Regeringens proposition

1995/96:117

Tystnadsplikt inom enskild familjerådgivning

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 december 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i socialtjänstlagen (1980:620),

rättegångsbalken och sekretesslagen (1980:100). Ändringarna i socialtjänstlagen

innebär att begreppet familjerådgivning definieras och att samma stränga

tystnadsplikt införs för familjerådgivning i enskild regi som enligt

sekretesslagen gäller för familjerådgivning i kommunal regi. Vidare föreslås att

den skyldighet att göra anmälan till socialtjänsten i vissa fall som föreskrivs

för kommunal familjerådgivning skall utvidgas till att omfatta även enskilt

bedriven sådan. De regler om inskränkning i vittnesplikt som gäller enligt

rättegångsbalken inom den kommunala familjerådgivningen föreslås omfatta även

den som är verksam inom enskild familjerådgivning. Slutligen föreslås en ändring

i sekretesslagen som innebär att samma begränsning i meddelarfriheten som gäller

för kommunala familjerådgivare skall gälla för den som är verksam inom enskild

familjerådgivning.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................3

2 Lagtext............................................3

 2.1 Förslag till lag om ändring i soocialtjänstlagen (1980:620)3

 2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken.5

 2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)6

3 Ärendet och dess beredning.........................7

4 Överväganden och förslag...........................7

 4.1 Begreppet familjerådgivning och tystnadsplikt inom enskild

 familjerådgivning..............................7

 4.2 Anmälan till socialnämnd......................12

 4.3 Vittnesplikt och frågeförbud..................13

 4.4 Begränsad meddelarfrihet......................14

5 Författningskommentar.............................15

 5.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

 (1980:620)....................................15

 5.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken16

 5.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)16

Bilaga 1 Departementspromemorians huvudsakliga innehåll17

Bilaga 2 Lagförslagen i departementspromemorian......18

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttrandena över departe-

 mentspromemorians förslag...................21

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag.................25

Bilaga 5 Lagrådets yttrande..........................29

Utdrag ur proptokoll vid regeringssammanträde den

7 december 1995......................................33

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

 2. lag om ändring i rättegångsbalken,

 3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620)1

 dels att 12 a och 71 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 71 b §, av följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 a §2Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sak-

kunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge

(samarbetssamtal).

-------------------------------------------------------

 Kommunen skall även sörja Kommunen skall sörja för

för att familjerådgivning att familjerådgivning genom

kan erbjudas dem som begär kommunens försorg eller

det. annars genom lämplig

 rådgivare kan erbjudas dem

 som begär det.

 Med familjerådgivning

 avses i denna lag en

 verksamhet som bedrivs av

 det allmänna eller yrkes-

 mässigt av enskild och som

 består i samtal med syfte

 att bearbeta

 samlevnadskonflikter i

 parförhållanden och

 familjer.

71 §3 Var och en som får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet

eller annars behandlas där på ett sådant sätt att det är fara för hans hälsa

eller utveckling bör anmäla detta till socialnämnden.

-------------------------------------------------------

 Myndigheter vars Myndigheter vars

verksamhet berör barn och verksamhet berör barn och

ungdom samt andra ungdom samt andra

myndigheter inom hälso- och myndigheter inom hälso- och

sjukvården och sjukvården och

socialtjänsten socialtjänsten

1 Lagen omtryckt 1988:871.

2 Senaste lydelse 1994:10.

3 Senaste lydelse 1994:88.

är skyldiga att genast till är skyldiga att genast till

socialnämnden anmäla om de i socialnämnden anmäla om de i

sin verksamhet får kännedom sin verksamhet får kännedom

om något som kan innebära om något som kan innebära

att socialnämnden behöver att socialnämnden behöver

ingripa till en underårigs ingripa till en underårigs

skydd. Detta gäller även dem skydd. Detta gäller även dem

som är anställda hos sådana som är anställda hos sådana

myndigheter samt läkare, myndigheter samt läkare,

sjuksköterskor och sjuksköterskor och

barnmorskor som inte har barnmorskor som inte har

sådan anställning. sådan anställning. För

 familjerådgivning gäller i

 stället vad som sägs i

 tredje stycket.

 För dem som är verksamma De som är verksamma inom

inom kommunal familjerådgivning är

familjerådgivning gäller skyldiga att genast anmäla

anmälningsplikt enligt till socialnämnden om de i

andra stycket endast om de sin verksamhet får kännedom

i sin verksamhet får om att en underårig

kännedom om att en underårig utnyttjas sexuellt eller

misshandlas i hemmet. misshandlas i hemmet.

 Myndigheter, befattningshavare och yrkesutövare som anges i andra stycket är

skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för

utredning av en underårigs behov av skydd.

 Om anmälan från Barnombudsmannen gäller bestämmelserna i 3 § lagen (1993:335)

om Barnombudsman.

71 b §

-------------------------------------------------------

 Den som är eller har

 varit verksam inom enskild

 familjerådgivning får inte

 obehörigen röja en uppgift

 som en enskild har lämnat i

 förtroende eller som har

 inhämtats i samband med

 rådgivningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

 3

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §1 Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

-------------------------------------------------------

 Advokater, läkare, Advokater, läkare,

tandläkare, barnmorskor, tandläkare, barnmorskor,

sjuksköterskor, psykologer, sjuksköterskor, psykologer,

psykoterapeuter, kuratorer psykoterapeuter, familje-

vid familjerådgivnings- rådgivare enligt

byråer, som drivs av socialtjänstlagen

kommuner, landsting, (1980:620) och deras bit-

församlingar eller kyrkliga räden får höras som vittnen

samfälligheter, och deras om något som i denna deras

biträden får höras som yrkesutövning anförtrotts

vittnen om något som i dem eller som de i samband

denna deras yrkesutövning därmed erfarit, endast om

anförtrotts dem eller som det är medgivet i lag eller

de i samband därmed den, till vars förmån tyst-

erfarit, endast om det är nadsplikten gäller,

medgivet i lag eller den, samtycker till det.

till vars förmån tystnads-

plikten gäller, samtycker

till det.

 Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som

anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det.

 Om tystnadsplikt för den som i Svenska kyrkans ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst finns föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat trossamfund än Svenska kyrkan är präst eller den som i

sådant samfund intar motsvarande ställning får inte höras som vittne om något

som han eller hon har erfarit under bikt eller själavårdande samtal.

 Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2

kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om förhållanden som

tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer.

 Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett

visst rättsförhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under

tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

1 Senaste lydelse 1992:340.

 4

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

16 kap.

1 §2 Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall

är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1-8 samt 5 § 1

och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första

stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande

av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5

§ 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första

stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där

tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

----------

 10. 19 § första stycket 1 och 3 postlagen (1993:1684)

Föreslagen lydelse

16 kap.

1 §2 Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall

är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1-8 samt 5 § 1

och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första

stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande

av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5

§ 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första

stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där

tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

-----------

 10. 19 § första stycket 1 och 3 postlagen (1993:1684)

 11. 71 b § socialtjänstlagen (1980:620)

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1995:490.

 5

3 Ärendet och dess beredning

Med anledning av förslagen i prop. 1993/94:4 om familjerådgiving beslutade

riksdagen i december 1993 om skyldighet för kommunerna att erbjuda

familjerådgivning till dem som begär det. Samtidigt beslutade riksdagen att som

sin mening ge regeringen till känna vad socialutskottet anfört om att enhetliga

tystnadspliktsbestämmelser bör gälla för all familjerådgivning oavsett om den

bedrivs av en kommun eller en entreprenör (bet. 1993/94:SoU10, rskr.

1993/94:58).

 Inom Socialdepartementet har utarbetats en departementspromemoria med förslag

till lagstiftning om tystnadsplikt inom enskild familjerådgivning.

Departementspromemorian har remissbehandlats.

 En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som lades

fram i promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna och

en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 3.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 9 november 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Regeringen har i propositionens lagförslag följt det förslag som Lagrådets

majoritet framfört. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 4.1 samt i

författningskommentaren till de lagrum som Lagrådet lämnat synpunkter på.

4 Överväganden och förslag

4.1 Begreppet familjerådgivning och tystnadsplikt inom

enskild familjerådgivning

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Begreppet familjerådgivning |

|definieras i 12 a § socialtjänstlagen (1980:620). Med|

|familjerådgivning avses verksamhet som bedrivs av det|

|allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som består i|

|samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i |

|parförhållanden och familjer. |

| Liksom tidigare är kommunen skyldig att sörja för att|

|familjerådgivning kan erbjudas den som begär det. |

|Familjerådgivning lämnas genom kommunens försorg eller|

|annars genom lämplig rådgivare. |

| En ny bestämmelse, 71 b §, införs i socialtjänstlagen|

|som för enskild familjerådgivning föreskriver |

|motsvarande tystnadsplikt som gäller för |

|familjerådgivning i kommunal regi. |

-------------------------------------------------------

 Departementspromemorian: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är huvudsakligen positiva till att det

införs en närmare definition av familjerådgivning och att enhetliga regler om

tystnadsplikt skall gälla för kommunal och enskild familjerådgivning som bedrivs

yrkesmässigt. Ett antal remissinstanser anser dock att någon form av

etableringskontroll behövs bl.a. för att en god kvalitet skall kunna

upprätthållas och för att underlätta i bevishänseende exempelvis när fråga om

vittnesplikt uppkommer. Några anser att det bör vara mer utpräglade

kvalitetskriterier i 12 a §.

 Kammarrätten i Göteborg avstyrker att promemorian läggs till grund för

lagstiftning. Kammarrätten menar att endast verksamhet som i någon mening är

föremål för offentligrättslig kontroll bör omfattas av sekretesskydd. Annars

finns enligt kammarrätten en påtaglig risk för att det kan uppstå tillämp-

ningssvårigheter för domstolar och andra myndigheter.

 Länsrätten i Malmöhus län menar att formuleringen "annan lämplig vårdgivare"

är olämplig eftersom det i vissa fall inte finns någon som kan avgöra vem som är

lämplig vårdgivare. Länsrätten föreslår därför att "lämplig" byts ut till "sär-

skild".

 Socialstyrelsen har inget att erinra mot förslaget men vill dock peka på att

det inte krävs tillstånd för att bedriva enskild familjerådgivning och att

kommunen, om något avtal med familjerådgivaren inte finns, saknar möjlighet att

garantera verksamhetens kvalitet. Kommunen kan därför enligt Socialstyrelsen

inte fullgöra sin skyldighet att sörja för att familjerådgivning kan erbjudas

dem som begär det, genom hänvisning till en enskild familjerådgivning som

bedriver verksamhet utan avtal med kommunen.

 Skälen för regeringens förslag: Från den 1 januari 1995 har kommunerna ansvar

för familjerådgivning enligt socialtjänstlagen (1980:620). I 12 a § stadgas att

kommunen skall sörja för att familjerådgivning kan erbjudas dem som begär det.

Någon närmare definition av begreppet familjerådgivning finns inte. Av allmänna

regler framgår att kommunen kan fullgöra sin skyldighet genom att i egen regi

bedriva sådan verksamhet eller genom avtal med enskilda familjerådgivare.

 Enligt 7 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess

inom kommunal familjerådgivning för uppgift som enskild har lämnat i förtroende

eller som har inhämtats i samband med rådgivning. Med kommun avses i detta

sammanhang både borgerlig och kyrklig kommun, dvs. kommun, landstingskommun,

församling och kyrklig samfällighet. Till denna kategori räknas också

familjerådgivare som är att anse som uppdragstagare åt kommunen.

 Sekretesslagens bestämmelser gäller med vissa undantag inte enskilda

yrkesutövare. För yrkesmässigt bedriven enskild familjerådgivning i enlighet med

socialtjänstlagen gäller i stället samma regel som för annan enskilt bedriven

verksamhet enligt socialtjänstlagen. I 71 a § socialtjänstlagen föreskrivs att

den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet

som avser insatser enligt denna lag inte obehörigen får röja vad han därvid har

erfarit om enskildas personliga förhållanden. Denna tystnadsplikt är inte lika

långtgående som den som enligt sekretesslagen gäller för kommunalt bedriven

familjerådgivning. Sekretess inom kommunal familjerådgivning gäller för alla

uppgifter som den enskilde lämnat i förtroende eller som familjerådgivaren

inhämtat i samband med rådgivningen, medan tystnadsplikt inom enskilt bedriven

verksamhet endast gäller uppgift om enskilds personliga förhållanden.

 Enligt promemorian finns det uppgifter som tyder på att det börjar bli

vanligare att privata vårdgivare erbjuder rådgivning helt oberoende av

överenskommelse med kommun. Detta leder till att enskilda som söker rådgivning

riskerar att ovetande vända sig till någon som inte är att anse som

familjerådgivare och som därmed inte är underkastad lagstadgad tystnadsplikt.

Det är enligt promemorian angeläget att all verksamhet som kan betecknas som

familjerådgivning, oberoende om den bedrivs i kommunal regi eller inte,

likställs i tystnadspliktshänseende.

 Regeringen anser också att samma tystnadsplikt bör gälla för familjerådgivning

oavsett om den bedrivs helt i kommunal regi, av enskild familjerådgivare som har

avtal med kommunen eller av annan enskild familjerådgivare. En ny paragraf, 71 b

§, med i princip samma lydelse som 7 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen

(1980:100) bör därför införas i socialtjänstlagen (1980:620). Det väsentliga bör

vara att rådgivningen uppfyller vissa kriterier, att den faller inom en i

socialtjänstlagen, förslagsvis i ett nytt tredje stycke i 12 a §, närmare

angiven definition av begreppet familjerådgivning. Därmed kan bestämmelser om

tystnadsplikt m.m. anknyta till begreppet familjerådgivning i 12 a § tredje

stycket. Vidare bör det av lagen framgå att familjerådgivning, om den faller

inom definitionen, kan bedrivas i enskild regi (även utan överenskommelse med

kommunen).

 En bestämmelse om tystnadsplikt för enskild familjerådgivning kräver således

att familjerådgivning definieras närmare i lagtexten. Det framgår av promemorian

att sådan rådgivning huvudsakligen varit inriktad på att hjälpa samlevande par

med sin relation. Syftet är att bistå dem så att de kan hantera sina konflikter,

problem och krissituationer på sådant sätt att de kan fortsätta att leva

tillsammans. Familjerådgivningen, som är frivillig, arbetar med samtalsmetodik,

framför allt i syfte att ge klienterna insikt om sina problem. Den största

klientgruppen är par med barn, som har svårigheter i sin vuxenrelation. De

flesta vill ha hjälp att lösa problemen så att de kan leva vidare tillsammans.

För andra par är separationen redan ett faktum. Familjerådgivningen kan då bidra

till att dämpa konflikten så att föräldrarna får möjlighet att fungera

tillsammans i föräldrarollen efter separationen.

 Vårdnadstvistutredningen konstaterar i sitt betänkande Vårdnad - boende -

umgänge (SOU 1995:79) att vissa samarbetssamtal faller under detta begrepp.

Regeringen delar den uppfattningen. Lagrådet anför att det vore önskvärt med en

tydligare belysning av förhållandet mellan samarbetssamtal och

familjerådgivning. Lagrådet konstaterar att hithörande frågor inom kort kommer

att aktualiseras med anledning av Vårdnadstvistutredningens betänkande och anser

sig därför kunna godta förslaget. Regeringen håller med Lagrådet om att det är

önskvärt med en tydligare belysning av förhållandet mellan samarbetssamtal och

familjerådgivning. Detta görs dock lämpligast vid beredningen av Vårdnads-

tvistutredningens betänkande.

 Arbete som familjerådgivare kräver stor erfarenhet av arbete med människor i

kris och människor med relationsproblem. En förutsättning för att en enskild

rådgivningsverksamhet skall få anses utgöra familjerådgivning bör därför vara

att verksamheten bedrivs yrkesmässigt. Därmed föreligger större förutsättningar

för en god kvalité i verksamheten. En ledamot av Lagrådet förordar att krav på

yrkesmässighet inte bör ställas. Den som vänder sig till en rådgivare som inte

bedriver rådgivningen yrkesmässigt har annars inte någon garanti för att uppgift

som lämnas i förtroende inte obehörigen röjs. Regeringen anser dock, förutom vad

som anförts ovan om önsvärdheten av erfarenhet, att det skulle föra för långt

att inordna alla samtal som uppfyller kriterierna i övrigt på familjerådgivning

under tystnadspliktsbestämmelsen m.fl. bestämmelser. Yrkesmässighet är också ett

kriterium för att tystnadspliktsbestämmelsen i 71 a § socialtjänstlagen skall

vara tillämplig på enskild verksamhet som avser andra insatser enligt

socialtjänstlagen.

 Med familjerådgivning bör, såsom föreslås i promemorian, således avses

verksamhet som bedrivs av det allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som

består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden

och familjer. 12 a § socialtjänstlagen bör kompletteras med en sådan definition

i ett nytt tredje stycke. Därigenom bör också det straffbara området för brott

mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § brottsbalken vara tillfredsställande

avgränsat och andra tillämpningsproblem begränsade.

 Det är också önskvärt att familjerådgivaren bedriver upplysningsverksamhet om

samlevnad. Något krav på detta bör dock inte uppställas i lagen.

 Familjerådgivningen i Sverige har en hög kvalitet. Det är angeläget att

behålla denna höga kvalitet. När de nya reglerna för familjerådgivningen

infördes ansågs det angeläget att möjliggöra för de nya huvudmännen, kommunerna,

att använda privata entreprenörer för att tillgodose behovet av

familjerådgivning. Kommunerna skulle således kunna träffa avtal med enskilda

familjerådgivare att de i kommunens ställe skulle ge familjerådgivning. Kommunen

skulle kunna hänvisa sina medborgare till sådana privata familjerådgivare. De

privata familjerådgivarna skulle sedan få ersättning av kommunen. Ett inte

obetydligt antal kommuner har utnyttjat möjligheten att lägga ut famil-

jerådgivningen på entreprenad.

 Förutsättningen för verksamheten var således att ett avtal träffades mellan

kommunen och entreprenören. Genom denna konstruktion fick kommunerna avgörande

möjligheter att kontrollera kvaliteten på verksamheten. Höll inte den private

familjerådgivaren måttet kunde kommunen låta bli att förnya avtalet.

 Det var inte förutsett att privata familjerådgivare skulle kunna vara verk-

samma utan att ett avtal med kommunen fanns. I promemorian tas emellertid upp

fall där privata entrepenörer erbjudit familjerådgivning till allmänheten utan

att ha ett avtal med kommunen. Givetvis finns den möjligheten för vem som helst

oavsett kompetens för uppgiften. Det går rimligtvis inte heller att förbjuda

något sådant. Om det inte är en ideellt driven verksamhet torde dock den

enskildes kostnad för sådan enskild familjerådgivning bli betydligt större än

den eventuella avgift som kommunen har för samma verksamhet. Kommunal

familjerådgivning är också väl känd och lätt tillgänglig. Icke avtalsbunden

privat verksamhet borde därför enbart bli mycket marginell. Det bästa sättet att

hålla kvaliteten uppe generellt är således att kommunens egen verksamhet, inklu-

sive avtalsreglerad privat verksamhet, håller god kvalitet.

 När det gäller de enstaka familjerådgivare som ändå driver yrkesmässig verk-

samhet helt på egen hand är det ur klienternas synpunkt viktigt att

tystnadsplikt av samma slag som familjerådgivningssekretessen inom kommunal

verksamhet finns för dem.

 Regeringen finner inte tillräckliga skäl för att idag införa någon form av

kvalitetskontroll över privat familjerådgivning. Såsom en ledamot av Lagrådet

framför kan frågan dock komma att behöva uppmärksammas mot bakgrund av hur den

privata icke avtalsbundna familjerådgivningen utvecklas i framtiden. I

Socialstyrelsens arbete ingår att fortlöpande följa fa-

miljerådgivningsverksamheten.

 I promemorians förslag till ändringar i 12 a § finns, förutom definitionen av

begreppet familjerådgivning, ett tillägg till bestämmelsen om kommunens

skyldighet att erbjuda familjerådgivning som föreskriver att familjerådgivning

lämnas genom kommunens försorg eller genom annan lämplig vårdgivare.

 Länsrätten i Malmöhus län har föreslagit att "lämplig" byts ut till "särskild"

då det i vissa fall inte finns någon som kan avgöra vem som är lämplig

rådgivare. Socialstyrelsen har menat att eftersom tillstånd inte krävs för

enskild familjerådgivning kan kommunen inte fullgöra sin skyldighet genom

hänvisning till en enskild familjerådgivning som bedriver verksamhet utan avtal

med kommunen.

 Regeringen anser dock att det föreslagna tillägget i 12 a § andra stycket om

att familjerådgivning skall lämnas genom kommunens försorg eller genom annan

lämplig rådgivare skall läsas mot vad som föreskrivs i den föregående meningen

om kommunens skyldighet att erbjuda familjerådgivning. En i det avseende

tydligare formulering i lagtexten bör göras i enlighet med förslag av

majoriteten i Lagrådet. Kommunen kan om det är en lämplig enskild rådgivare

hänvisa den enskilde dit. Kommunen har då ett ansvar för att det verkligen är en

"lämplig" rådgivare. Vad som krävs för att det ansvaret skall vara uppfyllt, ett

formellt avtal eller tillräcklig insyn i verksamheten på annat sätt, kan skilja

sig från fall till fall.

 6

4.2 Anmälan till socialnämnd

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Den skyldighet som föreligger för|

|familjerådgivning i kommunal regi att i vissa fall göra|

|anmälan till socialtjänsten enligt 71 § tredje stycket|

|socialtjänstlagen utvidgas till att omfatta även |

|familjerådgivning i enskild regi. I klargörande syfte|

|tilläggs även att anmälningsplikten omfattar, förutom|

|fall då underårig misshandlas i hemmet, fall då underårig|

|utnyttjas sexuellt i hemmet. |

-------------------------------------------------------

 Departementspromemorian: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar i huvudsak promemorians förslag.

Socialtjänstkommittén anser att ett förtydligande bör göras om att

anmälningsplikten även gäller om underårig utnyttjas sexuellt i hemmet. Svenska

kommunförbundet anser att begränsningen av anmälningsskyldigheten till när

misshandeln sker i hemmet bör tas bort.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 71 § andra stycket är vissa offentliga

organ och befattningshavare vid dessa, samt vissa angivna yrkesutövare, skyldiga

att anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som

kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd.

 I 71 § tredje stycket föreskrivs att anmälningsplikten enligt andra stycket

gäller för dem som är verksamma inom kommunal familjerådgivning endast om de i

sin verksamhet får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet.

 Enligt fjärde stycket är den som har anmälningsplikt enligt andra stycket

också skyldig att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse

för utredning av en underårigs behov av skydd. För dem som är verksamma inom

kommunal familjerådgivning gäller inte uppgiftsskyldighet.

 En av socialnämndens viktigaste uppgifter är att se till att barn och ung-

domar, som befinner sig i en utsatt situation, får den vård och det skydd som de

behöver. För att kunna fullgöra denna uppgift måste socialnämnden ha möjlighet

att få uppgifter om den unges situation och hans behov av hjälp. Ofta är

socialnämnden därvid beroende av i vilken utsträckning som den kan få uppgifter

från myndigheter och befattningshavare som kommit i kontakt med den unge och

hans familj.

 Syftet med skyldigheten att anmäla barns missförhållanden är alltså att skydda

barnet. Trots den mycket stränga sekretess som råder inom den kommunala

familjerådgivningen har av detta skäl införts en begränsad anmälningsskyldighet

för rådgivare i sådan verksamhet. Något sakligt skäl att ha olika regler i fråga

om anmälningsplikt för kommunal respektive enskild verksamhet inom

familjerådgivning torde inte finnas.

 Anmälningsskyldigheten enligt 71 § tredje stycket socialtjänstlagen bör

således utsträckas till att omfatta all familjerådgivning. Bestämmelsen bör

göras fristående från andra stycket så att det klart framgår att den inte bara

gäller familjerådgivning som bedrivs av en myndighet. I andra stycket bör

samtidigt i klargörande syfte föreskrivas att stycket inte gäller för

familjerådgivning.

 Såsom socialtjänstkommittén har anfört i sitt betänkande Ny socialtjänstlag

(SOU 1994:139 s. 475) är det inte alldeles givet att ordet misshandel täcker

alla former av sexuellt utnyttjande av underåriga i hemmet. Eftersom sådana

handlingar alltid bör anmälas till socialtjänsten föreslås därför en

komplettering av tredje stycket på denna punkt. Däremot bör begränsningen till

hemmet finnas kvar för att inte en alltför vid tillämpning, i förhållande till

den restriktivitet som avsetts med bestämmelsen, skall bli följden.

4.3 Vittnesplikt och frågeförbud

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Frågeförbudet enligt 36 kap. 5 §|

|andra stycket rättegångsbalken utsträcks till att gälla|

|alla som är eller har varit verksamma inom |

|familjerådgivning, dvs. inom såväl enskild som kommunal|

| |

|sådan. |

-------------------------------------------------------

 Departementspromemorian: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig om vittnesplikt och

frågeförbud tillstyrker förslaget i denna del.

 Skälen för regeringens förslag: Reglerna om uppgiftsskyldighet enligt 71 §

socialtjänstlagen har visst samband med reglerna om vittnesplikt som regleras i

36 kap. rättegångsbalken. Som en grundsats gäller att tystnadsplikt får vika för

vittnesplikt. Men i 36 kap. 5 § finns vissa undantag från denna huvudregel. I

paragrafens andra stycke föreskrivs att personer som tillhör vissa angivna

yrkesgrupper inte får höras om något som de har blivit anförtrodda i sin

yrkesutövning eller som de i samband med denna har får reda på, om det inte är

medgett i lag eller den till vilkens förmån tystnadsplikten gäller samtycker

till det (frågeförbud). Frågeförbud gäller bl.a. psykologer, psykoterapeuter

samt kuratorer vid familjerådgivningsbyråer som drivs av kommuner, landsting,

församlingar eller kyrkliga samfälligheter. Frågeförbudet gäller också biträden

till de ifrågavarande yrkesgrupperna.

 Frågeförbudet skall iakttas av domstolen självmant och kan inte efterges av

vittnet. Bestämmelserna om vittnesplikten och frågeförbudet gäller i tillämpliga

delar också i förvaltningsdomstol (25 § förvaltningsprocesslagen).

 En yrkesutövare får inte förete en skriftlig handling, om dess innehåll kan

antas vara sådant, att han inte får höras som vittne om det (38 kap. 2 § andra

stycket rättegångsbalken). Detta innebär att om en skriftlig handling

innehåller en uppgift som omfattas av frågeförbudet enligt

36 kap. 5 § rättegångsbalken får yrkesutövaren inte förete denna handling vid

domstol.

 Frågeförbudet enligt rättegångsbalken gäller, som sagt, bland annat kuratorer

vid familjerådgivningsbyråer som drivs av kommuner, landsting, kyrkliga

samfälligheter samt deras biträden. Yrkesutövare som driver enskild

familjerådgivning omfattas alltså inte av bestämmelsen om frågeförbud. I och med

att tystnadsplikten och anmälningsskyldigheten föreslås bli likformig för

kommunal och enskild verksamhet bör en likformighet skapas också när det gäller

vittnesplikt. Regeringen föreslår därför att frågeförbudet skall omfatta all

familjerådgivning vare sig den är kommunal eller enskild.

4.4 Begränsad meddelarfrihet

-------------------------------------------------------

|Regeringens förslag: Meddelarfriheten begränsas |

|beträffande enskild familjerådgivning. |

-------------------------------------------------------

 Departementspromemorian: Departementspromemorian innehöll inte något förslag

om begränsningar i meddelarfriheten.

 Remissinstanserna: Justitiekanslern anser i sitt remissyttrande att det bör

övervägas om inte meddelarfriheten bör begränsas på motsvarande sätt som för

familjerådgivning där det allmänna är huvudman, genom en hänvisning i 16 kap. 1

§ sekretesslagen (1980:100) till den föreslagna 71 b § socialtjänstlagen

(1980:620).

 Skälen för regeringens förslag: Som huvudregel gäller principen om

meddelarfrihet i svensk rätt, vilket innebär att det i viss utsträckning är

möjligt att straffritt lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publicering

i tryckt skrift eller i radio eller TV. Meddelarfriheten ingår sedan länge som

ett led i den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. 16

kap. sekretesslagen innehåller dock vissa undantag från huvudregeln om

meddelarfrihet. Inom socialtjänsten t.ex. råder endast i undantagsfall

meddelarfrihet. Detsamma gäller beträffande kommunal familjerådgivning. Någon

motsvarande inskränkning finns inte i fråga om enskild familjerådgivning.

 Regeringen anser, i likhet med vad Justitiekanslern anför i sitt remissytt-

rande, att meddelarfriheten för den som är verksam inom enskild famil-

jerådgivning bör begränsas på motsvarande sätt som för familjerådgivning där det

allmänna är huvudman. Det görs lämpligen genom en hänvisning i 16 kap. 1 §

sekretesslagen (1980:100) till den föreslagna 71 b § socialtjänstlagen

(1980:620).

 7

5 Författningskommentar

5.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

(1980:620)

12 a §

Ändringen i andra stycket, som har formulerats i enlighet med förslag av

majoriteten i Lagrådet, innebär att kommunens ansvar att tillhandahålla

familjerådgivning kan uppfyllas genom kommunens egen försorg eller genom lämplig

enskild rådgivare. Det innebär också att kommunen, när den hänvisar en person

till en enskild familjerådgivare, har ett ansvar för att det är en "lämplig"

rådgivare. Vad som krävs för att det ansvaret skall anses uppfyllt, ett formellt

avtal eller tillräcklig insyn i verksamheten på annat sätt, kan skilja sig från

fall till fall.

 I ett nytt tredje stycke har begreppet familjerådgivning definierats. Stycket

har formulerats i enlighet med förslag av majoriteten i Lagrådet. Med

familjerådgivning menas verksamhet som bedrivs av det allmänna, oftast kommunen,

eller yrkesmässigt av enskild och som består i samtal med syfte att reda ut och

bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden. Familjerådgivning kan därutöver

med fördel omfatta mer allmän upplysningsverksamhet om samlevnadsproblem. För

att en enskild rådgivningsverksamhet skall benämnas familjerådgivning krävs

alltså att den bedrivs yrkesmässigt. Med yrkesmässighet avses att rådgivningen

ges av en professionell rådgivare till ett större antal personer och att

verksamheten är av varaktig karaktär. Enligt 71 a § ställs samma krav på

yrkesmässighet för att annan enskild verksamhet enligt socialtjänstlagen skall

omfattas av i den paragrafen angiven tystnadspliktsbestämmelse.

71 §

I andra stycket har en upplysning lagts till om att stycket inte gäller

familjerådgivning. En fristående bestämmelse om anmälningsskyldighet inom

familjerådgivning finns i tredje stycket.

 I tredje stycket har kopplingen till andra stycket tagits bort. Det har i

stället formulerats som en fristående bestämmelse om anmälningsskyldighet,

tillämplig på all familjerådgivning som uppfyller definitionen på

familjerådgivning i 12 a § tredje stycket. I sak innebär den samma inskränkta

anmälningsskyldighet som den som gäller i dag för kommunal familjerådgivning.

Ett klargörande har också gjorts om att anmälningsplikten även omfattar kännedom

om att en underårig utnyttjas sexuellt i hemmet. Anmälningsplikten gäller alla

former av sexuellt utnyttjande. Lagrådet har utvecklat sin syn på hur begreppet

"utnyttjas sexuellt" bör tolkas, bl.a. anförs att någon direkt koppling till

brottsbalkens bestämmelse om straff för sexuellt utnyttjande av underårig inte

bör göras. Regeringen har samma uppfattning i frågan.

 För rådgivning som inte faller under definitionen i 12 a § tredje stycket

gäller uppmaningen att anmäla enligt paragrafens första stycke.

 Att märka är att uppgiftsskyldigheten enligt fjärde stycket, som föreslås

oförändrat, liksom hittills inte gäller familjerådgivare.

71 b §

Paragrafen är ny. Den reglerar tystnadsplikten inom enskild familjerådgivning,

dvs. sådan enskild rådgivning som faller under definitionen i 12 a § tredje

stycket. Bestämmelsen har i princip samma utformning som sekretesslagens

bestämmelse om sekretess inom kommunal familjerådgivning, se 7 kap. 4 § andra

stycket sekretesslagen (1980:100).

 Att en uppgift inte får röjas "obehörigen" innebär att om tillåtelse eller

skyldighet att lämna uppgift stadgas i annan lagbestämmelse, så får uppgiften

lämnas ut.

 Den som bryter mot denna bestämmelse kan dömas för brott mot tystnadsplikt

enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

5.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

36 kap.

5 §

I andra stycket har frågeförbudet utsträckts till att omfatta alla famil-

jerådgivare (och deras biträden) vars verksamhet uppfyller kriterierna i 12 a §

socialtjänstlagen (1980:620). Det innebär att frågeförbudet gäller, utöver de

yrkesutövare som omfattas idag, även enskild familjerådgivning. En sådan

yrkesutövare blir därmed också underkastad bestämmelsen i 38 kap. 2 § rätte-

gångsbalken om förbud att förete skriftlig handling.

 Lagrådet har anfört att den formulering som lagrummet fått i ett avseende

eventuellt skulle kunna innebära en inskränkning i förhållande till idag i fråga

om vilka som omfattas av frågeförbudet. Detta skulle i så fall vara fallet när

samarbetssamtal letts av en tjänsteman vid en familjerådgivningsbyrå. Såsom an-

förts i avsnitt 4.1 bör dock förhållandet mellan samarbetssamtal och

familjerådgivning tas upp i samband med beredningen av Vårdnadstvistutredningens

betänkande Vårdnad - boende - umgänge (SOU 1995:79 s. 129 ff).

5.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

16 kap.

1 §

En ny elfte punkt har lagts till som innebär att samma begränsning av med-

delarfriheten skall gälla för den som är verksam inom enskilt bedriven

familjerådgivning som för den som är verksam inom kommunalt bedriven famil-

jerådgivning.

 8

Departementspromemorians huvudsakliga innehåll

I syfte att skapa likformighet i fråga om tystnadsplikt m.m. när det gäller

familjerådgivningsverksamhet, vare sig den bedrivs i kommunal eller enskild

regi, föreslås vissa ändringar i socialtjänstlagen och rättegångsbalken.

 Bestämmelsen i 12 a § socialtjänstlagen föreslås ändrad så att famil-

jerådgivning i enskild regi skall kunna lämnas utan att särskild överenskommelse

har träffats med kommun. Dessutom ges i bestämmelsen en definition på vad som

avses med familjerådgivning. Med familjerådgivning avses enligt förslaget samtal

som bedrivs yrkesmässigt i syfte att bearbeta samlevnadsproblem och konflikter i

parförhållanden och familjer samt upplysningsverksamhet om samlevnad.

 En ny bestämmelse i socialtjänstlagen, 71 b §, föreslås, enligt vilken samma

stränga sekretess skall råda för enskild familjerådgivning som i dag gäller för

kommunal familjerådgivning.

 Vidare föreslås att den inskränkta anmälningsskyldighet, som i dag gäller för

den kommmunala familjerådgivningen, utvidgas till att omfatta också enskild

familjerådgivning.

 Slutligen föreslås att den inskränkning i vittnesplikten, som finns i 36 kap.

5 § andra stycket rättegångsbalken (det s.k. frågeförbudet), i fortsättningen

skall gälla alla som är eller har varit verksamma inom familjerådgivning.

 9

Lagförslagen i departementspromemorian

1 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620)1

 dels att 12 a och 71 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 71 b §, av följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 a §Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig

ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge

(samarbetssamtal).

-------------------------------------------------------

 Kommunen skall även sörja Kommunen skall även sörja

för att familjerådgivning för att familjerådgivning

kan erbjudas dem som begär kan erbjudas dem som begär

det. Familjerådgivning det. Familjerådgivning

lämnas genom kommunens lämnas genom kommunens för-

försorg eller, sedan kom- sorg eller genom annan

munen träffat särskild öve- lämplig vårdgivare. Med

renskommelse om det, genom familjerådgivning avses

annan särskild vårdgivare. samtal som bedrivs

 yrkesmässigt i syfte att

 bearbeta samlevnadsproblem

 och konflikter i

 parförhållanden och familjer

 samt upplysningsverksamhet

 om samlevnad.

71 § Var och en som får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet eller

annars behandlas där på ett sådant sätt att det är fara för hans hälsa eller

utveckling bör anmäla detta till socialnämnden.

 Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom

hälso- och sjukvården och socialtjänsten är skyldiga att genast till

socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan

innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Detta

gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter samt läkare,

sjuksköterskor och barnmorskor som inte har sådan anställning.

-------------------------------------------------------

 För dem som är verksamma För dem som är verksamma

inom kommunal inom familjerådgivning

familjerådgivning gäller gäller anmälningsplikt

anmälningsplikt enligt and- enligt andra stycket en-

ra stycket endast om de i dast om de i sin

sin verksamhet får kännedom verksamhet får kännedom om

om att en underårig att en underårig

misshandlas i hemmet. misshandlas i hemmet.

 Myndigheter, befattningshavare och yrkesutövare som anges i andra stycket är

skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för

utredning av en underårigs behov av skydd.

 Om anmälan från Barnombudsmannen gäller bestämmelserna i 3 § lagen (1993:335)

om Barnombudsman.

71 b §

-------------------------------------------------------

 Den som är eller har

 varit verksam inom enskild

 familjerådgivning får inte

 obehörigen röja en uppgift

 som enskild har lämnat i

 förtroende eller som har

 inhämtats i samband med

 rådgivningen.

 Denna lag träder i kraft den...

 10

2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

36 kap.

5 § Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

-------------------------------------------------------

 Advokater, läkare, Advokater, läkare,

tandläkare, barnmorskor, tandläkare, barnmorskor,

sjuksköterskor, psykologer, sjuksköterskor, psykologer,

psykoterapeuter, kuratorer psykoterapeuter och deras

vid familjerådgivnings- biträden samt de som är

byråer, som drivs av eller har varit verksamma

kommuner, landsting, inom familjerådgivning får

församlingar eller kyrkliga höras som vittnen om något

samfälligheter, och deras som i denna deras yrke-

biträden får höras som sutövning anförtrotts dem

vittnen om något som i eller som de i samband där-

denna deras yrkesutövning med erfarit, endast om det

anförtrotts dem eller som är medgivet i lag eller

de i samband därmed den, till vars förmån

erfarit, endast om det är tystnadsplikten gäller,

medgivet i lag eller den, samtycker till det.

till vars förmån tystnads-

plikten gäller, samtycker

till det.

 Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som

anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det.

 Om tystnadsplikt för den som i Svenska kyrkans ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst finns föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat trossamfund än Svenska kyrkan är präst eller den som i

sådant samfund intar motsvarande ställning får inte höras som vittne om något

som han eller hon har erfarit under bikt eller själavårdande samtal.

 Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2

kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om förhållanden som

tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer.

 Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett

visst rättsförhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under

tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

 Denna lag träder i kraft den...

 11

Sammanställning av remissyttrandena över

departementspromemorians förslag

Remissinstanserna

Justitieombudsmannen, Justitiekanslern, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i

Malmöhus län, Socialstyrelsen, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Länsstyrelsen

i Östergötlands län, Vårdnadstvistutredningen, Socialtjänstkommittén,

Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, Stockholms kommun, Falu kommun,

Kalmar kommun, Umeå kommun, Föreningen Kommunal- och landstingsanställda

familjerådgivare, KYFA och Svenska kyrkans utbildningsnämnd.

Remitterade förslag

Tystnadsplikt m.m.

Samma tystnadsplikt skall, genom en ny 71 b § i socialtjänstlagen, gälla för

privata som för kommunala familjerådgivare.

Anmälningsskyldighet

Även privata familjerådgivare skall ha anmälningsskyldighet enligt 71 § tredje

stycket socialtjänstlagen.

Begreppet familjerådgivning

Ett tillägg i 12 a § socialtjänstlagen föreslås som närmare anger vad som skall

avses med familjerådgivning.Enligt tillägget lämnas familjerådgivning genom

kommunens försorg eller genom annan lämplig vårdgivare. Med familjerådgivning

avses samtal som bedrivs yrkesmässigt i syfte att bearbeta samlevnadsproblem och

konflikter i parförhållanden och familjer samt upplysningsverksamhet om

samlevnad.

Inskränkning av vittnesplikten

Samma inskränkning i vittnesplikten föreslås för enskilda familjerådgivare som

den som i dag gäller för kuratorer vid kommunala familjerådgivningsbyråer enligt

36 kap. 5 § rättegångsbalken.

Remissinstansernas svar

Begreppet familjerådgivning

Justitieombudsmannen anser att det är positivt att det införs en närmare

definition av familjerådgivning.

 Kammarrätten i Göteborg avstyrker att promemorian läggs till grund för

lagstiftning överhuvudtaget. Kammarrätten menar att endast verksamhet som i

någon mening är föremål för offentligrättslig kontroll bör omfattas av

sekretesskydd. De enda krav som ställs upp för att verksamheten skall omfattas

av regelsystemet är enligt kammarrätten att verksamheten skall bedrivas

yrkesmässigt och att vårdgivaren skall vara lämplig. Det innebär en påtaglig

risk för att det kan uppstå tillämpningssvårigheter för domstolar och andra

myndigheter. Det kan uppstå en process i processen angående skyldigheten att

vittna. Det är ett rimligt krav att den som vill söka familjerådgivning på för-

hand kan förvissa sig om att tystnadsplikt kommer att gälla i fråga om de

uppgifter som han eller hon lämnar eller som eljest kommer fram vid

rådgivningen.

 Länsrätten i Malmöhus län har inget att erinra i sak men menar att for-

muleringen "annan lämplig vårdgivare" är olämplig eftersom det i vissa fall inte

finns någon som kan avgöra vem som är lämplig vårdgivare. Länsrätten föreslår

därför att "lämplig" byts ut till "särskild".

 Socialstyrelsen - har inget att erinra mot förslaget men vill dock peka på att

det inte krävs tillstånd för att bedriva enskild familjerådgivning och att

kommunen, om något avtal med familjerådgivaren inte finns, saknar möjlighet att

garantera verksamhetens kvalité. Kommunen kan därför enligt Socialstyrelsen inte

fullgöra sin skyldighet att sörja för att familjerådgivning kan erbjudas dem som

begär det, genom hänvisning till en enskild familjerådgivning som bedriver

verksamhet utan avtal med kommunen.

 Till Riksåklagarens yttrande är bifogat ett yttrande från Åklagarmyndigheten i

Göteborg som anser att en etableringskontroll, i form av registrering eller

annat godkännande, skulle medföra betydande fördelar. I samband därmed skulle

information kunna ges om lämpligt handhavande av de känsliga uppgifterna och om

betydelsen av de olika lagbestämmelser som blir tillämpliga. Det skulle också

bättre kunna tillgodose syftet att upprätthålla en god kvalitet och underlätta i

bevishänseende. Att bemöta invändningar om att verksamheten är ideell eller

tillfällig kan annars kräva betydande utredning. Enligt ett likaså till

Riksåklagarens yttrande bifogat yttrande från Statsåklagarmyndigheten för

speciella mål är en svaghet med förslaget att privat familjerådgivning som inte

bedrivs yrkesmässigt lämnas utan skydd och att det kan komma att uppstå gräns-

dragningsfrågor. Myndigheten anser dock att man får acceptera den valda

lösningen eftersom en ytterligare utvidgning skulle leda till tilläm-

pningsproblem. Myndigheten vill också peka på att den föreslagna lydelsen av 12

b § socialtjänstlagen inte innebär några kvalitetskrav.

 Föreningen Kommunal- och landstingsanställda familjerådgivare anser inte att

man med den valda formuleringen i 12 a § säkerställer kvalitet i önskvärd

utsträckning. Ordet "yrkesmässigt" garanterar inte professionalitet utan synes

kunna omfatta all verksamhet av angiven art som bedrivs i vinstsyfte. Sådan

verksamhet som bedrivs i enskild regi omfattas inte heller av länsstyrelsens

tillsyn.

 KYFA anser att sekretessbestämmelser för enskilda familjerådgivare bör knytas

till definierade kvalitetsskriterier.

 Svenska kyrkans utbildningsnämnd framhåller att begreppet familjerådgivning

inte fullt ut är definierat i 12 a § socialtjänstlagen, vilket skulle kunna få

tillföljd att kvaliteten på verksamheten blir låg. Utbildningsnämnden föreslår

att den föreslagna lydelsen kompletteras med att familjerådgivningen skall ske

på ett sakkunnigt sätt och att vårdgivare skall ha en för ändamålet adekvat

utbildning. Alternativt föreslås att man inför någon form av tillstånd eller

legitimationstvång.

Tystnadsplikt m.m.

Justitieombudsmannen, Justitiekanslern, Rikspolisstyrelsen har inget att erinra

mot förslaget. Justitiekanslern anser dock att det också bör övervägas om inte

meddelarfriheten bör begränsas på motsvarande sätt som för familjerådgivning där

det allmänna är huvudman, genom en hänvisning i 16 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) till den föreslagna 71 b § socialtjänstlagen (1980:620).

 Länsrätten i Malmöhus län, Socialstyrelsen har inget att erinra mot förslaget.

 Riksåklagaren anser att det är tillfredställande att enhetliga sekretessregler

kommer att gälla för kommunal och enskild familjerådgivning som bedrivs

yrkesmässigt.

 Landstingsförbundet ser mycket positivt på att familjerådgivning i enskild

regi ges samma regler och skyldigheter som redan finns inom offentligt bedriven

verksamhet.

 Umeå kommun framför att enskilda vårdgivare i dag ofta erbjuder olika

behandlingsalternativ inom sin verksamhet, som psykoterapi, kristerapi,

familjerådgivning, samarbetsavtal m.m. Om lagförslaget antas kommer

följdaktligen sådana vårdgivare i framtiden att arbeta under olika sekre-

tessbestämmelser. Det är viktigt att det uppmärksammas och att det görs

fullständigt klart vilka sekretessbestämmelser som gäller för olika former av

samtalsbehandling.

 KYFA anser att sekretessbestämmelser för enskilda familjerådgivare bör knytas

till definierade kvalitetsskriterier.

Anmälningsskyldighet

Justitieombudsmannen finner inte anledning att motsätta sig förslaget.

 Länsrätten i Malmöhus län, Socialstyrelsen, Rikspolisstyrelsen har inget att

erinra mot förslaget.

 Socialtjänstkommittén framför att kommittén i sitt huvudbetänkande (SOU

1994:139) Ny socialtjänstlag föreslagit ett tillägg i 71 § tredje stycket

socialtjänstlagen (1980:620) om att anmälningsskyldigheten även gäller i de fall

kännedom erhålles om att en underårig utnyttjas sexuellt i hemmet. Motsvarande

tillägg bör enligt kommittén göras i promemorians förslag.

 Svenska kommunförbundet anser att begränsningen av anmälningsskyldigheten till

när misshandel sker i hemmet bör tas bort. Den bör även omfatta situationer då

ett barn exempelvis misshandlas av en lärare, är utsatt för sexuella övergrepp

från en släkting eller andra situationer som inte täcks av uttrycket "i hemmet"

i fall där föräldrarna själva inte kan förmås att göra anmälan.

 Stockholms kommun anser att det bör övervägas om inte den föreslagna lydelsen

i 71 § tredje stycket socialtjänstlagen bör förtydligas så att det klart

framkommer att anmälningsplikten inte begränsas till myndighetsanställda.

Inskränkning i vittnesplikt

Länsrätten i Malmöhus län har inget att erinra mot förslaget.

 Riksåklagaren har inget att erinra mot att den nu föreslagna personkretsen

omfattas av bestämmelsen i 36 kap. 5 § rättegångsbalken, även om en utvidgning

av kretsen annars bör präglas av stor restriktivitet.

 Till Riksåklagarens yttrande är bifogat ett yttrande från Regionåklagar-

myndigheten i Göteborg som anser att den föreslagna lydelsen av 36 kap. 5 §

rättegångsbalken kan föranleda tveksamhet om även biträden till familjerådgivare

skall omfattas av frågeförbudet och föreslår därför en något annan formulering

av det tillagda.

 Stockholms kommun tillstyrker förslaget men anser att lydelsen bör kom-

pletteras genom att mellan orden "familjerådgivning" och "får" införa "enligt

socialtjänstlagen".

 12

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

 Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620)1

 dels att 12 a och 71 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 71 b §, av följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 a §2 Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sak-

kunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge

(samarbetssamtal).

-------------------------------------------------------

 Kommunen skall även sörja Kommunen skall även sörja

för att familjerådgivning för att familjerådgivning

kan erbjudas dem som begär kan erbjudas dem som begär

det. det. Familjerådgivning

 lämnas genom kommunens för-

 sorg eller genom annan

 lämplig rådgivare.

 Med familjerådgivning

 avses yrkesmässigt bedriven

 verksamhet med samtal i

 syfte att bearbeta

 samlevnadsproblem och

 konflikter i parförhållanden

 och familjer.

71 §3 Var och en som får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet

eller annars behandlas där på ett sådant sätt att det är fara för hans hälsa

eller utveckling bör anmäla detta till socialnämnden.

-------------------------------------------------------

 Myndigheter vars Myndigheter vars

verksamhet berör barn och verksamhet berör barn och

ungdom samt andra ungdom samt andra

myndigheter inom hälso- och myndigheter inom hälso- och

sjukvården och sjukvården och

socialtjänsten är skyldiga socialtjänsten är skyldiga

att genast till socialnämn- att genast till social-

den anmäla om de i sin nämnden anmäla om de i sin

verksamhet får kännedom om verksamhet får kännedom om

något som kan innebära att något som kan innebära att

socialnämnden behöver socialnämnden behöver

ingripa till en underårigs ingripa till en underårigs

skydd. Detta gäller även dem skydd. Detta gäller även dem

som är anställda hos sådana som är anställda hos sådana

myndigheter samt läkare, myndigheter samt läkare,

sjuksköterskor och sjuksköterskor och

barnmorskor som inte har barnmorskor som inte har

sådan anställning. sådan anställning. För

 familjerådgivning gäller i

 stället vad som sägs i tre-

 dje stycket.

1 Lagen omtryckt 1988:871.

2 Senaste lydelse 1994:10.

3 Senaste lydelse 1994:88.

 För dem som är verksamma De som är verksamma inom

inom kommunal familjerådgivning är

familjerådgivning gäller skyldiga att genast anmäla

anmälningsplikt enligt and- till socialnämnden om de i

ra stycket endast om de i sin verksamhet får kännedom

sin verksamhet får kännedom om att en underårig

om att en underårig utnyttjas sexuellt eller

misshandlas i hemmet. misshandlas i hemmet.

 Myndigheter, befattningshavare och yrkesutövare som anges i andra stycket är

skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för

utredning av en underårigs behov av skydd.

 Om anmälan från Barnombudsmannen gäller bestämmelserna i 3 § lagen (1993:335)

om Barnombudsman.

71 b §

-------------------------------------------------------

 Den som är eller har

 varit verksam inom enskild

 familjerådgivning får inte

 obehörigen röja en uppgift

 som en enskild har lämnat i

 förtroende eller som har

 inhämtats i samband med

 rådgivningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

 13

2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

-------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §1 Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

-------------------------------------------------------

 Advokater, läkare, Advokater, läkare,

tandläkare, barnmorskor, tandläkare, barnmorskor,

sjuksköterskor, psykologer, sjuksköterskor, psykologer,

psykoterapeuter, kuratorer psykoterapeuter, famil-

vid familjerådgivnings- jerådgivare enligt

byråer, som drivs av socialtjänstlagen

kommuner, landsting, (1980:620), och deras

församlingar eller kyrkliga biträden får höras som

samfälligheter, och deras vittnen om något som i

biträden får höras som denna deras yrkesutövning

vittnen om något som i anförtrotts dem eller som

denna deras yrkesutövning de i samband därmed

anförtrotts dem eller som erfarit, endast om det är

de i samband därmed medgivet i lag eller den,

erfarit, endast om det är till vars förmån tystnads-

medgivet i lag eller den, plikten gäller, samtycker

till vars förmån tystnads till det.

plikten gäller, samtycker

till det.

 Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som

anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det.

 Om tystnadsplikt för den som i Svenska kyrkans ordning har vigts till det

kyrkliga ämbetet som präst finns föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat trossamfund än Svenska kyrkan är präst eller den som i

sådant samfund intar motsvarande ställning får inte höras som vittne om något

som han eller hon har erfarit under bikt eller själavårdande samtal.

 Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2

kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om förhållanden som

tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer.

 Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett

visst rättsförhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under

tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

1 Senaste lydelse 1992:340.

 14

3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

16 kap.

1 §2 Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall

är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1-8 samt 5 § 1

och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första

stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande

av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5

§ 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första

stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där

tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

-----------

 10. 19 § första stycket 1 och 3 postlagen (1993:1684)

Föreslagen lydelse

16 kap.

1 §2 Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall

är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1-8 samt 5 § 1

och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första

stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande

av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5

§ 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första

stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där

tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

-----------

 10. 19 § första stycket 1 och 3 postlagen (1993:1684)

 11. 71 b § socialtjänstlagen (1980:620)

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1995:490.

 15

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-11-28

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munch,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 9 november 1995 (Socialdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620),

 2. lag om ändring i rättegångsbalken,

 3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Eva[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande:

Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620)

12 a §

Lagrådet:

I det föreslagna tredje stycket definieras familjerådgivning som en yrkesmässigt

bedriven verksamhet med samtal i syfte att bearbeta samlevnadsproblem och

konflikter i parförhållanden och familjer. Uttrycket "parförhållanden", som inte

tidigare synes ha använts i lagstiftningssammanhang, torde få anses omfatta inte

bara äktenskap och samboförhållanden utan också andra fasta förbindelser, såväl

heterosexuella som homosexuella.

 Enligt förslagen i remissen avses strängare sekretessregler gälla för

familjerådgivning än för sådana samarbetssamtal som åsyftas i paragrafens första

stycke, dvs. samtal med föräldrar under sakkunning ledning i syfte att de skall

nå enighet i frågor rörande vårdnad och umgänge. Till skillnad från

samarbetssamtal avses vidare familjerådgivning komma att omfattas av ett

principiellt undantag från vittnesplikten. Av den allmänna motiveringen framgår

emellertid att begreppet familjerådgivning inte skall uppfattas så snävt att det

endast inbegriper fall då rådgivningen inriktas på ett fortsatt samliv mellan

klienterna utan att begreppet också skall täcka sådan rådgivning som syftar till

att dämpa konflikterna efter en seperation, så att föräldrarna får möjlighet att

fungera tillsammans i föräldrarollen. En viss oklarhet uppkommer därmed när det

gäller förhållandet mellan samarbetssamtal och familjerådgivning.

 I remissprotokollet anges i denna del att vissa samarbetssamtal kommer att

falla under begreppet familjerådgivning. Eftersom samarbetssamtalen syftar till

att enighet skall uppnås mellan föräldrarna och därmed definitionsmässigt får

anses utgå från att det har förekommit en konflikt, synes det i själva verket

något tveksamt i vad mån det över huvud taget finns utrymme för att anse att ett

samarbetssamtal kan falla utanför begreppet familjerådgivning med den definition

som har föreslagits. Frågan har viss praktisk betydelse, eftersom i vårdnads-

och umgängesprocesser tidigare konflikter i sådana frågor ibland kan tilläggas

betydelse vid bedömningen och det därför inte är otänkbart att någon av parterna

kan vilja åberopa den som har lett samarbetssamtalet som vittne. När som ofta

torde ha varit fallet samarbetssamtalet har letts av en tjänsteman vid en

kommunal familjerådgivningsbyrå synes detta hittills inte ha varit möjligt i

annat fall än om den andra parten har samtyckt till det, eftersom det i 36 kap.

5 § andra stycket rättegångsbalken föreskrivna undantaget från vittnesplikten

för kuratorer vid familjerådgivningsbyråer och deras biträden får antas ha

omfattat även fall då samarbetssamtal har bedrivits hos en sådan byrå. Med den

föreslagna regleringen blir frågan mera svårbedömd.

 Mot den angivna bakgrunden kunde man ha önskat en tydligare belysning av

förhållandet mellan samarbetssamtal och familjerådgivning. Hithörande frågor

kommer emellertid inom kort att aktualiseras på nytt med anledning av

vårdnadstvistutredningens betänkande Vårdnad - boende - umgänge (SOU 1995:79 s.

129 ff.). Lagrådet anser sig därför böra godta förslaget i angivet hänseende.

Munck och Rundqvist:

Det i definitionen av familjerådgivning angivna rekvisitet "yrkesmässigt" blir

inte helt adekvat för de fall rådgivningen lämnas genom kommunens eller annars

genom det allmännas försorg. Den i paragrafens andra stycke upptagna

föreskriften att familjerådgivning lämnas genom kommunens försorg eller genom

annan lämplig person är uppenbarligen inte att uppfatta som en förutsättning för

att familjerådgivning i lagens mening skall anses föreligga utan endast som en

bestämmelse om kommunens skyldigheter, men föreskriften har i förslaget

avfattats så att den möjligen kan ge upphov till missförstånd i angivet

hänseende. För att andra och tredje styckena fullt tydligt skall återge den

avsedda innebörden föreslår Lagrådet - med vissa redaktionella jämkningar i

övrigt - att styckena får följande lydelse.

 "Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kommunens försorg eller

annars genom lämplig rådgivare kan erbjudas dem som begär det.

 Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som bedrivs av det

allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som består i samtal med syfte att

bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer".

Voss:

I såväl prop. 1993/94:4 som i departementspromemorian och lagrådsremissen

understryks betydelsen av att familjerådgivningen håller en hög kvalitet. Det är

därför ägnat att förvåna när det i remissen sägs att det givitvis finns

möjlighet för vem som helst att oavsett kompetens erbjuda familjerådgivning och

att detta inte rimligtvis går att förbjuda. I remissyttrandena över

departementspromemorians förslag efterlyste också vissa instanser någon form av

etableringskontroll för enskilda familjerådgivare.

 Familjerådgivning i privat regi börjar enligt promemorian bli vanligare. Det

sägs också att införandet av 12 a § troligtvis får till följd att familje-

rådgivningen i fortsättningen i högre grad än tidigare kommer att bedrivas i

privat regi. I lagrådsremissen sägs däremot att icke avtalsbunden privat

verksamhet borde bli mycket marginell. Skälet härför skulle vara att den

enskildes kostnad för sådan familjerådgivning torde bli betydligt större än den

eventuella avgift som kommunen har för samma verksamhet. Även om detta skulle

visa sig vara en korrekt bedömning, måste det dock antas att sådan icke

avtalsbunden privat verksamhet kommer att finnas framöver. Om den bedrivs av

någon som saknar nödvändig kompetens för detta viktiga värv, kan den enskilde

komma i en allvarlig situation.

 Enligt min mening bör det övervägas att införa någon form av kvalitetskontroll

över privat familjerådgivning. Även om frågan inte lämpar sig för behandling i

detta lagstiftningssammanhang, bör den uppmärksammas mot bakgrund av hur den

privata icke avtalsbundna familjerådgivningen kommer att utvecklas.

 En fråga som dock bör beaktas i detta sammanhang är förslaget till definition

av begreppet familjerådgivning. Enligt 12 a § tredje stycket är ett kriterium

härför att verksamheten bedrivs yrkesmässigt. Enligt lagrådsremissen får

därigenom förutsättas att rimliga kvalitetskrav tillgodoses. Det är dock enligt

min mening inte säkert att en yrkesmässigt bedriven verksamhet, som inte är

underkastad något slags kontroll, utgör en garanti för kvalitet. Härtill kommer

att förslaget innebär att sekretessbestämmelserna i 71 b § kommer att gälla den

som bedriver familjrådgivning yrkesmässigt medan den som utövar verksamheten på

annat sätt inte är underkastad någon annan sekretess än sådan som vilar på etisk

eller kontraktsrättslig grund. Den som vänder sig till en sådan familjerådgivare

har därför ingen garanti för att uppgift som han eller hon har lämnat i

förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen inte obehörigen

röjs.

 Jag förordar därför att kriteriet "yrkesmässigt bedriven verksamhet" utgår ur

definitionen av familjerådgivning i 12 a §.

Lagrådet:

71 §

Bestämmelsen i tredje stycket föreslås i lagrådsremissen kompletterad så att det

klart framgår att anmälningsplikten för den som är verksam inom

familjerådgivning omfattar fall där denne i sin verksamhet får kännedom om att

en underårig utnyttjas sexuellt i hemmet. Häremot är i sak intet att anmärka.

Mot bakgrund av att det finns ett särskilt brott som benämns sexuellt

utnyttjande av underårig (6 kap. 4 § brottsbalken) kan möjligen frågan ställas

hur långt anmälningsplikten sträcker sig när kännedom erhålls om sådant

handlande som faller in under andra straffbestämmelser i brottsbalkens

sexualbrottskatalog. Svaret ter sig givet beträffande sådana sexualbrott som

våldtäktsbrott och sexuellt tvång. Mer tveksamt kan det synas vara med t.ex.

vissa handlingar som svarar mot beskrivningen av sexuellt ofredande (6 kap. 7

§). Lagrådsremissen ger inte någon närmare belysning av frågan hur

anmälningsplikten här skall avgränsas. Emellertid framgår av allmänna

motiveringen (avsnitt 4.2) att avsikten är att anmälningsplikten skall täcka in

alla former av sexuellt utnyttjande av underåriga i hemmet. Med hänsyn härtill

kan det finnas anledning att peka på att någon direkt koppling till

brottsbalkens bestämmelse om straff för sexuellt utnyttjande av underårig inte

bör göras vid tolkningen av det föreslagna tillägget. Skäl att förorda ändrad

utformning av tillägget synes inte föreligga.

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

36 kap. 5 §

Av författningskommentaren framgår att den föreslagna ändringen inte är avsedd

att innebära något annat än att frågeförbudet enligt paragrafen utsträcks till

att gälla även enskild familjerådgivning. I enlighet med vad Lagrådet har anfört

i anslutning till 12 a § socialtjänstlagen synes det emelletid tveksamt om inte

förslaget medför en förändring när det gäller vittnesplikten för det fall att

ett samarbetssamtal har letts av en tjänsteman vid en sådan

familjerådgivningsbyrå som avses i paragrafen och samtalet inte kan hänföras

till familjerådgivning. Lagrådet vill hänvisa till vad som tidigare har sagts om

önskvärdheten att förhållandet mellan samarbetssamtal och familjerådgivning får

en närmare belysning i kommande lagstiftningssammanhang.

Förslag till lag om ändring i sekretessalagen (1980:100)

Förslaget lämnas utan erinran.

 16

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 december 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:117 Tystnadsplikt inom enskild

familjerådgivning.

 17