Regeringens proposition

1998/99:34

Behandling av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet,

m.m.

Prop.

1998/99:34

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 19 november 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till en lag om behandling av person-

uppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar. Enligt

denna lag får skattemyndigheterna i sin brottsutredande verksamhet

använda automatiserad behandling av personuppgifter. Myndigheten får

också rätt att inrätta särskilda underrättelseregister. Dessutom föreslås

vissa ändringar i sekretesslagen, lagen om belastningsregister och lagen

om misstankeregister.

I propositionen föreslås vidare att lagen om automatisk databehandling

vid taxeringsrevision upphävs. I stället skall personuppgiftslagens regler

gälla vid revision och annan kontroll som genomförs av skatte- och

tullmyndigheter.

Slutligen föreslås en ändring i skatteregisterlagen för att förtydliga

kronofogdemyndigheternas rätt till åtkomst till vissa uppgifter om

mervärdesskatt.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om

belastningsregister 10

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:621) om

misstankeregister 11

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:624) om

 ändring i sekretesslagen (1980:100) 12

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

 ändring i lagen (1998:624) om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 14

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 16

2.7 Förslag till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622) 17

2.8 Förslag till lag om upphävande av lagen (1987:1231)

 om automatisk databehandling vid taxerings-

 revision, m.m. 18

2.9 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen

(1971:291) 19

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

 särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 20

2.11 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

 (1980:343) 21

3 Ärendet och dess beredning 23

4 Utgångspunkter 24

4.1 Skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar 24

4.2 Personuppgiftslagen 25

4.3 Polisregister, m.m. 27

4.4 Tullmyndigheternas register 28

5 Behandlingen av personuppgifter i skattemyndigheternas

brottsutredningar 29

5.1 Lag om behandling av personuppgifter i

 brottsutredningar 29

5.2 Lagens tillämpningsområde - ändamålet med

 behandlingen 32

5.3 Definitioner 33

5.4 Behandling av personuppgifter 33

5.5 Kvarstående brottsmisstankar 36

5.6 Personuppgiftsombud och anmälan till

tillsynsmyndigheten 37

5.7 Information till den registrerade 38

5.8 Rättelse och sanktioner 40

5.9 Säkerhet vid behandlingen och tillsynsmyndighetens

befogenheter 41

5.10 Utlämnande av uppgifter 42

6 Underrättelseverksamhet 44

6.1 Behandling av personuppgifter i underrättelse-

 verksamhet 44

6.2 Automatiserad behandling av personuppgifter i särskilda

undersökningar 47

6.2.1 Förutsättningarna för automatiserad

 behandling 47

6.2.2 Beslut att inleda en särskild undersökning 48

6.2.3 Vilka uppgifter får behandlas? 49

6.3 Underrättelseregister 51

6.4 Innehåll 52

6.5 Andra register 53

7 Gallring 54

8 Överklagande 56

9 Ändringar i sekretsslagen 57

10 Skatteregistret 59

10.1 Bakgrund 59

10.2 Skattebrottsenheternas tillgång till skatteregistret 60

11 Tillgång till uppgifter hos andra myndigheter 62

12 ADB-revision 65

12.1 Nuvarande ordning 65

12.2 Lagen om automatisk databehandling vid

 taxeringsrevision 67

13 Kronofogdemyndighetens åtkomst till skatteregistret 70

14 Ekonomiska konsekvenser 71

15 Ikraftträdande 71

16 Författningskommentar 73

16.1 Förslaget till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 73

16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om

belastningsregister 77

16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:621) om

misstankeregister 77

16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100) 77

16.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i lagen (1998:624) om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 78

16.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 78

16.7 Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen

 (1998:622) 78

16.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen

 (1987:1231)om automatisk databehandling vid

 taxeringsrevision, m.m. 78

16.9 Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen

(1971:291) 79

16.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 79

16.11 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343) 79

Bilaga 1 Sammanfattning av Skattekriminalregisterutredningens

betänkande (SOU 1998:9) 80

Bilaga 2 Skattekriminalregisterutredningens lagförslag 87

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet Integritet Effektivitet Skattebrott

(SOU 1998:9) 97

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

promemorian ADB-revision 98

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 99

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 109

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19

november 1998. 112

Rättsdatablad 113

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar,

2. lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister,

3. lag om ändring i lagen (1998:621) om misstankeregister,

4. lag om ändring i lagen (1998:624) om ändring i sekretesslagen

(1980:100),

5. lag om ändring i lagen (1999:000) om ändring i lagen (1998:624)

om ändring i sekretesslagen (1980:100),

6. lag om ändring i lagen (1997:1024) om skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar,

7. lag om ändring i polisdatalagen (1998:622),

8. lag om upphävande av lagen (1987:1231) om automatisk

databehandling vid taxeringsrevision, m.m.,

9. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291),

10 lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

11. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller utöver personuppgiftslagen (1998:204) vid

behandling av personuppgifter i en skattemyndighets verksamhet för att

1. bedriva spaning och utredning i fråga om brott som avses i 1 § lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar,

2. förebygga brott som avses i 1.

Lagen gäller endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad

eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en

strukturerad samling av personuppgifter, vilka är tillgängliga för sökning

eller sammanställning enligt särskilda kriterier.

Med skattemyndighet avses även Riksskatteverket.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

underrättelseverksamhet: skattemyndighetens verksamhet som består i

att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om

brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte

utgör förundersökning enligt 23 kap. rättegångsbalken,

allvarlig brottslig verksamhet: verksamhet som innefattar brott för

vilket är föreskrivet fängelse i två år eller däröver,

särskild undersökning: en undersökning i underrättelseverksamhet som

innebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge

underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för

att förebygga, förhindra eller upptäcka brott.

De begrepp som används i personuppgiftslagen (1998:204) har

motsvarande betydelse vid tillämpningen av denna lag.

Personuppgiftsansvarig

3 § Skattemyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling av

personuppgifter som myndigheten utför med stöd av denna lag.

Behandling av känsliga personuppgifter

4 § Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad

som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter,

religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa

eller sexualliv. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får

uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter om det är oundgängligen

nödvändigt för syftet med behandlingen.

Sådana uppgifter som avses i första stycket får dock inte behandlas i

underrättelseverksamhet.

Utlämnande av uppgifter

5 § Uppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik skall

lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik.

6 § Uppgifter får lämnas ut till en utländsk myndighet eller mellanfolklig

organisation, om utlämnandet följer av en internationell överens-

kommelse som Sverige efter riksdagens godkännande har tillträtt.

Att uppgifter får lämnas ut även i vissa andra fall framgår av 1 kap. 3 §

tredje stycket sekretesslagen (1980:100).

7 § Regeringen får meddela föreskrifter om att uppgifter får lämnas ut

även i andra fall än som sägs i 5 och 6 §§.

Underrättelseregister

8 § Underrättelseregister får föras endast för att

1. ge underlag för beslut om särskilda undersökningar avseende

allvarlig brottslig verksamhet, eller

2. underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till

underrättelseverksamhet.

9 § Ett underrättelseregister får innehålla uppgifter som kan hänföras till

en enskild person endast om uppgifterna ger anledning att anta att

allvarlig brottslig verksamhet utövats eller kan komma att utövas och den

som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller

komma att utöva den allvarliga brottsliga verksamheten.

Uppgifter om transportmedel eller varor som kan antas ha samband

med allvarlig brottslig verksamhet eller om hjälpmedel som kan antas ha

använts i samband med sådan verksamhet får registreras, även om

uppgifterna kan hänföras till en enskild person som det inte finns någon

misstanke mot. Uppgifterna skall därvid förses med en upplysning om att

det inte finns någon misstanke mot denne.

10 § Ett underrättelseregister får om en enskild person endast innehålla

1. upplysningar om varifrån den registrerade uppgiften kommer och

om uppgiftslämnarens trovärdighet,

2. identifieringsuppgifter,

3. uppgifter om särskilda bestående fysiska kännetecken,

4. de omständigheter och händelser som ger anledning att anta att den

registrerade utövat eller kan komma att utöva allvarlig brottslig

verksamhet,

5. uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel,

6. ärendenummer, och

7. hänvisning till en särskild undersökning där uppgifter om den

registrerade behandlas och till register som förs av polis-, skatte- eller

tullmyndighet i vilket uppgifter om den registrerade förekommer.

Underrättelseverksamhet

11 § I underrättelseverksamhet får personuppgifter behandlas endast om

1. en särskild undersökning som avser brott som anges i lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar har

inletts och

2. det finns anledning att anta att allvarlig brottslighet har utövats eller

kan komma att utövas.

Uppgifter om en enskild person som det inte finns någon misstanke

mot skall förses med en upplysning om detta förhållande.

Personuppgifter får också behandlas i underrättelseregister i enlighet

med 8 10 §§.

12 § Skattemyndighetens beslut om behandling av personuppgifter enligt

11 § skall innehålla uppgifter om ändamålet med behandlingen samt de

föreskrifter i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i den

registrerades personliga integritet.

Skattemyndigheten skall föra en förteckning över beslut som avses i

första stycket.

Behandling av uppgifter om kvarstående misstankar

13 § Om en förundersökning avseende brott som anges i 1 § lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar har

lagts ned på grund av bristande bevisning får uppgifter om brottsmiss-

tanken behandlas för annat ändamål än arkivering endast om

1. den misstänkte enligt förundersökningsledarens bedömning fort-

farande är skäligen misstänkt för brottet och

2. uppgifterna behövs för att förundersökningen skall kunna tas upp på

nytt.

14 § Om åtal mot en person har lagts ned eller om denne genom

lagakraftvunnen dom har frikänts får uppgifter om brottsmisstanken

behandlas för annat ändamål än arkivering endast

1. om förundersökningen tas upp på nytt eller

2. för prövning av särskilt rättsmedel enligt 58 kap. rättegångsbalken.

Gallring

15 § Uppgifter som inte längre behövs för sitt ändamål skall gallras om

inte annat anges i andra fjärde styckena. Detta gäller dock inte uppgifter

i en förundersökning.

Uppgifter som behandlas enligt 11 § skall gallras senast ett år efter det

att beslutet om behandlingen av personuppgifter fattades. Om det är av

särskild betydelse för att den särskilda undersökningen skall kunna

avslutas får dock uppgifterna behandlas under längre tid.

Uppgifter i ett underrättelseregister om en registrerad person skall

gallras senast tre år efter det att uppgifter om att denne skäligen kan

misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva allvarlig brottslig

verksamhet senast infördes. Om en särskild undersökning som rör en

registrerad person har inletts, behöver uppgifterna dock inte gallras

förrän undersökningen har avslutats.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om att uppgifter får bevaras för historiska,

statistiska eller vetenskapliga ändamål.

Rättelse och skadestånd

16 § Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och

skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt denna lag

eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen.

Överklagande

17 § Skattemyndighets beslut om rättelse enligt 16 § får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om

belastningsregister

Härigenom föreskrivs att 2 och 6 §§ lagen (1998:620) om

belastningsregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Belastningsregistret skall föras för att ge information om sådana

belastningsuppgifter som behövs i verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att förebygga, upptäcka och utreda

brott,

1. polis-, skatte- och tull-

myndigheter för att förebygga,

upptäcka och utreda brott,

2. åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal samt för

utfärdande av strafföreläggande,

3. allmänna domstolar för straffmätning och val av påföljd och

4. polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets-

prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i

författning.

Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är

av särskild betydelse i dennes verksamhet.

6 §

Personuppgifter ur belastningsregistret skall lämnas ut om det begärs

av

1. Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern eller Datainspektionen för

deras tillsynsverksamhet,

2. polis-, tull-, eller åklagar-

myndighet eller allmän domstol

för verksamhet som avses i 2 §

första stycket 1 3,

2. polis-, skatte-, tull- eller

åklagarmyndighet eller allmän

domstol för verksamhet som avses

i 2 § första stycket 1 3,

3. förvaltningsdomstol för prövning enligt 2 § första stycket 4 eller

4. myndighet i övrigt i den utsträckning regeringen för vissa slag av

ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det.

Regeringen får föreskriva att en myndighet som avses i första stycket

får ha direktåtkomst till registret.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:621) om

misstankeregister

Härigenom föreskrivs att 2 och 5 §§ lagen (1998:621) om

misstankeregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Misstankeregistret skall föras för att underlätta tillgången till sådana

uppgifter om skälig misstanke om brott som behövs i verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att samordna förundersökningar

mot en person och för att före-

bygga, upptäcka och utreda brott,

1. polis-, skatte- och tull-

myndigheter för att samordna

förundersökningar mot en person

och för att förebygga, upptäcka

och utreda brott,

2. åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal och

3. polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets-

prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i

författning.

Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är

av särskild betydelse i dennes verksamhet.

5 §

Uppgifter ur misstankeregistret skall lämnas ut om det begärs av

1. polis-, tull-, eller åklagar-

myndighet eller allmän domstol

för verksamhet som avses i 2 §

första stycket 1 3,

1. polis-, skatte-, tull- eller

åklagarmyndighet eller allmän

domstol för verksamhet som avses

i 2 § första stycket 1 3,

2. myndighet i övrigt i den utsträckning regeringen för vissa slag av

ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det.

Regeringen får föreskriva att en myndighet som avses i första stycket

får ha direktåtkomst till registret.

Att uppgifter får lämnas ut i vissa andra fall framgår av 14 kap.

sekretesslagen (1980:100).

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) i

paragrafens lydelse enligt lagen (1998:624) om ändring i nämnda lag

samt punkt 1 av ikraftträdandebestämmelserna till lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §

Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till

1. förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. verksamhet som rör utredning i frågor om näringsförbud,

4. åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, tull-

myndighets eller kustbevakningens verksamhet i övrigt för att förebygga,

uppdaga, utreda eller beivra brott, eller

5. Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342) eller efterlevnaden av 7 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument,

om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder

motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

För uppgift som hänför sig till

sådan underrättelseverksamhet

som avses i 3 § polisdatalagen

(1998:622) eller som i annat fall

hänför sig till Säkerhetspolisens

verksamhet för att förebygga eller

avslöja brott mot rikets säkerhet

eller förebygga terrorism gäller

sekretess, om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att syftet

med beslutade eller förutsedda

åtgärder motverkas eller den

framtida verksamheten skadas.

För uppgift som hänför sig till

sådan underrättelseverksamhet

som avses i 3 § polisdatalagen

(1998:622) eller som i annat fall

hänför sig till Säkerhetspolisens

verksamhet för att förebygga eller

avslöja brott mot rikets säkerhet

eller förebygga terrorism gäller

sekretess, om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att syftet

med beslutade eller förutsedda

åtgärder motverkas eller den

framtida verksamheten skadas.

Detsamma gäller uppgift som

hänför sig till sådan underrättelse-

verksamhet som avses i 2 § lagen

(1999:000) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndig-

heters medverkan i brotts-

utredningar.

Sekretess enligt första och andra styckena gäller i annan verksamhet

hos myndighet för att biträda åklagarmyndighet, polismyndighet,

skattemyndighet, tullmyndighet eller kustbevakningen med att uppdaga,

utreda eller beivra brott samt hos tillsynsmyndighet i konkurs och inom

exekutionsväsendet för uppgift som angår misstanke om att en gäldenär

har begått brott som avses i 11 kap. brottsbalken eller annat brott som har

samband med gäldenärens näringsverksamhet.

I fråga om uppgift i allmän handling som hänför sig till sådan

underrättelseverksamhet som avses i andra stycket gäller sekretessen i

högst sjuttio år. I fråga om uppgift i allmän handling i övrigt gäller

sekretessen i högst fyrtio år.

__________________

1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 5 kap. 5 § den 1 juli 1998

och i övrigt den dag regeringen

bestämmer.

1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 5 kap. 5 § den 1 juli 1998,

såvitt avser 5 kap. 1 § och 9 kap.

17 § den 1 april 1999 och i övrigt

den dag regeringen bestämmer.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i lagen (1998:624) om ändring i

sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) i

paragrafens lydelse enligt lagen (1999:000) om ändring i lagen

(1998:624) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

17 § 1

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska

förhållanden, om inte annat följer av 18 §

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild person-

utredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, tullmyndighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

6. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

7. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

8. i register som förs av

Riksskatteverket enligt lagen

(1999:000) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndig-

heters medverkan i brottsutred-

ningar eller som annars behandlas

där med stöd av samma lag,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i den särskilda

lagstiftningen om unga lagöver-

trädare och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordning som

har stöd i denna lag. Utan hinder

av sekretessen får uppgift vidare

lämnas ut enligt vad som före-

skrivs i lagen (1998:621) om miss-

tankeregister och polisdatalagen

(1998:622) samt i förordningar

som har stöd i dessa lagar.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i den särskilda

lagstiftningen om unga lagöver-

trädare och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordning som

har stöd i denna lag. Utan hinder

av sekretessen får uppgift vidare

lämnas ut enligt vad som före-

skrivs i lagen (1998:621) om

misstankeregister, polisdatalagen

(1998:622) och lagen (1999:000)

om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheters medverkan

i brottsutredningar samt i förord-

ningar som har stöd i dessa lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1997:1024) om skatte-

myndigheters medverkan i brottsutredningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Skattemyndigheterna får i fråga om brott som avses i 1 § första stycket

bedriva

1. spaning och

2. verksamhet som består i att

samla och bearbeta information för

att klarlägga om brottslig verk-

samhet har utövats eller kan kom-

ma att utövas och som inte utgör

förundersökning enligt 23 kap.

rättegångsbalken.

2. verksamhet som består i att

samla, bearbeta och analysera

information för att klarlägga om

brottslig verksamhet har utövats

eller kan komma att utövas och

som inte utgör förundersökning

enligt 23 kap. rättegångsbalken.

Skattemyndigheterna skall verka för att förebygga brottslighet som

avses i 1 § första stycket.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

2.7 Förslag till lag om ändring i polisdatalagen

(1998:622)

Härigenom föreskrivs att 20 § polisdatalagen (1998:622) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 §

Ett kriminalunderrättelseregister får endast innehålla

1. upplysningar om varifrån den registrerade uppgiften kommer och

om uppgiftslämnarens trovärdighet,

2. identifieringsuppgifter,

3. uppgifter om särskilda bestående fysiska kännetecken,

4. de omständigheter och händelser som ger anledning att anta att den

registrerade utövat eller kan komma att utöva allvarlig brottslig

verksamhet,

5. uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel,

6. ärendenummer och

7. hänvisning till en särskild

undersökning där uppgifter om

den registrerade behandlas och till

register som förs av polis- eller

tullmyndighet i vilket uppgifter

om den registrerade förekommer.

7. hänvisning till en särskild

undersökning där uppgifter om

den registrerade behandlas och till

register som förs av polis-, skatte-

eller tullmyndighet i vilket upp-

gifter om den registrerade före-

kommer.

2.8 Förslag till lag om upphävande av lagen (1987:1231)

om automatisk databehandling vid taxeringsrevision,

m.m.

Härigenom föreskrivs att lagen (1987:1231) om automatisk

databehandling vid taxeringsrevision, m.m. skall upphöra att gälla den 1

april 1999. Äldre bestämmelser får dock tillämpas på behandlingar som

påbörjats före ikraftträdandet.

2.9 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen

(1971:291)

Härigenom föreskrivs att 35 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

35 §

Ett överklagande av kammarrättens beslut i ett mål som har väckts hos

kammarrätten genom överklagande, underställning eller ansökan prövas

av Regeringsrätten endast om Regeringsrätten har meddelat prövnings-

tillstånd.

Meddelas inte prövningstillstånd, står kammarrättens beslut fast. En

upplysning om detta skall tas in i Regeringsrättens beslut.

Vad som sägs i första stycket gäller inte

1. talan som Riksdagens ombudsmän eller Justitiekanslern för i mål

om disciplinansvar eller om återkallelse eller begränsning av behörighet

att utöva yrke inom hälso- och sjukvården, tandvården eller detaljhandeln

med läkemedel eller om återkallelse av behörighet att utöva

veterinäryrket,

2. talan som Justitiekanslern för

i mål enligt kreditupplysnings-

lagen (1973:1173), inkassolagen

(1974:182), lagen (1987:1231) om

automatisk databehandling vid

taxeringsrevision, m.m. eller lagen

(1998:150) om allmän kamera-

övervakning.

2. talan som Justitiekanslern för

i mål enligt kreditupplysnings-

lagen (1973:1173), inkassolagen

(1974:182) eller lagen (1998:150)

om allmän kameraövervakning.

______________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999. Om lagen (1987:1231) om

automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. även efter denna

tidpunkt skall tillämpas på viss behandling av personuppgifter, gäller

dock 35 § i dess äldre lydelse för sådan behandling.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 25 § lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

Vid verkställande av ett beslut om åtgärd som avser upptagning, får

endast de tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för

att tillgodose ändamålet med åtgärden. Åtgärden får inte genomföras via

telenät.

När åtgärden genomförs får, om det är nödvändigt, användas tekniskt

hjälpmedel som disponeras av den granskade eller annan hos vilken en

upptagning förvaras.

Bestämmelserna i 2 4 och 6 §§

lagen (1987:1231) om automatisk

databehandling vid taxerings-

revision, m.m. tillämpas också vid

eftersökning och omhändertagan-

de av upptagning för automatisk

databehandling.

___________________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före

ikraftträdandet.

2.11 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

Härigenom föreskrivs att 10 § skatteregisterlagen (1980:343)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §2

Terminalåtkomst till uppgifter i det centrala skatteregistret får finnas

endast för de ändamål som anges i 1 § och i den utsträckning i övrigt som

anges i andra femte styckena.

Skattemyndigheten i regionen får ha terminalåtkomst till uppgifter som

avses i 5 och 6 §§, 7 § 1 6, 7, dock endast i fråga om uppgifter som skall

lämnas enligt 2 kap. 19 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter, 8, 9, 13 15, 17, 22 och 25 samt de uppgifter därutöver

som behövs för utfärdande av skattsedel och dubblettskattsedel. Skatte-

myndigheten får ha terminalåtkomst också till övriga uppgifter som avses

i 7 § om de, för pågående eller annat beskattningsår, hänför sig till

regionen eller avser skattskyldig som beskattas i regionen. Vidare får

skattemyndigheten ha terminalåtkomst till uppgifter som behövs inför

och vid revision i den utsträckning regeringen föreskriver.

Riksskatteverket får ha terminalåtkomst till uppgifter som avses i 5

7 §§.

Kronofogdemyndighet får ha

terminalåtkomst till uppgifter

enligt 5 och 6 §§ samt 7 § 1, 3 och

4. Kronofogdemyndighet i den

region där ett mål är registrerat för

exekutiva åtgärder får vidare ha

sådan terminalåtkomst i fråga om

uppgifter enligt 7 § 7, 8, 12 och

13. Terminalåtkomsten får avse

den som är registrerad som gäl-

denär hos kronofogdemyndighet

eller make till gäldenären eller

annan som sambeskattas med

gäldenären. I fråga om uppgifter

enligt 7 § 1 får terminalåtkomsten

avse också den som är delägare i

fåmansföretag där någon som av-

ses i tredje meningen är delägare.

Kronofogdemyndighet får ha

terminalåtkomst till uppgifter

enligt 5 och 6 §§ samt 7 § 1, 3 och

4. Kronofogdemyndighet i den

region där ett mål är registrerat för

exekutiva åtgärder får vidare ha

sådan terminalåtkomst i fråga om

uppgifter enligt 7 § 7, 8, 12, 13

och 24. Terminalåtkomsten får

avse den som är registrerad som

gäldenär hos kronofogdemyndig-

het eller make till gäldenären eller

annan som sambeskattas med

gäldenären. I fråga om uppgifter

enligt 7 § 1 får terminalåtkomsten

avse också den som är delägare i

fåmansföretag där någon som av-

ses i tredje meningen är delägare.

Av rådets förordning (EEG) nr 218/92 framgår att behörig myndighet i

ett annat EU-land får ha terminalåtkomst till uppgifter rörande

mervärdesskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

3 Ärendet och dess beredning

I en proposition om skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar,

m.m. (prop. 1997/98:10) föreslog regeringen att skattebrottsutredningar

skall få bedrivas hos skattemyndigheterna. Den brottsutredande

verksamheten skall bedrivas av särskilda enheter, skattebrottsenheter.

Regeringens förslag innebar att skattebrottsenheterna efter beslut av

åklagare skall utreda brott inom skatteområdet. Förslaget har antagits av

riksdagen (bet. 1997/98:SkU10, rskr. 1997/98:70).

Regeringen beslutade den 7 november 1996 att tillkalla en särskild

utredare för att utreda vilka register en kommande skattekriminal vid

skatteförvaltningen kan ha behov av för skattebrottsutredningar samt

föreslå den författningsreglering av registren som är motiverad. I upp-

draget ingick dessutom att se över vilka ändringar som behövs i skatte-

registerlagen (1980:343) för att underlätta arbetet med att utreda skatte-

brott m.m. samt behovet av tillgång till uppgifter hos andra myndigheter.

Utredningen antog namnet skattekriminalregisterutredningen.

I december 1997 avlämnade utredningen betänkandet Integritet

Effektivitet Skattebrott (SOU 1998:9). En sammanfattning av be-

tänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans-

erna finns i bilaga 3. En remissammanställning finns tillgänglig i Finans-

departementet (Fi98/161). Regeringen tar i denna proposition upp de

frågor som behandlats i betänkandet.

I detta sammanhang tar regeringen också upp en promemoria om

ADB-revisioner. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning

över de remissinstanser som yttrat sig finns i bilaga 4. En remiss-

sammanställning finns tillgänglig i Finansdepartementet (Fi98/1915).

Slutligen tar regeringen upp en framställning från Riksskatteverket

som tar upp frågan om ett förtydligande i skatteregisterlagen (1980:343) i

fråga om kronofogdemyndigheternas terminalåtkomst till det centrala

skatteregistret (Fi98/1895). Datainspektionen har yttrat sig över

framställningen.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 1 oktober 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga

6. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i det remitterade förslaget.

Regeringen har följt Lagrådets synpunkter. Därutöver har vissa redak-

tionella ändringar gjorts.

Lagrådets yttrande har inte hämtats in över lagförslagen 2.7 2.11.

Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (1998:624) har tillkommit

efter påpekande från Lagrådet. Lagen (1987:1231) om automatisk data-

behandling vid taxeringsrevision föreslås upphävd och till följd härav

föreslås även rent redaktionella följdändringar i lagar som hänvisar till

denna lag. I skatteregisterlagen (1980:343) görs en ändring i

förtydligande syfte. De nu nämnda lagändringarna är enligt regeringens

bedömning av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse.

4 Utgångspunkter

4.1 Skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar

Med stöd av lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar kommer skattemyndigheterna att om åklagaren

beslutar detta ansvara för utredningar om brott inom skatteområdet.

Förutom brott enligt skattebrottslagen skall skattebrottsenheterna utreda

brott som anges i folkbokföringslagen (1994:481), aktiebolagslagen

(1975:1385), lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

och bokföringsbrott enligt 11 kap. 5 § brottsbalken. I vissa fall skall

skattebrottsenheterna även utreda annan brottslighet än skattebrottslighet.

Den brottsutredande verksamheten skall bedrivas inom särskilda

enheter inom skatteförvaltningen och skattebrottsutredningarna hållas

organisatoriskt åtskilda från skatteutredningarna.

Skattebrottsenheternas rätt att medverka vid förundersökning skall inte

vara exklusiv i fråga om de ovan nämnda brotten. Något hinder mot att i

stället polisen genomför förundersökningarna finns inte. Utrednings-

befogenheterna kommer att ligga hos såväl skattemyndigheten som

polisen. På lång sikt är det tänkt att skattebrottsenheter skall verkställa i

princip alla skattebrottsutredningar, men vissa utredningar där man kan

förutse ett behov av polisiära insatser bör även då kunna läggas på

polisen. Enligt Riksskatteverket kommer utredningsverksamhet inled-

ningsvis att organiseras endast i storstadsregionerna.

Brott som faller utanför skattebrottsenheternas ansvarsområde skall

som huvudregel utredas av polisen. Vid blandad brottslighet kan därför

skattebrottsligheten utredas av skattebrottsenheter och övrig brottslighet

av polis. Utredningarna kommer att ske i samverkan och med åklagaren

som gemensam förundersökningsledare. Inom ramen för Ekobrotts-

myndighetens organisation kan sådan blandad brottslighet komma att

utredas av fasta, åklagarledda arbetsgrupper.

Skattebrottsenheterna skall också kunna utreda de ovan angivna

brotten i de fall då förundersökning inte behövs. Enligt 23 kap. 22 §

rättegångsbalken behövs inte förundersökning om det ändå finns

tillräckliga skäl för åtal och brottet inte kan antas föranleda annan påföljd

än böter. Den form av utredning som skattebrottsenheterna i sådana fall

skall bedriva benämns i lagen förenklad brottsutredning. Valet av

undersökningsform förundersökning eller förenklad brottsutredning

beror bl.a. på huruvida den misstänkte erkänner eller förnekar brottet.

Förenklad brottsutredning får inte användas om den misstänkte är under

21 år.

Skattebrottsenheterna ges vidare befogenhet att bedriva underrättelse-

verksamhet. Regeringen uttalade i samband med förslaget om

skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar att skattebrotts-

enheterna kommer att sakna ett nödvändigt verktyg för att bedriva den

utredande verksamheten på ett effektivt sätt om de inte får möjlighet att

bedriva underrättelseverksamhet. Underrättelseverksamheten ger också

skattebrottsenheterna i princip samma utredningsverktyg som skatte-

myndigheterna har inom ramen för den fiskala verksamheten.

Befogenhet att bedriva underrättelseverksamhet skall emellertid inte

inskränka polisens uppgifter. Det övergripande ansvaret att bekämpa

brott ligger alltjämt hos polisen. Polisen skall se till att det tas ett

helhetsgrepp på kriminaliteten, inbegripet den inom skatteområdet.

4.2 Personuppgiftslagen

År 1995 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG om

skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personupp-

gifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet).

Syftet med direktivet är att garantera dels en hög skyddsnivå när det

gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på behandling

av personuppgifter, dels en likvärdig skyddsnivå i alla medlemsstater, så

att staterna inte skall kunna hindra det fria flödet mellan dem av

personuppgifter under hänvisning till enskilda personers fri- och

rättigheter.

Personuppgiftslagen (1998:204) ersatte den 24 oktober 1998 datalagen

(1973:289) (prop. 1997/98:44, bet. 1997/98:KU18, rskr. 1997/98:180).

Genom den nya lagen genomförs dataskyddsdirektivet. Beträffande

sådan behandling av personuppgifter som påbörjats vid ikraftträdandet

skall dock datalagen tillämpas intill utgången av september 2001.

Personuppgiftslagen har, i likhet med datalagen, generell räckvidd.

Den omfattar således även sådan verksamhet som faller utanför EG-

rätten. Personuppgiftslagen omfattar på samma sätt som den nu gällande

datalagen behandling av personuppgifter hos bl.a. polisen och försvaret.

Särbestämmelser som kan behövas på olika områden förutsätts få sin

plats i särskilda registerförfattningar. Sådana bestämmelser gäller fram-

för personuppgiftslagen.

Personuppgiftslagen tillämpas på all helt eller delvis automatiserad

behandling av personuppgifter och på manuell behandling av uppgifter

som ingår, eller är avsedda att ingå, i strukturerade samlingar av person-

uppgifter vilka är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt

särskilda kriterier.

En utgångspunkt för personuppgiftslagen är att behandling av

personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i

lagen. I andra fall skall behandling av personuppgifter inte få före-

komma. Den personuppgiftsansvarige skall se till att personuppgifter

behandlas i enlighet med lagen. Enligt personuppgiftslagen är den som

ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och

medlen för behandlingen av personuppgifter personuppgiftsansvarig.

I personuppgiftslagen anges vissa grundläggande krav på behandlingen

av personuppgifter. Personuppgifter skall samlas in för särskilda,

uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Efter insamlingen får

behandling av uppgifterna inte ske på ett sätt som är oförenligt med de

ursprungliga ändamålen. De får behandlas för andra ändamål endast om

dessa inte är oförenliga med de ursprungliga ändamålen.

Enligt personuppgiftslagen är det tillåtet att behandla personuppgifter

efter den registrerades samtycke. Återkallar den registrerade sitt

samtycke får ytterligare personuppgifter om denne inte registreras. I

vissa fall får dock personuppgifter behandlas trots att samtycke från den

registrerade saknas. Det gäller t.ex. om det är nödvändigt för att den

personuppgiftsansvarige skall kunna fullgöra en rättslig förpliktelse som

åvilar honom eller henne eller om det är nödvändigt för att utföra en

arbetsuppgift av allmänt intresse eller för att utföra en arbetsuppgift i

samband med myndighetsutövning. Personuppgifter får också behandlas

om en avvägning ger vid handen att den personuppgiftsansvariges

berättigade intresse av en behandling väger tyngre än den registrerades

intresse av skydd.

Personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska

åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse samt medlemskap i fack-

förening får inte behandlas. Likaså är det förbjudet att behandla sådana

personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv.

Personuppgiftslagen innehåller vidare bestämmelser om den person-

uppgiftsansvariges skyldighet att informera den registrerade om be-

handling som rör honom. Den personuppgiftsansvarige skall självmant

lämna den registrerade information rörande behandlingen, när uppgifter

om en person samlas in från denne själv. Har uppgifterna samlats in från

en annan källa, skall den registrerade informeras när uppgifterna noterats

eller, om avsikten med behandlingen är att lämna ut uppgifterna till tredje

man, när uppgifterna lämnas ut för första gången. Den personuppgifts-

ansvarige är vidare skyldig att efter ansökan gratis en gång per

kalenderår informera om huruvida uppgifter som rör sökanden behandlas

eller inte, ändamålet med behandlingen, vilka uppgifter som behandlas,

varifrån dessa kommer och till vem de lämnas ut.

Från informationsskyldigheten finns dock undantag som är uppräknade

i lagen. Det gäller t.ex. om det i lag eller annan författning finns särskilda

bestämmelser om registreringen eller utlämnandet av personuppgifter

eller om det för uppgifterna är föreskrivet sekretess eller tystnadsplikt.

Den personuppgiftsansvarige är skyldig att rätta personuppgifter som

är felaktiga, missvisande eller ofullständiga eller som annars inte har

behandlats i enlighet med personuppgiftslagen. Har felaktiga person-

uppgifter lämnats till tredje man, skall denne underrättas om korrige-

ringsåtgärden.

Om en behandling av personuppgifter är tillåten skall behandlingen

anmälas till en tillsynsmyndighet. Syftet med anmälningsskyldigheten är

att göra behandlingens ändamål och dess viktigaste egenskaper kända.

Tillsynsmyndigheten skall föra register över anmälda behandlingar.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får föreskriva undantag från anmälningsskyldigheten. Sådana undantag

kan t.ex. avse fall där det inte är sannolikt att den registrerades rättigheter

kränks. Vidare behövs ingen anmälan när ett personuppgiftsombud

utsetts av den personuppgiftsansvarige. Ett personuppgiftsombud har till

uppgift att övervaka och se till att den personuppgiftsansvarige behandlar

personuppgifter på ett korrekt och lagligt sätt och påpekar eventuella

brister för denne.

4.3 Polisregister, m.m.

Polisen använder sig av ett stort antal databaserade register i sin

verksamhet. Vissa av registren förs lokalt eller regionalt, t.ex. register för

intern samordning av pågående utredningar eller tillfälliga förunder-

sökningsregister för pågående förundersökningar samt det regionala

RAR (rationell anmälansrutin). De centrala registren förs hos Rikspolis-

styrelsen. Till dessa register hör bl.a. det allmänna spaningsregistret,

brottsanmälansregistret och person- och belastningsregistret med det

allmänna kriminalregistret.

Polisens register regleras i dag i första hand i lagen (1965:94) om

polisregister. Med polisregister förstås enligt 1 § lagen om polisregister

sådana register som förs hos Rikspolisstyrelsen eller någon annan polis-

myndighet för att tjäna till upplysning om brott, för vilket någon har

misstänkts, åtalats eller dömts, eller om någons personliga förhållanden i

övrigt. Närmare bestämmelser om vad polisregister får innehålla finns i

polisregisterkungörelsen (1969:38).

Det allmänna kriminalregistret, som inte är ett polisregister, innehåller

uppgifter om personer som dömts till andra påföljder än böter. I person-

och belastningsregistret förs in dels uppgifter om fällande brottmåls-

domar och andra belastningar, dels uppgifter om personer som är

skäligen misstänkta för brott. Registrets övergripande syfte är att brotts-

bekämpande och rättsvårdande myndigheter på ett enkelt sätt skall få

tillgång till uppgifter som behövs i verksamheten.

Regeringen har i proposition 1997/98:97 Polisens register lämnat

förslag till en lag om belastningsregister och en lag om misstankeregister

samt en polisdatalag. Förslaget har antagits av riksdagen (bet.

1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276).

Belastningsregistret skall ersätta den registrering av påföljder etc. som

för närvarande sker i person- och belastningsregistret. Registret skall

innehålla uppgift om bl.a. den som genom dom eller strafföreläggande

ålagts påföljd för brott för vilket inte endast penningböter är föreskrivet.

Belastningsregistret skall således till skillnad från dagens person- och

belastningsregister endast innehålla belastningsuppgifter. Frågan om

vilka myndigheter och enskilda som oavsett sekretess skall ha rätt till

uppgifter ur registret skall avgöras med hänsyn till registrets ändamål.

Det övergripande syftet med det nya belastningsregistret är att olika

myndigheter, framför allt de brottsbekämpande och rättsvårdande

myndigheterna, på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som

behövs i verksamheten.

I person- och belastningsregistret förs för närvarande in bl.a. uppgifter

som antecknas på de personblad som upprättas i förundersökningar och

som innehåller upplysningar om personer som är skäligen misstänkta för

brott. Sådana uppgifter skall i stället registeras i ett misstankeregister.

Registret skall innehålla uppgifter om bl.a. den som har fyllt 15 år och

som är skäligen misstänkt för något brott mot brottsbalken eller för något

annat brott för vilket är föreskrivet svårare straff än böter. Det

övergripande syftet med misstankeregistret är att framför allt polis- och

tullmyndigheter på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som

krävs för att olika förundersökningar skall kunna samordnas på ett

effektivt sätt. Om det behövs utnyttjas uppgifterna i registret också på

annat sätt i polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande verk-

samhet.

Polisdatalagen ersätter polisregisterlagen och innehåller de bestämmel-

ser som, utöver personuppgiftslagen, behövs för polisens verksamhet.

Polisdatalagen skall gälla vid behandling av personuppgifter i polisens

verksamhet för att dels förebygga brott och andra störningar av den

allmänna ordningen och säkerheten, dels bedriva spaning och utredning i

fråga om brott som hör under allmänt åtal. Polisen får också möjlighet att

under vissa förutsättningar i kriminalunderrättelseverksamhet företa

automatiserad behandling av personuppgifter i särskilda undersökningar

samt föra datoriserade kriminalunderrättelseregister. Kriminalunder-

rättelseregister skall få användas för att ge underlag för särskilda

undersökningar avseende allvarlig brottslig verksamhet samt för att

underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till

underrättelseverksamhet.

4.4 Tullmyndigheternas register

Tullverket får med stöd av lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet föra register i sådan verksamhet (prop.

1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8, rskr. 1997/98:74). Tullverkets brotts-

register är enligt lagen indelade i underrättelseregister och spanings-

register. Underrättelseregistren skall i sin tur föras dels som ett gemen-

samt underrättelseregister hos Generaltullstyrelsen och som skall ge

underlag för särskilda undersökningar inom underrättelseverksamheten,

dels som tillfälliga lokala analysregister för de särskilda undersök-

ningarna. För att underrättelse- eller analysregister skall få föras krävs att

den brottsliga verksamhet som den särskilda undersökningen avser är

allvarlig. Med allvarlig brottslig verksamhet förstås i lagförslaget

verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse i två år

eller däröver och som tullmyndighet enligt lag eller förordning har

befogenhet att ingripa mot.

Analysregister får inrättas när tillräckligt många uppgifter i det centrala

underrättelseregistret antyder att en viss brottslig verksamhet pågår eller

det annars finns anledning att starta en särskild undersökning inom

underrättelseverksamheten. Till skillnad från det centrala underrättelse-

registret får analysregister föras endast under tiden undersökningen

pågår. Uppgifterna skall för att få registreras vara nödvändiga för

undersökningen. Sambearbetning får ske med andra register som förs

inom Tullverket eller hos polisen. Även andra personuppgifter får

registreras i analysregister än sådana som gäller enskild person som är

misstänkt för brott.

Uppgifter ur Tullverkets brottsregister får lämnas ut till bl.a. åklagare,

om uppgifterna behövs i en förundersökning eller för prövning av frågan

om inledande av en förundersökning och till Rikspolisstyrelsen, polis-

myndigheter eller Kustbevakningen, om uppgifterna kan antas ha

betydelse för brottsbekämpande verksamhet. Möjligheterna att samköra

uppgifter från Tullverkets brottsregister med andra register är reglerade i

lagen. Uppgifter i underrättelseregistret får med ADB-hjälp tillföras

endast Tullverkets analysregister, medan uppgifter i analysregister inte

får tillföras andra personregister med hjälp av ADB. Uppgifter i

spaningsregister får med hjälp av ADB tillföras polismyndighet eller

polisregister.

Tullmyndigheterna har vidare direkt tillgång till vissa av polisens

register. Tillgången till vissa av registren, som det allmänna spanings-

registret och person- och belastningsregistret är begränsad till uppgifter

som faller inom tullens utredningsområde. Tullmyndigheterna har också

helt eller delvis tillgång till passregistret, medborgarskapsregister och

registret över efterlysta fordon och registreringsskyltar.

5 Behandlingen av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsutredningar

5.1 Lag om behandling av personuppgifter i

brottsutredningar

Regeringens förslag: Behandlingen av personuppgifter vid

skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar skall regleras i

en särskild lag. Lagen skall utgå från personuppgiftslagen och endast

innehålla de särbestämmelser som är nödvändiga för skattemyndig-

heternas brottsutredande verksamhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med

regeringens förslag. Utredningen har dock föreslagit att centrala

bestämmelser i personuppgiftslagen arbetas in i lagen.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte

något att erinra mot förslaget i sak. Flera remissinstanser påtalar dock

behovet av att lagen samordnas med polisdatalagen.

Skälen för regeringens förslag: Utredningar om skattebrott och

bokföringsbrott kan många gånger vara komplicerade. Ofta måste

brottsutredaren kunna följa en lång kedja av transaktioner med ett flertal

personer eller bolag inblandade. Anknytningarna mellan bolagen

sinsemellan eller mellan bolagen och de personer som står bakom dem

kan vara svåra att upptäcka. Utredaren måste således ha möjlighet att

samla in och jämföra en stor mängd information om den brottsmisstänkte

och om de olika företag och personer som förekommer i sammanhanget.

Samhällets utveckling och brottslighetens internationalisering har gjort

att det blivit svårare än tidigare att komma till rätta med den ekonomiska

brottsligheten. Detta gäller i hög grad skattebrotten. Brottslingarna

utnyttjar bl.a. skillnaderna i de olika ländernas skattelagstiftningar och

svårigheterna för den utredande myndigheten att samla in och tillvarata

information från andra länder. För att kunna upptäcka och förebygga

brotten krävs en överblick som gör det möjligt för utredaren att urskilja

tidiga indikationer på misstänkt brottslighet. Är brottsligheten gräns-

överskridande finns behov av att kunna utbyta information med

myndigheter i andra länder.

Skattemyndigheterna kommer i princip att ha samma arbetsuppgifter i

fråga om brott inom skatteområdet som tullmyndigheter och

polismyndigheter har inom sina respektive ansvarsområden. Som

framgår av avsnitt 4 har dessa myndigheter ett omfattande datorstöd till

sin hjälp och polisen kommer att få utökade möjligheter att behandla

uppgifter automatiserat.

Skattemyndigheterna behöver kunna behandla en stor mängd

information i den brottsbekämpande verksamheten. För att kunna göra

detta på ett effektivt och rationellt sätt krävs att skattemyndigheterna har

datorstöd för behandlingen. Det är sällan praktiskt genomförbart att

bearbeta all nödvändig information manuellt i sådan brottsbekämpande

verksamhet som skattemyndigheterna skall bedriva. Det skulle ta sådan

tid i anspråk att brottsutredningarna inte skulle kunna bedrivas på ett

ändamålsenligt sätt. Det skulle också vara svårt att få fram relevant

information om det inte fanns möjlighet att söka denna med hjälp av

modern informationsteknik. Risken är uppenbar att brister i fråga om

möjligheterna att samla information utnyttjas av de som begår brotten.

För att skattemyndigheterna skall vara effektiva krävs således att de

har goda möjligheter att behandla information i den brottsbekämpande

verksamheten. Modern datorteknik skall kunna utnyttjas både internt

inom myndigheterna och vid utbyte av information mellan dem.

Regeringen anser därför att skattemyndigheterna på samma sätt som

polis- och tullmyndigheter skall ha rätt att behandla personuppgifter

automatiserat i sin brottsutredande verksamhet.

Skattemyndigheterna kan redan med stöd av personuppgiftslagens

bestämmelser behandla personuppgifter helt eller delvis automatiserat i

den brottsutredande verksamheten. Behandlingen av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet kommer emellertid att

omfatta integritetskänsliga uppgifter och kräver därför en högre

skyddsnivå än vad personuppgiftslagen garanterar. I likhet med

utredningen anser regeringen därför att behandlingen av personuppgifter

i skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet skall regleras i en

särskild lag om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar.

Eftersom behandlingen i många fall kommer att omfatta uppgifter om

enskild person, är det viktigt att beakta integritetsaspekten. Med tanke på

det allmänna intresset av att skattemyndigheterna skall kunna bekämpa

brott så effektivt som möjligt, är det emellertid viktigt att hinder för ett

rationellt utnyttjande av ADB-stöd och kommunikationsteknik inte ställs

i större utsträckning än vad som är nödvändigt med hänsyn till intresset

av att skydda den personliga integriteten.

Skattemyndigheterna kommer i sin brottsutredande verksamhet även

att ha behov av uppgifter som förs i bl.a. polisens belastnings- och

misstankeregister. Regeringen återkommer till denna fråga i avsnitt 11.

Lagens förhållande till personuppgiftslagen

Personuppgiftslagen (1998:204) är generellt tillämplig på behandling av

personuppgifter och anger de begränsningar i fråga om att behandla

personuppgifter som kan anses nödvändiga för att skydda den personliga

integriteten. Att personuppgiftslagen är generell innebär att behandling

av personuppgifter i skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet

kommer att omfattas därav, om inte särskilda bestämmelser meddelas

som avviker från personuppgiftslagens.

De bestämmelser som skall gälla skattemyndigheternas behandling av

personuppgifter i anledning av brott inom skatteområdet bör, i likhet med

motsvarande bestämmelser i polisdatalagen, ha personuppgiftslagen som

utgångspunkt. Kraven på behandling av personuppgifter bör med tanke

på verksamhetens natur inte i någon del vara lägre ställda än vad som

följer av personuppgiftslagen. I fråga om särskilt integritetskänsliga

inslag i verksamheten bör kraven på behandlingen i stället vara avsevärt

högre.

Utredningen har föreslagit att centrala bestämmelser i personuppgifts-

lagen arbetas in i lagen. Polisdatalagen innehåller dock endast de sär-

bestämmelser som är motiverade för polisens verksamhet och hänvisar

därutöver till personuppgiftslagen. Flertalet remissinstanser har påpekat

behovet av en enhetlig reglering i fråga om behandling av person-

uppgifter inom den brottsutredande verksamheten. Regeringen anser i

likhet med remissinstanserna att regleringen av förhållandet till person-

uppgiftslagen i detta fall bör vara enhetlig och föreslår därför att den nya

lagen endast skall innehålla de särbestämmelser som är nödvändiga.

En annan fråga som bör behandlas i detta sammanhang är förhållandet

till polisdatalagen. Åklagare kan söka biträde från både polisen och

skattemyndigheterna i förundersökning av brott som faller inom

skattemyndigheternas kompetensområde. Det är därför av betydelse att

samma förutsättningar för behandling av personuppgifter och samma

regler till skydd för den enskilde mot oriktig behandling och integritets-

intrång tillämpas oavsett om det är polisen eller skattemyndigheten som

företar brottsutredningen. En lag om behandling av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet bör därför i princip

utformas så att förutsättningarna för behandlingen är desamma som

gäller för polisen.

Genom att följa polisdatalagens uppbyggnad uppnås en sam-

stämmighet i fråga om behandling av personuppgifter inom de skilda

verksamheterna. Det kan också antas att skattemyndigheterna med de nya

arbetsuppgifterna kommer att ha ett ökat behov av att kunna utbyta

personuppgifter med polisen. Likalydande bestämmelser om behandling

av personuppgifter torde underlätta ett sådant informationsutbyte och

även minska risken för att utbytet medför integritetsintrång och en oriktig

behandling av personuppgifter.

5.2 Lagens tillämpningsområde - ändamålet med

behandlingen

Regeringens förslag: Lagen skall gälla vid behandling av

personuppgifter i skattemyndighetens verksamhet för att förebygga

brott samt vid spaning och utredning i fråga om brott som avses i

lagen om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I lagen (1997:1024) om skatte-

myndigheters medverkan i brottsutredningar anges vilka uppgifter som

skattemyndigheterna skall ha. Enligt 2 § får åklagare anlita biträde av

skattemyndighet vid förundersökning och i fråga om utredning av brott

innan förundersökning inletts. Skattemyndighet får också enligt 3 § i

vissa fall på egen hand utföra s.k. förenklad brottsutredning. Enligt 4 §

får skattemyndighet i fråga om brott inom skatteområdet bedriva spaning

och underrättelseverksamhet samt verka för att förebygga sådan brotts-

lighet.

Den verksamhet som skattemyndigheterna bedriver med stöd av den

nämnda lagen bör enligt regeringens mening utan inskränkning omfattas

av rätten att behandla personuppgifter. Denna verksamhet omfattas inte

av dataskyddsdirektivet och avvikande bestämmelser kan därför med-

delas utan att det står i strid med direktivet.

Med verksamheten kommer att följa en del intern administration.

Några särregler kan enligt regeringens mening inte behövas på detta

område. Regeringen delar därför utredningens bedömning att person-

uppgiftslagens bestämmelser får tillämpas på behandling av person-

uppgifter i den interna administrationen.

Den nya lagen kommer huvudsakligen att gälla för automatiserad

behandling av personuppgifter. Lagen skall tillämpas på manuell behand-

ling endast om uppgifterna ingår i eller avses att ingå i en strukturerad

samling av personuppgifter vilka är tillgängliga för sökning eller

sammanställning enligt särskilda kriterier.

5.3 Definitioner

Regeringens förslag: De begrepp som används i lagen skall ha

samma betydelse som i personuppgiftslagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen har emellertid även föreslagit att begreppet databas skall

användas i stället för registerbegreppet.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Göteborg, Justitiekanslern,

Länsrätten i Stockholms län och Rikspolisstyrelsen har avstyrkt förslaget

om att införa begreppet databas i stället för register. Övriga

remissinstanser har inte haft något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I 3 § personuppgiftslagen (1998:204)

definieras vissa begrepp som är centrala när behandling av person-

uppgifter skall regleras. Det är självfallet viktigt att terminologin i den

lag som nu föreslås överensstämmer med personuppgiftslagens och att

begreppen ges samma innebörd. Det finns därför ingen anledning att i

lagen ånyo förklara de olika begreppens innebörd, utan det räcker med att

hänvisa till den nämnda bestämmelsen i personuppgiftslagen.

Utredningen har föreslagit att begreppet databas skall användas i stället

för registerbegreppet. Databas har av utredningen definierats som en

samling av personuppgifter vilka är tillgängliga för helt eller delvis

automatisk sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Flera

remissinstanser är kritiska till förslaget. Remissinstanserna framhåller

bl.a. att det inte är lämpligt att i en enstaka författning införa en ny

benämning för strukturerade datasamlingar.

I polisdatalagen används begreppet register när det gäller strukturerade

datasamlingar. Det är enligt regeringens mening angeläget att det i

lagstiftningen finns enhetliga begrepp för datoriserade samman-

ställningar av uppgifter på olika områden. Regeringen anser därför i

likhet med remissinstanserna att det inte nu finns tillräckliga skäl att

införa ett nytt begrepp. Begreppet databas bör således inte användas i

detta sammanhang. I stället bör i den föreslagna lagen begreppet register

användas för strukturerade sammanställningar av uppgifter.

5.4 Behandling av personuppgifter

Regeringens förslag: Skattemyndigheterna skall ha möjlighet att

behandla känsliga personuppgifter i annan verksamhet än under-

rättelseverksamhet om det är oundgängligen nödvändigt för syftet

med behandlingen.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Remissinstanserna: JO och Advokatsamfundet avstyrker förslaget om

att skattemyndigheterna skall få behandla känsliga personuppgifter.

Övriga remissinstanser har inte haft något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Personuppgiftslagen (1998:204)

innehåller vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter.

Personuppgifter skall behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god

sed. Uppgifter får samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och

berättigade ändamål. Efter insamlingen får behandling av uppgifterna

inte ske på ett sätt som är oförenligt med de ursprungliga ändamålen. De

får behandlas för andra ändamål endast om dessa inte är oförenliga med

de ursprungliga ändamålen. Det anses inte oförenligt med de ursprung-

liga ändamålen att behandla uppgifterna för historiska, statistiska eller

vetenskapliga ändamål.

Personuppgiftslagen innehåller vidare en uppräkning av när behandling

av personuppgifter är tillåten. Det är bl.a. tillåtet att behandla person-

uppgifter efter den registrerades samtycke. I vissa fall får dock person-

uppgifter behandlas trots att samtycke från den registrerade saknas. En

förutsättning i samtliga fall är att behandlingen är nödvändig för

ändamålen.

Behandling av personuppgifter i anledning av skattebrott kan av olika

skäl vara integritetskänslig. Det förhållandet att personuppgifter före-

kommer i samband med brottsutredning kan i sig utgöra ett stort intrång i

den personliga integriteten. Behandlingen kommer därutöver ofta att

omfatta särskilt känsliga uppgifter, t.ex. uppgifter om brottsmisstanke.

För att bibehålla förtroendet för en sådan behandling är det viktigt att

grundläggande krav finns på behandlingen som tillgodoser högt ställda

krav på integritetsskydd. Det saknas enligt regeringens mening anledning

att ställa lägre krav på behandlingen än vad som följer av person-

uppgiftslagens bestämmelser. Tvärtom är det för vissa behandlingar

motiverat att ställa särskilda krav på behandling som sker i brotts-

bekämpande verksamhet. Det gäller framför allt behandlingen av upp-

gifter i underrätttelseverksamhet. Regeringen återkommer till frågan om

behandling av personuppgifter i underrättelseverksamhet i avsnitt 6.

Behandling av känsliga personuppgifter

Personuppgiftslagen innehåller en bestämmelse om förbud mot

behandling av känsliga personuppgifter. Enligt 13 § personuppgiftslagen

är det förbjudet att behandla personuppgifter som avslöjar ras eller

etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse

eller medlemskap i fackförening. Det är också förbjudet att behandla

sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Det finns vissa

undantag från förbudet, framför allt om den registrerade har samtyckt till

behandlingen. Undantagen från förbudet är inte tillämpliga på brotts-

bekämpande verksamhet.

Regeringen har i fråga om polisens verksamhet funnit det motiverat

med ett undantag i polisdatalagen från förbudet mot behandling av

känsliga uppgifter för den verksamhet som den lagen reglerar. Det

konstateras att det i fråga om vissa brott, t.ex. sexualbrott och grova

våldsbrott, är nödvändigt att få behandla också känsliga personuppgifter.

Fråga är om samma behov av att behandla känsliga personuppgifter finns

i anledning av brott inom skatteområdet.

Vid brott inom skatteområdet torde det sällan komma i fråga att

behandla känsliga personuppgifter. Det sakliga behovet för ett undantag

från förbudet kan därför ifrågasättas. Det kan dock inte uteslutas att

känsliga uppgifter kan förekomma i en utredning rörande skattebrott. I en

skatteutredning är det inte ovanligt att sådana uppgifter kan förekomma.

Uppgifter från en skatteutredning måste oftast hämtas in när en

förundersökning har påbörjats och det är inte möjligt att sortera bort de

känsliga uppgifter som kan finnas i det inhämtade materialet. Enligt

regeringens mening skall därför känsliga uppgifter få behandlas i bl.a. en

förundersökning om förutsättningarna i övrigt för behandlingen är för

handen.

När det gäller behandling av känsliga uppgifter i underrättelse-

verksamhet är situationen en annan. I skattemyndighetens underrättelse-

verksamhet finns större möjligheter att undvara känsliga personuppgifter

utan att det påverkar den pågående undersökningen. Känsliga uppgifter

bör därför inte få behandlas i skattemyndigheternas underrättelse-

verksamhet.

Utredningen har föreslagit att känsliga personuppgifter inte skall få

användas som sökbegrepp vid sökning i ett register. Typiskt för ett

register är att uppgifter kan sökas och sammanställas med hjälp av

sökbegrepp. Användaren bestämmer utfallet av sökningen genom de

sökbegrepp han eller hon väljer att använda. I huvudsak saknas anledning

att särskilt reglera vilka sökord som får användas för att få fram uppgifter

ur register inom skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet. De

grundläggande kraven på behandling av personuppgifter måste beaktas

även vid sökningar i register. Det går inte att använda vilka sökbegrepp

som helst för att förutsättningslöst söka i ett register. Som ovan

konstaterats är utrymmet för behandling av känsliga personuppgifter i

skattebrottsutredningar i stort sett obefintligt. Enligt regeringens mening

är de grundläggande kraven som gäller vid behandling av person-

uppgifter tillräckliga för att tillgodose behovet av skydd för den person-

liga integriteten. Någon särskild bestämmelse om sökbegränsningar

behövs därför inte.

Uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas sakriktighet

Utredningen har föreslagit att lagen kompletteras med en bestämmelse

om att personuppgifter skall förses med en upplysning om uppgifts-

lämnarens trovärdighet och uppgifternas sakriktighet. Regeringen har i

prop. 1997/98:97 Polisens register ansett att en sådan bestämmelse i lag

inte är motiverad. Inte heller när det gäller register hos skattemyndig-

heterna kan en sådan bestämmelse anses motiverad.

5.5 Kvarstående brottsmisstankar

Regeringens förslag: Om en förundersökning som gäller ett brott

som anges i 1 § lagen om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar har lagts ned på grund av bristande bevisning, får

uppgifter om brottsmisstanken behandlas för annat ändamål än

arkivering endast om den misstänkte fortfarande är skäligen misstänkt

för brottet och uppgifterna behövs för att förundersökningen skall

kunna tas upp på nytt.

Om åtal mot en person har lagts ned eller om denne genom

lagakraftvunnen dom har frikänts får uppgifter om brottsmisstanken

behandlas endast om förundersökningen tas upp på nytt eller för

prövning av särskilt rättsmedel enligt 58 kap. rättegångsbalken.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen har föreslagit att uppgifter om kvarstående misstankar inte

skall få registreras om åtal mot en person har lagts ner eller ogillats. Ett

register över kvarstående misstankar skall vidare endast få innehålla

uppgifter som avser person som misstänks för brott för vilket är stadgat

svårare straff än fängelse ett år.

Remissinstanserna har inte något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Av lagens allmänna bestämmelser

följer att skattemyndigheterna kan behandla personuppgifter med ADB-

stöd i förundersökningar. Läggs förundersökningen ned utan att åtal

väckts skall de ADB-behandlade uppgifterna gallras, om de inte av andra

skäl skall bevaras för framtiden. Detsamma gäller om åtal har väckts men

ogillats. Regeringen återkommer till frågan om gallring i avsnitt 7.

I vissa fall kan misstanken kvarstå även om förundersökningen har

lagts ned. Framför allt gäller det om beslutet att lägga ned för-

undersökningen föranletts av att bevisningen varit bristfällig. Det kan i

dessa fall finnas ett berättigat intresse för skattemyndigheterna att

fortsätta att lagra uppgifter om den misstänkte. Om dessa uppgifter

sammanförs med ny information kan det leda till att förundersökningen

tas upp på nytt. Uppgifterna i fråga har likheter med uppgifter av

underrättelsekaraktär, eftersom det rör en person mot vilken förunder-

sökning inte pågår. Bestämmelserna om underrättelseregister är dock inte

direkt tillämpliga, eftersom personen i fråga är misstänkt för ett konkret

brott. Regeringen anser därför att det i lagen bör införas bestämmelser

om att uppgifter om kvarstående misstankar får behandlas. I likhet med

vad som gäller enligt polisdatalagen bör bestämmelserna inte knytas till

registerbegreppet.

Behandling av kvarstående misstankar bör huvudsakligen tillåtas

endast under förutsättning att förundersökningen har lagts ned på grund

av bristande bevisning och en person enligt förundersökningsledarens

bedömning fortfarande är misstänkt för brott.

Har förundersökningen i stället lagts ned på t.ex. den grunden att den

misstänkte är oskyldig eller att gärningen inte utgör brott finns det

normalt inte anledning att ha kvar någon anteckning om att personen

alltjämt anses misstänkt. Det kan dock förekomma situationer då sådana

uppgifter bör få behandlas. Det kan i undantagsfall bli aktuellt att inleda

en ny förundersökning eller ta upp målet på nytt, t.ex. i samband med

resning. Regeringen anser att behandling av uppgifter bör tillåtas även i

dessa fall.

Konstitutionsutskottet har i samband med behandlingen av regeringens

förslag till polisdatalag erinrat om att regeringen med stöd av 50 §

personuppgiftslagen har möjlighet att meddela tillämpningsföreskrifter

om vilka krav som ställs på den personuppgiftsansvarige vid behandling

av uppgifter (bet. 1997/98:JuU20, s. 25). Utskottet utgick från att

regeringen för att ytterligare tillgodose rättssäkerheten, kommer att med-

dela sådana föreskrifter som innebär att t.ex. tillgången på uppgifterna

begränsas.

Utredningen har vidare föreslagit att lagen bör innehålla en be-

stämmelse om att misstanken skall avse brott för vilket fängelse i mer än

ett år kan följa. Härigenom kommer behandlingen att avse endast brott

för vilka preskriptionstid löper under minst fem år (jfr 35 kap. 1 § brotts-

balken). Någon motsvarande bestämmelse har inte tagits in i polisdata-

lagen. Det kommer normalt inte att vara aktuellt att behandla uppgifter

om personer som endast misstänks för bötesbrott. Något behov av att

särskilt reglera detta kan enligt regeringens mening inte anses föreligga.

5.6 Personuppgiftsombud och anmälan till

tillsynsmyndigheten

Regeringens bedömning: Personuppgiftslagens bestämmelser om

anmälningsskyldighet bör gälla även för skattemyndigheten.

Utredningens förslag: Skattemyndigheterna skall utse person-

uppgiftsombud när personuppgifter behandlas med stöd av lagen.

Remissinstanserna: Riksskatteverket och Kammarrätten i Göteborg

avstyrker förslaget. Riksskatteverket anför bl.a. att det bör ges utrymme

för skattemyndigheterna att säkerställa integritetsskyddet på det sätt

myndigheten anser vara det bästa. Övriga remissinstanser har inte särskilt

berört frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Personuppgiftslagen (1998:204)

innehåller regler om anmälan till tillsynsmyndigheten om behandling av

personuppgifter. Innan en behandling genomförs skall den person-

uppgiftsansvarige göra en skriftlig anmälan till tillsynsmyndigheten. Från

anmälningsskyldigheten finns vissa undantag. Anmälan behöver bl.a. inte

ske om den personuppgiftsansvarige har utsett ett personuppgiftsombud.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får vidare

meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten för

sådana typer av behandlingar som sannolikt inte kommer att leda till

otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Enligt 3 §

personuppgiftsförordningen (1998:1191) gäller anmälningsskyldigheten

inte för bl.a. behandling av personuppgifter som regleras genom särskilda

föreskrifter i lag eller förordning.

Personuppgiftsombudet skall ha till uppgift att självständigt se till att

den personuppgiftsansvarige behandlar personuppgifter på ett korrekt

och lagligt sätt. För att kontrollera att personuppgifter behandlas på detta

sätt, måste personuppgiftsombudet förvissa sig om att den person-

uppgiftsansvarige följer bestämmelserna i personuppgiftslagen. Kon-

trollen skall avse all behandling av personuppgifter som faller under

lagen. Upptäcker personuppgiftsombudet brister i behandlingen bör

ombudet i första hand påpeka detta för den personuppgiftsansvarige.

Vidtar denne inte rättelse, skall personuppgiftsombudet anmäla bristerna

till tillsynsmyndigheten. Personuppgiftsombudet skall föra en förteck-

ning över de behandlingar som utförs av den personuppgiftsansvarige

och som annars skulle ha omfattats av anmälningsskyldighet.

Utredningen har föreslagit att skattemyndigheterna åläggs en skyldig-

het att utse ett personuppgiftsombud för att säkerställa ett gott integritets-

skydd. Ansvaret för behandlingen av personuppgifter hamnar då enligt

utredningen där det bäst hör hemma, nämligen hos den som utför

behandlingen.

Regeringen delar givetvis utredningens bedömning av vikten att

säkerställa ett gott integritetsskydd. Något motsvarande krav på att

personuppgiftsombud skall utses har emellertid inte införts för polisen.

Enligt regeringens mening kan det inte heller anses motiverat att för

skattemyndigheterna införa en sådan skyldighet. Personuppgiftslagens

regler bör därför gälla. Detta innebär att någon anmälningsskyldighet inte

föreligger eftersom behandlingen kommer att utföras med stöd av lag.

Vad som nu sagts innebär dock inte att skattemyndigheten är förhindrad

att utse personuppgiftsombud om myndigheten skulle anse att detta

behövs.

5.7 Information till den registrerade

Regeringens bedömning: Några särskilda bestämmelser om infor-

mation till den registrerade behövs inte. Personuppgiftslagens regler

bör gälla.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen har föreslagit att personuppgiftslagens bestämmelser om att

skattemyndigheterna självmant skall lämna ut information till den

registrerade när uppgifter samlats in från annan källa inte skall gälla.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Göteborg anser att någon

särreglering i förhållande till personuppgiftslagen inte är motiverad.

Övriga remissinstanser har inte något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens bedömning: I personuppgiftslagen

(1998:204) finns bestämmelser om att den personuppgiftsansvarige på

eget initiativ skall informera den registrerade om att dennes person-

uppgifter är föremål för behandling. Informationen skall lämnas dels när

uppgifter om en person samlas in från denne själv, dels när uppgifterna

har samlats in från annan källa. I det senare fallet behöver ingen

information lämnas, om det finns bestämmelser om registrerandet eller

utlämnandet av personuppgifterna i en lag eller någon annan författning

eller om det skulle vara omöjligt eller förenat med en oproportionerligt

stor arbetsinsats att lämna informationen. Information skall också lämnas

en gång per kalenderår till var och en som ansöker om det. Rätten att få

information skall inte gälla i den utsträckning det finns särskilda regler

om att uppgifterna inte får lämnas ut. Bestämmelser om tystnadsplikt och

sekretess har företräde framför rätten för den registrerade att få

information om behandling.

Syftet med bestämmelserna är att göra det möjligt för den registrerade

att bevaka sina rättigheter och är därför av stor betydelse för skyddet för

den enskildes integritet. Den brottsbekämpande verksamheten ger

emellertid litet utrymme för att lämna ut information till den registrerade

om att uppgifter samlats in om denne från annan källa. Sådana uppgifter

omfattas nästan undantagslöst av sekretess.

Utredningen har, mot bakgrund av att information i princip aldrig kan

lämnas ut, föreslagit att en bestämmelse om att skattemyndigheterna

självmant skall lämna ut information till den registrerade när uppgifter

samlats in från annan källa inte bör införas. I propositionen om polisens

register (prop. 1997/98:97) har regeringen uttalat att några särskilda

regler om informationsskyldighet inte behövs. De möjligheter till

undantag från informationsskyldigheten som finns får anses tillräckliga.

Regeringen anser att något undantag från informationsskyldigheten

gentemot den registrerade inte heller kan anses motiverad i fråga om

skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet. Personuppgiftslagens

bestämmelser om informationsskyldighet skall därför gälla även i fråga

om behandling av personuppgifter i skattemyndigheternas brotts-

utredande verksamhet.

Skattemyndigheterna bör också vara skyldiga att, till var och en som

ansöker därom gratis lämna information en gång per kalenderår, om

personuppgift som rör sökanden behandlas eller inte. I de flesta fall

hindrar sekretesslagen skattemyndigheterna från att lämna sådan

information. Rätten till information, även om denna är beskuren genom

andra bestämmelser, är dock central för den enskildes möjligheter till

insyn i behandlingen. Det bör därför ankomma på skattemyndigheterna

att i dessa fall pröva om informationen kan lämnas ut.

Riksskatteverket har i sitt yttrande framhållit att rätten att erhålla

information om att uppgifter behandlas eller inte bör förenas med

villkoret att det i ansökan uttryckligen skall anges att den avser

behandlingar av personuppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande

verksamhet. I annat fall skulle alla framställningar om sådan information

som ställs till skattemyndigheten behöva stämmas av med skattebrotts-

enheterna, trots att endast en bråkdel av framställningarna kan antas avse

denna verksamhet.

Enligt 50 § personuppgiftslagen får regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter bl.a. om vad en

anmälan eller ansökan till en personuppgiftsansvarig skall innehålla.

Regeringen har bemyndigat Datainspektionen att meddela sådana före-

skrifter (13 § personuppgiftsförordningen (1998:1191). Någon särskild

bestämmelse bör därför inte införas i detta sammanhang.

5.8 Rättelse och sanktioner

Regeringens förslag: Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse

och om skadestånd skall gälla för skattemyndigheterna vid behandling

av personuppgifter.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen har föreslagit att skattemyndigheterna oberoende av om

detta begärs av den registrerade skall rätta felaktiga uppgifter.

Remissinstanserna har inte särskilt uttalat sig i frågan.

Skälen för regeringens förslag: Den personuppgiftsansvarige är

enligt 28 § personuppgiftslagen (1998.204) skyldig att på begäran av den

registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte

har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen eller föreskrifter som

har meddelats med stöd av lagen. Sker rättelse skall de tredje män till

vilka uppgift lämnats ut underrättas om rättelsen.

Utredningen har föreslagit att skattemyndigheterna oberoende av om

detta begärs av den registrerade skall rätta felaktiga uppgifter. Förslaget

motiveras av att en skattemyndighet enligt utredningens förslag inte skall

vara skyldig att på eget initiativ informera den registrerade om

behandling av uppgifter som hämtats från annan källa än denne själv.

Regeringen har i avsnitt 5.7 ansett att det inte finns skäl att göra något

undantag från informationsskyldigheten i detta avseende. Det finns

därför inte heller skäl att införa ett krav på att skattemyndigheten

självmant skall rätta felaktiga uppgifter.

Personuppgiftslagens regler om rättelse, blockering och utplåning av

felaktiga uppgifter samt reglerna om underrättelse därom till tredje man

bör således gälla även i fråga om behandling av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet.

Det bör avslutningsvis poängteras att det inte är fråga om en felaktig

uppgift i lagens mening om en skattemyndighet t.ex. har registrerat en

person som misstänkt för visst brott, men misstanken under ett senare

skede av utredningsarbetet inte längre visar sig hållbar.

Av personuppgiftslagen följer vidare att den personuppgiftsansvarige

skall ersätta den registrerade för den skada och den kränkning av den

personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med

lagen eller god sed vid behandling av personuppgifter har orsakat.

Ersättningsskyldighet föreligger om den registrerade kan visa att det från

den personuppgiftsansvariges sida har förekommit en olaglig behandling

av den registrerades personuppgifter och att denna behandling har skadat

eller kränkt honom eller henne. Det finns dock möjlighet att efter en

skälighetsbedömning helt eller delvis jämka skadeståndet om den

personuppgiftsansvarige kan visa att den felaktiga behandlingen inte

berodde på honom eller henne.

Personuppgiftslagens bestämmelser om skadestånd bör gälla för

behandling i skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet.

Personuppgiftslagen innehåller också en straffbestämmelse. Enligt

49 § kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar osann uppgift i

information till registrerade, i anmälan till tillsynsmyndigheten eller när

tillsynsmyndigheten begär information, behandlar känsliga uppgifter

eller uppgifter om brott i strid med lagen, för över personuppgifter till

tredje land i strid med lagen eller låter bli att göra föreskriven anmälan

till tillsynsmyndigheten dömas till böter eller fängelse i högst sex

månader eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst två år.

Behandlingen av personuppgifter i skattemyndigheternas brottsbe-

kämpande verksamhet bör också omfattas av straffbestämmelsen.

5.9 Säkerhet vid behandlingen och tillsynsmyndighetens

befogenheter

Regeringens bedömning: Personuppgiftslagens bestämmelser om

säkerhet vid behandlingen och tillsynsmyndighetens befogenheter bör

gälla även vid behandling av personuppgifter i skattemyndigheters

brottsbekämpande verksamhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i frågan.

Skälen för regeringens bedömning: I personuppgiftslagen

(1998:204) finns bestämmelser om säkerhet vid behandling av person-

uppgifter. Av dessa följer bl.a. den personuppgiftsansvarige själv är

skyldig att vidta tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda

personuppgifterna. Dessa åtgärder skall åstadkomma en säkerhetsnivå

som är lämplig med beaktande av de tekniska möjligheter som finns, vad

det skulle kosta att genomföra åtgärderna, de särskilda risker som finns

med behandlingen av personuppgifterna och hur pass känsliga de be-

handlade personuppgifterna är.

Tillsynsmyndigheten skall meddela de närmare föreskrifter om säker-

hetsåtgärder som behövs. Föreskrifterna får meddelas i enskilda fall och

förenas med vite.

Tillsynsmyndigheten skall enligt personuppgiftslagen utöva tillsyn

över tillämpningen av personuppgiftslagen. Myndigheten skall ha rätt att

på begäran få dels tillgång till de personuppgifter som behandlas, dels

upplysningar och dokumentation rörande behandlingen och säkerheten

vid denna, dels tillträde till lokaler som har anknytning till behandlingen.

Om tillsynsmyndigheten inte kan få ett tillräckligt underlag för att

konstatera att behandlingen av personuppgifter är laglig, skall

myndigheten vid vite kunna förbjuda den personuppgiftsansvarige att

behandla uppgifterna på annat sätt än att lagra dem.

Personuppgiftslagens bestämmelser om säkerhet vid behandlingen av

personuppgifter och tillsynsmyndighetens befogenheter skall vara till-

lämpliga också på den behandling av uppgifter som sker hos skatte-

myndigheterna.

5.10 Utlämnande av uppgifter

Regeringens förslag: Bestämmelser om när uppgifter får lämnas ut

behövs endast i fråga om utlämnande för framställning av rättsstatistik

och utlämnande av uppgifter till utlandet.

Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer delvis

med regeringens. Utredningen föreslår dessutom särskilda bestämmelser

för utlämnande av uppgifter till vissa andra myndigheter, däribland

Justitiekanslern, Datainspektionen, åklagare, polis-, skatte- och tull-

myndigheter.

Remissinstanserna: JO, Kammarrätten i Göteborg, Justitiekanslern,

Domstolsverket, Datainspektionen, Industriförbundet, Företagarnas

Riksorganisation och Advokatsamfundet är negativa till förslaget och

anför bl.a. att det ger en alltför vid möjlighet till utlämnande av uppgifter.

Riksåklagaren framhåller att även Ekobrottsmyndigheten bör ha rätt att

få ut uppgifter. Riksskatteverket anför bl.a. att det i lagen bör anges att

skattemyndigheten på eget initiativ får lämna ut uppgifter till de i

förslaget nämnda myndigheterna. Övriga remissinstanser har inget att

invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Särskilda bestämmelser om ut-

lämnande av uppgifter är av betydelse endast i den mån sekretess gäller

för uppgifterna. Uppgifter som behandlas i skattemyndigheternas brotts-

bekämpande verksamhet omfattas av sekretess enligt 5 kap. 1 § och 9

kap. 17 § sekretesslagen (1980:100). Enligt dessa bestämmelser gäller

sekretess bl.a. för uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål,

angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål, i annan

verksamhet för att förebygga brott eller åklagarmyndighets, polismyndig-

hets, tullmyndighets eller Kustbevakningens verksamhet i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott.

Sekretessen i 5 kap. 1 § gäller till skydd för intresset av att förebygga

eller beivra brott, medan sekretessen i 9 kap. 17 § gäller till skydd för

enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden.

Riksdagen har den 2 juni 1998 beslutat om ändringar i sekretesslagen

som innebär att sekretessen i 9 kap. 17 § kommer att gälla också i fråga

om uppgifter i register som förs enligt polisdatalagen. Regeringen åter-

kommer till frågan om sekretess i skattemyndigheternas brottsutredande

verksamhet i avsnitt 9.

Skall uppgifter lämnas ut från en brottsbekämpande myndighet

tillämpas främst 1 kap. 5 § sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse får

uppgifter lämnas ut om det är nödvändigt för att den utlämnande myndig-

heten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Utbyte av uppgifter mellan

åklagaren och den myndighet som biträder åklagaren i förundersökningar

sker i allmänhet med stöd av den bestämmelsen. Bestämmelsen ger

emellertid inte utrymme för att lämna ut uppgifter som kan vara till gagn

för en annan myndighets verksamhet, även om detta skulle gynna brotts-

bekämpningen i ett större perspektiv. I dessa fall kan i stället general-

klausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen tillämpas i viss utsträckning.

Uppgifter får lämnas ut med stöd av generalklausulen om det är uppen-

bart att intresset av att uppgifterna lämnas har företräde framför det

intresse som sekretessen skall skydda. Uppgifter får också enligt 14 kap.

1 § sekretesslagen lämnas ut om myndigheten har en skyldighet enligt

lag eller författning att lämna uppgifter. Sekretessen bryts exempelvis vid

skyldighet att anmäla brott.

I fråga om att lämna ut uppgifter till utländska myndigheter och

mellanfolkliga organisationer finns särskilda inskränkningar. Enligt 1

kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen får uppgifter för vilka sekretess

gäller inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig orga-

nisation annat än om utlämnandet sker i enlighet med en särskild före-

skrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall

skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande

myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska

intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller

mellanfolkliga organisationen.

Utredningen har föreslagit att lagen skall innehålla en bestämmelse om

vilka myndigheter som oavsett sekretess skall ha rätt till uppgifter från

skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet. Förslaget innebär

bl.a. att uppgifter skall kunna lämnas ut till skatte-, polis- och tull-

myndighet om det behövs i ett konkret och aktuellt ärende. Flertalet

remissinstanser som yttrat sig i denna del är kritiska till förslaget.

Remissinstanserna pekar bl.a. på att förslaget innebär ett allt för stort

utrymme för utlämnande av sekretessbelagda uppgifter. Kammarrätten i

Göteborg framhåller att huvudregeln bör vara att uppgiftsutlämnandet

mellan myndigheter skall regleras i sekretesslagen.

En bestämmelse om utlämnande av uppgifter skulle i och för sig vara

klargörande när det gäller utlämnandet av uppgifter mellan myndigheter.

I de flesta fall är emellertid sekretesslagens bestämmelser tillräckliga för

att uppgifter skall kunna lämnas ut till de myndigheter som kan behöva

dem. Uppgifter som behandlas i skattemyndigheternas brottsbekämpande

verksamhet skall bara lämnas ut till de myndigheter som oundgängligen

behöver dem i sin verksamhet. I regel behövs inte uppgifterna hos någon

annan än motsvarande enhet hos en annan skattemyndighet samt hos

polis- och åklagarmyndighet. Några särskilda regler för att lämna ut

uppgifter i dessa fall behövs inte. Inte heller polisdatalagen innehåller

några bestämmelser om utlämnande i detta hänseende.

En annan fråga i detta sammanhang är hur polisen får använda de

uppgifter som hämtats in från skattemyndigheten. I samband med

förslaget till polisdatalag uttalade regeringen att uppgifter till en särskild

undersökning inte fick inhämtas från någon annan myndighet än

polismyndighet och tullmyndighet (prop. 1997/98:97 s. 124). Som ovan

nämnts är polisen en av de myndigheter som kan behöva uppgifter från

skattemyndigheten. Utbytet av information är en väsentlig del i det

brottsutredande arbetet. De uppgifter som polisen kommer att få från

skattemyndigheten skall enligt regeringens mening givetvis få behandlas

i en särskild undersökning.

Sekretesslagens regler är inte tillräckliga för att tillgodose utlämnande

av uppgifter till rättsstatistiken. Bestämmelser om att uppgifter skall

lämnas ut till den myndighet som har hand om rättsstatistiken behövs

därför. Lagens bestämmelser skall vidare medge att utlämnande sker till

myndigheter i andra länder eller till mellanstatliga organisationer i enlig-

het med vad Sverige åtagit sig i en konvention eller annan internationell

överenskommelse. Omfattningen av det internationella informations-

utbytet går i dagsläget inte att överblicka. Det kan antas att skatte-

myndigheterna får en internationell roll genom t.ex. bilaterala samarbets-

avtal. Den föreslagna regeln innebär då att det finns ett bemyndigande för

skattemyndigheterna att lämna ut uppgifter till berörda myndigheter i

andra länder.

Däremot torde skattemyndigheterna inte behöva lämna ut uppgifter till

den europeiska polisbyrån, Europol. Endast den nationella enhet som

Sverige utser skall kunna ta emot och lämna ut uppgifter till Europol. I

den mån uppgifter som berör ekonomisk brottslighet skall lämnas ut till

Europol, bör detta ske genom Rikspolisstyrelsens försorg.

6 Underrättelseverksamhet

6.1 Behandling av personuppgifter i

underrättelseverksamhet

Regeringens förslag: Skattemyndigheterna skall få möjlighet att i

underrättelseverksamhet som avser allvarlig brottslig verksamhet

behandla personuppgifter helt eller delvis automatiserat i särskilda

undersökningar eller i underrättelseregister. Med allvarlig brottslighet

avses brottslighet för vilken är föreskriven fängelse i två år eller

längre.

Med underrättelseverksamhet avses verksamhet som består i att

samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om

brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som

inte utgör förundersökning enligt 23 kap. rättegångsbalken.

Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med rege-

ringens. Utredningen har dock föreslagit att med allvarlig brottslighet

skall avses brottslighet för vilken fängelse lägst sex månader kan följa.

Remissinstanserna: Riksåklagaren anser att definitionen av

underrättelseverksamhet bör följa polisdatalagens. Rikspolisstyrelsen

avstyrker förslaget om att skattemyndigheterna skall få bedriva under-

rättelseverksamhet. Om förslaget ändå genomförs anser styrelsen att

skattemyndigheternas underrättelseverksamhet bör ges en särskild be-

teckning. Kammarrätten i Göteborg anser att definitionen av allvarlig

brottslighet skall utformas på samma sätt som i polisdatalagen. Övriga

remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 § första stycket p. 2 lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar får

skattemyndigheterna bedriva verksamhet som består i att samla och

bearbeta information för att klarlägga om brottslig verksamhet har

utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning

enligt 23 kap. rättegångsbalken. Den verksamhet som avses härmed är

underrättelseverksamhet (prop. 1997/98:10 s. 52 f).

Underrättelseverksamhet tjänar till att bl.a. ta fram underlag som kan

läggas till grund för vilken inriktning i stort en verksamhet skall ha eller

för att initiera konkreta brottsutredningar. I vid bemärkelse kan under-

rättelseverksamheten sägas syfta till att klargöra om brottslig verksamhet

har förekommit, pågår eller kan förutses. Undersökningar som syftar till

att utröna om brott begåtts kan också förekomma inom ramen för en

förundersökning. Förundersökning skall inledas om det finns anledning

anta att ett konkret brott har begåtts. I andra fall, som då den brottsbe-

kämpande myndigheten endast har anledning anta att brottslig verksam-

het har förövats, får undersökningen företas som ett underrättelseprojekt.

Polisen kommer med stöd av polisdatalagen att få möjlighet att

använda automatiserad behandling i kriminalunderrättelseverksamhet.

För tullens vidkommande finns motsvarande rätt att föra datoriserade

analys- och underrättelseregister i lagen (1997:1058) om register i Tull-

verkets brottsbekämpande verksamhet.

Behandling av personuppgifter utgör ett väsentligt inslag i under-

rättelseverksamheten hos de brottsbekämpande myndigheterna. För att

verksamheten skall kunna fungera effektivt är användningen av modern

informationsteknik nödvändig. Regeringen har tidigare, avsnitt 5.1, pekat

på att brister i möjligheten att samla in och tillvarata information ut-

nyttjas av brottslingar. Om skattemyndigheterna inte skulle få använda

tillgänglig teknik skulle arbetet avsevärt försvåras. Regeringen föreslår

därför att skattemyndigheterna, i likhet med polis- och tullmyndigheter

skall få rätt att behandla personuppgifter automatiserat i särskilda under-

sökningar och i löpande förda underrättelseregister.

De allmänna bestämmelserna i den föreslagna lagen om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

begränsar inte skattemyndigheternas möjligheter att med hjälp av ADB

behandla uppgifter i underrättelseverksamhet så länge de grundläggande

kraven på behandlingen är uppfyllda. Lika med polisen bör dock skatte-

myndigheterna inte få företa helt eller delvis automatiserade behand-

lingar av personuppgifter i underrättelseverksamhet i andra fall än då

behandlingen sker i särskilda undersökningar som avser viss allvarlig

brottslighet eller i särskilda register vars innehåll skall kunna utgöra

framtida underlag för sådana särskilda undersökningar. Det bör under-

strykas att de särskilda bestämmelserna om detta är en inskränkning i

möjligheten att behandla personuppgifter i förhållande till de allmänna

bestämmelserna i denna lag och i förhållande till personuppgiftslagens

bestämmelser. Av integritetsskäl bör användningen av datorstöd i sär-

skilda undersökningar begränsas till de verkligt allvarliga fallen. Enligt

polisdatalagen innebär det att ADB-stöd skall kunna användas endast i

undersökningar om allvarlig brottslighet. Samma slutsats bör dras för

skattemyndigheternas del.

I polisdatalagen och lagen om register i Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet definieras allvarlig brottslig verksamhet som verksamhet

som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse i två år eller

däröver.

Regeringen anser i likhet med utredningen att ADB-förda särskilda

undersökningar i princip bör begränsas till de allvarligaste brott som

skattemyndigheterna har att utreda. Det innebär att undersökningarna

skall avse grova skattebrott eller grova bokföringsbrott. Dessa brott har

ett straffminimum om fängelse sex månader. Straffmaximum för grovt

skattebrott är fängelse sex år, medan det för grovt bokföringsbrott är

fängelse fyra år. Även omfattande brottslighet av normalgraden kan dock

vara så allvarlig att det kan motivera ADB-tillgång vid de särskilda

undersökningarna. Det kan t.ex. gälla brottslighet som anses allvarlig på

grund av att aktörerna är många och kanske organiserade.

En avgränsning som sker genom angivande av ett visst minimistraff

skulle enligt regeringens mening begränsa möjligheterna till registrering i

alltför stor utsträckning. Regeringen anser mot bakgrund av det angivna

att allvarlig brottslig verksamhet även i fråga om underrättelse-

verksamhet hos skattemyndigheterna bör definieras på samma sätt som i

polisdatalagen och lagen om register i Tullverkets brottsbekämpande

verksamhet.

Utredningen har föreslagit att begreppet kriminalunderrättelse-

verksamhet skall användas även för skattemyndigheternas underrättelse-

verksamhet. I lagen om register i Tullverkets brottsutredande verksamhet

används begreppet underrättelseverksamhet. Enligt regeringens mening

ligger det närmare till hands att i detta fall använda det begrepp som

används för tullens verksamhet. Något skäl att införa ett särskilt begrepp

för den underrättelseverksamhet som bedrivs av skattemyndigheten finns

inte.

Det bör i lagen klargöras vad som menas med underrättelseverk-

samhet. Enligt regeringens uppfattning bör den definition som används i

polisdatalagen gälla även för skattemyndigheternas underrättelse-

verksamhet. Underrättelseverksamhet definieras där som verksamhet

som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klar-

lägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas

och som inte utgör förundersökning enligt rättegångsbalken. Detta

överensstämmer emellertid inte helt med utformningen av 4 § första

stycket 2 i lagen om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar.

En anpassning bör därför göras i den lagen till den definition som nu

föreslås.

De närmare övervägandena om underrättelseregister kommer att

redovisas i avsnitt 6.3.

6.2 Automatiserad behandling av personuppgifter i

särskilda undersökningar

6.2.1 Förutsättningarna för automatiserad behandling

Regeringens förslag: Automatiserad behandling av personuppgifter

skall endast få förekomma i särskilda undersökningar om det finns

anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet har utövats eller

kan komma att utövas och en särskild undersökning av under-

rättelsekaraktär har inletts.

Med särskild undersökning avses en undersökning i underrättelse-

verksamhet i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning eller

om särskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Utred-

ningen föreslår dock inte någon definition av begreppet särskild under-

sökning.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte haft

något att invända mot förslaget. Justitiekanslern, Kammarrätten i

Göteborg och Domstolsverket anser dock att begreppet särskild under-

sökning bör definieras.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts kännetecknas

underrättelseverksamhet av att uppgifter bevaras, bearbetas och analy-

seras i särskilda undersökningar för att i ett senare skede kunna användas

i t.ex. en förundersökning. Det är nödvändigt att så integritetskänsliga

behandlingar som det här är fråga om sker endast inom noggrant angivna

ramar.

Av personuppgiftslagens bestämmelser följer att personuppgifter bara

får samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål.

Ändamålet med behandling av personuppgifter i en särskild under-

sökning kan allmänt sägas vara att resultatet av behandlingen skall utgöra

underlag för beslut om att inleda förundersökning eller tjäna som under-

lag för operativa åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka

brott. Mer specificerat sammanfaller behandlingens ändamål med ända-

målet med den särskilda undersökningen. Personuppgifter som behandlas

skall således vara nödvändiga för och ha anknytning till den särskilda

undersökningen och till den förmodade brottsligheten.

Det är av integritetsskäl nödvändigt att avgränsa de fall när automa-

tiserad behandling bör tillåtas. Frågan är då under vilka förutsättningar

som skattemyndigheterna skall ha rätt att behandla personuppgifter i

särskilda undersökningar. En naturlig utgångspunkt för ställningstagan-

det är att jämföra med polisens och i viss mån tullens rätt i motsvarande

situation. Automatiserad behandling av personuppgifter i polisens verk-

samhet får förekomma endast om det finns anledning att anta att allvarlig

brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och en

särskild undersökning av underrättelsekaraktär har inletts. Motsvarande

gäller för tullmyndigheterna. Regeringen delar utredningens bedömning

att förutsättningarna för automatiserad behandling av personuppgifter i

skattemyndigheternas verksamhet skall motsvara vad som gäller för

polisen och tullen.

Utredningen har inte föreslagit någon definition av begreppet särskild

undersökning. I likhet med remissinstanserna anser regeringen att det av

lagen bör framgå vad som avses med en särskild undersökning. Defini-

tionen bör motsvara den som finns i polisdatalagen och lagen om register

i Tullverkets brottsutredande verksamhet. En särskild undersökning bör

därför definieras som en undersökning i underrättelseverksamhet som

innebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge

underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för

att förebygga, förhindra eller upptäcka brott.

6.2.2 Beslut att inleda en särskild undersökning

Regeringens förslag: Beslut om att inleda automatiserad behandling

av personuppgifter i en särskild undersökning skall innehålla ända-

målet med behandlingen och de föreskrifter i övrigt som behövs för

att förebygga otillbörligt integritetsintrång.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen har även föreslagit att det i beslutet skall föreskrivas när den

särskilda undersökningen skall vara avslutad samt att det i lagen skall

anges att beslut att inleda behandling av personuppgifter skall fattas av

chef för skattemyndighet eller någon som denne sätter i sitt ställe.

Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare understrukits är det

viktigt att behandling av personuppgifter i en integritetskänslig verk-

samhet alltid sker inom noga preciserade ramar. För att undanröja risker

för att behandlingen kan medföra otillbörligt integritetsintrång är det

viktigt att ändamålet med behandlingen är noga angivet. Detta underlättar

också kontrollen och tillsynen av verksamheten.

Enligt personuppgiftslagens bestämmelser får bl.a. inte fler uppgifter

än nödvändigt registreras och endast sådana som är adekvata och rele-

vanta i förhållande till ändamålet med behandlingen. Den föreslagna

lagen bör därför föreskriva att ändamålet med behandlingen skall be-

stämmas innan den särskilda undersökningen påbörjas. Även andra före-

skrifter som behövs för att förebygga intrång i den personliga integriteten

bör meddelas i beslutet.

Med tanke på behandlingens integritetskänsliga natur kräver ofta

ADB-behandling i särskilda undersökningar överväganden i fråga om hur

behandlingen skall gå till. Det kan finnas anledning att klargöra bl.a. hur

informationen skall få inhämtas till undersökningen och hur ofta och på

vilket sätt arbetet skall avrapporteras. Det går inte att generellt bedöma

detta, utan behovet av särskilda föreskrifter varierar beroende på under-

sökningens natur. Det bör därför ankomma på den som ansvarar för be-

handlingen av personuppgifter att i samband med beslutet meddela de

föreskrifter i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt integritets-

intrång.

Utredningen har föreslagit att beslutet dessutom skall innehålla upp-

gifter om när den särskilda undersökningen skall vara avslutad. Det är

givetvis inte godtagbart att personuppgifter behandlas i en särskild under-

sökning under obegränsad tid. När den särskilda undersökningen inleds

kan det dock vara svårt att avgöra hur lång tid den kommer att ta.

Regeringen anser därför att det inte finns skäl att införa ett krav på att det

redan på detta stadium skall anges när undersökningen skall vara av-

slutad. I stället bör frågan om hur länge uppgifter får bevaras i en särskild

undersökning regleras genom bestämmelser om gallring. Regeringen

återkommer till detta i avsnitt 7.

När det gäller frågan om vem på myndigheten som skall få besluta om

att inleda ADB-behandling i särskilda undersökningar anser regeringen i

likhet med utredningen att behörigheten bör placeras på en hög nivå inom

skattemyndigheterna. Det är lämpligt att beslut fattas av chef för

skattemyndighet eller av någon som denne har delegerat beslutanderätten

till. Regeringen anser emellertid att frågan om vem som skall vara

behörig att besluta lämpligen regleras i förordning. Något lagförslag i

frågan läggs därför inte fram.

6.2.3 Vilka uppgifter får behandlas?

Regeringens förslag: Alla uppgifter, utom känsliga personuppgifter,

som är nödvändiga för ändamålet med den särskilda undersökningen

får behandlas. Om uppgifter om en person som det inte finns någon

misstanke mot behandlas skall uppgiften förses med en anteckning om

detta förhållande.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslår dock inte någon bestämmelse om att det av de

uppgifter som behandlas skall framgå att det inte finns någon misstanke

mot personen.

Remissinstanserna: Datainspektionen anser att det i lagen bör ställas

krav på att uppgift om en enskild som det inte finns någon misstanke mot

skall förses med upplysning om detta förhållande. Inspektionen anser

vidare att regler som hindrar omfattande samkörningar med andra

register bör övervägas. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte

något att invända mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Vilka uppgifter som får behandlas

bestäms i första hand av det preciserade ändamålet med behandlingen.

Av personuppgiftslagen följer att personuppgifter endast får samlas in för

särskilt angivna och berättigade ändamål. Uppgifterna får vidare inte

behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket

uppgifterna samlades in. Fler uppgifter får heller inte behandlas än vad

som är nödvändigt för ändamålet.

Uppfyller en personuppgift de grundläggande kraven för behandling

medger de allmänna bestämmelserna att behandling sker oavsett var i

skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet behandlingen sker.

I underrättelseverksamhet gäller den ytterligare begränsningen att be-

handling med hjälp av ADB får ske endast i sådana särskilda under-

sökningar som avser allvarlig brottslighet. Dessutom torde kravet på att

ett beslut om behandling skall innehålla en noga angiven ändamåls-

beskrivning innebära en ytterligare markering av att endast sådana upp-

gifter som är nödvändiga för det ändamålet får behandlas. Regeringen

har vidare i avsnitt 5.4. föreslagit att känsliga uppgifter inte skall få

behandlas i underrättelseverksamhet. Det kan mot denna bakgrund

ifrågasättas om det finns anledning att därutöver föreslå särskilda be-

stämmelser om vilka uppgifter som får behandlas som går längre än de

allmänna bestämmelserna i fråga om integritetsskyddet. Här skall också

beaktas svårigheterna med att generellt förutsäga vilka uppgifter som kan

vara nödvändiga i de särskilda undersökningarna.

De allmänna bestämmelserna kommer enligt regeringens mening att

utgöra ett tillräckligt skydd mot att andra uppgifter behandlas än sådana

som är nödvändiga för ändamålet med behandlingen. Vi föreslår därför

inga särskilda bestämmelser som reglerar vilka uppgifter som får be-

handlas i de särskilda undersökningarna. Det innebär bl.a. att det inte

finns något hinder mot att behandla uppgifter om andra personer än den

misstänkte. Det är därför viktigt att tillgången till uppgifterna i princip

begränsas till de personer som arbetar med den särskilda undersök-

ningen. Det kan dock förekomma situationer där uppgifter som samlats

in i en särskild undersökning har betydelse för en annan utredning eller

undersökning. I sådant fall kan det vara motiverat att uppgiften får

lämnas till en annan tjänsteman. Regeringen avser i likhet med vad som

kommer att gälla för polisen att utfärda föreskrifter om vem som skall ha

tillgång till uppgifterna.

För att ytterligare begränsa det integritetsintrång det innebär för en

icke misstänkt att registreras har i polisdatalagen införts en bestämmelse

om att uppgifter om personer som inte är misstänkta för brottslig verk-

samhet skall förses med en anteckning om detta. Regeringen anser att det

även när det gäller behandling av personuppgifter i skattemyndighetens

brottsutredande verksamhet är motiverat med en sådan bestämmelse.

6.3 Underrättelseregister

Regeringens förslag: Underrättelseregister skall få föras endast för

att ge underlag för sådana särskilda undersökningar som gäller

allvarlig brottslighet där behandling får utföras helt eller delvis

automatiserat samt för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter

med anknytning till underrättelseverksamhet.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Tillstyrker eller har inte något att invända mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Förutom att skattemyndigheterna

skall bedriva underrättelseverksamhet i form av särskilda undersökningar

med mer preciserad inriktning på viss brottslighet kommer också en

annan form av underrättelseverksamhet att förekomma. Genom egna

iakttagelser, tips eller upplysningar kommer skattemyndigheterna, på

samma sätt som polisen och tullen, att oavbrutet samla in information

som kan ge anledning att misstänka att brottslig verksamhet förekommer

även om något konkret brott inte är känt och grund för att inleda

förundersökning inte föreligger.

Informationen kan vara sådan att den omedelbart föranleder en särskild

undersökning. Erfarenheterna från polisen visar dock att informationen

ofta inte leder till omedelbara åtgärder. Anledningen till detta kan vara att

de upplysningar som erhållits inte är så pålitliga som krävs eller att den

brottslighet som informationen avser inte är av särskilt allvarlig art. Det

kan också vara så att brottsutredaren inte har tid att omedelbart följa upp

informationen.

Uppgifterna kan vara betydelsefulla för att följa upp brottslig

verksamhet eller för att se trender i brottsligheten. Uppgifterna kan också

komma att ha betydelse för någon utredning på annan skattemyndighet

eller vara av avgörande betydelse längre fram när andra uppgifter

tillkommit och tillsammans med tidigare uppgifter ge skäl att inleda en

närmare undersökning. Det är därför viktigt att sådan information kan tas

tillvara.

Skattemyndigheterna bör därför i likhet med polisen och tullen få

inrätta register i underrättelseverksamheten. Behandlingen i dessa

register är synnerligen integritetskänslig och bör därför få ske endast

under vissa bestämda förutsättningar. I likhet med utredningen anser

regeringen att registret bör få användas i underrättelseverksamheten om

syftet med registreringen är att uppgifterna senare, eventuellt i förening

med andra uppgifter, skall kunna utgöra underlag för ett beslut om en

särskild undersökning. Ett sådant register kan emellertid också med

fördel användas för uppgifter av strategisk karaktär, t.ex. uppgifter som

inhämtas om nya brottsmetoder och trender m.m. Enligt lagen om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet skall underrättelse-

register få användas för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter

med anknytning till underrättelseverksamhet. Även polisens under-

rättelseregister får användas för detta ändamål. Enligt regeringens

mening bör även skattebrottsenheterna få använda underrättelseregister

för sådant ändamål.

6.4 Innehåll

Regeringens förslag: I ett underrättelseregister får uppgifter som kan

hänföra sig till en enskild person föras in endast om uppgifterna ger

anledning att anta att allvarlig brottslighet utövats eller kan komma att

utövas och den som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas

för att ha utövat eller komma att utöva den allvarliga brottsligheten.

Uppgifter om transportmedel eller om varor som kan antas ha

samband med allvarlig brottslig verksamhet eller om hjälpmedel som

kan antas ha använts i samband med sådan verksamhet får registreras

även om de kan hänföras till en person som det inte finns någon

misstanke mot. En sådan uppgift skall förses med en anteckning om

att det inte finns någon misstanke mot personen.

I lagen anges vilka typer av uppgifter som får registreras i ett

underrättelseregister.

Utredningens förslag: I ett underrättelseregister får föras in uppgifter

som kan hänföras till en enskild person endast om den som avses med

uppgiften på konkreta grunder kan antas ägna sig åt eller ha ägnat sig åt

allvarlig brottslighet eller kan komma att begå allvarliga brott. Vidare

anser utredningen att frågan om vilka uppgifter registret skall innehålla

bör överlämnas till regeringen.

Remissinstanserna har inte haft något att invända mot utredningens

förslag. Datainspektionen har dock framfört att det redan i lagen bör

regleras vilka uppgifter som får registreras.

Skälen för regeringens förslag: Vid bedömningen av vilka uppgifter

som ett register i underrättelseverksamhet skall få innehålla måste man

beakta att uppgifterna behandlas på i förhållande till uppgifter i

förundersökningar tämligen vaga grunder och att de kan komma att få

viss spridning inom underrättelseverksamheten hos skattemyndigheterna.

Uppgifter som kan hänföras till en enskild person bör mot denna bak-

grund endast få förekomma under vissa förutsättningar och endast om det

är nödvändigt för ändamålet med registret. Ett register i underrättelse-

verksamhet bör således få tillföras uppgifter som kan hänföras till en

enskild person endast om den som avses med uppgiften kan antas ägna

sig eller kommer att ägna sig åt allvarlig brottslighet. Det skall alltså vara

fråga om sådana brott som förutsätts för ADB-behandling i särskilda

undersökningar. Utredningen har använt sig av uttrycket på konkreta

grunder kan antas ägna sig åt för att uttrycka den grad av misstanke som

skall gälla för att registrering skall få ske. I polisdatalagen har

misstankegraden uttryckts med formuleringen skälig misstanke. Förut-

sättningarna för registrering av uppgifter bör även i detta sammanhang

uttryckas på det sist nämnda sättet.

Även om dessa krav är uppfyllda är det inte givet att varje tillgänglig

uppgift om personen som kan vara av intresse skall få registreras. En vid-

lyftig registrering av uppgifter som ger upplysning om enskilda personer

bör motverkas. Föreskrifter bör därför meddelas som tydligt anger vilka

kategorier av personuppgifter som får registreras.

För det första bör uppgift om den registrerades identitet, t.ex. namn,

personnummer och adress få förekomma. Därutöver bör anges de kon-

kreta omständigheter i det särskilda fallet som ligger till grund för

bedömningen att den registrerade kan antas ta befattning med brottslig

verksamhet. Uppgifterna är en kontroll av att registreringen står i

överensstämmelse med lagen och bör därför anges så utförligt som

möjligt. Registret bör också innehålla upplysning om brottslighetens

karaktär och varför brottsligheten kan betraktas som allvarlig i lagens

mening. Därutöver bör få förekomma hänvisningar till andra registrerade

personer som antas ta befattning med samma brottslighet samt upp-

lysningar om att särskild undersökning har inletts och att personen

förekommer i annat register.

I likhet med vad som gäller för polisen bör det även vara möjligt att i

vissa situationer registrera s.k. indirekta personuppgifter trots att det inte

finns någon misstanke om brottslighet mot den person uppgifterna hänför

sig till. Det kan vara fråga om transportmedel eller varor som kan antas

ha samband med allvarlig brottslig verksamhet. En förutsättning för att

registrering av indirekta uppgifter är dock att uppgiften förses med en

anteckning om att personen i fråga inte är misstänkt. Det bör också

understrykas att det allmänna kravet på att uppgiften skall vara nöd-

vändig för registrets ändamål gäller även dessa uppgifter.

Utredningen har föreslagit att det bör överlåtas till regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om

vilka uppgifter som får registreras. De uppgifter det är fråga om är ur

integritetssynpunkt mycket känsliga. Enligt regeringens mening bör det

därför direkt av lagen framgå vilka uppgifter som får registreras.

6.5 Andra register

Regeringens bedömning: Några särskilda bestämmelser om in-

rättandet av andra register bör inte införas.

Utredningens förslag: Lagen skall innehålla särskilda bestämmelser

som avser andra register än de som särskilt nämns. Innan ett register

inrättas, skall ändamålet och dess innehåll bestämmas. Tiden för gallring

skall också fastställas. Skall registret innehålla uppgifter om att någon

dömts för, är eller har varit misstänkt för brott eller kan antas ta

befattning med brottslig verksamhet, skall databasen anmälas till

Datainspektionen för förhandsgranskning.

Remissinstanserna: Datainspektionen anser att de behandlingar som

skall anmälas till inspektionen bör regleras i förordning. Övriga remiss-

instanser har inte berört frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Skattemyndigheterna kommer

att i sin brottsbekämpande verksamhet behöva inrätta andra permanenta

register än underrättelseregister. Det går inte i nuläget att förutse alla

register som skattemyndigheterna kommer att behöva i den brotts-

bekämpande verksamheten. Skattemyndigheterna kan t.ex. komma att

behöva inrätta ett register över sådana brottsanmälningar som skall ske

hos dem i stället för hos åklagaren. Att i lag eller förordning reglera varje

register som kommer att inrättas i verksamheten kan inte gärna komma i

fråga. Ett sådant system skulle riskera att bli alltför stelbent.

Regeringen har i den proposition som låg till grund för polisdatalagen

ansett att något behov av att införa särskilda bestämmelser om inrättande

av register inte fanns när det gällde polisens verksamhet (prop.

1997/98:97 s. 113 f.). Något skäl att göra annan bedömning när det gäller

skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet finns inte. Skatte-

myndigheterna kommer att ha möjlighet att inrätta register med stöd av

den föreslagna lagen och personuppgiftslagen för uttryckligt angivna

ändamål.

Utredningen har föreslagit att register som innehåller uppgifter om att

någon är dömd för brott, är eller har varit misstänkt för brott eller kan

antas ta befattning med brottslig verksamhet skall anmälas till Data-

inspektionen för förhandsgranskning. Regeringen har i samband med

förslaget till polisdatalag uttalat att bestämmelser om förhandsanmäl-

ningar i stället bör regleras i förordning. Någon reglering i den föreslagna

lagen behövs således inte.

7 Gallring

Regeringens förslag: Huvudregeln skall vara att uppgifter som inte

längre behövs för sitt ändamål skall gallras. Detta skall dock inte gälla

uppgifter i en förundersökning.

Uppgifter som behandlas i en särskild undersökning skall gallras

senast ett år efter det att beslutet om behandlingen av personuppgifter

fattades. Om det är av särskild betydelse för att den särskilda

undersökningen skall kunna avslutas får dock uppgifterna behandlas

under längre tid.

Uppgifter i ett underrättelseregister om en registrerad person skall

gallras senast tre år efter det att en uppgift som kan föranleda

registrering sista gången infördes. Om en särskild undersökning som

rör en registrerad person har inletts, behöver uppgifterna dock inte

gallras förrän undersökningen har avslutats.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om att uppgifter får bevaras för historiska,

statistiska eller vetenskapliga ändamål.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen har dock föreslagit att uppgifter i underrättelseregister skall

gallras efter ett år. Något undantag för historiska, statistiska och

vetenskapliga ändamål har inte föreslagits.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte haft

något att invända mot det. Riksskatteverket anser dock att den föreslagna

gallringstiden för uppgifter i underrättelseregister är för kort. Riksarkivet

framhåller behovet av att från gallring undanta uppgifter för historiska

ändamål. Datainspektionen har framfört att det i lagen bör anges en

yttersta gräns för gallring av uppgifter i särskilda undersökningar.

Skälen för regeringens förslag: Myndigheterna är rättsligt förpliktade

att bevara allmänna handlingar, och bevarandet är också en arbetsuppgift

av allmänt intresse. Arkivlagen (1990:782) föreskriver som huvudregel

att allmänna handlingar skall bevaras. För uppgifter som behandlas

automatiserat är principen som regel i stället den omvända, nämligen att

uppgifter skall gallras efter en bestämd tid. Av personuppgiftslagens

regler följer att personuppgifter skall gallras när de inte längre behövs för

sitt ändamål. Därefter måste personuppgifterna avidentifieras eller

förstöras. Detta hindrar dock inte att uppgifter bevaras längre i enlighet

med arkivlagens bestämmelser, jfr 8 § andra stycket personuppgiftslagen.

Vid gallring skall således skattemyndigheten se till att återstående

arkivmaterial tillgodoser tre grundläggande ändamål, nämligen rätten att

ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättskipningen

och förvaltningen samt forskningens behov (3 § och 10 § arkivlagen).

För personuppgifter som skattemyndigheten behandlar i förundersök-

ningar krävs enligt regeringens mening inte några särskilda bestämmelser

om gallring. Uppgifter som behandlas automatiserat i en förundersökning

bör gallras på samma sätt som uppgifter som behandlas manuellt. Det

innebär att arkivlagens regler blir tillämpliga, varför det saknas behov av

särskilda bestämmelser om gallring.

Annorlunda förhåller det sig i fråga uppgifter som samlas in och lagras

för framtida bruk och som alltså inte behandlas inom ramen för en för-

undersökning. Vid sådan behandling finns det skäl att meddela särskilda

bestämmelser om gallring. I likhet med utredningen anser regeringen att

uppgifterna normalt skall gallras när de inte längre behövs för sitt ända-

mål, förutsatt att de inte behövs för de ändamål som anges i arkivlagen.

Speciella bestämmelser bör dock gälla för särskilda undersökningar och

underrättelseregister.

Regeringen har i avsnitt 6.2.2 framhållit att det ur integritetsskydds-

synpunkt är väsentligt att uppgifter i en särskild undersökning normalt

bara behandlas en kortare tid. För att tillgodose det behovet föreslår

regeringen att det i lagen skall införas en bestämmelse om att uppgifter

som behandlas i en särskild undersökning skall gallras senast ett år efter

det att beslutet att inleda behandlingen fattades. Uppgifterna bör dock få

behandlas under längre tid om det är av särskild betydelse för att den

särskilda undersökningen skall kunna avslutas. Motsvarande reglering

finns i såväl polisdatalagen som i lagen om register i Tullverkets brotts-

bekämpande verksamhet.

Utredningen har föreslagit särskilda bestämmelser om gallring av

uppgifter i underrättelseregister. Ändamålet med att uppgifter förs in i ett

underrättelseregister är att dessa senare skall användas i en särskild

undersökning. Registret är alltså inte bara en uppsamlingsplats för upp-

gifter, utan avsikten är att uppgifterna skall bli föremål för bearbetning i

en särskild undersökning. Det är dock angeläget att uppgifter gallras efter

viss tid om de inte har lett till en särskild undersökning. I annat fall kan

obestyrkta uppgifter om en person finnas antecknade under lång tid. Mot

denna bakgrund är det motiverat att bestämma en förhållandevis kort

gallringsfrist. Utredningen har valt att bestämma gallringsfristen till ett

år. Riksskatteverket har hävdat att denna tid är för kort för att tillgodose

det behov som finns av att samla in och jämföra en stor mängd informa-

tion under lång tid. Regeringen delar Riksskatteverkets bedömning att

den föreslagna gallringsfristen är för kort. I fråga om polisens och tullens

underrättelseregister gäller en gallringstid om tre år. Enligt regeringens

mening bör en motsvarande tidsfrist gälla för uppgifter i skattemyndig-

heternas underrättelseregister.

En uppgift i ett underrättelseregister skall således gallras inom tre år.

Har det innan denna tid gått till ända förts in nya uppgifter om samma

person börjar dock en ny frist att löpa. Det krävs dock att de nya upp-

gifterna är sådana att de i sig skulle kunna motivera att uppgift om per-

sonen skulle föras in i registret. Uppgifterna får kvarstå om en särskild

undersökning har inletts.

Behandling av personuppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande

verksamhet omfattar uppgifter som allmänt sett får betraktas som

integritetskänsliga, bl.a. uppgifter om att personer är misstänkta eller

dömda för brott. Behovet av att bevara sådana uppgifter för t.ex.

forskningsändamål står i konflikt med intresset av att gallra uppgifterna

med hänsyn till den personliga integriteten. Det kan dock inte uteslutas

att det i vissa fall finns ett särskilt behov av att bevara uppgifter för

forskningsändamål och att detta behov då bör ta över integritetsintresset

av att gallra uppgifterna. Regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer bör därför ges ett bemyndigande att tillåta undantag från

gallringsskyldigheten.

8 Överklagande

Regeringens förslag: Skattemyndighetens beslut angående rättelse

får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd

skall krävas vid överklagande till kammarrätten.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen har föreslagit att bestämmelsen om överklagande även skall

omfatta skattemyndighetens beslut om information till den registrerade

och att avslå enskilds begäran om att få ut uppgifter.

Remissinstanserna: Hovrätten för Nedre Norrland ifrågasätter om

inte rätt till överklagande bör kunna komma i fråga i ytterligare fall.

Kammarrätten i Göteborg avstyrker förslaget såvitt gäller beslut om

utlämnande av uppgifter. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte

haft något att invända mot det.

Skälen för regeringens förslag: Utredningen har föreslagit att en be-

stämmelse om överklagande av sådana beslut som fattas av skatte-

myndigheten i den brottsbekämpande verksamheten och som direkt berör

den enskilde skall tas in i lagen. Det gäller framför allt beslut om rättelse

av oriktiga uppgifter, om information om pågående behandlingar och att

avslå en enskilds begäran om att få ut de uppgifter om honom som

behandlas.

Regeringen delar utredningens bedömning att skattemyndighetens

beslut angående behandling av personuppgifter och som direkt berör den

enskilde skall kunna överklagas. Den föreslagna lagen innehåller dock

till skillnad mot utredningens förslag endast de särbestämmelser som är

motiverade för skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet och

hänvisar därutöver till personuppgiftslagen, se avsnitt 5.1. Endast i fråga

om rättelse av oriktiga uppgifter föreslås bestämmelser i lagen.

Beslut om rättelse skall givetvis kunna överklagas. Regeringen föreslår

därför att det skall införas en rätt att överklaga sådana beslut till allmän

förvaltningsdomstol. För överklagande till kammarrätt skall krävas

prövningstillstånd.

För övriga beslut som rör behandlingen av personuppgifter gäller

personuppgiftslagens regler. Någon särskild bestämmelse om hur beslut

av en myndighet som är personuppgiftsansvarig skall överklagas finns

inte i personuppgiftslagen. När det gäller beslut om att avslå en enskilds

begäran om att få ut uppgifter finns dock, som Kammarrätten i Göteborg

påtalat, bestämmelser om överklagande i sekretesslagen. Härutöver finns

bestämmelser om överklagande av skattemyndighetens beslut, i de fall

det saknas andra regler om överklagande, i förordningen (1990:1293)

med instruktion för skatteförvaltningen.

9 Ändringar i sekretsslagen

Regeringens förslag: För uppgifter som behandlas i skatte-

myndigheternas brottsutredande verksamhet skall sekretess till förmån

för den enskilde gälla med ett omvänt skaderekvisit.

För uppgifter som förekommer i underrättelseverksamhet skall

sekretess med ett omvänt skaderekvisit gälla även till skydd för

skattemyndighetens brottsutredande verksamhet.

Utredningen har inte lämnat något förslag i denna del. Utredningen

har dock uttalat att sekretessen i skattemyndigheternas brottsutredande

verksamhet bör anpassas till den som gäller för polisen.

Remissinstanserna instämmer i eller har inte något att invända mot

utredningens bedömning.

Skälen för regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) innehåller

bestämmelser som särskilt tar sikte på uppgifter som förekommer i

brottsbekämpande verksamhet. Sekretessen, som regleras i 5 kap. 1 § och

9 kap. 17 §, gäller förutom i rena förundersökningar i övrigt för att

förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott.

Till skydd för skattemyndighetens brottsbekämpande verksamhet

gäller sekretess enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen för uppgifter dels under

förundersökning, dels i verksamhet med att förebygga, uppdaga, utreda

och beivra brott om det kan antas att syftet med beslutade eller för-

utsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om

uppgiften röjs. Enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen gäller sekretessen till

skydd för den enskilde för uppgift om enskilds personliga eller ekono-

miska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom

närstående lider skada eller men om uppgiften röjs.

Vissa uppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet är

omgärdade av starkare sekretess än förundersökningssekretessen. Enligt

7 kap. 17 § sekretesslagen gäller sekretess i verksamhet som avser för-

ande av eller uttag ur allmänt kriminalregister eller register som förs

enligt polisregisterlagen för uppgift som har tillförts registret. Be-

stämmelsen omfattar även bl.a. Tullverkets brottsregister och register

över sakkunnigutlåtanden som förs vid Statens Kriminaltekniska

Laboratorium, eftersom dessa register har inrättats med stöd av polis-

registerlagen.

Riksdagen har den 2 juni 1998 beslutat om ändringar i sekretesslagen

som innebär att för uppgifter i andra polisregister än belastningsregister

skall den absoluta sekretessen avskaffas. För uppgifter i polisens register

skall i stället sekretessen till skydd för den enskilde i 9 kap. 17 §

sekretesslagen gälla med ett omvänt skaderekvisit, dvs. sekretess gäller

om det inte står klart att uppgiften kan lämnas ut utan att det medför

skada. För uppgifter i underrättelseverksamhet skall sekretessen i 5 kap.

1 § sekretesslagen gälla med ett omvänt skaderekvisit även till skydd för

polisens verksamhet.

Skattemyndigheternas behandling av personuppgifter i den brottsut-

redande verksamheten bör enligt regeringens mening omfattas av samma

sekretess som för motsvarande verksamhet inom polisen. Därigenom

underlättas också utbytet av information mellan myndigheterna. För-

slaget föranleder ändringar i 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen.

10 Skatteregistret

10.1 Bakgrund

Genom skatteregisterlagen (1980:343) regleras de fortlöpande register

som förs inom skatteförvaltningen med stöd av ADB. Skatteregisterlagen

omfattar dock inte sådan specialinriktad registerföring som kan behövas

för ADB-bearbetningar i samband med särskilda kontrollaktioner.

Skatteregisterlagen medger att det inom skatteförvaltningen förs ett

centralt skatteregister för hela landet och ett regionalt skatteregister för

varje län. Skatteregistren får användas vid inkomst- och förmögenhets-

taxeringen samt vid bestämmande och uppbörd av inkomst- och

förmögenhetsskatt m.fl. skatter och avgifter enligt skattebetalningslagen.

De får också användas för planering, samordning och uppföljning av

revisions- och kontrollverksamheten på i huvudsak hela beskattnings-

området. Det centrala skatteregistret får även användas för utredningar i

kronofogdemyndigheternas exekutiva verksamhet.

10 § skatteregisterlagen reglerar i vilken utsträckning uppgifterna i det

centrala skatteregistret får vara tillgängliga via terminal. Utgångspunkten

för regleringen är att uppgifterna får finnas tillgängliga på terminal

endast i den mån behovet av att snabbt och enkelt få tillgång till

uppgifterna väger tyngre än den risk från integritetssynpunkt som

terminalåtkomst anses medföra (jfr prop. 1979/80:146 s. 47). Terminal-

åtkomst till uppgifter i registret får i princip finnas endast för de ändamål

för vilka registret är avsett, dvs. för beskattning och för kronofogde-

myndigheternas exekutiva verksamhet. För skattemyndigheten i länet och

för kronofogdemyndigheterna gäller vissa begränsningar i terminal-

åtkomsten, medan Riksskatteverket har terminalåtkomst till hela det

centrala skatteregistret.

Skattemyndigheternas terminalåtkomst är i huvudsak begränsad till de

uppgifter som hänför sig till länet. För vissa uppgifter av mindre

integritetskänslig natur medges dock riksåtkomst. Detsamma gäller upp-

gifter där praktiska skäl talar för sådan åtkomst.

Uppgifterna i skatteregistret omfattas av sekretess enligt 9 kap. 1 §

sekretesslagen (1980:100). Skattesekretessen är absolut såvitt gäller

uppgifterna i skatteregistren. Sekretessen gäller således även om det står

klart att uppgifterna kan lämnas ut utan att någon lider men därav.

Sekretessen för uppgifterna i skatteregistren kan brytas under vissa

förutsättningar. Enligt 1 kap. 5 § sekretesslagen utgör sekretess inte

hinder mot att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den

utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Undantag

från skattesekretessen kan också förekomma med stöd av de allmänna

bestämmelserna i 14 kap. sekretesslagen. Enligt 14 kap. 1 § sekretess-

lagen hindrar inte sekretess att uppgift lämnas till annan myndighet, om

uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Uppgiftsskyldigheten

måste vara uttrycklig. Det är inte tillräckligt med allmänt hållna före-

skrifter om samarbete mellan myndigheterna för att bryta sekretessen.

Uppgifter kan också lämnas ut med stöd av 14 kap. 2 § sekretesslagen.

Den bestämmelsen innehåller en katalog med förutsättningar för

utlämnande. I katalogen anges bl.a. att sekretess inte hindrar att uppgift

som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polis-

myndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om

fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda annan

påföljd än böter. Vissa uppgifter kan lämnas ut endast om det för brottet

inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. Enligt 14 kap. 3 §

första stycket sekretesslagen, den s.k. generalklausulen, får sekretess-

belagd uppgift lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av

att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen

skall skydda.

Med stöd av bestämmelserna i sekretesslagen finns förutsättningar för

de brottsutredande myndigheterna att i princip få ut alla upplysningar i

skatteregistren som är relevanta för en brottsutredning.

10.2 Skattebrottsenheternas tillgång till skatteregistret

Regeringens bedömning: Skattebrottsenheterna bör inte få terminal-

åtkomst till skatteregistret.

Utredningens förslag: Skattebrottsenheterna skall få terminalåtkomst

till flertalet uppgifter i skatteregistret. Enheterna skall ha s.k. riksåtkomst.

Remissinstanserna: JO, Kammarrätten i Göteborg, Datainspektionen,

Industriförbundet, Företagarnas Riksorganisation och Advokat-

samfundet har avstyrkt förslaget. Justitiekanslern och Domstolsverket

påpekar att det är väsentligt att gränslinjen mellan den fiskala verk-

samheten inom skatteområdet och den brottsutredande verksamheten

upprätthålls. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte något att

invända mot förslaget.

Skälen för regeringens bedömning: Skattebrottsenheterna kommer i

likhet med vad som redan i dag gäller för polisen att behöva uppgifter

från skattemyndigheternas fiskala del. Skattebrottsenheterna skall

emellertid vara självständiga i förhållande till skattemyndigheterna i

övrigt. Skattesekretessen enligt sekretesslagen gäller därför gentemot

skattebrottsenheterna. Eftersom sekretessen i skattebrottsenheternas

verksamhet kommer att vara densamma som i annan brottsbekämpande

verksamhet, är förutsättningarna för att skattemyndigheterna skall lämna

ut uppgifter i skatteregistren också i stort sett desamma.

Skattebrottsenheterna kommer redan med stöd av dagens bestämmelser

att kunna få del av de flesta uppgifterna i skatteregistren som behövs i

den brottsbekämpande verksamheten. Frågan är dock om det är till-

fredsställande att skattebrottsenheternas tillgång till uppgifterna skall

bestämmas enbart med stöd av sekretesslagen.

Utredningen har föreslagit att skattebrottsenheterna skall få

terminalåtkomst till det centrala skatteregistret. Utredningen har fram-

hållit att effektivitetsvinsterna med att skattemyndigheterna övertar

polisens roll i fråga om att bekämpa skattebrott delvis skulle gå förlorade

om terminalåtkomst inte medges. Behovet av direktåtkomst är inte det

enda argumentet för att ge skattebrottsenheterna sådan tillgång till

skatteregistren. Även det faktum att skattebrottsenheterna redan med stöd

av nuvarande bestämmelser kan ta del av de flesta av de sökta upp-

gifterna måste vägas in i bedömningen. Detsamma gäller den självklara

koppling som finns mellan de brott skattebrottsenheterna har att bekämpa

och beskattningsverksamheten. Sammantaget talar dessa omständigheter

enligt utredningen för att skattebrottsenheterna bör få terminalåtkomst till

det centrala skatteregistret.

Flertalet remissinstanser som uttalat sig i frågan har avstyrkt förslaget.

Remissinstanserna har anfört bl.a. följande. Om skattebrottsenheterna ges

tillstånd att ha direktåtkomst till skatteregistret kringgås den prövning

som skall ske enligt nu gällande regelsystem om utlämnande av uppgifter

mellan myndigheter. Det förhållandet att skattebrottsenheterna skulle få

direktåtkomst är vidare ägnat att minska tilltron till att dessa enheter och

skattemyndigheternas fiskala sida hålls åtskilda. En sådan öppenhet som

föreslås innebär att det knappast kan sägas råda någon egentlig åtskillnad

mellan den fiskala och den brottsutredande verksamheten. Åtkomsten

innebär risker för integritetsintrång. Det finns även risk för att förslaget

kan komma i konflikt med artikel 6 i Europakonventionen. Slutligen

framhålls att skattebrottsenheterna inte bör ha större tillgång till det

centrala skatteregistret än vad polisen har.

Den direkta tillgången till skatteregistren är förbehållen de ändamål för

vilka skatteregistren förs. Även för dessa ändamål är tillgången

begränsad genom särskilda bestämmelser. Att öppna skatteregistren för

skattebrottsenheterna innebär att registren kommer att användas för

brottsbekämpande ändamål. Skatteregistren skulle därmed komma att

användas på ett delvis annorlunda sätt än i dag.

Trots att starka skäl talat för ett förhållandevis fritt informationsflöde

inom beskattningsverksamheten har terminalåtkomsten begränsats även

för detta ändamål. Utgångspunkten för dessa begränsningar är att upp-

gifter får finnas tillgängliga på terminal endast i den mån behovet att

snabbt och enkelt få tillgång till dessa väger tyngre än den risk från

integritetssynpunkt som terminalåtkomst medför. Med risk avses i detta

fall risken för att hemliga beskattningsuppgifter blir tillgängliga utanför

den krets av myndigheter och tjänstemän som behöver uppgifterna för

beskattningsverksamheten.

I fråga om andra myndigheters tillgång till skatteregistren har utgångs-

punkten alltsedan skatteregisterlagens tillkomst varit en helt annan än

den som gäller i fråga om tillgången för beskattningsändamål. De en-

skilda medborgarna har haft anledning att räkna med att sådana uppgifter

av känslig natur som lämnats för beskattningsverksamheten inte kommer

att användas för annan verksamhet. Endast i de fall det är särskilt moti-

verat kan det komma i fråga att lämna ut uppgifter i skatteregistren till

myndigheter utanför beskattningsområdet. Skall uppgifter lämnas ut för-

utsätter detta att intresset av utlämnande bedöms väga tyngre än risken

för otillbörligt integritetsintrång. Med undantag för kronofogdemyndig-

heternas exekutiva verksamhet har det inte kommit ifråga att utöka

terminalåtkomsten till skatteregistren till att avse myndigheter utanför

skatteområdet.

Direkt åtkomst till det centrala skatteregistret skulle givetvis vara av

stor betydelse för skattebrottsenheternas verksamhet. Som utredningen

framhållit skulle arbetet kunna bedrivas effektivare. Dock kvarstår det

ofrånkomliga att risken för otillbörligt integritetsintrång ökar när fler

myndigheter och befattningshavare får tillgång till skatteregistret. Be-

hovet av terminalåtkomst måste vägas mot denna risk. För att skatte-

brottsenheterna skall få terminalåtkomst måste således behovet av att de

snabbt och enkelt får tillgång till uppgifter i skatteregistret väga tyngre än

den risk från integritetssynpunkt som terminalåtkomsten medför.

I samband med inrättandet av de särskilda skattebrottsenheterna ut-

talade regeringen att enheterna organisatoriskt skall hållas åtskilda från

skatteutredningar. Skälet härtill var att den enskildes rättssäkerhet skall

säkerställas och att ändamålsprincipen - dvs. den princip som innebär att

det inte är tillåtet att med stöd av regelverket för skatteutredningar ta

fram uppgifter som inte behövs i skatteverksamheten men som den som

utreder brottet behöver eller vice versa - upprätthålls. Regeringen fram-

höll särskilt att brottsutredningar och skatteutredningar har olika syften

och regleras av olika regelverk.

Det är enligt regeringens mening väsentligt att det inte råder något

tvivel om att den fiskala och den brottsutredande verksamheten inom

skattemyndigheten bedrivs åtskilda. Som remissinstanserna påtalat inne-

bär förslaget om direktåtkomst att den prövning som skall ske enligt nu

gällande regelsystem om utlämnande av uppgifter mellan myndigheter

inte görs. Om direktåtkomst medges föreligger det därför en risk för

otillbörligt intrång i den enskildes integritet. Andra myndigheter som

ägnar sig åt brottsbekämpning kan också hävda behov i sin verksamhet

av terminalåtkomst till det centrala skatteregistret. Regeringen anser mot

bakgrund av det anförda att övervägande skäl talar för att direkt åtkomst

till det centrala skatteregistret inte nu bör medges. Det kan emellertid

finnas skäl att återkomma till frågan när erfarenhet vunnits av skatte-

brottsenheternas verksamhet.

11 Tillgång till uppgifter hos andra myndigheter

Regeringens förslag: Skattemyndigheten skall få tillgång till be-

lastningsregistret och misstankeregistret.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget.

Rikspolisstyrelsen framhåller dock att terminalåtkomst till belastnings-

registret och misstankeregistret inte är möjlig före år 2000.

Skälen för regeringens förslag: Skattemyndigheterna kommer i likhet

med tullen att ha behov av tillgång till uppgifter i de register som förs

och kommer att föras av polisen. Som redogjorts för i avsnitt 4 kommer

lagen om det allmänna kriminalregistret och polisregisterlagen att er-

sättas av andra författningar. Flertalet av de register som för närvarande

förs med stöd av polisregisterlagen kommer fortsättningsvis att föras

med stöd av polisdatalagen. Polisen får också med stöd av polisdatalagen

inrätta andra register, bl.a. kriminalunderrättelseregister.

Vidare införs en lag om belastningsregister och en lag om misstanke-

register. Detta innebär att person- och belastningsregistret inte längre

kommer att föras i sin nuvarande form. Belastningsregistret skall till

skillnad från dagens person- och belastningsregister endast innehålla

belastningsuppgifter. Det övergripande syftet med det nya belastnings-

registret är att olika myndigheter, framför allt de brottsbekämpande och

rättsvårdande myndigheterna, på ett enkelt sätt skall få tillgång till de

uppgifter som behövs i verksamheten. Det får inte förekomma något

annat rikstäckande register över brottmålsdomar än belastningsregistret

Misstankeregistret skall innehålla uppgifter om bl.a. den som har fyllt

15 år och som är skäligen misstänkt för något brott mot brottsbalken eller

för något annat brott för vilket är föreskrivet svårare straff än böter. Det

övergripande syftet med misstankeregistret är att framför allt polis- och

tullmyndigheter på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som

krävs för att olika förundersökningar skall kunna samordnas på ett effek-

tivt sätt. Om det behövs utnyttjas uppgifterna i registret också på annat

sätt i polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande verksamhet.

Skattemyndigheterna kommer i sin brottsutredande verksamhet att ha

behov av att få tillgång till uppgifter om att en person dömts för t.ex.

skattebrott eller att en person är misstänkt för sådan brottslighet. Skatte-

myndigheten måste därför ha tillgång till dessa uppgifter ur polisens

belastningsregister. Skattemyndigheten behöver också ha tillgång till

uppgifter ur misstankeregistret. Uppgifterna i registren är nödvändiga i

den brottsbekämpande verksamheten för att förebygga, uppdaga och

utreda brott. Misstankeregistret innehåller vidare information som är

nödvändig för att samordna brottsutredningar m.m. Regeringen föreslår

därför att belastningsregistret och misstankeregistret skall få användas

även för skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet.

I likhet med utredningen anser regeringen att skattemyndigheten på

sikt bör ha direkt åtkomst till registren. Detta förutsätter dock att de

tekniska förutsättningarna finns vilket ännu inte är fallet.

Skattemyndigheten kan vidare komma att ha behov av tillgång till

uppgifter som behandlas med stöd av polisdatalagen, t.ex. i spanings-

register, och som har betydelse för utredning av skattebrott. Polisdata-

lagen innehåller emellertid till skillnad mot lagen om belastningsregister

och lagen om misstankeregister inte någon bestämmelse om utlämnande

av uppgifter i aktuellt avseende. I likhet med vad som nu föreslås i fråga

om behandling av uppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande verk-

samhet anses sekretesslagens regler tillräckliga (se avsnitt 5.10). Skatte-

myndigheternas rätt att från polisen få ut uppgifter som behandlas enligt

polisdatalagen får därför bedömas efter en prövning i enlighet med

sekretesslagens regler.

Skattemyndigheterna torde i de flesta fall behöva tillgång till uppgifter

i register hos polisen endast i den utsträckning uppgifterna har anknyt-

ning till brott inom skatteområdet. Belastningsuppgifter och uppgifter om

skälig misstanke om brott kan dock i vissa fall vara sådana att skatte-

myndigheterna kan komma att behöva tillgång därtill oberoende av om

brotten rör skatteområdet eller inte. Frågan om vilka uppgifter skatte-

myndigheten skall ha åtkomst till bör enligt regeringens mening beredas

vidare.

Uppgifter som behandlas i Tullverkets brottsregister kan ha betydelse

för utredningar av brott inom skatteområdet. Vissa brott inom skatte-

området som skall utredas av skattemyndigheterna ligger nära Tull-

verkets ansvarsområde. Det gäller främst punktskatte- och mervärdes-

skattebedrägerier. Enligt regeringens uppfattning bör uppgifter i Tull-

verkets register som har betydelse för utredningen av sådana brott kunna

tillföras skattemyndigheter på motsvarande sätt som gäller för polisen.

Lagen om register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet måste an-

passas till personuppgiftslagen. Regeringen avser därför att göra en

översyn av lagen. Enligt regeringens mening bör en reglering av skatte-

myndigheternas rätt att använda tullens brottsregister avvakta den

kommande översynen.

12 ADB-revision

12.1 Nuvarande ordning

Skattemyndigheterna får med stöd av 3 kap. taxeringslagen (1990:324)

företa bl.a. revision för att granska näringsidkares bokföring m.m. Revi-

sion kan företas även med stöd av bl.a. skattebetalningslagen (1997:483)

och lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. I

samtliga fall gäller att revision får göras endast hos den som är eller kan

antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller

skyldig att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141)

och hos annan juridisk person än dödsbo. Skattemyndigheternas rätt att

tillgripa tvångsåtgärder för att kunna genomföra en revision regleras

särskilt i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattnings-

förfarandet (tvångsåtgärdslagen).

Vid revisioner och annan granskning kan kontroll behöva vidtas i ett

företags ADB-system. Den information som myndigheten behöver från

ett sådant system kan normalt inhämtas genom att företagets personal

själv gör alla bearbetningar, ADB-revisorn gör bearbetningar på före-

tagets dator eller genom att revisorn tar kopior av företagets register och

bearbetar detta på myndighetens dator.

Granskningen av ett företags ADB-system omfattar ibland uppgifter ur

personregister. Regler som syftar till att skydda de registrerades person-

liga integritet vid förande av personregister fanns tidigare i datalagen

(1973:289). De flesta av reglerna i datalagen riktar sig till den register-

ansvarige, dvs. den för vars verksamhet personregister förs, om han för-

fogar över registret. Enligt datalagen är i regel den som revisionen eller

granskningen utförs hos registeransvarig för de register som revideras.

De bearbetningar som granskaren utför med registret innebär inte att han

eller den myndighet han tjänstgör vid blir registeransvarig. Granskaren är

heller inte utan vidare bunden av villkor som avser den registeransvariges

användning av registret. Som en komplettering till reglerna i taxerings-

lagen om ADB-användning gäller därför lagen (1987:1231) om automa-

tisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. Lagen tillämpas på myn-

dighets granskning avseende skatter och socialavgifter samt granskning

enligt tullagen (1994:1550) när åtgärden innefattar automatisk data-

behandling av personuppgifter i personregister enligt datalagen. Syftet

med lagen är att skydda personuppgifter som finns hos den som granskas

vid en revision och ge skydd mot att kontrollverksamheten genom an-

vändning av ADB-teknik får en uppläggning som är oacceptabel från

integritetssynpunkt (prop. 1987/88:65 s. 80).

Enligt lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision,

m.m. får granskningen av personregister inte leda till otillbörligt intrång i

den registrerades personliga integritet. Med otillbörligt integritetsintrång

avses i princip detsamma som i den gällande datalagen. Datainspektionen

utövar tillsyn över granskningen och i den mån det behövs för att för-

hindra risk för otillbörligt integritetsintrång får Datainspektionen med-

dela särskilda villkor för granskningen. Med stöd av en särskild förord-

ning har Datainspektionen utfärdat föreskrifter om verkställigheten av

lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision (DIFS 1988:2

och 1997:8). Även Riksskatteverket har utfärdat föreskrifter på området

(RSFS 1997:11). Riksskatteverkets föreskrifter har delvis samma inne-

börd som Datainspektionens.

Datainspektionens föreskrifter innehåller bl.a. bestämmelser om sam-

råd med den registeransvarige, användning och bevarande av person-

uppgifter samt ADB-säkerhet. Enligt föreskrifterna krävs ett särskilt för-

ordnande för att en revisor själv skall få använda tekniskt hjälpmedel vid

granskning av ADB-register. Ett särskilt förordnande krävs dock inte om

revisorn, efter medgivande av den registeransvarige själv tar fram upp-

gifter genom att använda dennes terminal och åtkomsten är begränsad på

så sätt att revisorn inte kan påverka innehållet i registret.

När det gäller användning av personuppgifter får sådana uppgifter som

framkommer vid granskningen användas endast i överensstämmelse med

granskningens ändamål. Om det är av väsentlig betydelse från be-

skattningssynpunkt får dock uppgifterna användas även för kontroll av

att annan än den granskade har fullgjort sin deklarations- och uppgifts-

skyldighet. Föreligger synnerliga skäl får personuppgifter även användas

för att tillgodose annat allmänt intresse. I fråga om ADB-säkerhet skall

enligt huvudregeln granskaren, när denne själv tar fram uppgifterna och

använder tekniskt hjälpmedel, i första hand använda kopior av de person-

register som granskas. Regeln är till för att eliminera riskerna för intrång

i den registrerades personliga integritet genom att granskningen kan leda

till oavsiktlig eller otillåten förstörelse av det granskade personregistret.

Motsvarande regel finns i tvångsåtgärdslagen, se nedan.

Bestämmelser om skydd för ADB-lagrad information vid taxerings-

revision finns också i tvångsåtgärdslagen. Vid verkställandet av en revi-

sion får endast de tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som be-

hövs för att tillgodose ändamålet med revisionen. Vidare finns ett absolut

förbud mot granskning via telenätet, dvs. via modem mellan företagets

och myndighetens datorer. Tekniskt hjälpmedel hos den som åtgärden

verkställs hos får användas endast om det är nödvändigt. ADB-revision

skall i stället normalt ske genom granskning av en kopia av registret. Om

den granskade inte har tillhandahållit någon kopia för granskning eller

om revisorn inte kunnat kontrollera om den uppgivna kopian stämmer

överens med innehållet i den reviderades register, får revisorn använda

den skattskyldiges ADB-utrustning för att på egen hand ta fram materia-

let. Lagen innehåller även regler om den enskildes rätt att genom beslut

av domstol få undanta material från granskningen. Bestämmelserna i

lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. är till-

lämpliga också vid eftersökning och omhändertagande av ADB-upp-

tagningar.

12.2 Lagen om automatisk databehandling vid

taxeringsrevision

Regeringens förslag: Lagen om automatisk databehandling vid

taxeringsrevision, m.m. upphävs.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanser tillstyrker eller har inget att

invända mot förslaget. Datainspektionen, Industriförbundet, Före-

tagarnas Riksorganisation, Näringslivets nämnd för regelgranskning

förordar dock att ett system med personuppgiftsombud används.

Skälen för regeringens förslag: Revisioner och annan granskning

som påbörjas efter det att personuppgiftslagen (1998:204) trätt i kraft den

24 oktober 1998 omfattas inte av övergångsbestämmelserna till person-

uppgiftslagen. En anpassning till dataskyddsdirektivet och person-

uppgiftslagen bör därför göras för att osäkerhet inte skall råda om vad

som gäller.

Behovet av en särskild lag som reglerar vad som gäller vid ADB-

revisioner m.m. är som tidigare nämnts motiverat av att den granskande

myndigheten inte är registeransvarig enligt datalagen. Utformningen av

vem som är personuppgiftsansvarig enligt personuppgiftslagen skiljer sig

från vad som gäller registeransvarig enligt datalagen. Enligt 3 §

personuppgiftslagen avses med personuppgiftsansvarig den som ensam

eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för

behandlingen av personuppgifter. Detta aktualiserar frågan om ansvaret

för behandlingar i samband med revision och annan gransknings-

verksamhet. När exempelvis skattemyndigheten vid taxeringsrevision

beordrar viss behandling av personuppgifter hos ett personuppgifts-

ansvarigt företag, kan företaget inte anses bestämma ändamålen med och

medlen för behandlingen. Det gör i stället den granskande myndigheten.

Vid granskningen eller revisionen torde ändamålet med behandlingen av

personuppgifter regelmässigt bli ett annat än det som bestäms av den

personuppgiftsansvarige i dennes verksamhet.

Frågan om den granskande myndigheten blir personuppgiftsansvarig

har behandlats av Datalagskommittén (SOU 1997:39). Enligt kommittén

talar mycket för att den myndighet som beordrar behandlingen kommer

att anses som personuppgiftsansvarig, om inte annat anges i den lag-

stiftning som reglerar åtgärden. Detsamma gäller när en myndighet på ett

eller annat sätt har tagit hand om behandlade personuppgifter, t.ex. vid

beslag av ett personregister. Frågan om ansvar vid ADB-revision och

annan granskning behandlades även av Datalagsutredningen (SOU

1993:10). Enligt utredningens förslag skulle den granskande myndig-

heten bli personuppgiftsansvarig för den behandling som sker vid gransk-

ningen. Utredningens förslag överensstämde i denna del i stort med

Datalagskommitténs förslag.

Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning i fråga om den

granskande myndighetens ansvar än den som gjorts av de nämnda utred-

ningarna. Detta innebär att skattemyndigheten och tullmyndigheten blir

personuppgiftsansvariga i fråga om de behandlingar som utförs vid revi-

sion och annan granskning av ADB-material. En sådan ordning torde ge

ett minst lika bra skydd för den enskilde som den nuvarande regleringen.

Om den granskande myndigheten är personuppgiftsansvarig innebär det

att myndigheten åläggs de skyldigheter som enligt personuppgiftslagen

vilar på den personuppgiftsansvarige. Bestämmelser om skydd för ADB-

lagrad information finns dessutom i taxeringslagen och tvångsåtgärds-

lagen. Riksskatteverket har även utarbetat interna regler om ADB-

säkerhet i bl.a. kontrollverksamheten. Dessa regler kommer att gälla vid

sidan av personuppgiftslagens bestämmelser. Det finns således inte

längre något direkt behov av en särskild lag för att skydda de registrera-

des personliga integritet.

En annan fråga är om särregler av annan anledning behöver införas.

Regeringen tar i detta sammanhang upp vissa frågor som är av särskild

betydelse.

Enligt 9 § personuppgiftslagen skall den personuppgiftsansvarige se

till att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är ofören-

ligt med det ursprungliga. Paragrafen motsvarar artikel 6 i dataskydds-

direktivet. Enligt artikel 13 i direktivet får undantag göras från artikel 6 i

särskild lagstiftning om det är nödvändigt med hänsyn till t.ex. ett viktigt

ekonomiskt eller finansiellt intresse, inklusive bl.a. skattefrågor.

Som tidigare nämnts gäller personuppgiftslagens bestämmelser inte

om särskilda regler finns i annan lag eller förordning. Bestämmelser om

revision m.m. finns i flertalet lagar på skatteområdet, bl.a. taxeringslagen

och skattebetalningslagen. Av dessa regler framgår att revision och annan

granskning får företas i ett företags ADB-system. Med stöd av tvångs-

åtgärdslagen kan skattemyndigheten för att kunna genomföra revisionen

besluta om vissa tvångsåtgärder. Inom tullmyndigheternas verksamhets-

område finns bestämmelser om kontroll i tullagen. Bestämmelserna i

dessa lagar får anses tillräckliga för att medge behandling för annat

ändamål än det uppgifterna samlades in för. Någon ytterligare reglering

behövs således inte.

Personuppgiftslagen innehåller särskilda bestämmelser om information

till den registrerade. Informationsskyldigheten är förenad med flera

undantag. I den utsträckning det är föreskrivet i lag eller annan författ-

ning eller i beslut som har meddelats med stöd av författning att uppgift

inte får lämnas till den registrerade, gäller inte bestämmelserna. Informa-

tion behöver inte heller lämnas om uppgifterna samlas in från någon

annan källa än den registrerade och det finns bestämmelser om utlämnan-

det eller registrerandet av uppgifterna i en lag eller annan författning.

Information om uppgifter som hämtats från någon annan källa än den

registrerade behöver inte heller lämnas om det visar sig omöjligt eller

skulle innebära en oproportionerligt stor arbetsinsats. Om uppgifterna an-

vänds för att vidta åtgärder som rör den registrerade skall dock informa-

tion lämnas senast i samband med att så sker.

Undantagsreglerna innebär att den reviderande myndigheten inte

behöver lämna någon information till de registrerade. Sekretessen enligt

9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller även i förhållande till de an-

ställda i det reviderade företaget och andra som kan vara registrerade i

företagets register. Några särskilda regler om informationsskyldighet

torde därför inte behövas.

Enligt 36 § personuppgiftslagen skall behandling av personuppgifter

skriftligen anmälas till tillsynsmyndigheten innan behandlingen genom-

förs. Anmälan behöver enligt 37 § inte göras om den personuppgifts-

ansvarige anmält till tillsynsmyndigheten att ett personuppgiftsombud

utsetts och vem det är. Regeringen eller den myndighet regeringen be-

stämmer får vidare meddela föreskrifter om undantag från anmälnings-

skyldigheten för sådana typer av behandlingar som sannolikt inte

kommer att leda till otillbörligt intrång i den personliga integriteten.

Enligt 3 § personuppgiftsförordningen (1998:1191) gäller anmälnings-

skyldigheten enligt 36 § första stycket personuppgiftslagen (1998:204)

inte för bl.a. behandling av personuppgifter som regleras genom särskilda

föreskrifter i lag eller förordning.

Flera remissinstanser har förordat att skattemyndigheterna skall ha

personuppgiftsombud. Regeringen delar givetvis remissinstansernas

bedömning av vikten att säkerställa ett gott integritetsskydd. Regeringen

har emellertid när det gäller skattemyndigheternas brottsutredande

verksamhet inte ansett det motiverat att för skattemyndigheterna införa

en skyldighet att ha personuppgiftsombud, se avsnitt 5.6. Något skäl att

gör annan bedömning när det gäller behandling av personuppgifter vid

revision kan inte anses motiverat. Personuppgiftslagens regler bör därför

gälla. Detta innebär att någon anmälningsskyldighet inte föreligger

eftersom revision och annan kontroll utförs med stöd av lag. Vad som nu

sagts innebär dock inte att skattemyndigheten är förhindrad att utse

personuppgiftsombud om myndigheten skulle anse att detta behövs.

Andra frågor som kan aktualiseras är reglerna om rättelse och skade-

stånd. Den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den

registrerade snarast rätta, blockera eller utplåna felaktiga personuppgifter

m.m. Vidare kan skadestånd utgå om uppgifter har behandlats i strid med

personuppgiftslagen. Om man vid en revision hittar oriktiga uppgifter i

det granskade företagets bokföring är myndigheten naturligtvis inte

skyldig att rätta dessa. Myndigheten hittar givetvis ofta fel i den redovis-

ning som granskas i syfte att åstadkomma en korrekt beskattning. Reg-

lerna om rättelse och skadestånd kan således endast bli tillämpliga på den

behandling som utförs vid granskningen.

Inte heller övriga regler i personuppgiftslagen torde föranleda att det

för närvarande finns behov av att införa särskilda regler för ADB-

revisioner. Lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision,

m.m. kan därför upphävas. Skatteförvaltningens registerförfattningar är

emellertid föremål för en översyn. Frågan om behovet av särregler i nu

aktuellt avseende ligger inom ramen för utredningens arbete. Den slutliga

bedömningen av behovet av särregler kan således inte göras förrän vid

beredningen av utredningens förslag.

13 Kronofogdemyndighetens åtkomst till

skatteregistret

Regeringens förslag: Kronofogdemyndigheterna skall få ha terminal-

åtkomst till de uppgifter om mervärdesskatt som skall lämnas i en

skattedeklaration samt till uppgifter som skall lämnas i en periodisk

sammanställning.

Riksskatteverkets förslag: Överensstämmer med regeringens.

Datainspektionen motsätter sig inte förslaget men anser att det ter sig

naturligt att förändringen övervägs inom ramen för den pågående över-

synen av skatteförvaltningens och exekutionsväsendets registerförfatt-

ningar.

Skälen för regeringens förslag: Kronofogdemyndigheterna har i dag

rätt till terminalåtkomst till de uppgifter i det centrala skatteregistret som

behövs för myndighetens verksamhet. Terminalåtkomsten till det centrala

skatteregistret regleras i 10 § fjärde stycket skatteregisterlagen

(1980:343). Riksskatteverkets framställning avser kronofogdemyndig-

heternas rätt till åtkomst till uppgifter om mervärdesskatt.

I det centrala skatteregistret registreras bl.a. uppgifter som behövs för

att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen (1997:483), 7 § 3 skatte-

registerlagen. Med skatt enligt skattebetalningslagen avses bl.a. inkomst-

skatt, mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter. Vidare får det centrala

skatteregistret enligt 7 § 24 innehålla de uppgifter om mervärdesskatt

som skall lämnas i en skattedeklaration samt uppgifter som skall lämnas i

en periodisk sammanställning. En periodisk sammanställning innehåller

bl.a. uppgifter om varor som överförs mellan länder inom EU. Krono-

fogdemyndigheternas rätt till åtkomst omfattar endast de uppgifter som

avses i 7 § 3 skatteregisterlagen.

Skatteregisterlagen har ändrats vid ett flertal tillfällen och den har

härigenom blivit svår att tillämpa. Bestämmelserna i 7 § 3 och 7 § 24

skatteregisterlagen kan till viss del sägas överlappa varandra. Uppgifter

som lämnas om mervärdesskatt i skattedeklarationerna behövs givetvis

också för att bestämma skatten. Regeringen delar Riksskatteverkets

bedömning att det med den nuvarande regleringen kan vara svårt att

avgöra vilka uppgifter om mervärdesskatt som en kronofogdemyndighet

skall ha åtkomst till. Uppgifter om mervärdesskatt som lämnas i

skattedeklarationen behövs i likhet med övriga uppgifter som lämnas i

deklarationer för att kronofogdemyndigheternas skall kunna utföra sitt

uppdrag att verkställa allmänna och enskilda mål.

De uppgifter som avses har kronofogdemyndigheterna till viss del

redan i dag rätt att ha terminalåtkomst till. De ytterligare uppgifter som

kronofogdemyndigheterna skulle få åtkomst till om terminalåtkomsten

också omfattar uppgifter som lämnas i en skattedeklaration och i perio-

diska sammanställningar kan inte anses känsliga ur integritetsskydds-

synpunkt. Regeringen anser därför att kronofogdemyndigheterna bör få

åtkomst till ifrågavarande uppgifter.

Datainspektionen har i sitt yttrande anfört att det ter sig naturligt att

förändringen av terminalåtkomsten övervägs inom ramen för den utred-

ning som har till uppdrag att se över bl.a. skatteförvaltningens och

exekutionsväsendets registerförfattningar. Utredningen skall enligt direk-

tiven redovisa sitt uppdrag våren 1999. Kronfogdemyndigheterna har

dock redan i dag behov av uppgifterna i sin verksamhet. En ny reglering

av aktuella register kan finnas tidigast år 2000. Det kommer således att

dröja flera år innan en ny reglering finns som tillgodoser behovet. Rege-

ringen anser därför att förändringen av terminalåtkomsten bör genom-

föras redan nu. Förslaget föranleder ändringar i 10 § skatteregisterlagen.

14 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen föreslår en lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar som medger helt eller

delvis automatiserad behandling av sådana uppgifter. I lagen anges vilka

möjligheter skattemyndigheterna har att behandla personuppgifter i den

brottsbekämpande verksamheten. Det ankommer på skattemyndigheterna

att inom ramen för vad lagen tillåter avgöra hur omfattande ADB-stöd

som behövs. Kostnaderna för att genomföra förslaget blir således helt

beroende av skattemyndigheternas ställningstaganden i den delen. Skatte-

myndigheterna kommer att ha initialkostnader dels i form av hårdvara,

dels för att inrätta ett lämpligt system för behandlingen i den brotts-

bekämpande verksamheten. Kostnaderna är mycket svåra att precisera

och beror helt på verksamhetens omfattning och i vilken mån särskilda

databaser inrättas. Enligt uppgift från Riksskatteverket kan kostnaden för

att konstruera ett system för datorstöd i den brottsutredande verksam-

heten komma att uppgå till cirka 4 miljoner kr.

En utgångspunkt för våra ställningstaganden har varit att automatiserad

behandling av personuppgifter medför effektivitetsvinster och arbetsbe-

sparingar. De initialkostnader som följer av förslaget torde uppvägas av

de framtida kostnadsbesparingar som datorstödet medför. De kostnader

som förslaget kan komma att medföra bör därför enligt regeringens me-

ning bekostas inom ramen för befintliga anslag för skatteförvaltningen.

Propositionens övriga förslag medför inte några ekonomiska

konsekvenser.

15 Ikraftträdande

Den verksamhet som skall bedrivas vid de brottsutredande enheterna

inom skattemyndigheten är under uppbyggnad. Från och med andra halv-

året 1998 kommer viss brottsutredande verksamhet att bedrivas. Succes-

sivt kommer därmed också behovet av ADB-stöd i verksamheten att öka.

Regeringen föreslår därför att lagen om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar skall träda i

kraft den 1 april 1999.

Som tidigare nämnts (avsnitt 9) har riksdagen beslutat om ändringar i

sekretesslagen (1980:100) som berör sekretessen i polisens brotts-

utredande verksamhet. Ändringarna innebär bl.a. att den absoluta sekre-

tessen för polisregistren avskaffas och i stället stärks sekretessen till

skydd för den enskilde. Ändringarna träder i kraft den dag regeringen

bestämmer. Anledningen till detta är att det inte gick att garantera när den

tekniska uppbyggnaden av belastnings- och misstankeregistren är färdig

för att ta i drift.

Det är enligt regeringens mening väsentligt att det starkare sekretess-

skyddet kommer att gälla vid skattemyndigheternas behandling av per-

sonuppgifter i brottsutredningar. De föreslagna ändringarna i sekretess-

lagen bör därför träda i kraft vid samma tidpunkt som lagen om

behandling av personuppgifter i skattemyndigheters medverkan i brotts-

utredningar. Detta innebär att även de ovan nämnda ändringarna i 5 kap.

1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen bör träda i kraft den 1 april 1999 i

stället för den dag regeringen bestämmer. Lagrådet har framhållit att den

föreslagna lagstiftningsmetoden när det gäller övergångsbestämmelserna

visserligen inte i sig är felaktig men att den medför risk för oönskade

resultat. Lagrådet utgår från att regeringen noga bevakar denna fråga.

Som Lagrådet påpekat kan det bli problem om polisdatalagen

(1998:622), lagen (1998:621) om misstankeregister och lagen (1998:620)

om belastningsregister träder i kraft före den 1 april 1999. De nya

systemen inom polisen kan emellertid inte beräknas vara färdiga att ta i

drift före denna tidpunkt. Något hinder mot att sätta de aktuella para-

graferna i kraft den 1 april 1999 kan därför enligt regeringens mening

inte anses föreligga.

Lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision

Regeringen föreslår att lagen (1987:1231) om automatisk databehandling

vid taxeringsrevision upphävs den 1 april 1999. Personuppgiftslagen

(1998:204) trädde i kraft den 24 oktober 1998. Under en kortare tid

kommer således de båda lagarna att gälla parallellt. Något hinder mot

detta kan enligt regeringens mening inte anses föreligga eftersom regel-

verken inte kan anses direkt stå i strid med varandra.

16 Författningskommentar

16.1 Förslaget till lag om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar

1 §

I bestämmelsen anges lagens tillämpningsområde. Skattemyndighetens

arbetsuppgifter i fråga om att bekämpa brott framgår av lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredning. Enligt

lagen skall skattemyndigheterna biträda åklagaren vid utredning av brott

inom skatteområdet, själva utreda vissa brott i förenklad brottsutredning

samt bedriva spaning, underrättelseverksamhet och brottsförebyggande

verksamhet.

Utanför lagens tillämpningsområde faller behandling av person-

uppgifter i samband med de interna, administrativa åtgärder som kan

förekomma inom verksamheten.

Av andra stycket framgår att manuell behandling, som inte sker i viss

angiven form, undantas från lagen.

Riksskatteverket kommer att ha ett övergripande ansvar för verksam-

heten och kan i denna egenskap komma att behandla personuppgifter.

Vad som sägs om skattemyndigheter bör därför också gälla Riksskatte-

verket.

2 §

I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen. Definitionen

av underrättelseverksamhet, allvarlig brottslig verksamhet och särskild

undersökning motsvarar vad som gäller enligt polisdatalagen (1998:622).

Definitionen av underrättelseverksamhet avgränsar den verksamhet inom

vilken automatiserad behandling är tillåten i underrättelseverksamhet och

i underrättelseregister. Underrättelseverksamheten tjänar bl.a. till att ta

fram underlag som kan läggas till grund för att bestämma vilken in-

riktning i stort en verksamhet skall ha eller för att initiera konkreta

brottsutredningar. Finns det anledning att anta att ett konkret brott har

begåtts skall förundersökning inledas.

Personuppgiftslagen definierar de centrala begrepp som används vid

behandling av personuppgifter, t.ex. behandling av personuppgifter,

blockering av personuppgifter, den registrerade, personuppgiftsansvarig,

personuppgifter, tillsynsmyndigheten och tredje man. Begreppen är rele-

vanta även när behandlingen sker i skattemyndigheternas brottsbekämp-

ande verksamhet. En definition av de begrepp som förekommer finns i

3 § personuppgiftslagen (1998:204).

3 §

Skattemyndigheten skall vara personuppgiftsansvarig för de behandlingar

som utförs enligt lagen.

4 §

Personuppgiftslagen (1998:204) innehåller dels en bestämmelse om för-

bud mot behandling av vissa känsliga personuppgifter (13 §), dels

särskilda undantag från förbudet (15 19 §§). Ytterligare undantag skall

få meddelas av regeringen eller myndighet regeringen bestämmer i

särskilda fall med stöd av 20 § personuppgiftslagen. Behandling av käns-

liga personuppgifter skall endast undantagsvis få ske i skattemyndig-

heternas brottsbekämpande verksamhet.

Såsom framgår av paragrafens första stycke får uppgifter om en person

inte registreras eller på annat sätt behandlas endast på exempelvis den

grunden att han har vissa politiska åsikter eller tillhör viss ras. Däremot

kan sådana känsliga personuppgifter få behandlas om uppgifter om per-

sonen behandlas av andra skäl. Detta kräver dock att det är ound-

gängligen nödvändigt med hänsyn till behandlingens ändamål. I skatte-

myndigheternas brottsbekämpande verksamhet torde det ytterst sällan

kunna komma i fråga att behandla de känsliga personuppgifter som

bestämmelsen avser.

Känsliga uppgifter får enligt andra stycket inte behandlas i under-

rättelseverksamhet.

5 §

Brottsförebyggande rådet får ta del av de uppgifter som behövs för rätts-

statistiken. Vilka uppgifterna är framgår av lagen (1995:606) och förord-

ningen (1995:1060) om vissa personregister för officiell statistik. Av de

uppgifter som behandlas hos skattebrottsenheterna kommer detta främst

att beröra uppgifter om anmälda brott.

6 §

Av 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen (1980:100) framgår att upp-

gifter får röjas för en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation

endast om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller

förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till

svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning

står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas

till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen.

Genom bestämmelsen får utlämnande ske i större utsträckning än vad

som medges i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. Utlämnande får

ske om det följer av en internationell konvention som Sverige har tillträtt

och efter överenskommelse som Sverige med riksdagens tillstånd har

träffat med främmande stat.

7 §

Regeringen bemyndigas i denna paragraf att föreskriva att uppgifter får

lämnas ut även i andra fall än de som avses i 5 och 6 §§.

8 §

Paragrafen anger ändamålet med underrättelseregister. Paragrafen kom-

menteras närmare i avsnitt 6.3.

9 §

Paragrafen anger förutsättningarna för att i underrättelseregister föra in

uppgifter som kan hänföras till en enskild person. Med sådana uppgifter

avses uppgifter som direkt eller indirekt kan hänföras till en identifierad

eller med hjälp av uppgifterna identifierad person. Uppgifter får regist-

reras endast om de ger anledning att anta att sådan allvarlig brottslig

verksamhet som avses i 2 § har förekommit eller kan förväntas och

personen i fråga skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller kan

komma att utöva denna. Som framgår av 8 § skall ändamålet med regist-

reringen vara att få fram underlag för en särskild undersökning som i sin

tur skall kunna leda fram till en förundersökning.

Den brottslighet som skattemyndigheterna kommer att utreda kommer

i många fall vara inriktad på vissa varor och transporter. Det gäller fram-

för allt brott på punktskatte- och mervärdesskatteområdet. I skatte-

myndigheternas underrättelseverksamhet finns därför behov av att

registrera uppgifter om bl.a. varor och transportmedel även om ägaren

eller innehavaren till dessa inte kan knytas till den förmodade brottsliga

verksamheten på sådant sätt att uppgifter kan registreras enligt första

stycket. Om ägaren till varorna eller transportmedlet indirekt kan identi-

fieras med hjälp av de registrerade uppgifterna måste uppgiften förses

med en upplysning om att denne inte är misstänkt för delaktighet i den

aktuella brottsligheten.

Någon begränsning när det gäller möjligheten att registrera uppgifter

om juridiska personer finns inte. Uppgifter som rör ett bolag kan således

registreras utan inskränkning. Det samma gäller strategiska och allmänna

uppgifter för underrättelseverksamheten som inte har anknytning till en

enskild person. Det kan t.ex. gälla trender och liknande.

10 §

Paragrafen innehåller den närmare regleringen av vilka personuppgifter

som får registreras.

11 §

Av paragrafens första stycke framgår de förutsättningar som skall gälla

för att skattemyndigheten i en särskild undersökning inom underrättelse-

verksamheten skall få göra en automatiserad analys av personuppgifter.

Personuppgifter skall endast får behandlas automatiserat i särskilda

undersökningar. Vidare krävs att det är fråga om allvarlig brottslig verk-

samhet. Allvarlig brottslighet definieras i 2 §.

Personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser om behandling av

personuppgifter är tillämpliga även vid behandling i en särskild under-

sökning. Detta innebär att en automatiserad behandling av person-

uppgifter endast får innehålla de personuppgifter som är nödvändiga för

undersökningen. Någon annan begränsning finns emellertid inte. Även

uppgifter om personer som inte är misstänkta, t.ex. vittnen, arbetsgivare

och andra personer med anknytning till undersökningen får således

behandlas. I andra stycket har tagits in en bestämmelse om att sådana

uppgifter måste förses med en upplysning om att den ifrågavarande

personen inte är misstänkt.

12 §

Ett beslut att inleda automatiserad behandling i en särskild undersökning

skall förutom uppgift om ändamålet med behandlingen innehålla de före-

skrifter som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i den registre-

rades personliga integritet. Det kan t.ex. gälla frågor om hur informa-

tionen skall få inhämtas till undersökningen och hur ofta och på vilket

sätt arbetet skall avrapporteras och vilka personer som skall arbeta med

undersökningen.

Av andra stycket framgår att skattemyndigheten skall föra en för-

teckning över besluten. En sådan förteckning underlättar bl.a. kontrollen

och tillsynen av behandlingen av personuppgifter.

13 §

Av lagens allmänna bestämmelser följer att skattemyndigheterna kan

behandla personuppgifter automatiserat i förundersökningar. Läggs för-

undersökningen ned utan att åtal väckts skall uppgifterna gallras, om de

inte av andra skäl skall bevaras för framtiden. I vissa fall kan dock

misstanken kvarstå även om förundersökningen har lagts ned. Behand-

ling får ske endast under förutsättning att förundersökningen har lagts

ned på grund av bristande bevisning. Har förundersökningen lagts ned på

t.ex. den grunden att den misstänkte är oskyldig eller att gärningen inte

utgör brott skall det naturligtvis inte finnas någon anteckning om att

personen alltjämt anses som misstänkt. Misstanken som föranleder

registrering skall inte avse bagatellartade eller annars förhållandevis

lindriga brott.

Uppgifter om den misstänkte skall få behandlas endast om det behövs

för att förundersökning mot honom skall kunna tas upp på nytt. Endast

sådana uppgifter som behövs för att detta ändamål skall kunna

tillgodoses får behandlas.

Uppgifter om kvarstående misstankar får vidare behandlas för arkive-

ring. Detta innebär, som Lagrådet tagit upp, att uppgifter om kvarstående

misstankar får lagras hos skattemyndigheten endast i ett passivt register

eller liknande som inte används i verksamheten. Uppgifterna kan t.ex. ha

förts över till ett annat datamedium och förvaras på annat ställe än i det

aktiva systemet av myndigheten. Finns det skäl att på nytt ta upp för-

undersökningen får uppgifterna hämtas från myndighetens arkiv eller

arkivmyndigheten om materialet överlämnats dit.

14 §

Av paragrafen framgår i vilka fall automatiserad behandling av uppgifter

om kvarstående misstankar är tillåten om åtalet lagts ned eller om den

misstänkte genom lagakraftvunnen dom har frikänts.

15 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om när uppgifter som behandlas

automatiserat skall gallras. Uppgifter i förundersökningar skall gallras

enligt arkivlagens regler. Bestämmelsen kommenteras närmare i avsnitt

7.

16 §

Bestämmelser om rättelse finns i 28 § personuppgiftslagen (1998:204)

och om skadestånd i 48 §.

17 §

De flesta beslut som fattas i skattemyndigheternas brottsbekämpande

verksamhet och som gäller behandling av personuppgifter enligt denna

lag är interna eller administrativa. Detta gäller t.ex. beslut om behandling

av personuppgifter i underrättelseverksamhet. Administrativa beslut

fattas vid inrättande av alla typer av register.

Enskilda berörs dock direkt av skattemyndighetens beslut om rättelse

enligt 16 §. Genom denna bestämmelse föreskrivs att talan mot sådana

beslut får föras vid allmän förvaltningsdomstol.

16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om

belastningsregister

2 och 6§§

Ändringarna innebär att belastningsregistret även skall föras för skatte-

myndigheternas brottsutredande verksamhet och att uppgifter ur registret

får lämnas till skattemyndigheten för sådan verksamhet.

16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:621) om

misstankeregister

2 och 5§§

Ändringarna innebär att misstankeregistret även skall föras för skatte-

myndigheternas brottsutredande verksamhet och att uppgifter ur registret

får lämnas till skattemyndigheten för sådan verksamhet.

16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

5 kap.

1 §

Paragrafen reglerar sekretessen för att skydda bl.a. skattemyndighetens

verksamhet att förebygga och beivra brott. Ändringen i andra stycket

innebär att den sekretess som gäller för polisens underrättelseverksamhet

skall gälla även sådan verksamhet hos skattemyndigheten. Vad som

avses med underrättelseverksamhet definieras i 2 § lagen om behandling

av personuppgifter i skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar.

16.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i lagen (1998:624) om ändring i

sekretesslagen (1980:100)

9 kap.

17 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess för uppgifter i

förundersökningar m.m. till skydd för enskildas intressen. I första stycket

har lagts till en ny punkt 8 enligt vilken sekretessen gäller också för

uppgifter som behandlas av Riksskatteverket med stöd av lagen om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar.

16.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

4 §

Ändringen innebär att definitionen av underrättelseverksamhet anpassas

till den som föreslås i 2 § lagen om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar.

16.7 Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen

(1998:622)

20 §

Ändringen innebär att det i ett kriminalunderrättelseregister även skall få

hänvisas till register som förs av skattemyndigheten.

16.8 Förslaget till lag om upphävande av lagen

(1987:1231) om automatisk databehandling vid

taxeringsrevision, m.m.

Lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision

upphävs. I stället skall personuppgiftslagens (1998:204) regler gälla vid

ADB-revisioner. Vid sidan av personuppgiftslagens regler gäller de be-

stämmelser i bl.a. taxeringslagen (1990:324) , tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:466) om tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet som

reglerar ADB-revisioner och annan kontrollverksamhet. Därutöver har

Riksskatteverket utarbetat interna regler om ADB-säkerhet i bl.a.

kontrollverksamheten.

16.9 Förslaget till lag om ändring i

förvaltningsprocesslagen (1971:291)

35 §

Ändringen föranleds av att lagen (1987:1231) om automatisk databe-

handling vid taxeringsrevision upphävs.

16.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

25 §

Ändringen föranleds av att lagen (1987:1231) om automatisk databe-

handling vid taxeringsrevision upphävs.

16.11 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

10 §

Ändringen innebär att kronofogdemyndigheterna får terminalåtkomst till

de uppgifter om mervärdesskatt som skall lämnas i en skattedeklaration

samt uppgifter som skall lämnas i en periodisk sammanställning.

Sammanfattning av Skattekriminalregister-

utredningens betänkande (SOU 1998:9)

Några utgångspunkter

Regeringen har föreslagit att skattemyndigheterna skall få arbets-

uppgifter som motsvarar polisens i fråga om att bekämpa brott inom

skatteområdet. Skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet

skall enligt förslaget bedrivas vid särskilda skattebrottsenheter och hållas

åtskild från myndigheternas fiskala verksamhet. Skattebrottsenheternas

arbetsuppgifter framgår av förslaget till lag (1997:1024) om skatte-

myndigheters medverkan i brottsutredningar.

Vi har haft i uppdrag att utreda behovet av register i skatte-

myndigheternas brottsbekämpande verksamhet och föreslå en rättslig

reglering av registerhållningen. Uppdraget har vidare omfattat att utreda

skattebrottsenheternas behov av tillgång till uppgifter från den fiskala

verksamheten och från andra myndigheter samt rätten för andra

myndigheter att ta del av uppgifter hos skattebrottsenheterna. I det

sammanhanget har vi också haft i uppdrag att göra en generell översyn av

utbytet av information mellan skatteförvaltningen och Tullverket.

Slutligen har uppdraget inbegripit en översyn av vissa bestämmelser i

skatteregisterlagen i syfte att underlätta skattekontrollen.

Vårt arbete har bedrivits med ledning av några givna utgångspunkter.

Vi har utgått från förslaget till lag om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar och bedömt behovet av reglering av behandling av

personuppgifter utifrån de arbetsuppgifter som skattebrottsenheterna

skall utföra enligt den föreslagna lagen. Vår slutsats är att

skattemyndigheterna i princip har samma behov som polisen och

Tullverket av att kunna behandla personuppgifter i den brotts-

bekämpande verksamheten. Förutsättningarna för behandling av person-

uppgifter i skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet bör

därför vara i stort sett desamma som gäller för polisen och Tullverket.

För närvarande pågår en översyn av polisregisterförfattningarna som går

ut på att anpassa den lagstiftningen till dels den utveckling som skett i

fråga om informationsteknik och polisens möjligheter att utnyttja

tekniken, dels den nya rättsliga ram som följer av att den nuvarande

datalagen (1973:289) ersätts av en personuppgiftslag. Register-

utredningen, som gjort en översyn av polisens register, har föreslagit att

en ny lag, polisdatalagen, skall ersätta polisregisterlagen (1965:94).

Enligt Registerutredningens förslag skall personuppgiftslagen gälla i

fråga om behandling av personuppgifter hos polisen. Polisdatalagen skall

därför innehålla endast de särbestämmelser i förhållande till person-

uppgiftslagen som är nödvändiga för verksamheten. Vi har beaktat de

föreslagna ändringarna i polisregisterförfattningarna.

Vi föreslår att behandling av personuppgifter i skattebrottsenheternas

verksamhet skall regleras med den föreslagna personuppgiftslagen som

en annan given utgångspunkt. Personuppgiftslagen skall gälla generellt

och kan därför tillämpas även vid behandling av personuppgifter i

skattemyndigheternas brottsbekämpande verksamhet. Lagen skall gälla i

princip all behandling av personuppgifter och inte som datalagen endast

behandling av uppgifter i datoriserade register.

Vi har funnit att skattebrottsenheterna med stöd av

personuppgiftslagen i princip kan utföra all behandling av

personuppgifter som är nödvändig i verksamheten. Personuppgiftslagen

ger i allmänhet ett starkt integritetsskydd vid behandling av

personuppgifter. Behandlingen av personuppgifter i skattemyndig-

heternas brottsbekämpande verksamhet kräver emellertid i vissa fall ett

starkare skydd för den enskildes personliga integritet än vad som följer

av personuppgiftslagen. Vi föreslår därför en lag om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

som ställer strängare krav än personuppgiftslagen för behandling av

personuppgifter. Kraven överensstämmer i stora delar med de krav som

föreslås i polisdatalagen.

Vi föreslår vidare att skattebrottsenheterna skall ha tillgång till

uppgifter i skatteförvaltningens fiskala register och till uppgifter hos

polisen och hos Tullverket.

Lag om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar

Den föreslagna lagen om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar ger utrymme för den

behandling av personuppgifter som behövs i skattemyndigheternas

brottsbekämpande verksamhet. Lagen skall tillämpas på manuell

behandling endast om uppgifterna ingår eller avses ingå i en strukturerad

samling av personuppgifter, vilka är tillgängliga för sökning eller

sammanställning enligt särskilda kriterier. Även om lagen utgår från

personuppgiftslagen skall den inte endast innehålla särbestämmelser i

förhållande till personuppgiftslagen. Centrala bestämmelser i person-

uppgiftslagen om kraven för behandling av personuppgifter har arbetats

in i den föreslagna lagen. I syfte att ge den enskilde ett förstärkt

integritetsskydd i förhållande till personuppgiftslagen och ange de

ytterligare krav som är nödvändiga för behandling av personuppgifter i

den brottsbekämpande verksamheten innehåller lagen särbestämmelser. I

vissa delar hänvisar lagen till personuppgiftslagen. Hänvisningarna gäller

sådana bestämmelser som hör hemma främst i en generell lag och som

reglerar annat än förutsättningarna för att få behandla personuppgifter i

verksamheten.

De begrepp som används i lagen definieras i personuppgiftslagen. Vi

föreslår dock att två begrepp skall definieras särskilt; databas och

kriminalunderrättelseverksamhet. Med databas förstås en samling av

personuppgifter, vilka är tillgängliga för helt eller delvis automatisk

sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Med kriminal-

underrättelseverksamhet avses skattemyndighets behandling av person-

uppgifter i syfte att klarlägga om brottslig verksamhet har utövats, utövas

eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning enligt

rättegångsbalken (RB).

Lagen är indelad i följande avsnitt. Lagen innehåller dels allmänna

bestämmelser som gäller all behandling av personuppgifter i skatte-

myndigheternas brottsbekämpande verksamhet, dels särskilda

bestämmelser för sådan behandling som sker inom kriminalunder-

rättelseverksamhet eller i databaser som inte avser behandling i samband

med förundersökning eller särskild undersökning.

Av lagens allmänna bestämmelser framgår att behandling av

personuppgifter är tillåten i skattemyndigheternas brottsbekämpande

verksamhet för att utföra brottsutredningar, bedriva spaning och

kriminalunderrättelseverksamhet i fråga om brott inom skatteområdet

samt för att förebygga brott inom nämnda område. För att behandlingen

skall vara tillåten måste de i lagen angivna kraven vara uppfyllda.

Personuppgiftslagens grundläggande krav på behandling av person-

uppgifter har inarbetats i lagen. Det innebär bl.a. att personuppgifter får

samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ända-

mål samt att uppgifterna måste vara adekvata och relevanta för

ändamålet. Lagen innehåller vidare en bestämmelse om att upplysningar

normalt skall lämnas om uppgiftslämnarens tillförlitlighet och upp-

gifternas riktighet i sak. Uppgifter om en person får inte behandlas endast

på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung,

politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i

fackförening, hälsa eller sexuella läggning.

Lagen saknar bestämmelser om sambearbetning av uppgifter som

hämtats från andra myndigheter. Om förutsättningarna för behandling av

uppgifter i övrigt är uppfyllda finns inget hinder mot att sambearbeta

uppgifterna. För att skattemyndigheterna skall få inhämta uppgifter för

vilka sekretess gäller från andra myndigheter måste detta framgå av

sekretesslagen eller de författningar som i övrigt gäller för de utlämnande

myndigheterna. Lagen innehåller en erinran härom.

Lagen innehåller en bestämmelse om myndigheter som oavsett

sekretess skall ha rätt till uppgifter som har inhämtats i skatte-

myndigheternas brottsbekämpande verksamhet. Utöver de myndigheter

som har tillsyn över behandlingen eller som skall pröva avslag på en

begäran att få ut uppgifter, skall främst åklagare, polis-, tull- och

skattemyndigheter ha rätt till uppgifterna. Tull- och skattemyndigheter

skall ha rätt till sådana uppgifter som behövs i ett konkret och aktuellt

ärende, medan polismyndigheterna därutöver har rätt till uppgifter som

har betydelse för den brottsbekämpande verksamheten. Polisen får

därmed bättre möjligheter att ta ett samlat grepp över kriminal-

underrättelseverksamheten, inbegripet den inom skatteområdet. Rege-

ringen skall kunna föreslå att myndigheter och enskilda i särskilda fall

har rätt att få ta del av uppgifter. Regeringen skall kunna meddela

närmare föreskrifter om utlämnandet och om terminalåtkomst. Uppgifter

skall i viss utsträckning kunna lämnas till myndigheter och organisa-

tioner utomlands.

Lagen innehåller allmänna bestämmelser som särskilt tar sikte på

skyddet för den enskildes personliga integritet. När uppgifter om en

person samlas in från denne själv i en brottsutredning skall skatte-

myndigheten självmant lämna den registrerade information om behand-

lingen. Vidare skall skattemyndigheten vara skyldig att till var och en

som ansöker om det, en gång per kalenderår gratis lämna information om

personuppgifter som rör sökanden behandlas eller inte. Informations-

skyldigheten skall dock inte gälla om det i annan författning eller i beslut

som meddelats med stöd av sådan författning framgår att uppgifterna inte

får lämnas ut till den registrerade. Det är en självklarhet från integritets-

skyddssynpunkt att skattemyndigheterna skall vara skyldiga att rätta,

blockera eller utplåna felaktiga uppgifter. Skattemyndigheten skall som

huvudregel också informera tredje man som fått del av den felaktiga

uppgiften om rättelsen. Personuppgiftslagens bestämmelser om säkerhet

vid behandling, skadestånd och om tillsynsmyndighetens, dvs. Data-

inspektionens, befogenheter skall gälla även vid behandling av

personuppgifter i skattemyndigheters brottsbekämpande verksamhet.

Skattemyndigheterna skall utse personuppgiftsombud när person-

uppgifter behandlas med stöd av lagen. Personuppgiftsombudet skall ha

en ställning som liknar internrevisorns och ombudets uppgift är att säker-

ställa ett gott integritetsskydd. Personuppgiftsombudet skall självständigt

se till att skattemyndigheterna behandlar personuppgifter på ett korrekt

och lagligt sätt. Sker inte rättelse efter personuppgiftsombudets på-

pekanden skall ombudet anmäla förhållandet till Datainspektionen.

Personuppgiftsombudet skall föra förteckning över behandlingar som

sker i verksamheten.

Det är motiverat att särskilt begränsa rätten för skattemyndigheterna att

behandla personuppgifter helt eller delvis automatiskt i kriminal-

underrättelseverksamhet. Sådan behandling av personuppgifter skall

kunna ske endast i särskilda undersökningar eller i noga reglerade

informationsdatabaser. För att behandlingen skall få ske i en särskild

undersökning måste undersökningen avse brott varpå fängelse lägst sex

månader kan följa och syfta till att ge underlag för beslut om

förundersökning eller om brottsförebyggande eller brottsförhindrande

åtgärd. Beslut om att inleda automatisk behandling av personuppgifter i

särskild undersökning skall fattas av chef för skattemyndighet eller av

någon som denne sätter i sitt ställe. Ändamålet med behandlingen och när

den särskilda undersökningen skall vara avslutad skall framgå av

beslutet.

Personuppgiftslagen skiljer inte på de olika former av behandling av

personuppgifter som omfattas av lagens tillämpningsområde. Vårt

förslag innebär att rätten att behandla personuppgifter i skatte-

myndigheternas brottsbekämpande verksamhet i vissa fall begränsas i

förhållande till vad som följer av personuppgiftslagen. Detta gäller bl.a. i

fråga om behandling som sker i vissa databaser. Skattemyndigheterna

skall i och för sig få samla in och behandla personuppgifter i databaser.

Dessa uppgifter skall kunna sökas och sammanställas med hjälp av

sökord. Databaser skall kunna inrättas såväl i förundersökningar och

särskilda undersökningar som i den brottsbekämpande verksamheten i

övrigt. Om databaser inrättas i förundersökningar, skall lagens allmänna

bestämmelser tillämpas. Inrättas databaserna i särskilda undersökningar,

skall därjämte de särskilda bestämmelserna om behandling av

personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet tillämpas. Om data-

baserna inte inrättas i en förundersökning eller en särskild undersökning,

motiverar integritetshänsyn att - utöver de allmänna bestämmelserna -

särskilda bestämmelser skall gälla. Innan en sådan databas inrättas, skall

basens ändamål och innehåll bestämmas. Tiden för gallring skall också

fastställas. Skall databasen innehålla uppgifter om att någon dömts för, är

eller har varit misstänkt för brott eller kan antas ta befattning med

brottslig verksamhet, skall databasen anmälas till Datainspektionen för

förhandsgranskning.

Vissa databaser är på grund av kriterierna för registreringen särskilt

känsliga och har därför reglerats särskilt i lagen. Det gäller informations-

databaser i kriminalunderrättelseverksamhet och över kvarstående miss-

tankar.

En informationsdatabas i kriminalunderrättelseverksamhet skall få

föras endast för att ge underlag för sådana särskilda undersökningar i

kriminalunderrättelseverksamhet där behandling får ske helt eller delvis

automatiskt. Informationsdatabasen skall få innehålla endast uppgifter

om enskild som kan misstänkas för brott inom skatteområdet för vilka

fängelse lägst sex månader kan följa. Det skall ankomma på regeringen

eller den myndighet regeringen bestämmer att förordna om vilka

uppgifter en informationsdatabas får innehålla. Gallring av uppgifter

skall enligt huvudregeln ske senast ett år efter det att uppgiften

registrerades.

Uppgifter om att en person är misstänkt för brott trots att förunder-

sökning mot honom har lagts ned skall under vissa förutsättningar få

registreras i en informationsdatabas över kvarstående misstankar. Om

åtal mot en person har lagts ned eller ogillats, skall registrering inte få

ske av uppgift om att personen i fråga ändå är misstänkt. Databasen skall

få innehålla endast uppgifter som avser person som misstänks för brott

för vilket är stadgat svårare straff än fängelse ett år. Uppgifterna skall

som regel gallras efter tre år.

Lagen innehåller slutligen en bestämmelse om överklagande av vissa

beslut. Beslut som inte är av intern eller administrativ karaktär skall få

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd skall

krävas vid överklagande till kammarrätten.

Sekretess

Sekretessen för uppgifter i den verksamhet som avser att bekämpa brott

inom skatteområdet bör vara densamma oavsett om verksamheten

bedrivs av polis eller skattemyndighet.

Regeringen föreslår i propositionen om skattemyndigheternas med-

verkan i brottsutredningar, m.m. (prop. 1997/98:10) att skattemyndig-

heternas brottsbekämpande verksamhet skall omfattas av förunder-

sökningssekretess m.m. enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100). Mot bakgrund av regeringens förslag och med beaktande av

nu gällande rätt bör därutöver gälla registersekretess enligt 7 kap. 17 §

sekretesslagen för uppgifter i databaser som förs i skattemyndigheternas

brottsbekämpande verksamhet undantaget databaser i förundersökningar.

Vi lämnar emellertid inte något lagförslag i denna del med hänsyn till att

såväl skaderekvisitet i paragrafen som utformningen av densamma är

föremål för framskridna överväganden i regeringskansliet. Enligt vårt

förslag skall sekretessen för uppgifter i skattemyndigheters verksamhet

såvitt nu är ifråga vara helt avhängig av resultatet av nämnda

överväganden.

Åtkomst till skatteregistren

För att skattebrottsenheterna skall kunna utföra de arbetsuppgifter som

följer av den föreslagna lagen om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar, är det nödvändigt att de får tillgång till uppgifter som

behandlas i skatteförvaltningens fiskala verksamhet. Vi föreslår därför att

skattebrottsenheterna med vissa undantag skall ha terminalåtkomst till

uppgifter i de register som förs med stöd av skatteregisterlagen

(1980:343). Skattebrottsenheterna skall inte ha möjlighet att göra

ändringar i eller tillägg till registren.

När skattebrottsenheterna hämtar personuppgifter ur skatteregistren,

utför de sådan behandling av personuppgifter som regleras i förslaget till

lag om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan

i brottsutredningar. Av den lagen framgår bl.a. att endast sådana

personuppgifter får behandlas som är adekvata och relevanta i

förhållande till ändamålet med behandlingen. Vidare får behandlingen

inte omfatta fler uppgifter än vad som är nödvändigt med hänsyn till

ändamålet. Detta innebär att skattebrottsenheterna inte får utnyttja de

urvalssystem som används i den fiskala verksamheten för att ta fram

kontrollvärda objekt med hjälp av skatteregistren.

Tillgången till andra myndigheters register

Skattemyndigheterna har behov av att få del av uppgifter som behandlas

hos polis- eller tullmyndighet och som inte kan lämnas ut med stöd av

sekretesslagen.

Skattemyndigheterna skall ha rätt att ta del av uppgifter som behandlas

hos polisen och som har betydelse för bekämpning av brott inom

skatteområdet. Skattemyndigheterna skall ha direkt åtkomst till

belastningsuppgifter, uppgifter om skälig misstanke om brott och

uppgifter som i övrigt rör misstankar om brott inom skatteområdet.

Integritetsskäl talar mot att skattemyndigheterna skall ha direkt åtkomst

till uppgifter som behandlas i polisens kriminalunderrättelseverksamhet.

Skattemyndigheterna skall vidare ha rätt att ta del av uppgifter i

Tullverkets brottsregister i den mån uppgifterna har betydelse för

bekämpningen av brott inom skatteområdet. Rör uppgifterna misstankar

om brott inom skatteområdet bör åtkomsten till spaningsregistret vara

direkt. Skattemyndigheterna skall dock inte i något fall ha direkt åtkomst

till uppgifter i underrättelse- eller analysregister.

Eftersom bestämmelserna om polisens och Tullverkets brottsregister är

föremål för översyn har våra överväganden inte utmynnat i lagförslag.

Vårt ställningstagande bör i stället beaktas i den pågående översynen.

Indexregister

Ett s.k. indexregister bör inrättas i syfte att de brottsbekämpande

myndigheterna skall få besked om huruvida det hos andra brotts-

bekämpande myndigheter kan förekomma uppgifter i kriminalunder-

rättelseverksamhet, som har betydelse för en särskild undersökning eller

en förundersökning hos myndigheten. Den närmare utformningen av

registret bör utredas i annat sammanhang.

Andra frågor

De delar av vårt uppdrag som avser utbytet av information mellan

skatteförvaltningens fiskala verksamhet och Tullverket samt översynen

av vissa bestämmelser i skatteregisterlagen i syfte att underlätta

skattekontrollen rör frågor som är av central betydelse för tillämpningen

av skatteregisterlagen. Eftersom skatteregisterlagen skall ses över i

anledning av att den nya personuppgiftslagen införs, bör dessa frågor i

stället utredas i samband med en sådan översyn.

Övrigt

Lagen om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar och lagen om ändring i skatteregisterlagen

bör träda i kraft den 1 januari 1999.

De initialkostnader som följer av våra förslag torde uppvägas av de

framtida kostnadsbesparingar som datorstödet medför.

Skattekriminalregisterutredningens lagförslag

1 Förslag till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs följande

Allmänna bestämmelser

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas vid behandling av personuppgifter inom den

brottsbekämpande verksamhet som skattemyndigheter bedriver med stöd

av lagen (0000:000) om skattemyndigheters medverkan i brotts-

utredningar.

Lagen gäller endast om behandlingen är helt eller delvis automatisk

eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en struktu-

rerad samling av personuppgifter, vilka är tillgängliga för sökning eller

sammanställning enligt särskilda kriterier.

Med skattemyndighet avses även Riksskatteverket.

2 § Vid behandling av personuppgifter tillämpas personuppgiftslagen

(0000:000) endast om det följer av denna lag eller av föreskrifter som

meddelats med stöd av lagen.

Definitioner

3 § I fråga om definitioner gäller 3 § personuppgiftslagen.

Med databas förstås en samling av personuppgifter, vilka är till-

gängliga för helt eller delvis automatisk sökning eller sammanställning

enligt särskilda kriterier.

Med kriminalunderrättelseverksamhet avses skattemyndighets behand-

ling av personuppgifter i syfte att klarlägga om brottslig verksamhet har

utövats, utövas eller kan komma att utövas och som inte utgör förunder-

sökning enligt rättegångsbalken.

Personuppgiftsansvarig

4 § Skattemyndighet är personuppgiftsansvarig för den behandling av

personuppgifter som sker inom myndigheten med stöd av denna lag.

Grundläggande krav på behandling av personuppgifter m.m.

5 § Personuppgifter får behandlas i skattemyndighets brottsbekämpande

verksamhet som avses i 1 § för att

1. utföra brottsutredningar,

2. bedriva spaning och kriminalunderrättelseverksamhet i fråga om

brott som avses i 1 § första stycket lagen om skattemyndigheters med-

verkan i brottsutredningar eller

3. förebygga brott som avses i 2.

6 § Skattemyndigheten skall se till

1. att personuppgifter behandlas endast när det är lagligt,

2. att personuppgifter alltid behandlas på ett korrekt sätt,

3. att personuppgifter samlas in endast för särskilda, uttryckligt an-

givna och berättigade ändamål,

4. att personuppgifter inte behandlas för ändamål som är oförenliga

med dem för vilka uppgifterna samlades in,

5. att personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i

förhållande till ändamålen med behandlingen,

6. att inte fler personuppgifter behandlas än som är nödvändigt med

hänsyn till ändamålen med behandlingen,

7. att personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nöd-

vändigt, aktuella,

8. att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna

personuppgifter som är felaktiga, missvisande eller ofullständiga med

hänsyn till ändamålen med behandlingen samt

9. att personuppgifter inte bevaras under längre tid än vad som är

nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen.

I fråga om behandling av personuppgifter för historiska, statistiska

eller vetenskapliga ändamål gäller 9 § andra och tredje styckena person-

uppgiftslagen i tillämpliga delar.

7 § Personuppgifter som behandlas skall förses med upplysningar om

uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Sådana

upplysningar behöver dock inte antecknas om de saknar betydelse för

syftet med behandlingen.

Behandling av känsliga personuppgifter

8 § Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad

som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter,

religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa

eller sexuella läggning.

Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får uppgifterna

kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket, om det är

nödvändigt för syftet med behandlingen.

Användning av personnummer

9 § Uppgift om personnummer får behandlas endast när det är motiverat

med hänsyn till

1. ändamålet med behandlingen,

2. vikten av en säker identifiering eller

3. något annat beaktansvärt skäl.

Inhämtande av uppgifter

10 § Om inhämtande av uppgifter från databaser, som inte regleras i

denna lag, är särskilt föreskrivet.

Utlämnande av uppgifter

11 § Uppgifter skall på begäran lämnas ut till

1. riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern och Datainspektionen,

2. regeringen och domstolar för prövning av beslut om utlämnande av

uppgifter,

3. åklagare,

4. polismyndighet om uppgiften har betydelse för den brotts-

bekämpande verksamheten,

5. skattemyndighet, polismyndighet eller tullmyndighet om det behövs

i ett konkret och aktuellt ärende,

6. Brottsförebyggande rådet för framställning av rättsstatistiken samt

7. andra myndigheter om och i den utsträckning regeringen för vissa

slag av ärenden eller för särskilda fall ger tillstånd till detta.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om utlämnande av och direkt tillgång till uppgifter.

Uppgifter får lämnas ut till utländsk myndighet eller mellanfolklig

organisation, om utlämnandet följer av internationell konvention som

Sverige har tillträtt eller av överenskommelse som Sverige efter

riksdagens godkännande har träffat.

Att uppgifter får lämnas ut även i vissa andra fall framgår av

sekretesslagen (1980:100).

Information till den registrerade

12 § När uppgifter om en person samlas in från denne själv i en

brottsutredning, skall skattemyndigheten självmant lämna den regist-

rerade information rörande behandlingen.

13 § Informationen enligt 12 § skall omfatta

1. uppgift om den personuppgiftsansvariges identitet,

2. uppgift om ändamålen med behandlingen samt

3. all övrig information som behövs för att den registrerade skall kunna

ta till vara sina rättigheter, såsom information om mottagarna av

uppgifterna, skyldigheten att lämna uppgifter och rätten att ansöka om

information.

Uppgifter behöver inte lämnas om sådant som den registrerade redan

känner till.

14 § I fråga om information som skall lämnas efter särskild ansökan

gäller 26 § personuppgiftslagen.

15 § I den utsträckning det är föreskrivet i lag eller annan författning

eller i beslut som har meddelats med stöd av författning att uppgifter inte

får lämnas ut till den registrerade, gäller inte bestämmelserna i 12-14 §§.

Rättelse

16 § Skattemyndighet är skyldig att snarast rätta, blockera eller utplåna

personuppgifter som myndigheten inte har behandlat i enlighet med

denna lag eller med föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen.

Skattemyndigheten skall underrätta den till vilken uppgift har lämnats

om åtgärden, om den registrerade begär det eller om en mera betydande

skada eller olägenhet för den registrerade kan undvikas genom

underrättelsen. Underrättelse behöver inte lämnas om det är omöjligt

eller innebär en oproportionerligt stor arbetsinsats.

Säkerheten vid behandling

17 § I fråga om säkerheten vid behandling gäller 30-32 §§ person-

uppgiftslagen i tillämpliga delar.

Personuppgiftsombud

18 § Skattemyndighet skall utse personuppgiftsombud. Uppgiften om

vem som utsetts skall anmälas till Datainspektionen.

I fråga om personuppgiftsombudets uppgifter gäller 38-40 §§ person-

uppgiftslagen.

Sanktioner

19 § I fråga om skadestånd gäller 48 § personuppgiftslagen.

20 § Till böter eller fängelse i högst sex månader eller, om brottet är

grovt, till fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet

1. lämnar osann uppgift i information till registrerade som föreskrivs i

denna lag eller i anmälan till Datainspektionen enligt 33 §,

2. behandlar personuppgifter i strid med 8 §, 22-23 §§, 26-27 §§ eller

30-32 §§ eller

3. låter bli att göra anmälan enligt 33 §.

Datainspektionens befogenheter m.m.

21 § I fråga om Datainspektionens befogenheter och om överklagande av

inspektionens beslut gäller 43-47 §§ och 51 § personuppgiftslagen i

tillämpliga delar.

Särskilda bestämmelser om behandling av personuppgifter i

kriminalunderrättelseverksamhet

22 § I kriminalunderrättelseverksamhet får personuppgifter behandlas

helt eller delvis automatiskt i särskild undersökning, som avser brott som

anges i lagen om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar och

för vilka fängelse lägst sex månader kan följa. Sådan behandling får dock

ske endast om undersökningen syftar till att ge underlag för beslut om

förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga eller

förhindra brott.

I kriminalunderrättelseverksamhet får personuppgifter samlas in och

lagras i en informationsdatabas i enlighet med vad som anges i 27-29 §§.

23 § Beslut att inleda sådan behandling av personuppgifter som avses i

22 § skall fattas av chef för skattemyndighet eller någon som denne sätter

i sitt ställe. Beslutet skall innehålla uppgift om ändamålet med behand-

lingen och om när den särskilda undersökningen skall vara avslutad samt

de föreskrifter i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i

den registrerades personliga integritet.

Skattemyndighet skall föra en förteckning över beslut som avses i

första stycket.

24 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om behandling av personuppgifter i kriminalunder-

rättelseverksamhet.

Särskilda bestämmelser om databaser

25 § De särskilda bestämmelserna om databaser gäller inte behandling av

personuppgifter i samband med förundersökning eller särskild under-

sökning.

Sökbegrepp

26 § Personuppgifter som avses i 8 § första stycket får inte användas som

sökbegrepp vid sökning i en databas.

Utan hinder av vad som sägs i första stycket får nödvändigt sök-

begrepp användas under den tid det behövs för rättelse eller för att av-

hjälpa fel som uppkommit till följd av brister i ett dataprogram.

Informationsdatabas i kriminalunderrättelseverksamhet

27 § I kriminalunderrättelseverksamhet får informationsdatabas föras

endast för att ge underlag för beslut om sådan särskild undersökning som

avses i 22 §.

28 § Uppgift som kan hänföras till enskild person får föras in endast om

den som avses med uppgiften på konkreta grunder kan antas ha ägnat sig,

ägna sig eller komma att ägna sig åt sådan brottslig verksamhet som

avses i 22 §.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om vilka uppgifter som får registreras.

29 § Uppgift skall gallras senast ett år efter det att sådan uppgift som

enligt 28 § kan föranleda registrering sista gången infördes. Har särskild

undersökning som rör registrerad person inletts, behöver gallring dock

inte ske förrän undersökningen har avslutats.

Informationsdatabas över kvarstående misstankar

30 § Om en förundersökning avseende brott som anges i 1 § lagen om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar och för vilket svårare

påföljd än fängelse ett år kan följa har lagts ned på grund av bristande

bevisning, får uppgift om brottsmisstanke lagras endast under förut-

sättning att den misstänkte enligt åklagares bedömning alltjämt är

skäligen misstänkt för brottet och uppgiften behövs för att förunder-

sökningen skall kunna tas upp på nytt.

Om inte särskilda skäl föreligger, skall uppgift som avses i första

stycket gallras senast tre år efter det att uppgiften infördes.

31 § Uppgift om att någon är misstänkt för brott får inte lagras om åtal

mot den misstänkte har lagts ned eller om han genom lagakraftvunnen

dom har frikänts.

Andra databaser

32 § Innan en databas inrättas skall ändamål och innehåll bestämmas

samt uppgift lämnas om när gallring senast skall ske. Databasen skall ha

en särskild benämning.

Regeringen får föreskriva att uppgifter i en databas får bevaras.

33 § Om en databas skall innehålla uppgift som ger upplysning om att

någon är dömd för brott, är eller har varit misstänkt för brott eller kan

antas ta befattning med brottslig verksamhet, skall databasen senast tre

veckor innan den inrättas anmälas till Datainspektionen för förhands-

kontroll.

Överklagande

34 § Skattemyndighets beslut enligt 11 §, 14 § och 16 § får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

Härigenom föreskrivs i fråga om skatteregisterlagen (1980:343)

dels att 1 §, 10 § och 12 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen införs en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av

automatisk databehandling föras ett centralt skatteregister för hela riket

och ett regionalt skatteregister för varje län.

Registren skall användas vid beskattning för

1. samordnad registerföring av identifieringsuppgifter beträffande

fysiska och juridiska personer,

2. revisions- och annan kontrollverksamhet,

3. taxering enligt taxeringslagen (1990:324) samt bestämmande av

pensionsgrundande inkomst,

4. redovisning, bestämmande och betalning av skatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:483), mervärdesskattelagen (1994:200), lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter samt lagen (1951:763) om

statlig inkomstskatt på ackumulerad inkomst.

Registren skall dessutom användas för

1. avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av

skatter och avgifter,

2. bestämmande av skattereduktion enligt lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, lagen

(1995:1623) om skattereduktion för riskkapitalinvesteringar, lagen

(1996:725) om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus och lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt

i vissa fall vid 1997-2001 års taxeringar,

3. gäldenärsutredning enligt

lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m.

3. skattemyndighets brottsbe-

kämpande verksamhet enligt lagen

(0000:000) om skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar

samt

4. gäldenärsutredning enligt

lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m.

Det centrala skatteregistret skall också användas för andra utredningar

i kronofogdemyndigheternas exekutiva verksamhet än som avses i tredje

stycket och för Riksskatteverkets tillsyn enligt lagen (1974:174) om

identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl.

1 a §

När registren används för ända-

mål som avses i 1 § tredje stycket

3 gäller lagen (0000:000) om

behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar.

10 §

Terminalåtkomst till uppgifter i

det centrala skatteregistret får

finnas endast för de ändamål som

anges i 1 § och i den utsträckning i

övrigt som anges i andra-femte

styckena.

Terminalåtkomst till uppgifter i

det centrala skatteregistret får

finnas endast för de ändamål som

anges i 1 § och i den utsträckning i

övrigt som anges i andra-sjätte

styckena.

Skattemyndigheten i länet får ha terminalåtkomst till uppgifter som

avses i 5 och 6 §§, 7 § 1-6, 7, dock endast i fråga om uppgifter som skall

lämnas enligt 2 kap. 19 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter, 8, 9, 13-15, 17, 22 och 25 samt de uppgifter därutöver

som behövs för utfärdande av skattsedel och dubblettskattsedel.

Skattemyndigheten får ha terminalåtkomst också till övriga uppgifter

som avses i 7 § om de, för pågående eller annat beskattningsår, hänför

sig till länet eller avser skattskyldig som beskattas i länet. Vidare får

skattemyndigheten ha terminalåtkomst till uppgifter som behövs inför

och vid revision i den utsträckning regeringen föreskriver.

Skattemyndighet får i brottsbe-

kämpande verksamhet enligt lagen

om skattemyndigheters medverkan

i brottsutredningar ha terminal-

åtkomst till uppgifter som avses i

5-7 §§, med undantag för uppgift

om civilståndsändring enligt 5 §

första stycket 1, uppgifter enligt

5 § första stycket 4, uppgifter om

registrerads barn enligt 5 § första

stycket 5, uppgifter enligt 5 §

andra och tredje styckena samt

uppgifter som avses i 7 § 16, 20,

22 och 23.

Riksskatteverket får ha terminalåtkomst till uppgifter som avses i 5-7

§§.

Kronofogdemyndighet får ha terminalåtkomst till uppgifter enligt 5

och 6 §§ samt 7 § 1,3 och 4. Kronofogdemyndighet i det län där ett mål

är registrerat för exekutiva åtgärder får vidare ha sådan terminalåtkomst i

fråga om uppgifter enligt 7 § 7, 8, 12 och 13. Terminalåtkomsten får avse

den som är registrerad som gäldenär hos kronofogdemyndighet eller

make till gäldenären eller annan som sambeskattas med gäldenären. I

fråga om uppgifter enligt 7 § 1 får terminalåtkomsten avse också den som

är delägare i fåmansföretag där någon som avses i tredje meningen är

delägare.

Av rådets förordning (EEG) nr 218/92 framgår att behörig myndighet i

ett annat EU-land får ha terminalåtkomst till uppgifter rörande

mervärdesskatt.

12 §

Terminalåtkomst till ett regio-

nalt register får finnas endast för

de ändamål som anges i 1 § och

endast i den utsträckning som an-

ges i andra och tredje styckena.

Terminalåtkomst till ett regio-

nalt register får finnas endast för

de ändamål som anges i 1 § och

endast i den utsträckning som an-

ges i andra-fjärde styckena.

Riksskatteverket och skattemyndighet i länet får ha terminalåtkomst

till de uppgifter som avses i 11 § första stycket.

Skattemyndighet får i brotts-

bekämpande verksamhet enligt

lagen om skattemyndigheters med-

verkan i brottsutredningar ha

terminalåtkomst till uppgifter som

avses i 11 § första stycket.

Det skattekontor som skall handlägga ett ärende får ha terminalåtkomst

till handling som avses i 11 § andra stycket. Ett skattekontor får också ha

terminalåtkomst till handling som finns i ett ärende vid ett annat

skattekontor om det behövs för handläggningen av ett ärende.

Regeringen får föreskriva att

Riksskatteverket eller skatte-

myndighet i annat fall än som

avses i tredje stycket får ha

terminalåtkomst till handling som

avses i 11 § andra stycket.

Regeringen får föreskriva att

Riksskatteverket eller skatte-

myndighet i annat fall än som

avses i fjärde stycket får ha

terminalåtkomst till handling som

avses i 11 § andra stycket.

______________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet Integritet Effektivitet Skattebrott

(SOU 1998:9)

Efter remiss har följande remissinstanser har yttrat sig. Riksdagens

ombudsmän, Hovrätten för Nedre Norrland, Kammarrätten i Göteborg,

Länsrätten i Stockholms län, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riks-

åklagaren, Rikspolisstyrelsen, Riksskatteverket, Generaltullstyrelsen,

Datainspektionen, Statskontoret, Riksarkivet, Brottsförebyggande rådet,

Företagarnas Riksorganisation, Sveriges Industriförbund, Sveriges

Advokatsamfund.

Föreningen Auktoriserade Revisorer har avstått från att yttra sig.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

promemorian ADB-revision

Efter remiss har följande remissinstanser har yttrat sig. Justitiekanslern,

Riksskatteverket, Generaltullstyrelsen, Datainspektionen, Företagarnas

Riksorganisation, Sveriges Industriförbund, Näringslivets nämnd för

regelgranskning.

Lagrådsremissens lagförslag

1. Förslag till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller utöver personuppgiftslagen (1998:204) vid

behandling av personuppgifter i skattemyndighetens verksamhet för att

1. bedriva spaning och utredning i fråga om brott som avses i 1 § första

stycket lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar,

2. förebygga brott som avses i 1.

Lagen gäller endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad

eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en

strukturerad samling av personuppgifter, vilka är tillgängliga för sökning

eller sammanställning enligt särskilda kriterier.

Med skattemyndighet avses även Riksskatteverket.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

underrättelseverksamhet: skattemyndighetens verksamhet som består i

att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om

brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte

utgör förundersökning enligt 23 kap. rättegångsbalken,

allvarlig brottslig verksamhet: verksamhet som innefattar brott för

vilket är föreskrivet fängelse i två år eller däröver,

särskild undersökning: en undersökning i underrättelseverksamhet som

innebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge

underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för

att förebygga, förhindra eller upptäcka brott.

De begrepp som i övrigt används i denna lag har samma betydelse som

i personuppgiftslagen (1998:204).

Personuppgiftsansvarig

3 § Skattemyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling av

personuppgifter som myndigheten utför med stöd av denna lag.

Behandling av känsliga personuppgifter

4 § Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad

som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter,

religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa

eller sexualliv. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får

uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter om det är oundgängligen

nödvändigt för syftet med behandlingen.

Sådana uppgifter som avses i första stycket får dock inte behandlas i

underrättelseverksamhet.

Utlämnande av uppgifter

5 § Uppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik skall

lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik.

6 § Uppgifter får lämnas ut till en utländsk myndighet eller mellanfolklig

organisation, om utlämnandet följer av en internationell överens-

kommelse som Sverige efter riksdagens godkännande har tillträtt.

Att uppgifter får lämnas ut även i vissa andra fall framgår av

sekretesslagen (1980:100).

7 § Regeringen får meddela föreskrifter om att uppgifter får lämnas ut

även i andra fall än som sägs i 5 och 6 §§.

Rättelse och skadestånd

8 § Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och

skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt denna lag

eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen.

Behandling av uppgifter om kvarstående misstankar

9 § Om en förundersökning avseende brott som anges i 1 § lagen

(1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar har

lagts ned på grund av bristande bevisning, får uppgifter om brotts-

misstanken behandlas för annat ändamål än arkivering endast om

1. den misstänkte enligt förundersökningsledarens bedömning fort-

farande är skäligen misstänkt för brottet, och

2. uppgifterna behövs för att förundersökningen skall kunna tas upp på

nytt.

10 § Om åtal mot en person har lagts ned eller om denne genom

lagakraftvunnen dom har frikänts får uppgifter om brottsmisstanken

behandlas för annat ändamål än arkivering endast

1. om förundersökningen tas upp på nytt, eller

2. för prövning av särskilt rättsmedel enligt 58 kap. rättegångsbalken.

Underrättelseverksamhet

11 § I underrättelseverksamhet får personuppgifter behandlas endast om

1. en särskild undersökning som avser brott som anges i lagen om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar har inletts, och

2. det finns anledning att anta att allvarlig brottslighet har utövats eller

kan komma att utövas.

Uppgifter om en enskild person som det inte finns någon misstanke

mot skall förses med en upplysning om detta förhållande.

Personuppgifter får också behandlas i underrättelseregister i enlighet

med 13 15 §§.

12 § Skattemyndighetens beslut om behandling av personuppgifter enligt

11 § skall innehålla uppgifter om ändamålet med behandlingen och om

när den särskilda undersökningen skall vara avslutad, samt de föreskrifter

i övrigt som behövs för att förebygga otillbörligt intrång i den

registrerades personliga integritet.

Skattemyndigheten skall föra en förteckning över beslut som avses i

första stycket.

Underrättelseregister

13 § Underrättelseregister får föras endast för att

1. ge underlag för beslut om särskilda undersökningar avseende all-

varlig brottslig verksamhet, eller

2. underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till

underrättelseverksamhet.

14 § Ett underrättelseregister får innehålla uppgifter som kan hänföras till

en enskild person endast om uppgifterna ger anledning att anta att

allvarlig brottslig verksamhet utövats eller kan komma att utövas och den

som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller

komma att utöva sådan verksamhet.

 Uppgifter om transportmedel eller varor som kan antas ha samband

med allvarlig brottslig verksamhet eller om hjälpmedel som kan antas ha

använts i samband med sådan verksamhet får registreras, även om

uppgifterna kan hänföras till en enskild person som det inte finns någon

misstanke mot. Uppgifterna skall därvid förses med en upplysning om

att det inte finns någon misstanke mot denne.

15 § Ett underrättelseregister får om en enskild person endast innehålla

1. upplysningar om varifrån den registrerade uppgiften kommer och

om uppgiftslämnarens trovärdighet,

2. identifieringsuppgifter,

3. uppgifter om särskilda bestående kännetecken,

4. de omständigheter och händelser som ger anledning att anta att den

registrerade utövat eller kan komma att utöva allvarlig brottslig

verksamhet,

5. uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel,

6. ärendenummer, och

7. hänvisning till en särskild undersökning där uppgifter om den

registrerade behandlas och till register som förs av polis-, skatte- eller

tullmyndighet i vilket uppgifter om den registrerade förekommer.

Gallring

16 § Uppgifter som inte längre behövs för sitt ändamål skall gallras om

inte annat anges i andra fjärde styckena. Detta gäller dock inte uppgifter

i en förundersökning.

Uppgifter som behandlas enligt 11 § skall gallras senast ett år efter det

att beslutet om behandlingen av personuppgifter fattades. Om det är av

särskild betydelse för att den särskilda undersökningen skall kunna

avslutas får dock uppgifterna behandlas under längre tid.

Uppgifter i ett underrättelseregister om en registrerad person skall

gallras senast tre år efter det att uppgifter om att denne skäligen kan

misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva allvarlig brottslig

verksamhet senast infördes. Om en särskild undersökning som rör en

registrerad person har inletts, behöver uppgifterna dock inte gallras

förrän undersökningen har avslutats.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om att uppgifter får bevaras för historiska,

statistiska eller vetenskapliga ändamål.

Överklagande

18 § Skattemyndighets beslut om rättelse enligt 8 § får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

2. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:620) om

belastningsregister

Härigenom föreskrivs att 2 och 6 §§ lagen (1998:620) om

belastningsregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Belastningsregistret skall föras för att ge information om sådana

belastningsuppgifter som behövs i verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att förebygga, upptäcka och utreda

brott,

1. polis-, skatte- och tull-

myndigheter för att förebygga,

upptäcka och utreda brott,

2. åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal samt för

utfärdande av strafföreläggande,

3. allmänna domstolar för straffmätning och val av påföljd och

4. polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets-

prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i

författning.

Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är

av särskild betydelse i dennes verksamhet.

6 §

Personuppgifter ur belastningsregistret skall lämnas ut om det begärs

av

1. Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern eller Datainspektionen för

deras tillsynsverksamhet,

2. polis-, tull-, eller åklagar-

myndighet eller allmän domstol

för verksamhet som avses i 2 §

första stycket 1 3,

2. polis-, skatte-, tull-, eller

åklagarmyndighet eller allmän

domstol för verksamhet som avses

i 2 § första stycket 1 3,

3. förvaltningsdomstol för prövning enligt 2 § första stycket 4 eller

4. myndighet i övrigt i den utsträckning regeringen för vissa slag av

ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det.

Regeringen får föreskriva att en myndighet som avses i första stycket

får ha direktåtkomst till registret.

3. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:621) om

misstankeregister

Härigenom föreskrivs att 2 och 5 §§ lagen (1998:621) om

misstankeregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Misstankeregistret skall föras för att underlätta tillgången till sådana

uppgifter om skälig misstanke om brott som behövs i verksamhet hos

1. polis- och tullmyndigheter för

att samordna förundersökningar

mot en person och för att före-

bygga, upptäcka och utreda brott,

1. polis-, skatte- och tull-

myndigheter för att samordna

förundersökningar mot en person

och för att förebygga, upptäcka

och utreda brott,

2. åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal och

3. polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighets-

prövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i

författning.

Registret får användas också för att till enskild lämna uppgifter som är

av särskild betydelse i dennes verksamhet.

5 §

Uppgifter ur misstankeregistret skall lämnas ut om det begärs av

1. polis-, tull-, eller åklagar-

myndighet eller allmän domstol

för verksamhet som avses i 2 §

första stycket 1 3,

1. polis-, skatte-, tull-, eller

åklagarmyndighet eller allmän

domstol för verksamhet som avses

i 2 § första stycket 1 3,

2. myndighet i övrigt i den utsträckning regeringen för vissa slag av

ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det.

Regeringen får föreskriva att en myndighet som avses i första stycket

får ha direktåtkomst till registret.

Att uppgifter får lämnas ut i vissa andra fall framgår av 14 kap.

sekretesslagen (1980:100).

4. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:624) om ändring i

sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100) i paragrafernas lydelse enligt lagen (1998:624) om ändring i

nämnda lag samt punkt 1 av ikraftträdandebestämmelserna till lagen

(1998:624) om ändring i sekretesslagen (1980:100) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §

Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till

1. förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. verksamhet som rör utredning i frågor om näringsförbud,

4. åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, tull-

myndighets eller kustbevakningens verksamhet i övrigt för att förebygga,

uppdaga, utreda eller beivra brott, eller

5. Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342) eller efterlevnaden av 7 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument,

om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder

motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

För uppgift som hänför sig till

sådan underrättelseverksamhet

som avses i 3 § polisdatalagen

(1998:622) eller som i annat fall

hänför sig till Säkerhetspolisens

verksamhet för att förebygga eller

avslöja brott mot rikets säkerhet

eller förebygga terrorism gäller

sekretess, om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att syftet

med beslutade eller förutsedda

åtgärder motverkas eller den

framtida verksamheten skadas.

För uppgift som hänför sig till

sådan underrättelseverksamhet

som avses i 3 § polisdatalagen

(1998:622) eller som i annat fall

hänför sig till Säkerhetspolisens

verksamhet för att förebygga eller

avslöja brott mot rikets säkerhet

eller förebygga terrorism gäller

sekretess, om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att syftet

med beslutade eller förutsedda

åtgärder motverkas eller den

framtida verksamheten skadas.

Detsamma gäller uppgift som

hänför sig till sådan underrättelse-

verksamhet som avses i 2 § lagen

(1998:000) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndig-

heters medverkan i brotts-

utredningar.

Sekretess enligt första och andra styckena gäller i annan verksamhet

hos myndighet för att biträda åklagarmyndighet, polismyndighet,

skattemyndighet, tullmyndighet eller kustbevakningen med att uppdaga,

utreda eller beivra brott samt hos tillsynsmyndighet i konkurs och inom

exekutionsväsendet för uppgift som angår misstanke om att en gäldenär

har begått brott som avses i 11 kap. brottsbalken eller annat brott som har

samband med gäldenärens näringsverksamhet.

I fråga om uppgift i allmän handling som hänför sig till sådan

underrättelseverksamhet som avses i andra stycket gäller sekretessen i

högst sjuttio år. I fråga om uppgift i allmän handling i övrigt gäller

sekretessen i högst fyrtio år.

9 kap.

 17 §

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska

förhållanden, om inte annat följer av 18 §

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild person-

utredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums, tullmyndighets eller kustbevakningens

verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott,

5. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

6. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon honom

närstående lider men.

7. i register som förs av

Riksskatteverket enligt lagen

(1998:000) om behandling av

personuppgifter vid skatte-

myndigheters medverkan i brotts-

utredningar eller som annars

behandlas där med stöd av samma

lag,

om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon honom

närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i den särskilda

lagstiftningen om unga lagöver-

trädare och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordning som

har stöd i denna lag. Utan hinder

av sekretessen får uppgift vidare

lämnas ut enligt vad som

föreskrivs i lagen (1998:621) om

misstankeregister och polisdata-

lagen (1998:622) samt i förord-

ningar som har stöd i dessa lagar.

Utan hinder av sekretessen får

uppgift lämnas till enskild enligt

vad som föreskrivs i den särskilda

lagstiftningen om unga lagöver-

trädare och i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) samt i förordning som

har stöd i denna lag. Utan hinder

av sekretessen får uppgift vidare

lämnas ut enligt vad som

föreskrivs i lagen (1998:621) om

misstankeregister, polisdatalagen

(1998:622) och lagen (1998:000)

om behandling av personuppgifter

vid skattemyndigheters medverkan

i brottsutredningar samt i

förordningar som har stöd i dessa

lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

__________________

1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 5 kap. 5 § den 1 juli 1998

och i övrigt den dag regeringen

bestämmer.

1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 5 kap. 5 § den 1 juli 1998,

såvitt avser 5 kap. 1 § och 9 kap.

17 § den 1 april 1999 och i övrigt

den dag regeringen bestämmer.

6. Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1997:1024) om

skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Skattemyndigheterna får i fråga om brott som avses i 1 § första stycket

bedriva

1. spaning och

2. verksamhet som består i att

samla och bearbeta information för

att klarlägga om brottslig

verksamhet har utövats eller kan

komma att utövas och som inte

utgör förundersökning enligt 23

kap. rättegångsbalken.

2. verksamhet som består i att

samla, bearbeta och analysera

information för att klarlägga om

brottslig verksamhet har utövats

eller kan komma att utövas och

som inte utgör förundersökning

enligt 23 kap. rättegångsbalken.

Skattemyndigheterna skall verka för att förebygga brottslighet som

avses i 1 § första stycket.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-10-29

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 1 oktober 1998 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar,

2. lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister,

3. lag om ändring i lagen (1998:621) om misstankeregister,

4. lag om ändring i lagen (1998:624) om ändring i sekretesslagen

(1980:100),

5. lag om ändring i lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan

i brottsutredningar.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Lagen är disponerad efter samma mönster som polisdatalagen. De

överväganden som har styrt dispositionen av polisdatalagen har

emellertid inte full relevans såvitt avser förevarande lag. En skillnad

betingas t.ex. av att polisdatalagen är indelad i två huvudavdelningar,

allmänna bestämmelser och bestämmelser om automatiserad behandling.

Då det gäller den nu föreslagna lagen synes paragraferna komma i en mer

logisk ordningsföljd, om de disponeras enligt följande. Efter de inledande

bestämmelserna i 1-7 §§ placeras reglerna om underrättelseregister (13-

15 §§ i lagrådsremissen), underrättelseverksamhet (11 och 12 §§ i

lagrådsremissen) och behandling av uppgifter om kvarstående misstankar

(9 och 10 §§ i lagrådsremissen), i nu angiven ordning. Därefter behandlas

gallring (16 § i lagrådsremissen) samt rättelse och skadestånd (8 § i

lagrådsremissen), varefter lagen avslutas med bestämmelsen om

överklagande.

Detta innebär sammanfattningsvis, att

8 § i lagrådsremissen blir 16 §,

9 och 10 §§ i lagrådsremissen blir 13 och 14 §§,

11 och 12 §§ i lagrådsremissen behåller sin numrering,

13, 14 och 15 §§ i lagrådsremissen blir 8, 9 och 10 §§ och att

16 § blir 15 §.

Härtill kommer konsekvensändringar i 11 och 17 §§ i lagrådsremissen,

såvitt avser hänvisningar till andra lagrum.

9 och 10 §§

Enligt dessa paragrafer får efter det att förundersökning eller åtal har

lagts ner eller en misstänkt person frikänts uppgifter om brottsmisstanken

under vissa angivna förutsättningar behandlas på nytt. I övrigt får de inte

behandlas för annat ändamål än arkivering. Eftersom lagring enligt 3 §

personuppgiftslagen, vars definitioner enligt 2 § lagförslaget skall

tillämpas på bestämmelserna i förslaget, utgör en form av behandling får

uppgifterna inte finnas lagrade hos skattemyndigheten utan måste hämtas

från arkiv för sådan behandling som avses i paragaferna. Detta måste

hälsas med tillfredsställelse men är inte alldeles lätt att förstå vid läsning

av motiven till bestämmelserna.

Förslaget till lag om ändring i lagen om ändring i sekretesslagen

Övergångsbestämmelserna

I punkten 1 föreslås att lagen såvitt avser 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § skall

träda i kraft den 1 april 1999. Dessa bestämmelser innehåller emellertid

också bestämmelser om sekretess i fråga om bl.a. polisdatalagen och

lagen om misstankeregister, vilka lagar skall träda i kraft den dag

regeringen bestämmer. Den valda lösningen i fråga om övergångs-

bestämmelserna har motiverats bl.a. med att skattemyndigheterna har

kommit långt när det gäller uppbyggnaden av den brottsutredande

verksamheten och därtill anknutet ADB-stöd. Några problem

uppkommer inte om regeringen väljer att sätta polisdatalagen och lagen

om misstankeregister i kraft den 1 april 1999. Inte heller torde det uppstå

några problem om regeringen låter ifrågavarande lagar träda i kraft

senare än den 1 april 1999. Bestämmelserna i sekretesslagen skulle

därmed den 1 april 1999 hänvisa till lagar som ännu inte trätt i kraft, men

någon särskild skada skulle inte uppstå. Om däremot regeringen skulle

låta de aktuella lagarna träda i kraft före den 1 april 1999 finns inte något

sekretesskydd enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § för tiden fram till den 1

april 1999.

Enligt Lagrådets mening är lagstiftningsmetoden när det gäller

övergångsbestämmelserna visserligen inte i sig felaktig men medför risk

för oönskade resultat. Lagrådet utgår från att regeringen noga bevakar

denna fråga.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Polisdatalagen (1998:622)

I överensstämmelse med vad som föreslås i 15 § 7 förstnämnda lag synes

20 § 7 polisdatalagen böra ändras så att där omnämns även skatte-

myndigheters register.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 november 1998.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:34 Behandling av

personuppgifter i skattemyndigheternas brottsutredande verksamhet,

m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om behandling av

personuppgifter vid

skattemyndigheters

medverkan i

brottsutredningar

7 och 15 §§

1 Lydelse enligt bet. 1998/99:KU4.

 Senaste lydelse 1998:736.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2 Senaste lydelse 1998:348.

Prop. 1998/99:34

4

1

Prop. 1998/99:34

Bilaga 1

Prop. 1998/99:34

Bilaga 1

Prop. 1998/99:34

Bilaga 2

Prop. 1998/99:34

Bilaga 2

Prop. 1998/99:34

Bilaga 3

Prop. 1998/99:34

Bilaga 4

Prop. 1998/99:34

Bilaga 5

Prop. 1998/99:34

Bilaga 5

Prop. 1998/99:000

Bilaga 6

Prop. 1998/99:34

Bilaga 6

Prop. 1998/99:34