Regeringens proposition

1996/97:159

Skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet

för rättegångskostnader

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 juni 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att den skyldighet att i vissa fall ställa säkerhet

för rättegångskostnader som föreskrivs i lagen (1980:307) om skyldighet

för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader tas bort

såvitt avser den som är medborgare eller har hemvist i ett land inom

Europeiska unionen (EU) eller i ett annat land inom Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES). En sådan person föreslås vidare få

samma rätt som svenska medborgare att kräva säkerhet för

rättegångskostnader av en utländsk kärande. På motsvarande sätt likställs

också juridiska personer bildade enligt lagstiftningen i ett land inom EU

eller EES i övrigt med svenska juridiska personer.

Ändringarna syftar i första hand till att bringa bestämmelserna i över-

ensstämmelse med EG-fördraget och dess diskrimineringsförbud.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:307) om skyldighet för

utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader 4

3 Ärendet och dess beredning 6

4 Gällande ordning 6

5 Behovet av en lagändring 8

6 Kostnadsmässiga konsekvenser 10

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 10

8 Författningskommentar 11

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag 12

Bilaga 2 Lagrådets yttrande 14

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 juni 1997 15

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1980:307) om

skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångs-

kostnader.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:307) om

skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för

rättegångskostnader

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980:307) om skyldighet för ut-

ländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader skall ha föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Om en utländsk medborgare som

inte är bosatt här i landet eller en

utländsk juridisk person vill väcka

talan vid svensk domstol mot en

svensk medborgare eller en svensk

juridisk person, skall på svarandens

yrkande käranden ställa säkerhet

för de rättegångskostnader som han

genom lagakraftägande avgörande i

målet kan bli skyldig att betala.

Om en utländsk medborgare som

inte har hemvist här i landet eller en

utländsk juridisk person vill väcka

talan vid svensk domstol mot en

svensk medborgare, mot någon som

har hemvist i Sverige eller mot en

svensk juridisk person, skall på

svarandens yrkande käranden ställa

säkerhet för de rättegångskostnader

som han genom lagakraftägande

avgörande i målet kan bli skyldig

att betala.

Vad som i denna lag sägs om mål gäller även ärenden. Med kärande

jämställs en målsägande som för talan i brottmål och den som är sökande

i ett ärende. Med svarande jämställs den som är tilltalad i brottmål och

den som är sökandens motpart i ett ärende.

Vid tillämpningen av denna lag

likställs den som är medborgare

eller har hemvist i ett land inom

Europeiska ekonomiska samarbets-

området och juridiska personer

som har bildats enligt ett sådant

lands lagstiftning med svenska

medborgare och svenska juridiska

personer.

Den som är statslös eller politisk

flykting skall i fråga om skyldig-

heten att ställa säkerhet enligt

denna lag vara likställd med en

medborgare i den stat där han är

bosatt.

Den som är statslös eller politisk

flykting skall i fråga om skyldig-

heten att ställa säkerhet enligt

denna lag vara likställd med en

medborgare i den stat där han har

hemvist.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. De nya bestämmelserna gäller också i mål som är anhängiga vid

svensk domstol vid ikraftträdandet. Har säkerhet i ett sådant mål ställts

av en kärande som inte längre omfattas av en skyldighet att ställa

säkerhet, skall säkerheten återgå.

3 Ärendet och dess beredning

Europeiska gemenskapernas domstol (EG-domstolen) meddelade den 26

september 1996 ett förhandsavgörande där det klargjordes att bestämmel-

serna i lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa

säkerhet för rättegångskostnader (i fortsättningen kallad 1980 års lag)

inte är förenliga med EG-fördragets diskrimineringsförbud (målet C-

43/95 Data Delecta Aktiebolag och Ronny[REDACTED_EFTERNAMN] mot MSL Dynamics

Ltd).

Presidenten i Svea hovrätt hade dessförinnan i ett brev till Justitiede-

partementet påtalat att bestämmelserna i lagen inte borde gälla för käran-

de från länder inom Europeiska unionen (EU) eller länder i övrigt inom

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

I denna proposition föreslås en lagändring som avser att bringa 1980

års lag i överensstämmelse med EG-fördraget.

Svea hovrätt, Göteborgs tingsrätt, Sveriges advokatsamfund, Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet och Sveriges Industriförbund har

beretts tillfälle att yttra sig över ett utkast till lagrådsremiss med ett för-

slag till ändring som i huvudsak överensstämmer med propositionens

förslag. Remissinstanserna har tillstyrkt den föreslagna ändringen eller

lämnat förslaget utan erinringar. Svea hovrätt och Sveriges Industriför-

bund har lämnat synpunkter av lagteknisk karaktär. Yttrandena finns till-

gängliga i lagstiftningsärendet (dnr Ju94/1344).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 maj 1997 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som finns i bilaga 1. Lagrådet föreslår två lagtekniska

justeringar. Yttrandet finns i bilaga 2.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag.

4 Gällande ordning

En utländsk medborgare som inte är bosatt i Sverige eller en utländsk

juridisk person som vill väcka talan vid svensk domstol mot en svensk

medborgare eller en svensk juridisk person skall på yrkande av svaranden

ställa säkerhet för de rättegångskostnader som han genom ett lagakraft-

ägande avgörande kan bli skyldig att betala. Bestämmelser om detta finns

i 1 § i 1980 års lag. Skyldigheten att ställa säkerhet gäller i både mål och

ärenden. Med kärande jämställs en målsägande som för talan i brottmål

och en sökande i ett ärende och med svarande den som är tilltalad i

brottmål och den som är motpart i ett ärende. Den som är statslös eller

politisk flykting anses i fråga om skyldigheten att ställa säkerhet likställd

med en medborgare i den stat där han är bosatt.

Enligt 2 § behöver säkerhet inte ställas i mål som handläggs enligt

lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, mål vid

fastighetsdomstol som inte avser en arrendetvist, ansökningsmål enligt

13 kap. 13 § vattenlagen (1983:291), växelmål och checkmål, mål som

har tagits upp efter offentlig stämning och mål vid förvaltningsdomstol

eller Marknadsdomstolen. Säkerhet behöver inte heller ställas i annat fall

om talan väcks genom genstämning. Ett yrkande om säkerhet skall

framställas senast när svaranden första gången skall föra talan i målet (se

4 §). När yrkandet om säkerhet har framställts skall domstolen förelägga

käranden att inom en viss tid ställa säkerhet. Ställs inte säkerhet som

godkänns av svaranden eller av domstolen skall talan avvisas. Enligt 3 §

skall säkerhet enligt lagen bestå av pant eller borgen. Borgen skall ställas

såsom för egen skuld och, om den ingås av två eller flera personer

gemensamt, vara solidarisk. Med svarandens medgivande kan dock även

annan säkerhet ställas. Säkerheten skall tas i förvar av domstolen eller av

den som domstolen utser.

I 5 § anges att utländska medborgare och utländska juridiska personer

är befriade från skyldigheten att ställa säkerhet i den mån det har avtalats

i internationella överenskommelser som är bindande för Sverige. Utländ-

ska kärande skall också jämställas med svenska medborgare och svenska

juridiska personer i fråga om rätten att kräva säkerhet om överenskom-

melse finns om det. Med avtal som nyss nämnts skall jämställas åtagande

som regeringen har gjort i förhållande till en annan stat eller del av stat

vid ömsesidigt internationellt samarbete för indrivning av underhållsbi-

drag. Av regeringens tillkännagivande (1996:625) om befrielse i vissa

fall för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader,

m.m. framgår när bestämmelsen är tillämplig i förhållande till en viss stat

och om det enligt överenskommelsen gäller särskilda villkor.

1980 års lag ersatte en lag från 1886 (1886:84 s. 14) om skyldighet för

utländska medborgare att ställa säkerhet i rättegång vid svensk domstol.

Enligt den gamla lagen var alla utländska medborgare skyldiga att, om

det yrkades, ställa säkerhet för rättegångskostnader. Detta ansågs inte

tillfredsställande och i den nya lagen undantogs därför de utlänningar

som var bosatta i Sverige från den skyldigheten. Lagen ändrades också i

vissa andra avseenden och genomgick en språklig omarbetning.

Skyldigheten för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångs-

kostnader skall ses mot bakgrund av att svenska domar i princip inte är

verkställbara utomlands. Även om svaranden vinner målet kan han därför

gå miste om ersättning för rättegångskostnader, om käranden saknar till-

gångar i Sverige. Främmande stater, vars medborgare är befriade från

skyldigheten att ställa säkerhet i rättegång, har som regel åtagit sig att

verkställa dom eller beslut angående rättegångskostnad som har med-

delats här i landet. Motsvarande utfästelser har gjorts från svensk sida (se

prop. 1985/86:161, bet. 1986/87:JuU2, rskr. 1986/87:18). Bestämmelser

om verkställighet i Sverige av utländska rättegångskostnadsbeslut finns i

lagen (1986:1042) om verkställighet av vissa utländska beslut om rätte-

gångskostnader.

När det gäller rättegångskostnadsbeslut som har meddelats i en stat

som är medlem i EU eller EFTA, med undantag för beslut meddelade i

Belgien, Grekland och Liechtenstein, kan internationell verkställighet

numera också utverkas med stöd av bestämmelserna i 1988 års konven-

tion om domstols behörighet och om verkställighet av domar på pri-

vaträttens område (Luganokonventionen; jfr lagen [1992:794] med an-

ledning av Sveriges tillträde till Luganokonventionen). När konventionen

om Sveriges, Finlands och Österrikes anslutning till Brysselkonventio-

nen, den parallella konvention om behörighet, erkännande och verkstäl-

lighet av privaträttsliga domar som gäller mellan EU:s medlemsstater

inbördes, har tillträtts av samtliga medlemsstater, kan detta ske inom

hela EU.

5 Behovet av en lagändring

Regeringens förslag: Den som är medborgare eller har hemvist i ett

land inom EU eller i ett annat land inom EES och juridiska personer

bildade enligt ett sådant lands lagstiftning likställs vid tillämpningen

av 1980 års lag med svenska medborgare och svenska juridiska perso-

ner.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om förhållandet mellan 1980

års lag och Sveriges europeiska samarbete har aktualiserats i ett mål vid

svensk domstol, vilket föranledde Högsta domstolen att begära ett för-

handsbesked av EG-domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget (se av-

snitt 3). I målet hade en brittisk juridisk person väckt talan mot en svensk

medborgare och en svensk juridisk person om betalning för levererade

varor. De svenska svarandena yrkade att det brittiska bolaget skulle fö-

reläggas att ställa säkerhet för de rättegångskostnader det skulle kunna bli

skyldigt att betala. I tingsrätt och hovrätt lämnades yrkandet utan bifall

med hänvisning till att en tillämpning av 1980 års lag i enlighet med sva-

randenas yrkande skulle strida mot Luganokonventionen. Hovrätten an-

förde i sitt beslut att det måste anses strida mot de strävanden efter lika-

behandling som kännetecknar Luganokonventionen och det för Sveriges

del då gällande EES-avtalet om en part på grund av 1980 års lag skulle

hindras att väcka en talan i Sverige som enligt Luganokonventionen en-

dast kan väckas här. Högsta domstolen begärde hos EFTA-domstolen ett

rådgivande yttrande i frågan om det stred mot EES-avtalet i första hand

artikel 4 att av en kärande som är brittisk juridisk person kräva säkerhet

för rättegångskostnad enligt 1980 års lag, när något motsvarande krav

inte kan ställas på svenska juridiska personer. Sedan Sverige inträtt som

medlem i EU riktades i stället motsvarande fråga till EG-domstolen med

hänvisning till artikel 6 i EG-fördraget.

EG-domstolens avgörande i målet innebär att artikel 6 i EG-fördraget

skall tolkas så, att det strider mot den bestämmelsen att en medlemsstat

kräver att juridiska personer, som är etablerade i en annan medlemsstat

och som har väckt talan vid en domstol i förstnämnda stat mot medbor-

gare i den staten eller mot där etablerade bolag, skall ställa säkerhet för

de rättegångskostnader som de kan bli förpliktade att ersätta, när något

sådant krav inte kan ställas på juridiska personer som tillhör den med-

lemsstaten och det är fråga om en talan som har samband med utövandet

av de grundläggande friheter som garanteras av gemenskapsrätten.

Mot bakgrund av att målet i sak avsåg varor som levererats före Sveri-

ges anslutning till EU gjorde Högsta domstolen bedömningen att tvisten

inte hade något samband med utövande av en sådan grundläggande frihet

som garanteras av gemenskapsrätten. Eftersom inte heller Luganokon-

ventionen kunde ge något stöd för att åsidosätta 1980 års lag bifölls yr-

kandet om att käranden skulle ställa säkerhet för rättegångskostnader.

EG-domstolen har också nyligen behandlat frågan om krav på säkerhet

för rättegångskostnader och förhållandet till artikel 6 i EG-fördraget när

det gäller fysiska personer som är medborgare i en annan medlemsstat än

rättegångsstaten (målet C-323/95 David Charles Hayes och Jeanette

Karen Hayes mot Kronenberger GmbH i likvidation). Ett sådant krav är

enligt EG-domstolens avgörande diskriminerande om motsvarande krav

inte ställs på medborgare i rättegångsstaten som varken har tillgångar

eller hemvist där. På samma sätt som i avgörandet med svensk anknyt-

ning, anges som en ytterligare förutsättning att det är fråga om en talan

som har samband med utövandet av de grundläggande friheter som ga-

ranteras av gemenskapsrätten.

Innebörden av diskrimineringsförbudet och dess förhållande till regle-

ringen i 1980 års lag, såsom det klarlagts genom EG-domstolens avgö-

randen, betyder att 1980 års lag måste ändras.

I det sammanhanget kan frågan ställas om en lag av ifrågavarande slag

fyller någon funktion. Den frågan ställdes också i det lagstiftningsärende

som föregick 1980 års lag. Behovet av bestämmelser om skyldighet att

ställa säkerhet bör ställas mot det förhållandet att medborgare och juri-

diska personer i många västeuropeiska stater på grund av internationella

avtal är befriade från denna skyldighet. Så är för övrigt fallet med med-

lemsländerna i EU, med undantag för juridiska personer från Grekland,

Irland och Storbritannien samt för medborgare i Portugal och Österrike

som inte har hemvist i en stat ansluten till den i[REDACTED_EFTERNAMN] den 1 mars 1954

dagtecknade konventionen (SÖ 1957:53) angående vissa till civilproces-

sen hörande ämnen. För brottmålens del finns ytterligare undantag. För

övriga EES-länders del, dvs. Island, Liechtenstein och Norge, är situatio-

nen den att medborgare i Island och Norge samt juridiska personer från

Norge är undantagna från lagens tillämpningsområde genom internatio-

nella konventioner. För länder anslutna till Luganokonventionen, dvs.

samtliga EFTA-länder utom Liechtenstein och samtliga EU-länder utom

Belgien och Grekland, gäller dessutom som nämnts ovan att en dom

meddelad i en konventionsstat skall erkännas i en annan konventionsstat.

Luganokonventionens tillämpningsområde är dock begränsat till pri-

vaträtten med undantag för vissa, i huvudsak familjerättsliga mål.

Det nu sagda kan leda till slutsatsen att ett upphävande av 1980 års lag

skulle få liten praktisk betydelse. Mot detta kan anföras att lagen även

om den inte tillämpas i mer än ett fåtal fall om året kan fylla en preven-

tiv funktion när det gäller att avhålla utländska rättssubjekt utanför EU

eller EES i övrigt från att föra en svagt grundad talan vid svensk dom-

stol.

Det finns mot den nu skisserade bakgrunden inte i dag underlag för ett

beslut att helt upphäva lagen. Tillämpningsområdet bör dock förändras så

att lagen uppfyller dels EG-fördragets krav på ickediskriminering på

grund av nationalitet, dels det motsvarande krav som ställs upp i EES-

avtalet. Detta innebär dels att medborgare i ett land inom EU eller EES i

övrigt och juridiska personer från ett sådant land skall likställas med

svenska subjekt och alltså befrias från skyldighet att ställa säkerhet enligt

lagen, dels att de för att helt likställas med svenska medborgare och

svenska juridiska personer skall tilläggas rätt att kräva säkerhet för rät-

tegångskostnader av utländska kärande som inte omfattas av befrielsen

från lagens tillämpningsområde. När det gäller definitionen av juridiska

personer bör ett uttryckssätt väljas som inte är för snävt i förhållande till

EG-domstolens avgörande och som klargör att det beträffande juridiska

personer är nationaliteten som skall avgöra om de omfattas av den nu

föreslagna reformen. Likställigheten bör gälla juridiska personer som har

bildats enligt lagstiftningen i ett land inom EU eller EES i övrigt. Den

definitionen har sin förebild i annan svensk lagstiftning med anknytning

till det europeiska samarbetet (se t.ex. 2 kap. 1 § aktiebolagslagen

[1975:1385]) och återfinns också i EG-fördraget (se t.ex. artikel 58). Det

är emellertid inte nödvändigt att på det sätt som sker i dessa

bestämmelser begränsa regleringen till att omfatta juridiska personer

som dessutom har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga

verksamhet inom EU eller EES i övrigt.

Mot bakgrund av främst Luganokonventionens regler om verkställig-

het av domar och med beaktande av det huvudsakliga syftet med 1980

års lag anser regeringen att regleringen i 1980 års lag bör utsträckas till

att omfatta dem som har hemvist i Sverige och inom EU eller EES i öv-

rigt. Av samma skäl och också med beaktande av svårigheten att lagstift-

ningsvägen åstadkomma en lämplig avgränsning anser regeringen att det

inte är meningsfullt att begränsa den föreslagna ändringen till enbart

tvister som rör sådana grundläggande friheter som skyddas av gemen-

skapsrätten.

6 Kostnadsmässiga konsekvenser

Ändringen medför inga ökade kostnader för staten eller det allmänna i

övrigt.

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Lagändringen bör träda i kraft snarast, lämpligen den 1 januari 1998.

Den nya regleringen bör gälla även i mål där talan har väckts före

ikraftträdandet. En säkerhet som redan har ställts av ett rättssubjekt som

inte längre kommer att omfattas av någon skyldighet att ställa säkerhet

bör inte eftersom detta skulle innebära en fortsatt diskriminering be-

stå. En sådan ordning kräver en särskild övergångsbestämmelse.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

8 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:307) om skyldighet

för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostna-

der

1 §

I det första stycket har ett tillägg gjorts som innebär ett förtydligande av

att även den som har hemvist i Sverige får rätt att kräva sådan säkerhet

som avses i lagen. Tillägget är en logisk följd av att personer med hem-

vist i ett land inom EU eller EES i övrigt likställs med svenska medbor-

gare enligt den ändring som görs i tredje stycket. I bestämmelsens inled-

ning görs en redaktionell ändring för att terminologin i lagen skall bli

enhetlig. Någon ändring i sak är inte avsedd (se prop. 1979/80:78 s. 9 och

20).

I ett nytt tredje stycke likställs vid tillämpningen av lagen en medbor-

gare i ett land inom EES, den som har hemvist i ett sådant land samt en

juridisk person som har bildats enligt ett sådant lands lagstiftning med

svenska medborgare och svenska juridiska personer. Bestämmelsen har

utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det valda uttryckssättet

förekommer som en samlande benämning också i annan lagstiftning med

anknytning till EU och EES, se t.ex. 8 kap. 2 § rättegångsbalken.

I det fjärde stycket görs motsvarande redaktionella ändring som i första

stycket.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1980:307) om skyldighet

för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostna-

der

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980:307) om skyldighet för ut-

ländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader skall ha föl-

jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Om en utländsk medborgare som

inte är bosatt här i landet eller en

utländsk juridisk person vill väcka

talan vid svensk domstol mot en

svensk medborgare eller en svensk

juridisk person, skall på svarandens

yrkande käranden ställa säkerhet

för de rättegångskostnader som han

genom lagakraftägande avgörande i

målet kan bli skyldig att betala.

Om en utländsk medborgare som

inte har hemvist här i landet eller en

utländsk juridisk person vill väcka

talan vid svensk domstol mot en

svensk medborgare, mot någon som

har hemvist i Sverige eller mot en

svensk juridisk person, skall på

svarandens yrkande käranden ställa

säkerhet för de rättegångskostnader

som han genom lagakraftägande

avgörande i målet kan bli skyldig

att betala.

Vad som i denna lag sägs om mål gäller även ärenden. Med kärande

jämställs en målsägande som för talan i brottmål och den som är sökande

i ett ärende. Med svarande jämställs den som är tilltalad i brottmål och

den som är sökandens motpart i ett ärende.

Vid tillämpningen av denna lag

likställs den som är medborgare

eller har hemvist i ett land inom

Europeiska unionen eller i ett annat

land inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet och juridiska

personer som har bildats enligt ett

sådant lands lagstiftning med

svenska medborgare och svenska

juridiska personer.

Den som är statslös eller politisk

flykting skall i fråga om skyldig-

heten att ställa säkerhet enligt

denna lag vara likställd med en

medborgare i den stat där han är

bosatt.

Den som är statslös eller politisk

flykting skall i fråga om skyldig-

heten att ställa säkerhet enligt

denna lag vara likställd med en

medborgare i den stat där han har

hemvist.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. De nya bestämmelserna gäller också i mål där talan har väckts före

ikraftträdandet. Säkerhet som har ställts av en kärande som inte längre

omfattas av en sådan skyldighet skall återgå.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-05-29

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. presidenten i

Försäkringsöverdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

Enligt en lagrådsremiss den 22 maj 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över ett förslag till lag om

ändring i lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa

säkerhet för rättegångskostnader.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ragnar

Palmkvist.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget innebär bl.a. att det förs in ett nytt tredje stycke i 1 § i 1980 års

lag, där det sägs att, vid tillämpningen av lagen, den som är medborgare

eller har hemvist i ett land inom Europeiska unionen eller i ett annat land

inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och juridiska personer

som har bildats enligt ett sådant lands lagstiftning skall likställas med

svenska medborgare och svenska juridiska personer.

Enligt Lagrådets mening bör lagtexten lämpligen förkortas så, att man

avstår från att nämna Europeiska unionen och enbart talar om ett land

inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet .

Lagrådet förordar vidare att punkt 2 i övergångsbestämmelserna

förtydligas och ges följande lydelse:

 De nya bestämmelserna gäller också i mål som är anhängiga vid svensk

domstol vid ikraftträdandet. Har säkerhet i ett sådant mål ställts av en

kärande som inte längre omfattas av en skyldighet att ställa säkerhet,

skall säkerheten återgå.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 juni 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:159 Skyldighet för utländska

kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader.

Prop. 1996/97:159

2

1

Prop. 1996/97:159

Bilaga 1

Prop. 1996/97:159

Bilaga 1

Prop. 1996/97:159

Bilaga 2

Prop. 1996/97:159