........................................45

3.5 Kostnadsansvaret för vissa förbrukningsartiklar

 vid vistelse på vårdinrättning.........................46

3.6 Försäkring mot kostnader för sjuklön...................47

3.7 Sjukkontroll under en sjuklöneperiod...................48

4 Förlängd samordningstid inom arbetsskadeförsäkringen...49

4.1 Nuvarande regler.......................................49

4.2 Behovet av förändring av regelsystemet m.m.............50

4.3 Förlängd samordningstid inom arbetsskadeförsäkringen...51

5 Särskilt kommunalt bostadstillägg till folkpension.....54

6 Vissa åtgärder för att förenkla handläggningen i för-

 säkringskassorna.......................................55

6.1 Inledning..............................................55

6.2 Handläggning av vissa omprövningsärenden...............55

6.3 Klarläggande av beslutsbehörigheten i vissa frågor.....57

7 Kostnader och ikraftträdande...........................60

8 Upprättade lagförslag..................................60

9 Specialmotivering till författningsförslagen...........61

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring......................................61

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:421) om

 ändring i lagen (1990:1466) om ändring i lagen

 (1962:381) om allmän försäkring........................63

9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1040) om

 ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring........64

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1048) om

 ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring........66

9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1465) om

 ersättning och ledighet för närståendevård.............66

9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om

 ersättning till smittbärare............................67

9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

 arbetsskadeförsäkring..................................67

9.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1042) om

 ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring....67

9.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:84) om

 delpensionsförsäkring..................................68

9.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:529) om

 allmänna barnbidrag....................................68

9.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:143) om

 bidragsförskott........................................68

9.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:360) om

 handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade...68

9.13 Förslaget till lag om fortsatt giltighet av lagen

 (1991:162) om särskilt kommunalt bostadstillägg till

 folkpension............................................68

9.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1467) om

 ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läke-

 medelskostnader, m.m...................................69

9.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om

 sjuklön................................................69

9.16 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken.......69

9.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal.......................................70

9.18 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100).............................................70

10 Hemställan.............................................70

11 Beslut.................................................71

Bilaga 1....................................................72

Bilaga 2....................................................73