Regeringens proposition

1999/2000:39

Registrering av fastighetsrättsliga förhållanden, m.m.

Prop.

1999/2000:39

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 2 december 1999.

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Britta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till en ny författningsreglering som

gäller registrering av fastigheter. Förslagen är föranledda av att den s.k.

fastighetsdatareformen numera är slutförd. En översyn av regelverket har

blivit nödvändig också därför att integritetsfrågorna har kommit i nytt

ljus genom EG:s dataskyddsdirektiv (95/46/EG) och den nya person-

uppgiftslagen (1998:204).

I propositionen föreslås att de nuvarande inskrivnings- och fastig-

hetsregistren i fortsättningen skall ingå som skilda delar, inskrivnings-

delen och allmänna delen, i ett gemensamt fastighetsregister. Det nya

fastighetsregistret skall också innehålla en adressdel, en byggnadsdel och

en taxeringsuppgiftsdel.

De från integritetssynpunkt viktiga yttre ramarna för det nya

fastighetsregistret skall enligt förslaget slås fast i en ny lag. I lagen skall

fastighetsregistrets yttre ramar anges och registrets ändamål preciseras.

Fastighetsregistrets primära syfte skall vara att ge offentlighet åt den

information som ingår i registret. I lagen skall det också anges vilka

begränsningar för användningen av uppgifter från registret som är

nödvändiga av integritets- och säkerhetsskäl.

Propositionen innehåller vidare förslag till ändrad lydelse av

bestämmelserna om inskrivning i 19 kap. jordabalken. Översynen av

förfarandereglerna är främst en följd av införandet av den nya lagen om

domstolsärenden. Också de överklagandebestämmelser som tillämpas på

inskrivningsområdet har moderniserats.

Vidare föreslås att kronans jordebok inte längre skall föras. Det

föreslås också att vissa bestämmelser om härads- och skogsallmänningar

ändras.

Slutligen föreslås att ett flertal äldre fastighetsrättsliga lagar som har

förlorat praktisk betydelse skall upphävas.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

2.1 Förslag till lag om fastighetsregister 7

2.2 Förslag till lag om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område 11

2.3 Förslag till lag om ändring i jordabalken 12

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken 26

2.5 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 27

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt för

borgenär till betalning ur ersättning på grund av

brandförsäkringsavtal 28

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande

av förkommen handling 29

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar 30

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna 32

2.10 Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) 34

2.11 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988) 36

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:989) om

införande av fastighetsbildningslagen 40

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:990) om

förmånsrätt för fordran på grund av fastighetsbildning 41

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

äganderättsutredning och legalisering 42

2.15 Förslag till lag om ändring i expropriationslagen

(1972:719) 43

2.16 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen

(1973:1144) 44

2.17 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen

 (1973:1149) 45

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om

 förvärv av hyresfastighet m.m. 46

2.19 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

(1977:792) 47

2.20 Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen

 (1979:230) 48

2.21 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) 49

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt 50

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 51

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:658) om

arrendatorers rätt att förvärva arrendestället 52

2.25 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10) 53

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om

exploateringssamverkan 54

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m. m. 55

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:31) om

förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter 56

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1537) om

lägenhetsregister 57

3 Ärendet och dess beredning 58

4 Bakgrund 60

4.1 Registrering av fastigheter och tomträtter 60

4.2 Behovet av en översyn av lagstiftningen 61

5 Fastighetsdatasystemet 64

5.1 Register som ingår i fastighetsdatasystemet 64

5.2 Några andra register med fastighetsanknytning 68

6 EG:s dataskyddsdirektiv 71

7 Register- och integritetsfrågor 73

7.1 Vissa utgångspunkter för regeringens överväganden och

förslag 73

7.2 Registerfrågan. Namnet på registret och dess olika

 delar 74

7.3 Dispositionen av det nya regelverket 78

7.4 Personuppgiftsansvaret 80

7.5 Ändamålen med registret m.m. 82

7.6 Registrets innehåll 85

7.7 Begränsningar för användningen av personuppgifter i

registret 91

7.7.1 Begränsningar vid direktåtkomst samt urval

 och bearbetningar m.m. 93

7.7.2 Försäljning av uppgifter 102

7.7.3 Utlämnande av uppgifter till utlandet 103

8 Förslag i anledning av slutförandet av fastighetsdatareformen 105

8.1 Förande av fastighetsböcker och tomträttsböcker 105

8.2 Förande av jordregister och stadsregister 108

9 Inskrivningsförfarandet 111

9.1 Reglerna i jordabalken om inskrivning 111

9.2 Överklagande av beslut i inskrivningsärenden m.m. 114

10 Rättelse och skadestånd 118

11 Vissa äldre rättsförhållanden 124

12 Häradsallmänningar och allmänningsskogar i Norrland och

 Dalarna 128

12.1 Gällande ordning 128

12.2 Ändrade bestämmelser om avyttring och om inför-

 livning av mark, m.m. 130

13 Kostnader och ikraftträdande 133

14 Författningskommentar 134

14.1 Förslaget till lag om fastighetsregister 134

14.2 Förslaget till lag om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område 148

14.3 Förslaget till lag om ändring av jordabalken 148

14.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar 169

14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna 171

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken 171

14.7 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988) 172

14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:989) om

införande av fastighetsbildningslagen 174

14.9 Övriga lagförslag 174

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Fastighetsdataregister

 SOU 1997:3 175

Bilaga 2 Lagförslaget i betänkandet SOU 1997:3 178

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

betänkandet Fastighetsdataregister (SOU 1997:3) 181

Bilaga 4 Sammanfattning av promemorian Ds 1998:25 182

Bilaga 5 Lagförslagen i Ds 1998:25 183

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

 Ds 1998:25 234

Bilaga 7 Lagförslaget i rapporten Om avyttring och införlivning av

mark 235

Bilaga 8 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

rapporten Om avyttring och införlivning av mark 239

Bilaga 9 Lagrådsremissens lagtext 240

Bilaga 10 Lagrådets yttrande 298

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 december

1999 ........................................................................

...............................305

Rättsdatablad...................................................................

...................... 306

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om fastighetsregister,

2. lag om upphävande av vissa lagar på fastighetsrättens område,

3. lag om ändring i jordabalken,

4. lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken,

5. lag om ändring i miljöbalken,

6. lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt för borgenär till betalning

ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal,

7. lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande av förkommen

handling,

8. lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar,

9. lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland

och Dalarna,

10. lag om ändring i förköpslagen (1967:868),

11. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

12. lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av fastighets-

bildningslagen,

13. lag om ändring i lagen (1970:990) om förmånsrätt för fordran på

grund av fastighetsbildning,

14. lag om ändring i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och

legalisering,

15. lag om ändring i expropriationslagen (1972:719),

16. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

17. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149),

18. lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet

m.m.,

19. lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792),

20. lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

21. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

22. lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för

ombildning till bostadsrätt,

23. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskriv-

ningsmyndigheter,

24. lag om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att

förvärva arrendestället,

25. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

26. lag om ändring i lagen (1987:11) om exploateringssamverkan,

27. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.,

28. lag om ändring i lagen (1989:31) om förvaltning av vissa samägda

jordbruksfastigheter, samt

29. lag om ändring i lagen (1995:1537) om lägenhetsregister.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om fastighetsregister

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § För de ändamål som anges i 2 § skall med hjälp av automatiserad

behandling föras ett register benämnt fastighetsregistret. Detta skall ge

offentlighet åt den information som ingår i registret (fastighetsanknuten

information).

Med personuppgifter avses i denna lag detsamma som i person-

uppgiftslagen (1998:204).

Registerändamål

2 § I fråga om personuppgifter skall registret ha till ändamål att

tillhandahålla uppgifter för

1. verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag

eller annan författning och

a) som avser sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

b) som för att kunna utföras förutsätter tillgång till fastighetsanknuten

information, eller

c) som avser fullgörande av underrättelseskyldighet,

2. omsättning av sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

3. kreditgivning, försäkringsgivning eller annan allmän eller enskild

verksamhet där fastighetsanknuten information utgör underlag för

prövningar eller beslut,

4. fastighetsförvaltning, byggande eller annan liknande åtgärd,

5. aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande

register, eller

6. uttag av urval av personuppgifter för direkt marknadsföring, dock

med den begränsning som följer av 11 § personuppgiftslagen (1998:204).

Registerinnehåll

3 § Den fastighetsanknutna informationen skall vara uppdelad i

1. en allmän del,

2. en inskrivningsdel,

3. en adressdel,

4. en byggnadsdel, och

5. en taxeringsuppgiftsdel.

Registret får även innehålla annan information som har samband med

information som ingår i någon av registrets delar (tilläggsinformation).

Tilläggsinformationen skall redovisas skild från registrets delar.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om innehållet i de olika

delarna av fastighetsregistret och om tilläggsinformation.

Behörighet att föra in uppgifter i registret

4 § I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jorda-

balken finns bestämmelser om vem som får föra in och ta bort uppgifter i

fastighetsregistrets allmänna del och inskrivningsdel.

Regeringen meddelar föreskrifter om vem som får föra in och ta bort

uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar liksom vem som får föra in

och ta bort tilläggsinformation.

Personuppgiftsansvarig, m.m.

5 § Lantmäteriverket är personuppgiftsansvarig enligt personuppgifts-

lagen (1998:204) för fastighetsregistret.

6 § Lantmäteriverket skall se till att det inte uppkommer otillbörligt

intrång i registrerades personliga integritet eller risker från säker-

hetssynpunkt. För dessa syften får verket i enskilda fall ställa upp

ytterligare villkor utöver dem som anges i 7 10 §§.

Direktåtkomst

7 § Direktåtkomst till personuppgifter får medges endast för sådana

ändamål som anges i 2 § 1 4.

Direktåtkomst får inte medges så att det är möjligt att använda namn,

personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp.

Direktåtkomst får medges för sökningar endast på en fastighet,

tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget. Om det finns särskilda skäl,

får dock Lantmäteriverket i enskilda fall medge att sökningar sker på fler

än en fastighet, tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget.

Begränsningarna i andra och tredje styckena gäller inte för

1. verksamhet där det ingår att föra in uppgifter i registret,

2. verksamhet som avser förrättning enligt fastighetsbildningslagen

(1970:988) eller motsvarande lag.

Urval och bearbetningar

8 § Vid urval och bearbetningar av personuppgifter som

Lantmäteriverket gör för någon annans räkning får uppgifter om

inteckningar inte behandlas. Om urvalet eller bearbetningen avser

utlämnande av uppgifter om personnummer, får åtgärden vidtas endast

för det ändamål som anges i 2 § 5.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

9 § Vid urval eller bearbetningar av personuppgifter som

Lantmäteriverket gör för någon annans räkning för direkt

marknadsföring får uppgifter om personnummer, födelsetid, civilstånd,

utmätning, konkurs eller standardpoäng inte behandlas.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

Utlämnande på upptagning för automatiserad behandling

10 § Personuppgifter som avser inteckningar får inte lämnas ut på

upptagning för automatiserad behandling. Uppgifter om personnummer

får lämnas ut på sådan upptagning endast vid behandlingar enligt 2 § 5.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

Avgifter

11 § Användningen av fastighetsregistret får vara avgiftsbelagd.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om avgifter.

Överklagande

12 § Beslut som Lantmäteriverket eller en annan myndighet har meddelat

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som regeringen har meddelat

med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt.

För överklagande av beslut om avgift för användningen av

fastighetsregistret gäller särskilda bestämmelser.

Skadestånd

13 § Om personuppgifter i fastighetsregistret har behandlats i strid med 2

eller 7 10 § denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av

denna lag, tillämpas 48 § personuppgiftslagen (1998:204). Ersättnings-

skyldigheten får dock inte jämkas, om felet har berott på någon som

enligt lag eller annan författning har haft rätt att föra in eller på annat sätt

behandla uppgifter i registret.

I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och i 18 och 19 kap.

jordabalken finns ytterligare bestämmelser om skadestånd på grund av

fel i fastighetsregistrets allmänna del och i dess inskrivningsdel.

Rättelse

14 § I fråga om rättelse av personuppgifter i fastighetsregistrets allmänna

del och i dess inskrivningsdel tillämpas 19 kap. fastighetsbildningslagen

(1970:988) och 19 kap. jordabalken i stället för 28 § personuppgiftslagen

(1998:204).

I fråga om rättelse av uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar

tillämpas 28 § personuppgiftslagen. Frågor om sådan rättelse skall prövas

av annan än den personuppgiftsansvarige, om regeringen för viss del av

registret eller för vissa uppgifter har föreskrivit det.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.2 Förslag till lag om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område

Härigenom föreskrivs att följande lagar skall upphöra att gälla vid

utgången av juni 2000:

1. lagen (1905:31 s. 1) rörande avgäld från avsöndrad lägenhet,

2. lagen (1907:15 s. 1) angående avlösning av avgäld från avsöndrad

lägenhet,

3. lagen (1912:277) om avlösning av vissa frälseräntor, och

4. lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor.

2.3 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken1

dels att 19 kap. skall upphöra att gälla,

dels att i 2 kap. 3 §, 18 kap. 10 §, 20 kap. 4, 6, 7, 13 och 14 §§,

22 kap. 3, 4 och 12 §§ samt 23 kap. 2 § ordet fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel och att i 13 kap. 15

och 25 §§ samt 21 kap. 4 § ordet tomträttsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 7 §, 13 kap. 16 och 18 §§, 18 kap. 8 §, 20 kap. 5 §, 21

kap. 6 §, 22 kap. 2 § samt 24 kap. 1 och 2 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i balken skall införas ett nytt kapitel, 19 kap., av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §2

Har fastighet överlåtits och har därefter förre ägaren upplåtit panträtt i

fastigheten, gäller upplåtelsen, om borgenären vid upplåtelsen eller, när

fordringen därefter överlåtits till annan, denne vid sitt förvärv varken

ägde eller bort äga kännedom om äganderättsöverlåtelsen. Om fastig-

heten överlåtits även till annan, äger vad som sagts nu tillämpning i fråga

om upplåtelse som den senare förvärvaren gjort.

Första stycket äger tillämpning även när fastigheten övergått genom

sådant förvärv som avses i 17 kap. 11 §.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som förlitat sig

på ett högst sex månader gammalt

eller, i fråga om förhållanden i

inskrivningsregister, högst en

månad gammalt gravationsbevis

anses ha varit i god tro, om det

inte framgår av omständigheterna

att han på annat sätt har fått eller

borde ha fått kännedom om

äganderättsöverlåtelsen.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som har förlitat

sig på ett högst en månad gammalt

gravationsbevis anses ha varit i

god tro, om det inte framgår av

omständigheterna att han eller hon

på annat sätt har fått eller borde ha

fått kännedom om äganderätts-

överlåtelsen.

13 kap.

16 §

Anser tomträttshavaren att skäl

för uppsägning ej föreligger, får

han klandra uppsägningen. Väckes

ej talan inom tre månader efter det

att uppsägningen antecknades i

tomträttsboken, är rätten till talan

förlorad.

Anser tomträttshavaren att det

inte finns skäl för uppsägning, får

han eller hon klandra upp-

sägningen. Om tomträttshavaren

inte väcker talan inom tre månader

efter det att uppsägningen anteck-

nades i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel, är rätten till talan för-

lorad.

18 §

När det åligger fastighetsägaren

att lösa egendom, skall talan om

lösesummans bestämmande väckas

inom ett år efter det att uppsäg-

ningen antecknades i tomträtts-

boken eller, om talan väckts enligt

16 §, inom ett år efter det att

domen i målet vann laga kraft. Om

tiden ej iakttages, förfaller uppsäg-

ningen. Talan får väckas av såväl

fastighetsägaren som tomträtts-

havaren.

Sedan dom varigenom löse-

summan blivit bestämd vunnit laga

kraft, skall lösesumman inom en

månad nedsättas hos länsstyrelsen.

Nedsättning behöver dock icke ske

tidigare än en månad före den dag

till vilken uppsägningen ägt rum.

Sker nedsättning ej inom

föreskriven tid, skall länsstyrelsen

på ansökan låta uttaga beloppet

som om betalningsskyldighet

ålagts genom domen. När

nedsättning ägt rum, skall

länsstyrelsen genast göra anmälan

därom till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i tomträtts-

boken.

När fastighetsägaren är skyldig

att lösa egendom, skall talan om

lösesumman väckas inom ett år

efter det att uppsägningen anteck-

nades i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel. Om tomträttshavaren

har klandrat uppsägningen enligt

16 §, får talan om lösesumman i

stället väckas inom ett år efter det

att domen i målet om klander vann

laga kraft. Om tiden inte iakttas,

förfaller uppsägningen. Talan får

väckas av såväl fastighetsägaren

som tomträttshavaren.

Sedan domen om lösesumman

har vunnit laga kraft, skall

lösesumman inom en månad

deponeras hos länsstyrelsen.

Lösesumman behöver dock inte

deponeras tidigare än en månad

före den dag till vilken

uppsägningen har ägt rum. Om

lösesumman inte deponeras inom

föreskriven tid, skall länsstyrelsen

efter ansökan ta ut beloppet som

om betalningsskyldighet hade

ålagts genom domen. När löse-

summan har deponerats, skall

länsstyrelsen genast anmäla detta

till inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Medel som nedsatts skall

ofördröjligen insättas i bank mot

ränta.

Medel som har deponerats skall

ofördröjligen sättas in i bank mot

ränta.

18 kap.

8 §3

Har ärende angående

anteckning enligt 19 kap. 20 § att

talan blivit väckt om äganderätt

till fast egendom eller enligt 20

kap. 14 § att ägares rätt att

förfoga över egendomen är

inskränkt eller enligt 7 § för-

köpslagen (1967:868) att kommun

beslutat utöva förköpsrätt i fråga

om egendomen upptagits på

inskrivningsdag, får den som

därefter förvärvat egendomen

eller annan rättighet i denna än

panträtt icke till stöd för beståndet

av förvärvet eller rätten till

ersättning enligt 4 § andra stycket

åberopa att han vid förvärvet

varken ägde eller bort äga

kännedom om omständighet som

avses med anteckningen. Mot-

svarande gäller i fråga om

anteckning enligt 21 kap. 4 § att

tomträttshavares rätt att upplåta

servitut eller rätt till elektrisk kraft

i tomträtten är inskränkt.

Sedan ett ärende om anteckning

enligt 19 kap. 29 § första stycket,

20 kap. 14 § eller 21 kap. 4 §

denna balk eller 7 § förköpslagen

(1967:868) har tagits upp på en

inskrivningsdag, får den som

därefter har förvärvat egendomen

eller någon annan rättighet i

denna än panträtt inte till stöd för

beståndet av förvärvet eller rätten

till ersättning enligt 4 § andra

stycket åberopa att han eller hon

vid förvärvet varken ägde eller

bort äga kännedom om den

omständighet som har antecknats.

Bestämmelserna i 6 kap. 7 § tredje stycket och 7 a § gäller också vid

bedömningen av om vid förvärv av panträtt god tro föreligger i fråga om

en omständighet som avses med anteckning enligt första stycket.

19 kap. Handläggning av inskrivningsärenden m.m.

Allmänna bestämmelser om inskrivning

Inskrivning

1 § Inskrivning enligt denna balk skall göras i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel. Bestämmelser om fastighetsregistret finns i lagen (2000:000)

om fastighetsregister.

Inskrivningsärenden

2 § Inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning enligt 20 24 kap. samt ärenden om anteckning enligt 29 och

30 §§ i detta kapitel.

Handläggande myndighet

3 § Inskrivningsärenden skall handläggas av inskrivningsmyndigheter,

om inte regeringen med stöd av 27 § har bestämt något annat. Regeringen

bestämmer inskrivningmyndigheternas verksamhetsområden.

4 § Ett inskrivningsärende skall handläggas av den inskrivningsmyndig-

het inom vars verksamhetsområde den fastighet som ärendet rör är

belägen.

5 § En inskrivningsmyndighet skall ledas av en lagfaren domare.

För den som handlägger ett inskrivningsärende tillämpas bestämmel-

serna i 4 kap. 13 15 §§ rättegångsbalken om jäv.

Inskrivningsdag

6 § Ett inskrivningsärende skall tas upp på en inskrivningsdag.

Inskrivningsdag skall hållas varje måndag, tisdag, onsdag, torsdag och

fredag, dock inte på helgdag, midsommarafton, julafton eller nyårsafton.

Inskrivningsdagen skall avslutas klockan tolv. En ansökan om

inskrivning enligt 20 24 kap. eller en anmälan om anteckning enligt 29

och 30 §§ i detta kapitel som kommer in till inskrivningsmyndigheten

efter denna tidpunkt anses gjord följande inskrivningsdag.

Om det samma dag som en ansökan eller anmälan tas upp görs en

registrering i fastighetsregistrets allmänna del avseende den fastighet

som ansökan eller anmälan avser, skall ansökan eller anmälan anses ha

gjorts efter registreringen.

7 § Om ett inskrivningsärende enligt beslut av hovrätten eller Högsta

domstolen skall tas upp till ny handläggning hos inskrivningsmyndig-

heten, skall ärendet tas upp på den inskrivningsdag då beslutet inkommer

till myndigheten.

Dagbok och akter

8 § Inskrivningsmyndigheten skall föra dagbok över de inskrivnings-

ärenden som handläggs av myndigheten.

9 § Inskrivningsmyndigheten skall sammanföra handlingarna i inskriv-

ningsärendena i akter.

Om sökanden eller någon annan har lämnat någon uppgift eller

förklaring av betydelse för ärendet, skall en anteckning om detta göras i

akten. Detsamma gäller om en särskild utredning har gjorts i ärendet. I

akten skall även tas in protokoll samt kallelser, förelägganden och andra

beslut som inte skall antecknas i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Att skälen för vissa beslut skall antecknas i akten framgår av 19 och

25 §§.

Bestämmelser om handläggning av ärenden enligt 20 24 kap.

Ansökan

10 § Den som vill ansöka om inskrivning enligt 20 24 kap. skall göra

detta skriftligen. Regeringen får föreskriva att ansökan får göras i annan

form.

Sökanden skall ge in de handlingar som åberopas till stöd för ansökan.

11 § En ansökan skall innehålla uppgifter om sökandens namn, person-

nummer och postadress. Ansökan skall också innehålla uppgift om

sökandens telefonnummer till bostaden eller arbetsplatsen. Om sökanden

företräds av ställföreträdare eller ombud, behöver telefonnummer dock

inte anges. Nummer som avser ett hemligt telefonabonnemang behöver

anges endast om inskrivningsmyndigheten begär det.

Om sökanden har en ställföreträdare, skall motsvarande uppgifter

lämnas även om ställföreträdaren. Har sökanden utsett ombud, skall

ombudets namn, postadress och telefonnummer anges.

Avser en ansökan något annat än inteckning, skall den även innehålla

uppgift om överlåtarens, upplåtarens eller förvärvarens namn och, där

sådant finns, person- eller organisationsnummer.

Avvisning

12 § En ansökan skall omedelbart avvisas, om

1. den inte har gjorts hos rätt inskrivningsmyndighet,

2. den inte har gjorts på det sätt som anges i 10 § första stycket, eller

3. det förvärv som sökanden åberopar uppenbarligen är sådant att det

inte kan skrivas in i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Uppskov

13 § Om en ansökan avser en fastighet eller en del av en fastighet som

ingår i en beslutad men inte fullbordad sammanläggning, skall inskriv-

ningsmyndigheten besluta om uppskov i ärendet. Uppskov får dock inte

beslutas om ansökan omedelbart skall avvisas enligt 12 § eller omedel-

bart avslås enligt någon bestämmelse i 20 24 kap.

Ärendet skall tas upp på nytt på den inskrivningsdag då ett med-

delande har kommit in till inskrivningsmyndigheten om att samman-

läggningen har fullbordats eller frågan om sammanläggning inte längre

är aktuell.

14 § Om det är nödvändigt för utredningen, får inskrivningsmyndigheten

besluta om uppskov i ett ärende till en viss senare inskrivningsdag.

Detsamma gäller om en ansökan inte innehåller de uppgifter som anges i

11 § och ansökan på grund av detta inte kan tas upp till prövning utan

väsentlig olägenhet.

Om uppskov beslutas enligt första stycket, får sökanden föreläggas att

ge in den utredning eller de uppgifter som behövs. I fall som avses i 16 §

får sökanden även föreläggas att infinna sig personligen eller genom

ombud till ett sammanträde. I föreläggandet får inskrivningsmyndigheten

föreskriva vite. Följer sökanden inte föreläggandet, får ansökan avvisas.

En upplysning om detta skall tas in i föreläggandet.

15 § Om ett ärende med hänsyn till sin art eller omfattning inte lämpligen

kan avgöras omedelbart, får inskrivningsmyndigheten besluta om

uppskov även i andra fall än som avses i 13 och 14 §§. Ärendet skall i så

fall tas upp till prövning senast på den femte inskrivningsdagen efter den

inskrivningsdag då ansökan gjordes.

Kommunicering m.m.

16 § Om det på grund av någon särskild omständighet finns anledning att

anta att det förvärv som sökanden åberopar är ogiltigt eller inte kan göras

gällande eller att den sökta åtgärden på annat sätt skulle kränka någon

annans rätt, skall inskrivningsmyndigheten ge den vars rätt berörs tillfälle

att yttra sig skriftligen. I samband med detta får även sökanden eller

annan ges tillfälle att yttra sig skriftligen.

Om det behövs, skall inskrivningsmyndigheten hålla ett sammanträde.

Beträffande kallelse till och utevaro från ett sådant sammanträde gäller

för sökanden 14 § andra stycket i detta kapitel och för någon annan än

sökanden 18 och 20 §§ lagen (1996:242) om domstolsärenden. Samman-

trädet får hållas på telefon, om det är lämpligt. Underlåtenhet att delta i

ett telefonsammanträde får dock inte leda till någon påföljd. Protokoll

skall föras över vad som framkommer vid sammanträdet.

Om inskrivningsmyndigheten finner att det råder tvist om sökandens

rätt, får myndigheten förelägga sökanden att inom viss tid väcka talan vid

domstol. Följer sökanden inte föreläggandet, får inskrivningsmyndig-

heten avvisa ansökan. En upplysning om detta skall tas in i före-

läggandet.

Vilandeförklaring

17 § Av 20 kap. 7 §, 21 kap. 3 §, 22 kap. 4 § och 23 kap. 3 § följer att

inskrivningsmyndigheten i vissa fall skall förklara en ansökan vilande.

I samband med att en ansökan förklaras vilande får inskrivnings-

myndigheten förelägga sökanden att visa om det hinder som har föranlett

vilandeförklaringen har blivit undanröjt. Föreläggandet får förenas med

vite. Om sökanden inte följer föreläggandet, kan ansökan avvisas. En

upplysning om detta skall tas in i föreläggandet.

18 § Om en ansökan har förklarats vilande, skall inskrivningsmyndig-

heten ta upp den till ny prövning så snart det finns anledning till det.

Ansökan får dock inte avslås utan att sökanden har fått tillfälle att yttra

sig.

Inskrivningsmyndigheten får i ett ärende som avses i första stycket

meddela ett sådant föreläggande som anges i 17 § andra stycket.

Meddelande av beslut

19 § Ett sådant beslut i ärende enligt 20 24 kap. som enligt lag eller

annan författning skall föras in i fastighetsregistrets inskrivningsdel

meddelas genom att beslutet förs in i denna del av registret. Beslutet skall

anses ha det innehåll som framgår av registret.

Om beslutet innebär att en ansökan inte bifalls, skall skälen för beslutet

antecknas i akten.

Underrättelse och bevis om beslut

20 § Inskrivningsmyndigheten skall utfärda bevis om beslut i ärendet.

Om beslutet har gått emot sökanden eller någon annan som har hörts i

ärendet, skall inskrivningsmyndigheten genast underrätta denne om

beslutet.

En underrättelse enligt andra stycket skall vara skriftlig. Den skall

innehålla de skäl för beslutet som har antecknats i akten. Om beslutet kan

överklagas, skall upplysning lämnas om detta och om vad som skall

iakttas vid ett överklagande.

21 § Om innehållet i ett bevis som inskrivningsmyndigheten tidigare har

utfärdat till följd av senare beslut om rättelse inte längre stämmer överens

med uppgift i fastighetsregistrets inskrivningsdel, skall myndigheten

utfärda ett nytt bevis. I samband därmed skall det tidigare utfärdade

beviset förstöras. Inskrivningsmyndigheten får förelägga den som

innehar ett sådant bevis att ge in det till myndigheten. Föreläggandet får

förenas med vite.

Rättelse

22 § Om fastighetsregistrets inskrivningsdel innehåller någon uppenbar

oriktighet som beror på inskrivningsmyndighetens eller någon annans

skrivfel, på något liknande förbiseende eller på ett tekniskt fel, skall

inskrivningsmyndigheten rätta uppgiften.

Om åtgärden kan bli till skada för en ägare eller en innehavare av en

panträtt eller en innehavare av en rättighet för vilken inskrivning är

beviljad eller sökt, skall det inbördes företrädet mellan de berörda

förvärven bestämmas efter vad som är skäligt.

23 § När inskrivningsmyndigheten har tagit upp ett ärende om rättelse,

skall detta antecknas i fastighetsregistrets inskrivningsdel, om beslut i

ärendet inte meddelas samma dag.

24 § Innan rättelse sker, skall inskrivningsmyndigheten ge den som

berörs av åtgärden, om han eller hon är känd, tillfälle att yttra sig. Även

den myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket skall ges tillfälle att

yttra sig. Något yttrande behöver dock inte inhämtas, om det är

uppenbart obehövligt.

25 § Beslut om rättelse enligt 22 § meddelas genom att uppgiften i

registret ändras eller tas bort med uppgift om att rättelse har gjorts.

Skälen för beslutet skall antecknas i akten.

Att inskrivningsmyndigheten i vissa fall även skall utfärda ett nytt

bevis om inskrivning framgår av 21 §.

Övriga regler för handläggningen

26 § Om inte annat följer av denna balk, skall följande bestämmelser i

lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas vid inskrivnings-

myndighetens handläggning:

12 § om utredning av ärendet,

13 § första stycket om skriftligt förfarande,

16 § om skriftväxling,

21 § första stycket om offentlighet och ordning vid sammanträde,

22 § om parts rätt att få del av uppgifter,

23 25 §§ om bevisning,

27 § om beslut,

43 § om straff och vite,

44 § första och tredje styckena om inkommande handlingar,

45 § om hinder mot inställelse,

46 § om delgivning,

47 § om ombud och biträde samt

48 § om tolk och översättning av handlingar.

Vad som sägs i de i första stycket angivna paragraferna om domstolen

skall i stället avse inskrivningsmyndigheten.

Bemyndiganden

27 § Regeringen får i fråga om inteckningar som är registrerade i pant-

brevsregistret enligt lagen (1994:448) om pantbrevsregister föreskriva att

anteckningar om innehav av pantbrev får tas bort från fastighetsregistrets

inskrivningsdel på annat sätt än som följer av övriga bestämmelser i detta

kapitel.

Regeringen får vidare föreskriva att ändring av namn och adress-

uppgifter i anteckningar om innehav av pantbrev eller vilandebevis får

införas i inskrivningsdelen på annat sätt än som följer av övriga bestäm-

melser i detta kapitel.

28 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om handläggningen av ärenden enligt 20

24 kap.

Anteckningsärenden

29 § Inskrivningsmyndigheten skall anteckna följande uppgifter i

fastighetsregistrets inskrivningsdel:

1. uppgift om exekutiv försäljning eller expropiation eller liknande

tvångsförvärv som inverkat på en inteckning eller en inskriven rättighet,

2. uppgift om en myndighets fördelning av medel som inverkar på en

inteckning eller en inskriven rättighet,

3. uppgift om att talan har väckts om hävning eller återgång av förvärv

av fast egendom eller tomträtt eller om bättre rätt till sådan egendom

4. uppgift om att talan har väckts i tvist om upplåtelse av tomträtt,

5. uppgift om dom eller beslut som har vunnit laga kraft i mål som

avses i 3 eller 4 eller i annat mål som angår inskrivning,

6. uppgift om att fast egendom eller tomträtt har utmätts,

7. uppgift om att konkursförvaltare har begärt att fast egendom eller

tomträtt som ingår i konkursbo skall säljas exekutivt,

8. uppgift om att utmätt fast egendom eller tomträtt har sålts,

9. uppgift om att fast egendom eller tomträtt har belagts med kvarstad

eller tagits i anspråk genom betalningssäkring, och

10. annan uppgift som enligt lag eller annan författning skall antecknas

i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Anteckning skall göras när anmälan, bevis eller utdelningslängd som

utvisar förhållandet har kommit in till inskrivningsmyndigheten.

Domstol skall genast till inskrivningsmyndigheten anmäla sådana

förhållanden som avses i första stycket 3-5.

30 § Om inskrivningsmyndigheten får uppgift om att en åtgärd som avses

i 29 § första stycket 6 eller 9 har upphävts eller återgått eller att en fråga

som sägs i 29 § första stycket har förfallit, skall anteckningen om

åtgärden tas bort.

Om inskrivningsmyndigheten i annat fall har fått en i lag eller annan

författning föreskriven underrättelse om att ett tidigare antecknat för-

hållande har upphört, skall myndigheten ta bort anteckningen.

Även om någon underrättelse enligt första eller andra stycket inte har

lämnats, skall inskrivningsmyndigheten ta bort anteckning som uppen-

barligen inte längre har någon betydelse.

31 § I ärende enligt 29 eller 30 § skall bestämmelserna i 10 §, 11 § första

och andra styckena, 12 § 1 och 2 samt 14 16, 19 och 22 26 §§ tillämpas.

Därvid skall vad som där sägs om ansökan även avse anmälan. Om

inskrivningsmyndigheten avslår eller avvisar en begäran om anteckning,

skall 20 § andra och tredje styckena tillämpas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om handläggningen av ärenden enligt 29

och 30 §§.

Om regeringen eller en myndighet med stöd av andra stycket har

meddelat föreskrifter om utfärdande av bevis om beslut i ärende om

anteckning, skall bestämmelsen i 21 § tillämpas även på sådant bevis.

Överklagande

Allmänt om överklagande

32 § Ett beslut av inskrivningsmyndigheten i ett inskrivningsärende får

överklagas till hovrätten av den som beslutet rör, om det har gått honom

eller henne emot.

Ett beslut om rättelse får överklagas även av den myndighet som avses

i 18 kap. 5 § första stycket.

Vid överklagande tillämpas, om inte annat följer av denna balk,

bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket, 9 och 10 §§ samt 38 § fjärde

stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Vissa begränsningar för när ett beslut kan överklagas

33 § När det gäller överklagande av beslut som inte är slutliga skall 37 §

lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Ett beslut om att

förklara en ansökan vilande får dock alltid överklagas särskilt.

Sätt och tid för överklagande

34 § Den som vill överklaga ett beslut av en inskrivningsmyndighet skall

göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges in till inskrivningsmyndig-

heten.

Om överklagandet avser ett slutligt beslut eller ett beslut om att

förklara en ansökan vilande, skall skrivelsen ha kommit in till inskriv-

ningsmyndigheten inom tre veckor från den dag en underrättelse eller ett

bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden. Skrivelsen får dock

alltid ges in inom fyra veckor från den inskrivningsdag då beslutet

meddelades.

I fråga om andra beslut som kan överklagas gäller bestämmelserna om

klagotid i 38 § första och andra styckena lagen (1996:242) om domstols-

ärenden.

Anteckning om överklagande

35 § Om det överklagade beslutet har förts in i fastighetsregistrets

inskrivningsdel, skall uppgift om överklagandet föras in i registret. När

det finns ett lagakraftvunnet beslut med anledning av överklagandet,

skall beslutets innehåll antecknas i registret.

Särskilda rättsmedel

36 § I fråga om särskilda rättsmedel gäller 42 § lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

Skadestånd

37 § Rätt till ersättning av staten har den som lider skada på grund av ett

tekniskt fel i fastighetsregistrets inskrivningsdel eller i en anordning som

är ansluten till registrets inskrivningsdel hos Lantmäteriverket, en

inskrivningsmyndighet, en lantmäterimyndighet eller en myndighet som

avses i 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen (1970:988).

Ersättningen skall efter skälighet sättas ned eller helt falla bort om den

skadelidande har medverkat till skadan genom att utan skälig anledning

låta bli att vidta åtgärder för att bevara sin rätt eller om den skadelidande

på något annat sätt har medverkat till skadan genom eget vållande.

38 § En ägare eller rättighetshavare, som drabbas av skada till följd av ett

beslut om rättelse enligt 22 §, har rätt till ersättning av staten. Ersättning

lämnas dock inte, om den skadelidande med hänsyn till felets art eller

andra omständigheter hade bort inse att fel förekommit.

39 § Bestämmelserna i 18 kap. 5 och 7 §§ gäller även i fråga om

ersättning som avses i 37 och 38 §§.

Inskrivningens inverkan på giltigheten av inskrivna förvärv

40 § En fråga om ett förvärv är ogiltigt eller av någon annan anledning

inte kan göras gällande får prövas även om förvärvet har blivit inskrivet.

Inskrivningen hindrar inte heller en prövning av frågan om inskrivningen

av andra skäl kränker någons rätt.

Om det finns särskilda föreskrifter om att inskrivningen har rättsverkan

eller om att talan skall väckas inom viss tid från inskrivningen, gäller

dock dessa.

20 kap.

5 §

Den som söker lagfart skall inge

fångeshandlingen samt de övriga

handlingar som fordras till

styrkande av förvärvet. Söker

dödsbo eller arvinge som är ensam

delägare i dödsbo lagfart på

förvärv av egendom från den döde,

anses inregistrerad bouppteckning

efter denne såsom fångeshandling.

Den som söker lagfart skall ge

in fångeshandlingen och de övriga

handlingar som är nödvändiga för

att styrka förvärvet. Om ett dödsbo

eller en arvinge som är ensam

delägare i ett dödsbo söker lagfart

på förvärv av egendom från den

döde, anses en inregistrerad

bouppteckning efter denne som

fångeshandling.

Om en ansökan om lagfart görs

av flera sökande gemensamt, skall

den innehålla uppgift om hur stor

andel av fastigheten som varje

sökande har förvärvat. Om det

saknas sådana uppgifter och

sökandena inte följer ett

föreläggande att komplettera

ansökan, skall den anses avse

andelar efter huvudtalet.

21 kap.

6 §4

Framgår av anteckning i

tomträttsboken eller upplyses

eljest att tomträtten upphört enligt

13 kap. 19 §, skall anteckning om

tomträttens upphörande göras i

boken.

Om det framgår av en anteck-

ning i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel eller upplyses på annat

sätt att tomträtten har upphört

enligt 13 kap. 19 §, skall det i

fastighetsregistrets inskrivningsdel

antecknas att tomträtten har

upphört.

Ansökan om dödning av tomträttsinskrivning i fall som anges i 13 kap.

22 § får ej bifallas, om inskrivning i tomträtten är beviljad eller sökt eller

om tomträtten har utmätts, belagts med kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring och ett ärende angående anteckning om

åtgärden har tagits upp senast på den inskrivningsdag då dödning söks.

22 kap.

2 §

Ansökan om inteckning skall

göras skriftligen av fastighets-

ägaren. Ansökningshandingen

skall innehålla uppgift om dels det

penningbelopp på vilket inteck-

ningen skall lyda, dels den eller de

fastigheter som avses. Beloppet

skall vara bestämt i svenskt mynt.

En ansökan om inteckning skall

göras av fastighetsägaren. Den

skall innehålla uppgift om dels det

belopp på vilket inteckningen skall

lyda, dels den eller de fastigheter

som avses. Beloppet skall anges i

svenska kronor.

Ansökan får ej avse del av fastighet. Den får avse flera fastigheter

gemensamt endast om dessa är i samme ägares hand och belägna inom

samma inskrivningsmyndighets område. Angår ansökan fastighet som

svarar för beviljad eller sökt inteckning, måste ansökningen avse samma

fasta egendom som inteckningen och får icke därjämte avse fastighet som

ej svarar för inteckningen.

24 kap.

1 §5

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i fastig-

hetsboken av förklaring som avses

i 2 kap. 3 §. Som fastighetsägare

anses i detta kapitel den för vilken

lagfart senast är sökt. Ansökningen

skall göras skriftligen.

Ansökningen skall avslås, om

1. kravet på skriftlig form inte

har iakttagits,

2. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökningen inte har

medgivits av den som har lagfart,

3. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgivit ansök-

ningen,

4. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

5. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

6. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

givit ansökningen,

7. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom

betalningssäkring eller tas i

anspråk den dag då inskrivningen

söks och kronofogdemyndigheten

inte har medgivit ansökningen,

8. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

givit ansökningen.

Om ett ärende angående lagfart

för sökanden har skjutits upp till

en senare inskrivningsdag skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökningen skjutas upp till

samma dag.

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel av

en förklaring som avses i 2 kap.

3 §. Som fastighetsägare anses i

detta kapitel den för vilken lagfart

senast är sökt.

Ansökan skall avslås, om

1. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökan inte har

medgetts av den som har lagfart,

2. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgett ansökan,

3. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

4. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

5. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

gett ansökan,

6. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom

betalningssäkring eller tas i

anspråk den dag då inskrivningen

söks och kronofogdemyndigheten

inte har medgett ansökan,

7. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

gett ansökan.

Om ett ärende angående lagfart

för sökanden har skjutits upp till

en senare inskrivningsdag, skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökan skjutas upp till samma

dag.

2 §

En inskrivning av förklaring

som avses i 2 kap. 3 § skall

avföras på ansökan av fastighets-

ägaren. Ansökningen skall göras

skriftligen.

I fråga om ansökningen gäller

1 § andra och tredje styckena. I

stället för vad som föreskrivs i 1 §

andra stycket 3 gäller dock att

ansökningen skall avslås, om inte

varje borgenär som har före-

tagshypotek i fastighetsägarens

näringsverksamhet med ingivande

av företagshypoteksbrevet har

medgivit ansökan. Sådant med-

givande behövs inte, om fastig-

hetsägaren visar att åtgärden att

avföra inskrivningen endast berör

egendom som inte omfattas av

företagshypoteket.

En inskrivning av förklaring

som avses i 2 kap. 3 § skall

avföras på ansökan av fastighets-

ägaren.

För en ansökan enligt första

stycket gäller 1 § andra och tredje

styckena. I stället för vad som

föreskrivs i 1 § andra stycket 3

gäller dock att ansökan skall

avslås, om inte varje borgenär som

har företagshypotek i fastighets-

ägarens näringsverksamhet har

medgett ansökan genom att ge in

företagshypoteksbrevet till inskriv-

ningsmyndigheten. Sådant med-

givande behövs inte, om fastig-

hetsägaren visar att åtgärden att ta

bort inskrivningen endast berör

egendom som inte omfattas av

företagshypoteket.

_________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. Genom lagen upphävs lagen

(1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen (1973:98)

om inskrivningsregister.

2. Äldre bestämmelser gäller i fråga om fastigheter eller tomträtter för

vilka inskrivningsmyndigheten enligt 10 § lagen (1973:98) om inskriv-

ningsregister har beslutat att de skall stå kvar i fastighetsbok eller

tomträttsbok. För sådana fastigheter eller tomträtter skall vad som i lag

eller annan författning sägs om inskrivning eller anteckning i

fastighetsregistrets inskrivningsdel i stället avse anteckning i fastighets-

bok eller tomträttsbok.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken

dels att 58 a och 59 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 10 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra äger

fortfarande tillämpning i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad,

vattenverk på annans grund samt i

jordeboken upptaget fiskeri, om

besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande.

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra skall

fortfarande tillämpas i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad,

vattenverk på annans grund samt

fiskeri, som är upptaget i kronans

jordebok (fiskefastighet), om

besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.5 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att i 11 kap. 21 § och 31 kap. 35 § miljöbalken

ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot fastighetsregistrets

allmänna del samt i 26 kap. 15 § ordet inskrivningsregistret skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt

för borgenär till betalning ur ersättning på grund av

brandförsäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1927:79) om rätt för borgenär till

betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §1

Utfaller vid fördelning av medel

betalning på pantbrevs belopp,

åligger det länsstyrelsen att

därom, sedan fördelningen blivit

godkänd eller vunnit laga kraft,

ofördröjligen göra anmälan hos

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsboken samt

tillika insända fördelningslängden.

Om det vid fördelningen av

medel utfaller betalning på ett

pantbrevs belopp, skall läns-

styrelsen anmäla detta till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del. Anmälan skall göras genast

efter det att fördelningen blivit

godkänd eller vunnit laga kraft. En

kopia av fördelningslängden skall

fogas till anmälan.

Ansökan enligt 4 § andra stycket skall göras i sammanhang med

anmälan som avses i första stycket denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:85) om

dödande av förkommen handling

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1927:85) om dödande av

förkommen handling skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §1

Avser ansökan om dödning

pantbrev, företagshypoteksbrev

eller intecknad fordringshandling,

skall rätten underrätta veder-

börande inskrivningsmyndighet

om ansökningen för anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningsregistret. Vad nu sagts om

ansökningen skall också gälla

rättens slutliga utslag i ärendet.

Har ansökningen avslagits, får

dock anteckning ej verkställas

förrän utslaget vunnit laga kraft.

Sedan utslag, varigenom

pantbrev eller hypoteksbrev

dödats, vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på an-

sökan utfärda nytt pantbrev eller

hypoteksbrev som svarar mot det

dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningregistret om detta.

Avser en ansökan om dödning

ett pantbrev, ett företags-

hypoteksbrev eller en intecknad

fordringshandling, skall rätten

underrätta vederbörande inskriv-

ningsmyndighet om ansökan för

anteckning i inskrivningsboken,

företagsinteckningsregistret eller

fastighetsregistrets inskrivnings-

del. Vad som nu har sagts om

ansökan skall också gälla rättens

slutliga utslag i ärendet. Om

ansökan har avslagits, får dock

anteckning inte verkställas förrän

utslaget har vunnit laga kraft.

Sedan ett utslag i vilket ett

pantbrev eller ett hypoteksbrev

dödats har vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på an-

sökan utfärda ett nytt pantbrev

eller hypoteksbrev som svarar mot

det dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken, företagsinteck-

ningsregistret eller fastighets-

registrets inskrivningsdel om

detta.

Har intecknad fordringshandling dödats genom lagakraftvunnet utslag,

skall inskrivningsmyndigheten, på ansökan, å inskrivningsdag göra

anteckning i vederbörande inskrivningsbok, att ny handling, som

utfärdats jämlikt 9 §, medför den inteckningsrätt som tillkommit den

dödade.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:166) om härads-

allmänningar1

dels att 11 17 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 8 § ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets allmänna del ,

dels att 1, 9, 10 och 22 §§ samt rubriken närmast före 9 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Med häradsallmänning förstås i denna lag av ålder bestående

häradsallmänning.

Med länsstyrelse avses i denna

lag länsstyrelsen i det län där

allmänningens styrelse har sitt

säte.

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av

mark

9 §2

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningen till men eller om

eljest synnerliga skäl föreligga till

avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna, men avyttringen blir ej

giltig med mindre den godkännes

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningen till men eller om

eljest synnerliga skäl föreligga till

avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna.

10 §

1 mom. Vilja delägarna inköpa

mark för häradsallmännings

utvidgning, äga de besluta därom.

Beslutanderätt i sådant avseende

tillkommer även allmännings-

styrelsen, om reglementet med-

giver det.

2 mom. Mark som förvärvats av

delägarna må av dem åter

avyttras, där ej marken i den

ordning nedan sägs blivit

införlivad med allmänningen. Det

ankommer på delägarna att

besluta om sådan avyttring, dock

må beslutanderätt härutinnan i

reglementet tillerkännas även

allmänningsstyrelsen. Om avytt-

ring av mark, vars införlivning

med allmänningen vägrats,

stadgas i 16 §.

Om delägarna vill förvärva mark

för häradsallmännings utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, får de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även allmän-

ningsstyrelsen, om reglementet

medgiver det.

22 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för

allmänningens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det

tillkommer länsstyrelsen att på

framställning av allmännings-

styrelsen meddela närmare

föreskrifter i detta hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningen, skall,

där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat

äga motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för

allmänningens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det

tillkommer länsstyrelsen att på

framställning av allmännings-

styrelsen meddela närmare före-

skrifter om detta.

Om mark som förvärvats för

kapitalinkomst säljs, skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta på

kapitalinkomst och om avkastning

av mark som avses i andra stycket

skall bestämmelserna i 19 21 §§

tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2. Bestämmelserna i 14 och 15 §§ skall dock fortfarande tillämpas i

fråga om mark som införlivats med häradsallmänning, eller sådan

sockenallmänning som avses i 45 §, genom förordnande som har

meddelats före lagens ikraftträdande.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna1

dels att 10 16 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 7 a § ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets allmänna del ,

dels att 8, 9 och 21 §§ samt rubriken närmast före 8 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av

mark

8 §2

Till allmänningsskog hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningsskogen till men eller

om eljest synnerliga skäl föreligga

till avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna, men avyttringen blir ej

giltig med mindre den godkännes

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till allmänningsskog hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningsskogen till men eller

om eljest synnerliga skäl föreligga

till avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna.

9 §

Vilja delägarna inköpa mark för

allmänningsskogs utvidgning, äga

de besluta därom. Beslutanderätt i

sådant avseende tillkommer även

allmänningsstyrelsen, om regle-

mentet medgiver det.

Om delägarna vill förvärva mark

för allmänningsskogs utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, får de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även allmän-

ningsstyrelsen, om reglementet

medgiver det.

21 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmännings-

skogen eller för inköp av mark för

skogens utvidgning eller för annat

dylikt ändamål. Det tillkommer

länsstyrelsen att på framställning

av allmänningsstyrelsen meddela

närmare föreskrifter i detta

hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningsskogen,

skall, där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 18 20 §§ är stadgat

äga motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmännings-

skogen eller för inköp av mark för

skogens utvidgning eller för annat

dylikt ändamål. Det tillkommer

länsstyrelsen att på framställning

av allmänningsstyrelsen meddela

närmare föreskrifter om detta.

Om mark som förvärvats för

kapitalinkomst säljs, skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta på kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall bestämmelserna i 18 20 §§

tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2. Bestämmelserna i 13 och 14 §§ skall dock fortfarande tillämpas i

fråga om mark som införlivats med allmänningsskog genom förordnande

som har meddelats före lagens ikraftträdande.

2.10 Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs i fråga om förköpslagen (1967:868)1

dels att i 7 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §2

Kommun som utövat förköpsrätt är skyldig att söka tillstånd till

förköpet, om säljaren eller köparen bestrider förköpsrätten på sätt och

inom tid som anges i andra stycket. Frågan om tillstånd till förköp prövas

av regeringen. Tillstånd skall vägras, om

1. egendom som avses i 1 § ej ingår i försäljningen eller ingår däri men

ej är belägen inom kommunens eget område,

2. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 1 4 samt

försäljningen endast avser egendom som anges i 3 § första stycket 1,

3. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 5 samt förvärvaren

gör sannolikt att egendomen kommer att användas som permanentbostad,

4. det är oskäligt att förköp sker med hänsyn till förhållandet mellan

säljare och köpare eller villkoren för eller omständigheterna vid försälj-

ningen.

Bestridande enligt första stycket

anmäles hos inskrivningsmyn-

digheten för anteckning i

fastighetsboken sist på den

inskrivningsdag som infaller

närmast efter en månad från det

förköpsrätten utövades. Inskriv-

ningsmyndigheten skall oför-

dröjligen underrätta kommunen

om bestridandet. Kommunens

ansökan om tillstånd till förköpet

skall ha inkommit till regeringen

inom en månad från det bestridan-

det antecknades. Sökes tillstånd ej

i rätt tid, är förköpet utan verkan.

Ett bestridande enligt första

stycket skall inom en månad från

det att förköpsrätten utövades

anmälas till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel.

Inskrivningsmyndigheten skall

genast underrätta kommunen om

bestridandet. Kommunens ansökan

om tillstånd till förköpet skall ha

inkommit till regeringen inom en

månad från det att bestridandet

antecknades. Om tillstånd inte

söks i rätt tid, är förköpet utan

verkan.

När en kommun utövar förköpsrätt i fråga om egendom i annan

kommun, äger den kommun där egendomen är belägen påkalla att

regeringen prövar frågan om tillstånd till förköpet. Ansökan om sådan

prövning skall ha inkommit till regeringen inom en månad från det

förköpsrätten utövades. Tillstånd till förköpet skall vägras, om

förköpsrätt ej får utövas enligt 2 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.11 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

dels att i 5 kap. 18 och 33 a §§, 8 kap. 7 § samt 12 kap. 10 § ordet

 fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel ,

dels att 1 kap. 2 § och 19 kap. samt rubriken närmast före 19 kap. skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Över fastigheterna föres fastig-

hetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden införts i

fastighetsregistret.

Fastigheterna skall redovisas i

fastighetsregistrets allmänna del.

Bestämmelser om fastighets-

registret finns i lagen (2000:000)

om fastighetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden har införts i

fastighetsregistrets allmänna del.

Fastighetsregister

Fastighetsregistrets allmänna del

19 kap.

1 §

I fastighetsregistret redovisas

såsom fastighet

1. enhet som är redovisad såsom

fastighet i fastighetsregister när

denna lag träder i kraft,

I fastighetsregistrets allmänna

del redovisas såsom fastighet

1. enhet som var redovisad så-

som fastighet i fastighetsregister

den 1 januari 1972,

2. fastighet som nybildas enligt denna lag,

3. enhet som skall registreras såsom fastighet enligt bestämmelse i

annan författning.

Varje fastighet skall ha särskild beteckning.

2 §

Om fastighetsbildning och

fastighetsbestämning införes upp-

gift i fastighetsregistret. Därvid

registreras nybildad fastighet och

göres de övriga ändringar i

fastighetsregistret som åtgärden

ger anledning till.

Uppgift om fastighetsbildning

och fastighetsbestämning skall

föras in i fastighetsregistrets

allmänna del. Därvid skall uppgift

om nybildad fastighet föras in i

registret och de övriga ändringar

göras som åtgärden ger anledning

till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen

ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i

denna lag.

3 §2

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har

överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha

överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Överklagas beslut eller åtgärd

vid avslutad förrättning eller

överklagas fastighetsbildnings-

eller fastighetsbestämningsbeslut

särskilt, får uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet

införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen

inte berörs av överklagandet.

Motsvarande gäller när domstols

avgörande i ett fastighetsbild-

ningsmål överklagas.

Om ett beslut eller en åtgärd

som avser en avslutad förrättning

överklagas, får uppgift med

anledning av förrättningen föras

in i fastighetsregistrets allmänna

del till den del uppgiften uppen-

barligen inte berörs av över-

klagandet. Detsamma gäller om ett

fastighetsbildningsbeslut eller ett

fastighetsbestämningsbeslut över-

klagas särskilt.

Vad som sägs i tredje stycket

gäller också om en domstols

avgörande i ett fastighets-

bildningsmål överklagas.

4 §

Finnes uppgift i fastig-

hetsregister vara uppenbart

oriktig, skall felet rättas, om det

kan ske utan förfång för

fastighetsägare eller rättighets-

havare. Är det uppenbart att

förfång icke kan uppkomma, skall

rättelse ske omedelbart. I annat fall

skall fastighetsägare eller rättig-

hetshavare få tillfälle att yttra sig

om han är känd.

Om det finnes vara uppenbart

att en i registret redovisad

fastighet är obefintlig, får

fastigheten uteslutas ur registret

med tillämpning av första stycket,

även om redovisningen ej är

oriktig enligt gällande föreskrifter

om fastighetsregister.

(Jfr 19 kap. 5 § andra stycket)

Om en uppgift i fastighets-

registrets allmänna del är

uppenbart oriktig, skall uppgiften

rättas, om det kan ske utan någon

skada för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Är det uppenbart

att någon sådan skada inte kan

uppkomma, skall rättelse ske

omedelbart. I annat fall skall

fastighetsägare eller rättighets-

havare få tillfälle att yttra sig om

han är känd.

Om det är uppenbart att en i

registret redovisad fastighet inte

finns, får fastigheten uteslutas ur

registret med tillämpning av första

stycket, även om redovisningen

inte är oriktig enligt de föreskrifter

som gäller för fastighetsregistrets

allmänna del.

En uppenbar oriktighet som

beror på ett tekniskt fel i fastig-

hetsregistrets allmänna del får

rättas även om rättelsen kan

medföra skada för fastighetsägare

eller rättighetshavare. Tillfälle att

yttra sig skall lämnas, förutom

fastighetsägare och rättighets-

havare, en myndighet som avses i

18 kap. 5 § första stycket jorda-

balken.

5 §3

Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i fastighetsregister

som föres med användande av

automatisk databehandling eller i

anordning som hos inskriv-

ningsmyndighet, lantmäterimyn-

dighet eller myndighet som avses i

4 kap. 34 a § är ansluten till

registret, har han rätt till ersätt-

ning av staten. Har den skade-

lidande medverkat till förlusten

genom att utan skälig anledning

underlåta att vidtaga åtgärd för

bevarande av sin rätt eller har han

på annat sätt medverkat till

förlusten genom eget vållande,

skall ersättningen efter vad som

finnes skäligt nedsättas eller helt

bortfalla.

Rättelse av uppenbar oriktighet

till följd av tekniskt fel i

fastighetsregister som avses i

första stycket får utan hinder av

4 § första stycket första punkten

ske även om det kan medföra

förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra

sig skall lämnas, förutom fastig-

hetsägare och rättighetshavare,

myndighet som avses i 18 kap. 5 §

första stycket jordabalken.

Kommer till följd av beslut i

ärende om rättelse enligt andra

stycket förlust att tillskyndas

ägare eller rättighetshavare har

han rätt till ersättning av staten.

Ersättning utgår dock icke, om

han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra om-

ständigheter bort inse att fel

förekommit.

Rätt till ersättning av staten har

den som lider skada på grund av

ett tekniskt fel i fastighets-

registrets allmänna del eller i en

anordning som är ansluten till

registret hos Lantmäteriverket, en

inskrivningsmyndighet, en lant-

mäterimyndighet eller en myndig-

het som avses i 4 kap. 34 a §.

Ersättningen skall efter skälig-

het sättas ned eller helt falla bort,

om den skadelidande har med-

verkat till skadan genom att utan

skälig anledning låta bli att vidta

åtgärder för att bevara sin rätt

eller om den skadelidande på

något annat sätt har medverkat till

skadan genom eget vållande.

En ägare eller rättighetshavare

som drabbas av skada till följd av

ett beslut om rättelse enligt 4 §

tredje stycket, har rätt till

ersättning av staten. Ersättning

lämnas dock inte, om den

skadelidande med hänsyn till

felets art eller andra om-

ständigheter hade bort inse att fel

förekommit.

I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och

7 §§ jordabalken motsvarande tillämpning.

6 §4

Lantmäterimyndigheten svarar

för fastighetsregistret.

Ärenden om att föra in eller ta

bort uppgifter i fastighetsregistrets

allmänna del handläggs av lant-

mäterimyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:989) om

införande av fastighetsbildningslagen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:989) om införande av

fastighetsbildningslagen1

dels att 20 § skall upphöra att gälla vid utgången av juni 2000,

dels att rubriken närmast före 20 skall utgå vid utgången av juni 2000.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:990) om

förmånsrätt för fordran på grund av

fastighetsbildning

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1970:990) om förmånsrätt för

fordran på grund av fastighetsbildning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

Angående skyldighet för ägare

eller tidigare ägare av fastighet att

utge ersättning som avses i 1 §

första stycket samt angående rätt

enligt 5 kap. 31 § tredje stycket

fastighetsbildningslagen

(1970:988) att uttaga skog skall

anteckning göras i fastighetsboken

när beslutet vunnit laga kraft.

Uppgår det sammanlagda

kapitalbeloppet av de ersättningar

för vilka fastighet svarar enligt 1 §

första stycket icke till ettusen

kronor, skall anteckning dock ej

ske.

Bestämmelsen i första stycket

tillämpas även på beslut enligt

5 kap. 12 a § första stycket fastig-

hetsbildningslagen (1970:988).

Följande beslut skall antecknas

i fastighetsregistrets inskrivnings-

del när de har vunnit laga kraft:

1. beslut om att en ägare eller

en tidigare ägare skall betala

ersättning enligt 1 § första stycket,

2. beslut om rätt enligt 5 kap.

31 § tredje stycket fastighets-

bildningslagen (1970:988) att ta ut

skog, samt

3. beslut enligt 5 kap. 12 a §

första stycket fastighetsbild-

ningslagen.

Beslut som anges i första stycket

1 och 2 skall dock inte antecknas,

om det sammanlagda kapi-

talbeloppet av de ersättningar för

vilka en fastighet enligt 1 § första

stycket svarar inte uppgår till

ettusen kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

äganderättsutredning och legalisering

Härigenom föreskrivs att i 11 § lagen (1971:1037) om äganderätts-

utredning och legalisering1 ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.15 Förslag till lag om ändring i expropriationslagen

(1972:719)

Härigenom föreskrivs i fråga om expropriationslagen (1972:719)

dels att i 5 kap. 11 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 11 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

11 §

Försummar den exproprierande att inom föreskriven tid iakttaga vad

som åligger honom enligt 1 § första stycket och 4 § och har ej fastigheten

helt eller delvis tillträtts eller övergått på den exproprierande enligt 10 §,

är expropriationsrätten förverkad.

Vill fastighetsägaren att expro-

priationen ändå skall fullbordas,

har han att inom tre månader efter

förverkandet begära det hos läns-

styrelsen. Vill han det ej, får han

hos fastighetsdomstolen visa att

expropriationsrätten är förverkad.

Gör han det, skall domstolen

anmäla förverkandet till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Vad som sagts nu

om anteckning i fastighetsboken

äger, när fråga är om tomträtt,

motsvarande tillämpning beträf-

fande tomträttsboken.

Om fastighetsägaren vill att

expropriationen ändå skall full-

bordas, skall han inom tre månader

efter förverkandet begära det hos

länsstyrelsen. Om han inte vill att

expropriationen skall fullbordas,

får han hos fastighetsdomstolen

visa att expropriationsrätten är

förverkad. Gör han det, skall

domstolen anmäla förverkandet till

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.16 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen

(1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 32 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i fastig-

hetsregistret. Har förrättningen

överklagats, skall uppgiften föras

in i registret snarast möjligt sedan

domstolens avgörande vunnit laga

kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett lednings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registret i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål

enligt denna lag har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla.

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i fastig-

hetsregistrets allmänna del. Har

förrättningen överklagats, skall

uppgiften föras in i där snarast

möjligt sedan domstolens av-

görande har vunnit laga kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registrets allmänna del

även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett lednings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registrets allmänna del i fråga

om sådan del som uppenbart inte

berörs av överklagandet. Det-

samma gäller när ett domstols-

avgörande i mål enligt denna lag

har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall anteckning

enligt första tredje styckena tas

bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.17 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen

(1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 34 § anläggningslagen (1973:1149) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistret. Har förrätt-

ningen överklagats, skall uppgiften

föras in i registret snarast möjligt

sedan domstolens avgörande

vunnit laga kraft.

Uppgift om anläggningsbeslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har över-

klagats eller när ett anläggnings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registret i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål

enligt denna lag har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla.

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistrets allmänna del.

Har förrättningen överklagats,

skall uppgiften föras in i där

snarast möjligt sedan domstolens

avgörande har vunnit laga kraft.

Uppgift om anläggningsbeslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registrets allmänna

del även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har över-

klagats eller när ett anläggnings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registrets allmänna del i fråga

om sådan del som uppenbart inte

berörs av överklagandet. Det-

samma gäller när ett domstols-

avgörande i mål enligt denna lag

har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall anteckning

enligt första tredje styckena tas

bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om

förvärv av hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att i 6 § lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m.1 ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.19 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

(1977:792)

Härigenom föreskrivs att i 26 och 30 §§ bostadsförvaltningslagen

(1977:792) orden fastighetsboken eller tomträttsboken respektive ordet

 fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.20 Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen

(1979:230)

Härigenom föreskrivs att i 11 och 16 §§ jordförvärvslagen (1979:230)1

ordet fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.21 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

 5 §1

Taxeringsenhet skall omfatta byggnadstyper och ägoslag enligt en av

följande kombinationer, om inte annat sägs i andra och tredje styckena,

och ha en av följande beteckningar för typ av taxeringsenhet

1. småhus och tomtmark för sådan byggnad (småhusenhet)

2. hyreshus och tomtmark för sådan byggnad (hyreshusenhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana bygg-

nader, vattenverk på annans grund

samt i jordeboken upptaget fiskeri

(industrienhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana bygg-

nader, vattenverk på annans grund

samt sådan fiskefastighet som avses

i 10 § lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken

(industrienhet)

4. täktmark samt industribyggnad och övrig byggnad på sådan mark

(industrienhet)

5. specialbyggnad och tomtmark för sådan byggnad (specialenhet)

6. ekonomibyggnad, åkermark, betesmark, skogsmark och skogsim-

pediment (lantbruksenhet)

7. kraftverksbyggnad, tomtmark till kraftverksbyggnad och fallrätt

(elproduktionsenhet). Som elproduktionsenhet betecknas också en

taxeringsenhet vars värde till övervägande del utgörs av rätt till andels-

eller ersättningskraft.

Småhus och tomtmark för sådan byggnad som ligger på fastighet med

åkermark, betesmark, skogsmark eller skogsimpediment, skall ingå i den

lantbruksenhet som omfattar marken.

Saneringsbyggnad och övrig mark kan ingå i samtliga taxeringsenheter

under punkterna 1 7 i första stycket. Övrig mark skall i regel ingå i

lantbruksenhet. I annat fall skall övrig mark taxeras tillsammans med den

tomtmark eller täktmark som ligger närmast. Har övrig mark stor

omfattning och saknar den samband med annan mark, som har samma

ägare, skall den dock bilda en taxeringsenhet. Taxeringsenhet, som består

av endast övrig mark, betecknas industrienhet, om den ligger till

övervägande del inom tätort, och lantbruksenhet, om den ligger till

övervägande del utanför sådan ort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt

till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att i 3, 4 och 8 §§ lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt1 ordet fastighetsboken

skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

Härigenom föreskrivs att 43 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

43 §

Har regeringen med stöd av 19

kap. 24 § jordabalken för viss

inskrivningsmyndighets område

eller del av ett sådant område

bestämt att inskrivning skall ske i

inskrivningsregister i stället för i

fastighetsbok eller tomträttsbok,

meddelar regeringen de före-

skrifter som behövs för skattens

betalning. Regeringen får därvid

besluta om undantag från 33 §.

Regeringen får meddela

närmare föreskrifter om skattens

betalning. Regeringen får därvid

besluta om undantag från 33 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:658) om

arrendatorers rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att i 2, 3 och 9 §§ lagen (1985:658) om

arrendatorers rätt att förvärva arrendestället ordet fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.25 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)1

dels att i 10 kap. 22 § och i rubriken närmast före 10 kap. 22 § orden

 fastighetsboken eller tomträttsboken respektive ordet fastighets-

boken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 20 § och 10 kap. 23 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

20 §

När fråga har väckts om tillämp-

ning av 19 §, skall kommunen

genast anmäla detta till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Överlåtelse av

mark, som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

När en fråga har väckts om

tillämpning av 19 §, skall kom-

munen genast anmäla detta till

lantmäterimyndigheten för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del. Överlåtelse av mark,

som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

10 kap.

23 §

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden

genast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för motsvarande

anteckning. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har

föreläggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskrivnings-

myndigheten för anteckning.

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden ge-

nast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har före-

äggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om

exploateringssamverkan

Härigenom föreskrivs att 24 § lagen (1987:11) om exploate-

ringssamverkan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 §

När exploateringsbeslut har

meddelats, skall i fastighetsboken

eller tomträttsboken införas upp-

gift om vilka fastigheter som ingår

i samverkansområdet. I fastighets-

boken skall även införas beslutade

förmånsrättsbelopp. När exploa-

teringsbeslutet enligt 25 § har

upphört att gälla skall även det

antecknas.

När ett exploateringsbeslut har

meddelats, skall det i fastighets-

registrets inskrivningsdel anteck-

nas vilka fastigheter som ingår i

samverkansområdet. Där skall

även beslutade förmånsrättsbelopp

antecknas. När exploateringsbe-

slutet enligt 25 § har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m. m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m.

dels att i 3 kap. 17 §1 orden fastighetsboken eller tomträttsboken

skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 3 kap. 8 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

8 §

Länsstyrelsen skall för an-

teckning i fastighetsboken oför-

dröjligen underrätta inskrivnings-

myndigheten,

Länsstyrelsen skall för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del eller för borttagande av

en tidigare gjord anteckning

genast underrätta lantmäteri-

myndigheten,

1. då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för

byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §,

2. då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts,

3. då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts,

eller

4. då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:31) om

förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter

Härigenom föreskrivs att i 2 § lagen (1989:31) om förvaltning av vissa

samägda jordbruksfastigheter ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1537) om

lägenhetsregister

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1995:1537) om lägenhetsregister

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

En fastighetsägare är skyldig att

lämna de uppgifter som behövs för

lägenhetsregistret och som inte

kan inhämtas från fastighetsdata-

systemet vid Lantmäteriverket. Re-

geringen meddelar närmare före-

skrifter om uppgiftsskyldigheten.

En fastighetsägare är skyldig att

lämna de uppgifter som behövs för

lägenhetsregistret och som inte

kan inhämtas från fastighets-

registret. Regeringen meddelar

närmare föreskrifter om uppgifts-

skyldigheten.

Med fastighetsägare avses i denna lag även ägare av byggnad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 14 september 1995 att tillkalla en särskild

utredare för att se över fastighetsdatasystemets författningsreglering (dir.

1995:120). Till utredare utsågs lagmannen Sigurd Heuman. Utredningen,

som antog namnet Fastighetsdatautredningen, avgav i januari 1997

betänkandet Fastighetsdataregister (SOU 1997:3). I betänkandet föreslås

att författningsregleringen skall anpassas till den europeiska regleringen

på datarättens område. Bl.a. föreslås att motsvarigheten till det nuvarande

fastighetsdatasystemet skall utgöra ett enda register, fastighetsdata-

registret, och att de ändamål som personuppgifterna i registret skall få

användas för preciseras. Vidare föreslås att Lantmäteriverket skall vara

ensamt registeransvarigt för registret och att det skall uppställas vissa

begränsningar för användningen av registeruppgifterna. En samman-

fattning av betänkandet och utredningens lagförslag finns i bilagorna 1

och 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remiss-

yttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Ju97/366). En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3.

I Justitiedepartementet har upprättats departementspromemorian

Registrering av fastighetsrättsliga förhållanden en författningsöversyn

(Ds 1998:25). Promemorian var föranledd av att den s.k. fastighets-

datareformen numera är helt genomförd. I promemorian föreslås bl.a. att

numera föråldrade bestämmelser om förande av fastighetsbok och

manuella fastighetsregister skall upphävas. Promemorian innehåller

vidare förslag till ny lydelse av bestämmelserna om inskrivning i 19 kap.

jordabalken. En sammanfattning av promemorian samt dess lagförslag

finns i bilagorna 4 och 5.

Promemorian har remissbehandlats. Remissinstanserna är förtecknade

i bilaga 6. En remissammanställning finns tillgänglig i lagstiftnings-

ärendet (dnr Ju 98/1508).

I en framställning till regeringen den 15 maj 1995 föreslog

Länsstyrelsen i Norrbottens län att lagen (1952:167) om allmännings-

skogar i Norrland och Dalarna skulle ses över bl.a. i fråga om dess

bestämmelser om avyttring och införlivning av mark. Regeringen

uppdrog den 29 oktober 1997 åt f.d. justitierådet Per Jermsten att

utarbeta ett förslag till modernisering av nämnda bestämmelser och att

därvid även behandla motsvarande bestämmelser i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar. Per Jermsten har redovisat sina förslag i en rapport

den 30 april 1998. De föreslagna lagändringarna finns i bilaga 7.

Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 8. Handlingarna i ärendet finns tillgängliga i lagstiftnings-

ärendet (dnr N1999/2064/ESB).

Riksdagen har för någon tid sedan uppmärksammat att det förekommit

fastighetsbedrägerier där förfalskade köpehandlingar har använts för att

utverka lagfart (se bet. 1998/99:LU09). Domstolsverket har i en

promemoria lämnat vissa förslag för att komma till rätta med problemen.

Promemorian remissbehandlas för närvarande (dnr Ju1999/2353).

Regeringen avser att vid ett senare tillfälle återkomma till riksdagen med

sina överväganden i frågan.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 21 oktober 1999 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 9. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 10. Lagrådets synpunkter behandlas i anslutning till författnings-

kommentaren.

Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. Dessutom har

vissa andra redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

4 Bakgrund

4.1 Registrering av fastigheter och tomträtter

Allmänt

Fastigheter registreras, såvitt nu är av intresse, dels i register som förs av

lantmäterimyndigheterna, dels i register som förs av inskrivnings-

myndigheterna. Inskrivningsmyndigheterna för även register över

tomträtter. Härutöver registreras förhållanden med fastighetsanknytning

även i andra register, t.ex. byggnadsregister.

Under äldre tider antecknades fastigheter även i kronans jordebok.

Vissa bestämmelser om förande av jordeboken kvarstår fortfarande.

Fastighetsregister

Lantmäterimyndigheternas registrering av fastigheter grundar sig på

bestämmelser i främst 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988).

Registreringen sker genom förande av fastighetsregister. Den tar främst

sikte på uppgifter om fastighetens beteckning, dess omfång och läge,

förekomsten av fastighetsbildningsservitut, fastighetens andel i

samfälligheter samt olika förhållanden av administrativ natur som

belastar fastigheten (t.ex. planbestämmelser).

Fastighetsregister har tidigare förts manuellt i form av jordregister och

stadsregister. Om detta finns ännu gällande bestämmelser i bl.a. för-

ordningen (1908:74 s. 1) om jordregister, stadsregisterkungörelsen

(1971:1010) och förordningen (1917:281) med närmare föreskrifter om

fastighetsregister för stad.

Numera sker lantmäterimyndigheternas registrering av fastigheter

alltid med användande av automatisk databehandling. Även register-

kartan förs över till digital form och utgör därefter en del av registret.

Bestämmelser om det ADB-baserade fastighetsregistret finns i fastighets-

registerkungörelsen (1974:1059).

Fastighets- och tomträttsbok samt inskrivningsregister

Den registrering som sker genom inskrivningsmyndigheternas försorg

grundar sig i första hand på bestämmelser i 19 24 kap. jordabalken. De

uppgifter som registreras är först och främst uppgifter om lagfarter

respektive inskrivning av tomträtter (dvs. uppgifter om ägarförhållan-

den). Vidare registreras inteckningar samt vissa nyttjanderätter och

avtalsservitut. Inskrivningsmyndigheterna registrerar också vissa upp-

gifter om exekutiva åtgärder som har vidtagits avseende fastigheten eller

tomträtten liksom uppgifter om olika slag av anspråk som enskilda ställer

på fastigheten eller tomträtten.

I jordabalken liksom i en mängd specialförfattningar talas det om att

denna registrering sker såsom inskrivning eller anteckning i fastig-

hetsbok och tomträttsbok. Med fastighetsböcker och tomträttsböcker

avses böcker som förs manuellt och enligt ett lösbladssystem. I dessa

böcker redovisas varje fastighet respektive tomträtt under ett särskilt

upplägg. Bestämmelser om fastighetsböcker och tomträttsböcker finns i

fastighetsbokskungörelsen (1971:708) och tomträttsbokkungörelsen

(1971:801). Inskrivningsmyndighetens handläggning regleras i dessa fall

av bestämmelser i jordabalken och kungörelsen (1971:784) med tillämp-

ningsföreskrifter för inskrivningsväsendet enligt jordabalken.

Enligt 19 kap. 24 § jordabalken kan regeringen föreskriva att

inskrivning skall ske i inskrivningsregister i stället för i fastighetsbok

eller tomträttsbok. Inskrivningsregister förs med automatisk data-

behandling. Registret regleras i lagen (1973:98) om inskrivningsregister

och i inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061). Numera sker inskriv-

ning i inskrivningsregister vid samtliga landets inskrivningsmyndigheter.

Registrering i fastighetsbok eller tomträttsbok förekommer således inte

längre.

Fastighetsdatasystemet

Såväl inskrivningsregistret som det ADB-baserade fastighetsregistret in-

går i det s.k. fastighetsdatasystemet, ( lantmäterimyndigheternas och

inskrivningsmyndigheternas informationssystem ). Systemet regleras i

fastighetsdatakungörelsen (1974:1058). Lantmäteriverket svarar för drif-

ten av systemet.

Fastighetsdatasystemets innehåll och uppbyggnad beskrivs närmare i

avsnitt 5. Där lämnas också en redogörelse för användarna av fastighets-

datasystemet. Vidare beskrivs några register som inte ingår i systemet

men som kan sägas ha viss anknytning till det.

Kronans jordebok

Den äldsta registreringen av fastigheter gjordes i kronans jordebok.

Jordeboken tillkom i sin första form under 1500-talet för att förbättra

skatteuppbörden och utgjorde under århundraden det främsta offentliga

registret över fastigheter. Den förlorade emellertid i början av 1900-talet

sin huvudsakliga betydelse i och med att de skatter som var knutna till

jorden, grundskatterna, helt avvecklades. Fortfarande gäller dock att

Kammarkollegiet i viss omfattning skall föra en jordebok samt avgöra

ännu kvarstående ärenden om jordeboken.

4.2 Behovet av en översyn av lagstiftningen

Slutförandet av fastighetsdatareformen m.m.

Den s.k. fastighetsdatareformen innebar en övergång från manuellt förda

register (fastighetsbok och tomträttsbok respektive jordregister och

stadsregister) till ADB-baserade register (inskrivningsregister och

fastighetsregister). Reformen påbörjades under 1960-talet och avslutades

hösten 1995 då Gotlands län såsom sista län övergick till ADB-baserade

register.

I och med att fastighetsdatareformen numera är avslutad har en del av

den förekommande författningsregleringen blivit föråldrad. Det gäller

exempelvis den särskilda regleringen av fastighetsbok och jordregister.

Detta ger anledning till en översyn av de författningar som styr

inskrivningsmyndigheternas och lantmäterimyndigheternas befattning

med registrering av fastighetsanknuten information.

Den översyn av detta slag som redovisas i det följande (se avsnitten 8.1

och 8.2) är framför allt av lagtekniskt slag och syftar inte till att

åstadkomma materiella förändringar. Behovet av en lagteknisk översyn

gäller inte minst bestämmelserna om inskrivning i 19 kap. jordabalken,

vilka i dag helt och hållet tar sikte på det äldre systemet med

fastighetsböcker och tomträttsböcker.

Översynen bör lämpligen förenas med en översyn av vissa andra

ålderdomliga fastighetsrättsliga institut. Det gäller bl.a. bestämmelserna

om förande av kronans jordebok. I ett stort antal författningar före-

kommer begrepp som numera har blivit obsoleta. Några sådana frågor tas

upp i avsnitt 11.

Ändringar i anledning av den datarättsliga utvecklingen m.m.

Fastighetsdatasystemets författningsreglering tillkom i början av 1970-

talet. Flera av de grundläggande författningarna beträffande fastighets-

datasystemet tillhör därmed de äldsta regleringarna av s.k. statsmakts-

register, dvs. register som har beslutats av riksdagen eller regeringen.

Sedan fastighetsdatasystemets tillkomst har mängden information i och

i anslutning till systemet successivt ökat. Ursprungligen bestod systemet

av fastighetsregistret och inskrivningsregistret. På senare tid har

byggnadsregistret tillkommit och en digital registerkarta är under upp-

byggnad. I nära anslutning till fastighetsdatasystemet har samfällighets-

föreningsregister och ett pantbrevsregister byggts upp. En provverk-

samhet med ett lägenhetsregister har genomförts. Nya databaser som

fastighetsprisdatabasen har tagits fram. En närmare beskrivning av

registren finns i avsnitt 5.

Ökade informationsmängder, nya användargrupper, nya använd-

ningsformer, krav på enkel tillgång till samhällets grundläggande

information och alltmera avancerad teknik har ställt integritetsfrågorna i

nytt ljus. Integritetsaspekterna gör det naturligt att överväga begräns-

ningar vid användandet av systemet, t.ex. vid terminalåtkomst, urval och

bearbetningar samt utlämnande på ADB-medium. Vidare finns det

anledning att analysera betydelsen från integritets- och säkerhets-

synpunkt av att nya uppgiftstyper och en ökad informationsmängd har

tillkommit.

Behovet av en sådan översyn accentueras av det EG-direktiv om skydd

för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter

m.m. som antogs år 1995. Direktivet behandlas närmare i avsnitt 6. En ny

datalag, personuppgiftslagen (1998:204), har tillkommit med anledning

av direktivet. I avsnitt 7 och 10 behandlas frågor om vilken påverkan

direktivet får på gällande rätt.

Förfarandet hos inskrivningsmyndigheten

Inte minst 19 kap. jordabalken berörs av den lagtekniska översyn som

fastighetsdatareformens slutförande föranleder. De ändringar som för

några år sedan gjordes i den snarlika lagstiftningen om handläggningen

av domstolsärenden gör det naturligt att i detta sammanhang också se

över de förfaranderegler som kapitlet innehåller (jfr Lagrådets uttalande,

prop. 1995/96:115 s. 320 f.). Också bestämmelserna om överklagande av

beslut i inskrivningsärenden vilka när de tillkom var avsedda att

tillämpas endast övergångsvis bör ses över i sak.

Även dessa frågor behandlas i propositionen (se avsnitt 9).

Häradsallmänningar och allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Vissa frågor som rör häradsallmänningar m.m. behandlas i avsnitt 12.

Dessa har inget direkt samband med övriga frågor som behandlas i

propositionen. Eftersom frågorna har fastighetsrättslig anknytning har det

emellertid ändå ansetts lämpligt att behandla dem i detta sammanhang.

5 Fastighetsdatasystemet

5.1 Register som ingår i fastighetsdatasystemet

Allmänt

Fastighetsdatasystemet innehåller, som tidigare har nämnts, ett fastig-

hetsregister och ett inskrivningsregister (se 4 § fastighetsdatakungörelsen

[1974:1058]). Innehållet i dessa register beskrivs närmare längre fram i

detta avsnitt (se s. 74 och 75). I systemet skall även redovisas vissa

uppgifter från fastighetstaxeringen. Dessa uppgifter är taxeringsvärden

och andra vid taxeringen fastställda uppgifter. Uppgifterna hämtas från

skattemyndigheternas fastighetstaxeringsregister. Vidare skall finnas

uppgifter om fastighetsägare eller tomträttshavare vars person- eller

organisationsnummer saknas i inskrivningsregistret samt ägare till hus på

ofri grund med uppgift om person- eller organisationsnummer, namn och

postadress.

Fastighetsdatakungörelsen medger även att kommunala myndigheter,

länsstyrelserna, vägförvaltningarna och Riksantikvariekvarieämbetet i

informationssystemet redovisar annan information med anknytning till

fastigheters användning. En förutsättning är dock att informationen

redovisas skild från fastighetsregistret och inskrivningsregistret.

Det finns också möjlighet för Lantmäteriverket att tillföra systemet

särskilda uppgifter om byggnader (se 4 a §). Detta s.k. byggnadsregister

beskrivs närmare längre fram (se s. 76).

Lantmäteriverket ansvarar för driften av informationssystemet och för

det system- och programmeringsarbete som behövs (se 2 §). Om ett del-

system bygger på att uppgifter skall lämnas till informationssystemet

med användande av terminal, ansvarar vederbörande myndighet för

terminalbehandlingen. Lantmäteriverket ansvar för att uppgifter som har

lämnats för införing i fastighetsregistret eller inskrivningsregistret och

uppgifter som lämnats från skattemyndigheterna genast registreras (se

7 §).

Vem använder fastighetsdatasystemet?

Fastighetsdatasystemet används bl.a. vid samhällsplanering och offentlig

förvaltning. I sådan verksamhet fordras ofta uppgifter som är knutna till

fastighets- och byggnadsbeståndet. Den information som finns i fastig-

hetsdatasystemet är dock inte alltid tillräcklig. Det är därför vanligt att

registerinnehållet bearbetas tillsammans med andra databaser på lokal

eller regional nivå. Informationen kan sedan användas vid t.ex. fysisk

planläggning, plangenomförande, demografisk kartläggning och statistik-

produktion. Informationen utnyttjas också i direkt ärendehandläggning.

Fastighetsdatasystemet används också i privat verksamhet och har där

stor betydelse för den allmänna omsättningen m.m.

Kommunerna är en stor användargrupp. De har ett grundläggande

behov av information om fastigheterna i respektive kommun, inte minst

av information från fastighets- och inskrivningsregistren. Informationen

sammanställs ofta med uppgifter från andra databaser. Vid olika typer av

demografisk kartering, exempelvis med användning av geografiska

informationssystem, sammanställs bl.a. uppgifter om fastigheternas

beteckningar, koordinater och befolkningsuppgifter. Dessa uppgifter kan

användas vid t.ex. barnomsorgs-, äldreomsorgs- och skolplanering. I

andra planerings- eller statistiksammanhang kan det vara angeläget för

kommunerna att utnyttja uppgifter från andra källor, t.ex. fastighets-

taxeringen. Uppgifter från fastighetsregistret är av intresse vid planlägg-

ning, plangenomförande och projektering. Också vid kommunal

fastighetsförvaltning kan uppgifter från fastighetsdatasystemet vara av

värde.

Bland statliga myndigheter är bl.a. kronofogdemyndigheterna och

skattemyndigheter stora användare. Givetvis får systemet också stor

betydelse i statlig verksamhet som avser planläggning, infrastruktur-

satsningar och statistikproduktion.

Byggnadsregistret är användbart inom flera olika verksamhetsom-

råden. För statlig verksamhet utgör användningen i samband med

fastighetstaxeringen och för statistik viktiga tillämpningar. Genom den

unika identitet varje byggnad har finns vidare goda möjligheter att lägga

byggnadsspecifik information, t.ex. om skyddsrum, till registret.

Registret kan också utgöra grund för ajourhållning av bebyggelse på

allmänna kartor eller användas inom folk- och bostadsräkning och annan

statistikproduktion. Också kommunerna kan ha ett stort behov av

information från byggnadsregistret. Grunduppgifter från det centrala

byggnadsregistret kompletteras inte sällan med egna uppgifter i lokala

tillämpningar. Exempel på användningsområden inom kommunal verk-

samhet är bygglovshantering, byggnadsinspektion, fastighetsförvaltning,

projektering, räddningstjänst, civilförsvarsplanering samt miljö- och

hälsoskydd. Tillkomsten av byggnadsregistret har också inneburit att

fastighetsdatasystemet har fått ökad betydelse för räddningstjänsten,

polisen, länsstyrelsens civilförsvars- och beredskapsplanering samt

militär utbildning och planering.

De största användarna av fastighetsdatasystemet vid sidan om

rmyndigheterna är kreditinstituten. Fastighetsdatasystemet används vid

kreditgivning. För kreditgivning krävs kännedom om bl.a. fastighetens

ägarförhållanden och de inskrivningar som belastar fastigheten. De större

kreditgivarna är därför uppkopplade till fastighetsdatasystemet. Särskilt

som systemet också innehåller viss taxeringsinformation kan det också

användas som underlag vid fastighetsvärdering.

Fastighetsmäklare och försäkringsbolag är exempel på andra stora

användargrupper inom den privata sektorn. De använder fastighets-

datasystemet på ett liknande sätt som kreditinstituten.

Även inom privat verksamhet är det vanligt att uppgifter hämtas från

fastighetsdatasystemet för att användas i användarnas egna register. Som

exempel kan anges skogsbolag som på detta sätt registrerar alla ägare av

skogsfastigheter inom sitt verksamhetsområde. Uppgifterna används

sedan för t.ex. riktade utskick. Motsvarande tillämpningar förekommer

inom eldistribution, telekommunikation m.m.

Även privatpersoner efterfrågar uppgifter i fastighetsdatasystemet,

t.ex. för ägarkontroll inför ett köp av en fastighet eller för att få

upplysning om tidigare erlagd köpeskilling.

Fastighetsregistret

Varje kommun utgör ett registerområde (se 2 § fastighetsregister-

kungörelsen). Fastighetsregistret består av

 huvudregister,

 registerkarta (digital),

 koordinatregister,

 planregister,

 kvartersregister,

 adressregister, och

 gemensamhetsanläggningsregister (GA-register).

I huvudregistret redovisas fastigheter och samfälligheter. Redo-

visningen av fastigheter sker i 16 avdelningar. De olika avdelningarna

innehåller bl.a. uppgifter om registerbeteckning, administrativ till-

hörighet, tidigare registerbeteckning, ursprung, adress, omfång och läge,

andel i samfällighet, andel i gemensamhetsanläggning, rättigheter samt

planer och bestämmelser (se 23 § fastighetsregisterkungörelsen). Regist-

ret innehåller i huvudsak samma uppgifter om samfälligheter (se 24 §). I

en särskild avdelning för rättigheter redovisas vissa närmare angivna

servitut, nyttjanderätt enligt särskilt angivna lagar samt ledningsrätt

enligt ledningsrättslagen (1973:1144).

Registerkartan ingår i fastighetsregistret om den är digital, dvs. förs

med hjälp av automatisk databehandling. Det är emellertid möjligt att

föra registerkartan på traditionellt, analogt sätt. I så fall ingår den

analoga registerkartan definitionsmässigt inte i fastighetsregistret utan

hör till detta. En successiv övergång från analoga till digitala register-

kartor pågår. En integrering av grafisk och skriven information före-

kommer bl.a. vid lantmäterimyndigheternas handläggning av fastighets-

bildningsärenden men också i andra verksamheter.

I koordinatregistret redovisas koordinater för en fastighets eller en

samfällighets centralpunkt. Om en fastighet eller samfällighet består av

flera områden, sker redovisningen för varje sådant område (se 30 §

fastighetsregisterkungörelsen).

I planregistret utgörs redovisningsenheterna av varje särskild plan,

bestämmelse eller utredning och varje särskilt beslut som enligt närmare

bestämmelser skall redovisas i registret (se 33 § fastighetsregister-

kungörelsen). Planregistret innehåller bl.a. uppgifter om regionplan,

översiktsplan och detaljplan samt områdesbestämmelser. Även bestäm-

melser beträffande marks användning som har meddelats enligt vissa

närmare angivna lagar, vissa ersättningsbeslut och uppgifter om

fornlämningar skall framgå av planregistret. I planregistret får även

redovisas uppgifter om jaktvårds- och fiskevårdsområden.

I kvartersregistret finns uppgifter om bl.a. ett kvarters beteckning och

om nummer som har använts för en föreslagen fastighet eller

samfällighet (lott eller tomt) i en fastighetsplan för kvarteret. Där skall

också finnas uppgifter om i planregistret redovisade planer,

bestämmelser, beslut och utredningar som berör kvarteret samt övriga

förhållanden av betydelse för kvarteret. Kvartersregister förs endast om

den aktuella kommunen har begärt det. Så är f.n. fallet med endast tre

kommuner; Göteborg, Nacka och Stockholm.

Redovisningsenhet i adressregistret är en fastighets eller en samfällig-

hets adress. Redovisningen skall innehålla uppgifter om redovisnings-

enhetens beteckning och om den fastighet eller samfällighet som är

belägen på adressen. I samband med uppläggandet av byggnadsregistret

har adressuppgifterna knutits till en byggnad. Även förande av

adressregister är frivilligt och sker på begäran från respektive kommun.

Ansvaret för åsättande av adresser vilar på kommunen. Genom beslut av

Lantmäteriverket kan kommunen få behörighet att själv registrera i

adressregistret. Adressregister förs för flertalet kommuner.

I gemensamhetsanläggningsregistret utgörs redovisningsenheterna av

gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149) eller

lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar. Vissa väg-

föreningar tas också upp som redovisningsenheter. Registret skall

innehålla uppgifter om bl.a. redovisningsenhetens beteckning och

administrativa tillhörighet, dess ändamål samt fastighet eller annan

deltagare i anläggningen eller föreningen. I registret skall även anges en

samfällighetsförenings firma eller namnet på en liknande samman-

slutning.

Inskrivningsregistret

Inskrivningsregister förs särskilt för varje inskrivningsmyndighets om-

råde. I registret redovisas inskrivningsförhållandena för varje fastighet.

Redovisningen sker i sex avdelningar (se 3 9 §§ inskrivnings-

registerkungörelsen [1974:1061]). De olika avdelningarna innehåller

uppgifter om

1. lagfart,

2. tomträttsupplåtelse,

3. tomträttsinnehav,

4. inteckningar m.m.,

5. anteckningar, och

6. äldre förhållanden.

I avdelningen för uppgifter om lagfart införs uppgifter om sökandens

person- eller organisationsnummer och namn. Därutöver anges vissa

uppgifter om ansökan om lagfart och de fång som denna grundas på.

Bl.a. införs uppgifter om datum för ansökan, vissa beslut som fattas på

grund av ansökan, fångets art och fångeshandlingens datum samt

köpeskilling. Dessutom införs uppgifter om vissa andra förhållanden,

bl.a. tvister om hävning eller återgång av förvärv av fastighet.

I avdelningen för tomträttupplåtelse införs uppgifter om upplåtelser

och villkoren för dessa, bl.a. upplåtelsedag, datum för ansökan om

inskrivning, beslut om bifall till ansökningen, ändamålet med

upplåtelsen, tomrättsavgäld, upplåtelsetiden och inskränkningar i rätten

att upplåta servitut. I avdelningen för tomträttsinnehav införs i stort sett

samma uppgifter som i avdelningen för lagfart.

Avdelningen för inteckningar m.m. innehåller framför allt uppgifter om

penninginteckningar samt inskriven nyttjanderätt, servitut och rätt till

elektrisk kraft. För inteckningar anges beloppet. För övriga rättigheter

anges beskaffenheten.

I avdelningen för uppgifter om anteckningar införs uppgifter om

förhållanden som enligt författning skall antecknas i inskrivnings-

registret. Exempel på sådana anteckningar är uppgifter om expropriation,

viss fastighetsbildning, utmätning och konkurs.

I avdelningen för uppgifter om äldre förhållanden införs hänvisningar

till en akt, bl.a. då en inskrivning eller anteckning har dödats eller avförts

eller om en anteckning inte längre är gällande. När en hänvisning har

förts in i avdelningen för äldre förhållanden, avförs den aktuella

inskrivningen eller anteckningen från den avdelning där den

förekommer.

Byggnadsregistret

Fastighetsdatasystemet har, som ovan har framgått, kompletterats med ett

basregister över byggnader, byggnadsregistret (se 4 a § fastighetsdata-

kungörelsen). Arbetet med uppläggningen påbörjades år 1993. En uppgift

om en byggnad skall bestå av beteckningen på den fastighet där

byggnaden är belägen och ett särskilt enhetsnummer för byggnaden. Till

detta får fogas uppgifter om byggnadens belägenhet samt sådana

uppgifter som fastställts vid fastighetstaxering.

Registret används bl.a. vid allmän fastighetstaxering för småhus. Detta

skedde första gången vid 1996 års taxering.

Samtliga kommuner har medverkat vid uppläggningen av byggnads-

registret. Ajourföringen av registret regleras genom avtal mellan

Lantmäteriverket och respektive kommun. Kommunernas medverkan är

alltså frivillig.

5.2 Några andra register med fastighetsanknytning

Det finns några register som inte ingår i fastighetsdatasystemet men som

har viss fastighetsanknytning. För några av dessa har det ibland satts i

fråga om de bör ingå i systemet.

Lägenhetsregistret

Riksdagen beslöt år 1995 att införa ett lägenhetsregister (prop.

1995/96:90, bet. 1995/96:FiU6, rskr. 1995/96:117). Avsikten med

registret är bl.a. att möjliggöra registerbaserade folk- och bostads-

räkningar. Registret regleras av lagen (1995:1537) om lägenhetsregister.

Lägenhetsregistret skall enligt förarbetena (se prop. 1995/96:90 s. 23 f.)

inrättas i anslutning till fastighetsdatasystemet. Registret ingår dock inte i

detta.

Lagen om lägenhetsregister trädde i kraft den 1 juli 1996 i fråga om

Gävle kommun och Högalids församling i Stockholm. I övrigt träder

lagen i kraft den dag regeringen bestämmer. Något sådant förordnande

har ännu inte meddelats. Regeringen har dock i 1999 års ekonomiska

vårproposition (prop. 1998/99:100) anfört att registerbaserade folk- och

bostadsräkningar, som kräver ett lägenhetsregister, bedöms kunna

genomföras år 2004 eller 2005.

En provverksamhet har alltså bedrivits i Gävle kommun och i Högalids

församling i Stockholms kommun. Vid provverksamheten gällde att

lägenhetsregistret skulle föras av Lantmäteriverket och kommunerna.

Registret omfattade samtliga lägenheter som helt eller till en inte

oväsentlig del var avsedda att användas som bostad (bostadslägenhet).

Det fick innehålla uppgifter om fastighet, byggnad, lägenhetsbeteckning

och övriga uppgifter om lägenheten. Regeringen lämnade i förordningen

(1996:435) om lägenhetsregister närmare föreskrifter om register-

innehållet. Bland de uppgifter som skulle ingå kan nämnas ägarkategori,

byggnadstyp och slag av lägenhet m.m., byggnadens ålder m.m.,

lägenhetsutformning, belägenhet samt identifikationsuppgifter (se 3 §).

Regeringskansliet har tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att bl.a.

utarbeta författningsförslag avseende uppbyggnaden av lägenhets-

registret. Arbetsgruppen skall redovisa sitt förslag senast den 1 mars

2000.

Samfällighetsföreningsregister

Samfällighetsföreningar skall, enligt 25 § lagen (1973:1150) om

förvaltning av samfälligheter, registreras hos den statliga lantmäteri-

myndigheten i länet.

Närmare bestämmelser om registreringen finns i förordningen

(1993:1270) om användning av automatisk databehandling vid förande

av samfällighetsföreningsregister m.m. I förordningen finns bestäm-

melser om registrens innehåll (se 5 §). Bl.a. skall registret innehålla

uppgifter om styrelsens medlemmar och om firmatecknare, om sådan har

utsetts. I en bestående enhet skall dessutom anges bl.a. föreningens

organisationsnummer och firma samt den gemensamhetsanläggning,

samfällighet eller rättighet som föreningen förvaltar.

Information från samfällighetsföreningsregistret används av vissa

statliga myndigheter, såsom Vägverket, och i övrigt av bl.a. kreditinstitut,

försäkringsbolag och kommunala myndigheter.

Pantbrevsregistret

Om en ägare av en fastighet vill upplåta panträtt i fastigheten till säkerhet

för en fordran, kan han hos inskrivningsmyndigheten erhålla inteckning,

dvs. inskrivning i fastigheten av ett visst penningbelopp. Bevis om

inteckningen kallas pantbrev. Tidigare kunde pantbrev utfärdas endast i

skriftlig form. Numera kan pantbrev också utfärdas genom att

inteckningen registreras i pantbrevsregistret. Sådana pantbrev benämns

datapantbrev. Pantbrevsregistret regleras i lagen (1994:448) om pant-

brevsregister och förordningen (1994:598) om pantbrevsregister.

Pantbrevsregistret förs av Lantmäteriverket. Vilka uppgifter som skall

anges för en inteckning som registreras i pantbrevsregistret regleras i 2 §

förordningen om pantbrevsregister.

Andra databaser och register

Det s.k. BKN-systemet utgör ett särskilt datastöd för Statens

bostadskreditnämnd. Genom systemet får banker och andra kreditinstitut,

i samband med låneutbetalningar, kreditgarantier från Statens bostads-

kreditnämnd enligt förordningen (1991:1924) om statlig kreditgaranti för

bostäder. Systemet bygger bl.a. på att uppgifter om ägarförhållanden

m.m. kontrolleras mot inskrivningsregistret. Långivarna är register-

ansvariga. Lantmäteriverket sköter teknisk drift och förvaltning.

BKN-systemet har i sin tur kopplingar till det av Boverket utarbetade

FENIX-systemet. Detta innehåller uppgifter som används i samband med

subventionering av boende. För att säkerställa att utbetalningen görs till

rätt ägare sker en avstämning mellan FENIX-systemet och fastighets-

datasystemet omedelbart före utbetalningen. Denna verksamhet regleras

genom avtal mellan Lantmäteriverket och Boverket.

Vid skattemyndigheterna förs regionala fastighetstaxeringsregister.

Som tidigare har nämnts förs vissa uppgifter över från dessa register till

fastighetsdatasystemet. Även vid Statistiska Centralbyrån förs för

statistikändamål ett fastighetstaxeringsregister.

Vidare har Lantmäteriverket i anslutning till fastighetsdatasystemet

utvecklat en fastighetsprisdatabas och en ändringsdatabas. I fastighets-

prisdatabasen lagras bl.a. uppgifter om alla fastighetsköp i Sverige. Där

finns uppgifter om köp (pris, datum m.m.), uppgifter från fastighets-

taxeringsregistret (taxeringsvärde och standardpoäng) samt uppgifter om

adress och koordinater. Uppgifterna används för urval och beräkningar,

t.ex. vid arbetet med fastighetstaxeringen. Vidare används basen för

uppdatering av externa system som används för t.ex. fastighetsvärdering

och prisanalyser. Ändringsdatabasen innehåller uppgifter om ändringar i

fastighetsdatasystemet, t.ex. att en fastighet har bildats eller bytt lagfaren

ägare. Dessa ändringsdata används för att uppdatera lokala system hos

kommuner och andra användare.

Via fastighetsdatasystemet kan man nå det företagsinteckningsregister

som förs av inskrivningsmyndigheten i Malmö domsaga samt de bolags-

och föreningsregister som Patent- och registreringsverket för.

I samhället pågår en utveckling från traditionella analoga kartor till

databaser med geografiska data. Dessa är ofta strukturerade så att de kan

användas i geografiska informationssystem (GIS). I fastighetsdatasys-

temet är både fastigheter och byggnader lägesbestämda med koordinater.

Den digitala registerkartan är också en del av fastighetsregistret.

Fastighetsdatasystemet är därför ett viktig underlag för GIS.

6 EG:s dataskyddsdirektiv

Europarlamentets och rådets direktiv 95/46/EG om skyddet för enskilda

personer med avseende på behandlingen av personuppgifter och om det

fria flödet av sådana uppgifter (EG-direktivet) antogs år 1995. Medlems-

staterna är skyldiga att inom tre år från det att direktivet antogs införa

den nationella författningsreglering som är nödvändig för att detta skall

kunna följas. Den tidpunkten inföll den 24 oktober 1998. För register

med en behandling som pågår när direktivet genomförs genom

nationell lagstiftning har man ytterligare tre år på sig att bringa

regleringen i samklang med direktivet. Den nya personuppgiftslagen

(1998:204) innebär ett genomförande av direktivet. För statsmakts-

registrens del kan emellertid ytterligare åtgärder krävas för att direktivet

skall bli helt genomfört.

Direktivet har två syften (se artikel 1). Det ena syftet är att skydda

fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter, särskilt rätten till

privatliv, i samband med behandling av personuppgifter. Det andra är att

skapa förutsättningar för ett fritt flöde av personuppgifter mellan

medlemsstaterna.

Med personuppgifter avses varje upplysning som avser en identifierad

eller identifierbar fysisk person. Identifierbar är en person som kan

identifieras direkt eller indirekt, framför allt genom hänvisning till ett

identifikationsnummer eller till en eller flera faktorer som är specifika för

hans fysiska, fysiologiska, psykiska, ekonomiska, kulturella eller sociala

identitet (se artikel 2 a).

Registerbegreppet är inte lika centralt i direktivet som i t.ex. den

tidigare svenska datalagen (1973:289). Det används för att beteckna

 varje strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig enligt

särskilda kriterier (se artikel 2). Direktivet som annars är tillämpligt

enbart på behandling av personuppgifter som företas på automatisk väg

skall tillämpas även på behandling av personuppgifter som ingår i ett

manuellt fört register (se artikel 3). Med behandling avses varje åtgärd

eller serie av åtgärder som vidtas beträffande personuppgifter, vare sig

det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering,

bearbetning, utlämnande eller annat tillhandahållande av uppgifter,

sammanställning eller samkörning m.m. (se artikel 2 b).

Registeransvarig är enligt direktivets huvudregel den fysiska eller

juridiska person, den myndighet, den institution eller det andra organ

som ensamt eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen och

medlen för behandlingen av personuppgifter (se artikel 2 d). När

ändamålen eller medlen för behandlingen bestäms av nationella lagar

eller andra författningar eller av gemenskapsrätten, kan emellertid den

registeransvarige, eller de särskilda kriterierna för att utse denne, anges i

nationell rätt eller i gemenskapsrätten.

Direktivet innehåller principer för hur behandling av personuppgifter

skall ske (se artikel 6). Personuppgifter skall behandlas på ett korrekt och

lagligt sätt. De skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och

berättigade ändamål. Senare behandling får inte ske på ett sätt som är

oförenligt med dessa ändamål. Om den senare behandlingen sker för

historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål, ställer sig saken dock

annorlunda. Sådan senare behandling skall inte anses oförenlig med det

ursprungliga ändamålet även om det ursprungliga ändamålet var ett

annat. Lämpliga skyddsåtgärder måste dock beslutas. Direktivet fordrar

också att personuppgifter är adekvata och relevanta. Uppgifterna får inte

omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till det aktuella

ändamålet.

I direktivet behandlas vidare förvaring av personuppgifter (se

artikel 6). Personuppgifter skall förvaras på ett sätt som förhindrar

identifiering av den registrerade under en längre tid än som är nödvändigt

för ändamålet.

Behandling av personuppgifter är tillåten endast under vissa angivna

förutsättningar (se artikel 7). Behandling är alltid tillåten, om den

registrerade otvetydigt har lämnat sitt samtycke. Vidare anges en del fall

när behandlingen är nödvändig för att fullgöra ett avtal eller en rättslig

förpliktelse eller för att skydda intressen som är av grundläggande

betydelse för den registrerade. Behandling kan slutligen under vissa

andra förutsättningar vara tillåten i allmän respektive privat verksamhet.

Såvitt gäller allmän verksamhet är behandling tillåten, om behandlingen

är nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller om

den är ett led i myndighetsutövning som utförs av den registeransvarige

eller av en tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut.

Möjligheterna till behandling av s.k. känsliga personuppgifter, t.ex.

uppgifter som rör politiska åsikter, hälsa eller sexualliv, är snävare (se

artikel 8).

Bestämmelser om information till den registrerade finns i artiklarna 10

och 11. Artikel 11 avser situationen att uppgifterna inte har samlats in

från den registrerade. Den registeransvarige eller hans företrädare måste

då lämna viss information till den registrerade. Detta skall ske vid

registreringen av uppgifterna eller, om utlämnande till tredje man kan

förutses, senast när uppgifterna lämnas ut. Informationen skall utvisa den

registeransvariges och dennes eventuella företrädares identitet samt

ändamålet med behandlingen. Ytterligare information skall lämnas, om

den är nödvändig för att tillförsäkra den registrerade en korrekt

behandling. Sådan information kan avse t.ex. de kategorier av uppgifter

som behandlingen gäller, mottagarna eller de kategorier som mottar

uppgifterna.

Undantag kan göras när den enskilde känner till utlämnandet.

Undantag kan också göras dels när det visar sig omöjligt eller skulle

innebära en oproportionerligt stor ansträngning att lämna information,

dels om registrering eller utlämnande uttryckligen föreskrivs i

författning. För sådana fall skall medlemsstaterna föreskriva lämpliga

skyddsåtgärder.

EG-direktivet finns återgivet i sin helhet i propositionen med förslag

till personuppgiftslag (se prop. 1997/98:44, bilaga 1).

7 Register- och integritetsfrågor

7.1 Vissa utgångspunkter för regeringens överväganden

och förslag

Regeringens bedömning: En utgångspunkt för fastighetsdatasyste-

mets författningsreglering bör vara att endast sådan användning av

information som kan anses berättigad skall vara tillåten. Författnings-

regleringen bör utformas så att den möjliggör löpande förändringar av

systemet. Slutligen bör författningsregleringen så långt möjligt vara

teknikoberoende.

Skälen för regeringens bedömning: Fastighetsdatasystemet uppvisar

vissa särdrag jämfört med de flesta andra statsmaktsregister. I många

andra register är utgångspunkten de registrerade personerna. I

fastighetsdatasystemet är det fastigheten som är utgångspunkten. Några

av de mest centrala uppgifterna är fastighetsbeteckningen och koordina-

terna för fastigheten. Uppgifter om personer förekommer huvudsakligen

endast indirekt, genom att en person är knuten till en viss fastighet. En

annan sak är att vid användning av uppgifterna, t.ex. när en bank

använder dem, en person kan vara utgångspunkten.

En annan avvikelse från vad som gäller för många andra

statsmaktsregister är att alla uppgifter som ingår i fastighetsdatasystemet

i princip är offentliga. Beträffande en stor del av uppgifterna är det

främsta syftet med registreringen just att ge offentlighet åt vissa

rättsförhållanden. Det gäller t.ex. uppgifter om vem som är lagfaren

ägare till en fastighet och uppgifter om nybildning av en fastighet. För

den allmänna omsättningen och för kreditväsendet är det av betydelse att

dessa uppgifter finns allmänt tillgängliga.

Fastighetsdatasystemet skiljer sig också från flertalet andra

statsmaktsregister genom mångsidigheten och bredden i användningen av

de uppgifter som ingår i registret.

Fastighetsdatasystemet är en stor tillgång i samhället. Det tillhanda-

håller fastighetsanknuten information till en mängd viktiga sam-

hällsfunktioner. Betydande vinster har gjorts genom användning av

systemets information. Det kan särskilt noteras att de lägesangivelser

som fastighetsregistret innehåller tillhör samhällets viktigaste samord-

ningsnycklar. Ett fortsatt nyttjande av systemet ger alltså en potential till

ytterligare effektivisering och rationalisering av olika verksamheter. En

bred användning av systemets information ligger därmed väl i linje med

de riktlinjer om utvecklandet av en effektiv informationsförsörjning som

regering och riksdag under senare år har uttalat sig för. Detta visar vikten

av att det inte ställs upp onödiga begränsningar för systemets

användning.

Samtidigt måste användningen av fastighetsdatasystemet begränsas så

att den inte kommer i konflikt med datarättslig reglering och så att

integritetsintressena beaktas i en utsträckning som är tillfredsställande.

Visserligen är det överlag så att de enskilda uppgifterna i fastighets-

datasystemet inte kan anses särskilt känsliga från integritetssynpunkt.

Många uppgifter har dessutom en svag anknytning till enskilda personer.

Mängden av uppgifter i systemet och de sammanställningar som kan

göras om en enskild kan emellertid i vissa fall ge upphov till integritets-

problem.

Vid utformningen av en ny författningsreglering måste det därför för

det första göras en avvägning mellan användar- och integritetsintressena.

Det är därvid enligt regeringens uppfattning en lämplig utgångspunkt att

endast en sådan användning som kan anses berättigad tillåts. Användning

som från integritetssynpunkt är olämplig eller användning där

integritetsintressena väger över andra intressen bör så långt möjligt

förhindras.

För det andra bör författningsregleringen utformas så att den i största

möjliga utsträckning möjliggör successiva förändringar i systemet utan

att hela regelverket behöver ändras. Det bör således vara möjligt att utan

alltför omfattande ingrepp i författningarna ändra bl.a. innehållet i

datasystemet.

För det tredje bör med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen

 regelverket så långt möjligt göras teknikoberoende. Det minskar

behovet av ständiga regeländringar när tekniken förändras. Det är dock

svårt att förutse vad teknikutvecklingen kan föra med sig. I dag

förekommer vissa särskilda användningsformer, t.ex. terminalåtkomst

samt urval och bearbetningar, som påkallar särskilda begränsningar för

användningen (se närmare om detta i avsnitt 7.7). Ny teknik kan i

framtiden komma att kräva ytterligare begränsningar.

7.2 Registerfrågan. Namnet på registret och dess olika

delar

Regeringens förslag: Motsvarigheten till det nuvarande fastighetsdata-

systemet skall från datarättslig synpunkt utgöra ett enda register.

Registret skall benämnas fastighetsregistret.

Registret skall bestå av olika delar, bl.a. en allmän del (motsvarande

det nuvarande fastighetsregistret) och en inskrivningsdel (motsvarande

det nuvarande inskrivningsregistret).

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag utom vad gäller benämningen på det nya registret (se

SOU 1997:3 s. 103 106 och s. 129 130).

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

s. 137 141).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft någon

invändning mot att registerbegreppet används eller haft några synpunkter

på benämningen av registret. Lantmäteriverket, Lantmäteriavdelningen

vid Lunds Tekniska Högskola och Sveriges Lantmätareförening har

emellertid ansett att benämningen fastighetsdatasystemet bör användas

eller har i vart fall varit tveksamma till den föreslagna nya benämningen.

Även Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har

diskuterat om benämningen register bör användas för samlingen av

uppgifter.

Bakgrund: Som tidigare har framgått ingår fastighetsregistret och

inskrivningsregistret i det nuvarande fastighetsdatasystemet. I systemet

inryms också byggnadsregistret samt vissa taxeringsuppgifter.

Benämningen register är inte entydigt definierad i gällande rätt. I den

tidigare gällande datalagen (1973:289) fanns det däremot regler om

personregister. Därmed avsågs register, förteckningar eller andra anteck-

ningar som förs med hjälp av automatisk databehandling och som

innehåller personuppgifter som kan hänföras till den som avses med

uppgiften. I förarbetena till datalagen (se prop. 1973:33 s. 118) angavs

att, förutom register i vanlig mening, även förteckningar och andra

anteckningar omfattades av lagen. Det angavs vidare att, för att ett

register skulle anses föreligga, det måste vara fråga om behandling från

informationssynpunkt av faktiska uppgifter.

I det tidigare nämnda EG-direktivet är registerbegreppet inte det

centrala. Begreppet får enbart betydelse för viss manuell hantering av

personuppgifter. Fastighetsdatautredningen har emellertid föreslagit att

begreppet behålls i detta sammanhang.

Om registerbegreppet behålls, uppkommer frågan om de skilda sam-

lingar av uppgifter som i dag ingår i fastighetsdatasystemet i rättsligt

hänseende bör anses utgöra ett enda eller flera register.

Skälen för regeringens förslag:

Bör registerbegreppet användas?

Begreppet register har inte någon central betydelse i EG-direktivet.

Uttrycket används inte heller i personuppgiftslagen. Det tidigare

uttrycket registeransvarig har bytts ut mot personuppgiftsansvarig.

Det finns alltså skäl som talar för att registerbegreppet överges även på

fastighetsdataområdet. Ett alternativ som några remissinstanser har pekat

på är att använda uttrycket system. På fastighetsrättens område skulle

detta ansluta väl till etablerade förhållanden. Benämningen fastighets-

datasystemet skulle då kunna behållas.

Det finns emellertid också flera skäl som talar för att registerbegreppet

behålls. Fastighetsdatasystemet har en påtaglig registerkaraktär, eftersom

det innehåller en väl strukturerad mängd uppgifter som är ägnad för

sökning. Det finns ett stort antal författningsreglerade register, för vilka

termen register under överskådlig tid kan förväntas bli kvar. Det är då

knappast lämpligt att i detta sammanhang överge registerbegreppet. I

förarbetena till personuppgiftslagen har de traditionella registren

uppmärksammats och det har i det sammanhanget uttalats att det inte

finns något som hindrar att vad som faktiskt är ett regelrätt datoriserat

register också kallas för det (se prop. 1997/98:44 s. 39). En motsvarande

bedömning har gjorts för t.ex. polisens register (se prop. 1997/98:97 s.

102). Fastighetsdatasystemet måste också uppfattas som ett register i EG-

direktivets mening, alltså en för sökning tillgänglig samling uppgifter.

Det sagda leder enligt regeringens uppfattning till att uttrycket register

bör användas.

Ett eller flera register?

Frågan är då om informationen bör ingå i ett enda register eller om den

bör delas upp i flera register. För tydlighetens skull bör här nämnas att

med register avses det datarättsliga begreppet. Det är således inte ett

tekniskt begrepp som nu diskuteras.

Genom en uppdelning av informationen på olika register kombinerad

med olika begränsningar i möjligheterna till sambearbetning av uppgifter

från olika register skulle man, kan det hävdas, lättare kunna förhindra

från integritetssynpunkt oönskade sammanställningar av information. En

uppdelning på olika register skulle också göra det möjligt att ange olika

ändamål för olika register och därmed också begränsa användningen av

de uppgifter som ingår i registret.

En uppdelning på flera register kan i princip göras på två skilda sätt.

Det ena alternativet är att man utgår från de huvudsakliga ändamål för

vilka uppgifterna i respektive register skall få användas. Den information

som skall användas av statliga och kommunala myndigheter skulle med

en sådan modell kunna finnas i ett register, medan sådan information som

skall användas mer kommersiellt skulle kunna finnas i ett annat. Det

andra alternativet innebär att en uppdelning i flera register görs utifrån

registrens innehåll. En sådan modell skulle i huvudsak innebära att man

behåller den uppdelning på skilda register, såsom fastighetsregister och

inskrivningsregister, som finns i dag.

En uppdelning i flera register enligt den senare modellen, alltså en

uppdelning med hänsyn till de olika registrens innehåll, framstår som

mycket svår att upprätthålla. Det hänger samman med att en stor del av

informationen är gemensam i flera av delregistren. Det torde nämligen

vara nödvändigt att göra uppdelningen av informationen på de olika

registerenheterna definitiv för att man skall kunna tala om flera register.

En mer definitiv uppdelning av de samlingar av uppgifter som ingår i det

hittillsvarande fastighetsdatasystemet skulle emellertid närmast omöj-

liggöra en ändamålsenlig användning.

Det alternativ som finns kvar, om man skall ha ett system med flera

register, är en uppdelning efter de huvudsakliga ändamålen. Fördelen

med en sådan modell är att innehållet i de olika registren kan begränsas i

förhållande till vad som är relevant och nödvändigt i förhållande till

respektive ändamål. Modellen innebär dock att det register som skall

vara avsett för myndigheter och kommuner torde behöva innehålla i

princip all information som för närvarande ingår i fastighetsdatasystemet.

En uppdelning i flera register utifrån ändamålen har alltså mycket

begränsade fördelar från integritetssynpunkt jämfört med en modell med

ett enda register. I en modell av det senare slaget kan integritetsintressena

tillgodoses genom begränsningar i möjligheterna att lämna ut eller på

annat vis behandla registeruppgifterna.

Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att den framtida

motsvarigheten till fastighetsdatasystemet i rättslig mening bör utformas

som ett enda register. De integritetsaspekter som talar för en uppdelning i

flera register bör i stället tillgodoses genom vissa generella begränsningar

i möjligheterna att behandla de uppgifter som ingår i registret (se vidare

avsnitt 7.7).

Hur skall det nya registret benämnas?

Det bör klart framgå av benämningen på den framtida motsvarigheten till

fastighetsdatasystemet att det utgör ett enda register. Uppdelningen på

inskrivnings- och fastighetsregister m.m. bör därför överges. Fastighets-

datautredningen har föreslagit benämningen fastighetsdataregistret.

De författningsreglerade register som i dag förs med automatisk

databehandling innehåller i sina namn inte uttrycket dataregister utan

endast register . Så är också fallet med de register som ingår i det

nuvarande fastighetsdatasystemet (inskrivningsregistret, fastighets-

registret och byggnadsregistret). Något rättsligt behov att genom register-

benämningen ange att det är fråga om ett register som förs med hjälp av

automatisk databehandling finns inte. Från språklig synpunkt framstår

beteckningen fastighetsdataregister som onödigt lång. Enligt regeringens

mening bör den nya benämningen därför vara fastighetsregistret.

Visserligen har detta uttryck hittills betecknat ett av de register som ingår

i fastighetsdatasystemet, vilket övergångsvis kan innebära viss risk för

sammanblandning. Sett på längre sikt framstår emellertid begreppet

fastighetsregister som det mest ändamålsenliga.

Hur skall de olika delarna av registret benämnas?

Benämningen fastighetsregistret bör alltså i fortsättningen användas för

vad som hittills har benämnts fastighetsdatasystemet. Fastighetsregistret

bör anses som ett enda register. Det är då inte längre lämpligt att

beteckna samlingarna av uppgifter i det nuvarande inskrivningsregistret

och fastighetsregistret som register . Inte heller bör termen delregister

användas. Fastighetsdatautredningen har förordat att ordet -del används

och har, för de delar av systemet som nu har diskuterats, föreslagit

beteckningarna inskrivningsdel och fastighetsdel.

Utredningens förslag om att ordet -del skall användas framstår enligt

regeringens uppfattning som ändamålsenligt. Detsamma gäller den

föreslagna benämningen inskrivningsdelen Med hänsyn till att det nya

registret bör benämnas fastighetsregistret bör emellertid en annan term än

 fastighetsdel användas för det hittillsvarande fastighetsregistret. I

stället bör denna del av det nya fastighetsregistret benämnas allmänna

delen.

De delsamlingar av uppgifter som ryms i det nuvarande byggnads-

registret och de adress- och taxeringsuppgifter som finns i fastighets-

datasystemet och som enligt regeringens förslag även i fortsättningen

skall ingå i det nya registret (se avsnitt 7.6) bör i enlighet med det

föregående benämnas byggnadsdelen, adressdelen och taxerings-

uppgiftsdelen.

7.3 Dispositionen av det nya regelverket

Regeringens förslag: De från integritetssynpunkt viktiga ramarna för det

nya registret skall slås fast i en ny lag, lagen om fastighetsregister. De

grundläggande reglerna om fastighetsregistrering skall finnas kvar i

fastighetsbildningslagen, medan de grundläggande reglerna om

inskrivning skall finnas kvar i jordabalken.

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer i allt

väsentligt med regeringens förslag (se s. 163 166).

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

s. 142 144).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Skälen för regeringens förslag:

Bör den nya regleringen ske i form av lag?

Det hittillsvarande fastighetsdatasystemet innehåller ett stort antal

personuppgifter. De enskilda uppgifterna i systemet är visserligen inte

särskilt integritetskänsliga. Mängden uppgifter liksom möjligheterna att

kombinera olika uppgifter gör emellertid att systemet ändå ger upphov

till vissa risker från integritetssynpunkt. Det finns därför ett behov av

författningsbestämmelser som kan minimera dessa risker.

Svensk rätt fordrar i och för sig inte att regler av det slag som nu är

aktuella ges i lagform (jfr 8 kap. 2 och 3 §§ regeringsformen).

Regeringen vars ställningstagande riksdagen sedermera ställde sig

bakom har emellertid i ett tidigare sammanhang uttalat (se prop.

1990/91:60 s. 58) att en målsättning bör vara att, i det fall register med ett

stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll inrättas,

bestämmelser skall meddelas i form av lag. Regeringen tillade att detta

gäller särskilt i de fall uppgifterna i registret sprids externt i en icke

obetydlig omfattning.

Regeringen anser mot denna bakgrund att de från integritetssynpunkt

viktiga ramarna för det nya registret bör slås fast i en ny lag. Denna bör i

konsekvens med regeringens tidigare överväganden om registrets namn

(se avsnitt 7.2) benämnas lagen om fastighetsregister.

Att reglera alla frågor i lag är emellertid behäftat med betydande

nackdelar. För det första skulle en sådan lag bli mycket omfattande och

svåröverskådlig. Så torde t.ex. en reglering av det närmare innehållet i de

olika delarna av registret bli ganska detaljerad. För det andra måste man

räkna med att justeringar successivt måste göras vad gäller registrets

närmare innehåll. Lagstiftningsproceduren lämpar sig mindre bra för

detta.

Mot den bakgrunden är det enligt regeringens mening mest

ändamålsenligt att frågor som inte är centrala från integritetssynpunkt

regleras i förordning.

Vad bör den nya registerlagen innehålla?

En särskild fråga är om de grundläggande reglerna om inskrivning och

fastighetsregistrering i jordabalken och fastighetsbildningslagen bör

finnas kvar där eller om de bör föras över till den nya registerlagen. En

omdisposition av hela författningsregleringen skulle möjligen leda till ett

mer lättillgängligt regelverk. Men ett sådant arbete skulle inte innebära

några materiella förbättringar utan vara helt betingat av redaktionella

skäl. På kort sikt skulle det innebära att de som i dag är hemmastadda i

de nuvarande lagarna skulle få lägga ned en hel del arbete på att orientera

sig i den nya lagen. Denna skulle dessutom bli omfattande och reglera en

mängd frågor som registerlagar inte brukar reglera. Enligt regeringens

uppfattning bör registerlagen därför inte behandla frågor om fastighets-

registrering och inskrivning. De grundläggande reglerna om

fastighetsregistrering bör alltså finnas kvar i fastighetsbildningslagen,

medan motsvarande regler om inskrivning bör finnas kvar i jordabalken.

Vilka frågor bör då regleras i lagen om fastighetsregister? Med hänsyn

till EG-direktivet är det nödvändigt att slå fast ändamålen för registret i

lagen. Ändamålen styr användningen av uppgifterna och i stor

utsträckning även registrets innehåll. Det är en av de från integritets-

synpunkt viktigaste regleringarna (se närmare avsnitt 7.5).

Vidare bör frågan om personuppgiftsansvaret och därmed samman-

hängande frågor slås fast i lagen (se närmare avsnitt 7.4).

Det är också naturligt att lagen anger vissa yttre ramar för vad registret

kan innehålla. Däremot är det, som redan tidigare har konstaterats, inte

lämpligt att i detalj lagreglera innehållet i registret.

Slutligen bör lagen reglera de begränsningar som skall gälla för

behandlingen av personuppgifter i registret (se närmare avsnitt 7.7).

Regleringen på förordningsnivå

De mera detaljerade bestämmelserna om fastighetsregistrets innehåll bör

i enlighet med vad som tidigare har anförts ges i förordning. Regeringen

avser att, sedan riksdagen har beslutat om den nu föreslagna lagen, samla

sådana detaljbestämmelser som är av datarättsligt slag i en gemensam ny

förordning, förordningen om fastighetsregister. Övriga frågor som avser

inskrivning avser regeringen att reglera i en annan ny förordning,

inskrivningsförordningen. Detaljbestämmelser avseende fastighets-

registrering, vilka inte är av datarättslig karaktär, avser regeringen att

flytta över till fastighetsbildningskungörelsen.

7.4 Personuppgiftsansvaret

Regeringens förslag: Lantmäteriverket ensamt skall vara

personuppgiftsansvarig för det nya registret.

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer i sak med

regeringens förslag (se s. 137 142).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt förslaget

eller inte haft något att invända mot det. Lantmäteriverket har hävdat att

regleringen behöver göras tydligare och har anfört att i de fall en annan

myndighet än en lantmäterimyndighet för in en uppgift i registret bör den

myndigheten ha ansvaret för uppgiften. Svenska Kommunförbundet har

ansett att en kommun som för in uppgifter i registret bör svara för

motsvarande rättelseåtgärder.

Bakgrund: Enligt datalagen (1973:289) gällde att det för varje register

skulle finnas en registeransvarig. Enligt EG-direktivet åvilar register-

ansvaret den fysiska eller juridiska person, den myndighet, den

institution eller det organ som ensamt eller tillsammans med andra

bestämmer ändamålen och medlen för behandlingen av personuppgifter.

Huvudregeln i direktivet är således att den som bestämmer ändamålen

och medlen för behandlingen av personuppgifter är registeransvarig.

Enligt direktivet kan emellertid den ansvarige anges i nationell rätt, om

ändamålen och medlen för behandlingen av personuppgifter bestäms av

nationella lagar och andra författningar. I personuppgiftslagen har

benämningen registeransvarig ersatts med begreppet personuppgifts-

ansvarig. Begreppet är emellertid avsett att ha samma innebörd som

begreppet registeransvarig i direktivet.

Med uppgiften som personuppgiftsansvarig följer de skyldigheter av

olika slag som direktivet pekar ut, såsom att se till att behandlingen av

personuppgifter sker på ett korrekt och säkert sätt, att rätta oriktiga

uppgifter och att ersätta den registrerade för skada och kränkning som en

rättsstridig behandling av personuppgifter har förorsakat.

Skälen för regeringens förslag: Både den nationella och internatio-

nella regleringen lämnar ett stort svängrum när det gäller att i författning

bestämma personuppgiftsansvaret. Den lösning bör väljas som är lämplig

för såväl berörda myndigheter som den enskilde.

Den som är personuppgiftsansvarig har enligt personuppgiftslagen ett

långtgående ansvar för att all behandling av personuppgifter som

ansvaret omfattar sker i överensstämmelse med lagen. För den enskilde

är det vissa rättigheter gentemot den personuppgiftsansvarige som är av

särskilt intresse. Bland dessa kan nämnas rätten att få insyn i och

underrättelse om förekomsten av personuppgifter. Den personuppgifts-

ansvarige är enligt direktivet också skyldig att ersätta skada som den

registrerade har tillfogats genom felaktigheter i registret. Han är också

skyldig att rätta oriktiga uppgifter.

Olika alternativ finns när det gäller vilken eller vilka myndigheter som

skall bära personuppgiftsansvaret. Ett alternativ är att de olika

registerförande myndigheterna är personuppgiftsansvariga för de upp-

gifter som respektive myndighet för in, medan Lantmäteriverket ges ett

övergripande men begränsat ansvar. Ett annat alternativ är att Lant-

mäteriverket ensamt är personuppgiftsansvarig.

Det första alternativet bygger på tanken att den som för in uppgifter i

fastighetsregistret också är den som har störst möjlighet att se till att detta

sker på ett korrekt sätt. Av betydelse i sammanhanget är emellertid att

samma uppgifter skall förekomma i flera av de olika delar som registret

skall bestå av. Detta är något som den som har fört in uppgiften saknar

inflytande över. Skall då den som från början förde in en uppgift svara

för denna även sedan den har förts över till någon annan del i

fastighetsregistret än där den ursprungligen fördes in? Denna fråga har

även ett samband med frågan om hur långt Lantmäteriverkets över-

gripande ansvar skulle sträcka sig i en sådan modell för personuppgifts-

ansvaret. Modellen ger alltså upphov till ganska komplicerade frågor.

Om Lantmäteriverket däremot ensamt får ansvaret för registret,

förstärks verkets intresse av att tillhandahålla väl fungerande och ända-

målsenliga ajourföringsrutiner. Det finns även ett värde i sig att ansvaret

åvilar endast en myndighet. Om personuppgiftsansvaret delas upp mellan

Lantmäteriverket och de registerförande myndigheterna, kan det i många

situationer framstå som oklart för den enskilde vem han skall vända sig

till. Att göra Lantmäteriverket ensamt till personuppgiftsansvarig är

därför mer fördelaktigt för den enskilde. Det innebär en möjlighet att

både i författning och i annan information ge ett enkelt besked om vem

som har ansvaret. Den enskilde kan alltid vända sig till Lantmäteriverket

såsom den fullt ut ansvariga myndigheten.

Enligt regeringens mening talar därför de flesta skälen för att

Lantmäteriverket ensamt skall vara personuppgiftsansvarig.

En följd av att Lantmäteriverket görs personuppgiftsansvarigt är att det

blir Lantmäteriverket som kommer att svara för att enskilda garanteras

information om huruvida de förekommer i registret (jfr 26 §

personuppgiftslagen). Det blir också Lantmäteriverket som kommer att

svara för att skadestånd betalas till den som lider skada på grund av

behandling av personuppgifter i strid med personuppgiftslagen (se 48 §

personuppgiftslagen) eller i strid med de ändamål och övriga regler för

användningen som gäller för registret. Frågor om hur detta skadestånds-

ansvar närmare skall utformas och hur det förhåller sig till det ansvar

som kan följa enligt de särskilda fastighetsrättsliga skadeståndsreglerna i

jordabalken och fastighetsbildningslagen behandlas i avsnitt 10.

En annan del av personuppgiftsansvaret utgörs av skyldigheten att se

till att felaktiga uppgifter rättas (se 28 § personuppgiftslagen). I dag

gäller särskilda bestämmelser om rättelse av uppgifter i fastighets- och

inskrivningsregistren. Som kommer att framgå av avsnitt 10 anser

regeringen att dessa bestämmelser i princip skall finnas kvar. Vad som

nyss har sagts om Lantmäteriverkets personuppgiftsansvar bör därför,

såvitt gäller rättelseskyldighet, gälla fullt ut endast beträffande

fastighetsregistrets byggnadsdel, adressdel och taxeringsuppgiftsdel. Det

kan emellertid för viss information i dessa delar av registret framstå som

ändamålsenligt att rättelse kan vidtas av lantmäterimyndighet eller någon

annan myndighet. Det är emellertid inte möjligt att nu precisera när så

kan vara fallet. Regeringen bör därför ges möjlighet att föreskriva att det

skall ankomma på någon annan än Lantmäteriverket att företa rättelse för

vissa uppgifter i de aktuella delarna av registret.

7.5 Ändamålen med registret m.m.

Regeringens förslag: Det nya fastighetsregistret skall ge offentlighet åt

den information som ingår i registret. Registret skall ha till ändamål att

tillhandahålla uppgifter för vissa i lagen uppräknade verksamheter, för

aktualisering m.m. av information i kund- eller medlemsregister och för

s.k. urvalsdragning.

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer i allt

väsentligt med regeringens förslag (se s. 109 118).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt

förslaget.

Bakgrund: Fastighetsregistret kommer att innehålla vad som enligt

EG-direktivet och personuppgiftslagen utgör personuppgifter. Ända-

målen måste då vara särskilda, uttryckligt angivna och berättigade (se

artikel 6 i direktivet). Personuppgifterna får inte omfatta mer än som är

nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och

för vilka de senare har behandlats (se artikel 6 c).

Behandling av personuppgifter är enligt direktivet tillåten endast under

vissa angivna omständigheter (se artikel 7 i direktivet och 10 § person-

uppgiftslagen). När samtycke från den registrerade föreligger, är

behandling av personuppgifter alltid tillåten. Eftersom de uppgifter som

skall ingå i fastighetsregistret i allt väsentligt måste vara fastlagda, står

det emellertid klart att samtycke inte kan utgöra en förutsättning för

registrering. Av intresse är då i vilka övriga fall som behandling är

tillåten. Så är bl.a. fallet då behandlingen är nödvändig för att en rättslig

förpliktelse som åvilar den registeransvarige skall kunna fullgöras, då

behandlingen är nödvändig för utförande av arbetsuppgifter som utgör

led i myndighetsutövning m.m. samt då behandlingen är nödvändig för

ändamål som rör berättigade intressen hos den registeransvarige etc.

Av direktivet (artikel 6 b) följer slutligen att senare behandling inte får

ske på ett sätt som är oförenligt med de ändamål som har slagits fast.

Skälen för regeringens förslag:

Hur bör ändamålsreglerna generellt vara utformade?

EG-direktivet innebär, som nyss har nämnts, ett krav på viss precisering

av ändamålen. Det kan antas innebära att ändamålen måste anges

antingen genom att viss användning förbjuds eller på det sättet att endast

viss särskilt angiven användning tillåts.

Ett angivande av ändamålen på det sättet att viss användning förbjuds

torde innebära att all användning som inte skall vara tillåten måste anges

i ändamålsbestämmelsen. Först och främst måste man då ange sådan

verksamhet som uppgifterna inte skall få användas för. Den motsatta

lösningen innebär att tillåten användning anges när det gäller olika

verksamheter. Begränsningar för vissa användningsformer kan utformas

antingen genom att vissa förbjuds eller genom att endast vissa, angivna

användningsformer tillåts.

Den första modellen att förbjuda att uppgifterna används för vissa

verksamheter innebär att uppräkningen av förbjuden användning måste

vara heltäckande. Om en viss verksamhet inte nämns i författningstexten,

får uppgifterna användas för sådan verksamhet. Detta innebär i sin tur att

författningen måste ändras, om det aktualiseras någon ny form av

användning som inte anses önskvärd.

Den andra lösningen att ange tillåten användning innebär att upp-

gifterna får användas endast för sådan verksamhet som är särskilt an-

given. När användning inom nya verksamheter aktualiseras måste alltså

författningen ändras, om man önskar tillåta användningen. Det framstår

som enklare att utforma en sådan reglering så att den uppfyller direk-

tivets krav.

Den sistnämnda lösningen är också den som är mest integritetsvänlig.

En lösning där man i förväg har prövat om en användning skall tillåtas

har från integritetssynpunkt uppenbara fördelar och ger bättre kontroll

över användningen av uppgifterna. Av vikt är också att denna lösning

överensstämmer bättre med direktivet. En lösning av detta slag bör därför

väljas.

Hur skall då ändamålen utformas för att ge en rimlig avvägning mellan

användarintressena och integritetssynpunkter och för att motsvara kraven

enligt EG-direktivet? Dessa frågor behandlas i det följande.

Bör ändamålen ges betydelse för annat än personuppgifter?

En första fråga är om ändamålen bör preciseras endast för de person-

uppgifter som ingår i fastighetsregistret eller om ändamålen bör

preciseras även beträffande annan information i registret.

Enligt regeringens mening är det viktigt att onödiga hinder inte ställs

upp för användningen av den information som finns i fastighetsregistret.

Informationen i registret skall kunna utnyttjas på ett effektivt sätt. Kravet

på preciserade ändamål i EG-direktivet och personuppgiftslagen gäller

när personuppgifter samlas in. Den personuppgiftsansvarige är sedan

skyldig att se till att personuppgifter inte behandlas för något ändamål

som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. Begräns-

ningen till personuppgifter beror på att det är för sådana uppgifter som

det är särskilt viktigt med ett starkt skydd för den personliga integriteten.

Enligt regeringens uppfattning finns det inte skäl att införa längre

gående begränsningar för det nya fastighetsregistret än EG-direktivet och

personuppgiftslagen kräver. I den lag som skall reglera det nya fastig-

hetsregistret bör därför anges personuppgifter i registret bara får

behandlas för vissa angivna ändamål.

Vad som avses med personuppgifter framgår av personuppgiftslagen.

Beroende på vilken behandling som utförs kan den fastighetsanknutna

informationen vara att anse som personuppgifter. I olika sammanhang

har framhållits att det inte bör uppställas onödiga hinder för spridande av

s.k. offentliga grunddata. Det finns skäl att instämma i detta. Den

utformning av ändamålsreglerna som nu föreslås innebär också att hinder

saknas så länge det inte rör sig om personuppgifter.

För vilka närmare ändamål skall personuppgifter i fastighetsregistret få

användas?

När det gäller utformningen av ändamålsbestämmelserna bör enligt

regeringens uppfattning utgångspunkten vara att fastighetsregistret skall

ge offentlighet åt den information som ingår i registret. Det bör utgöra

registrets grundläggande syfte. Men för personuppgifternas del är det

nödvändigt att även mer preciserade ändamål anges.

Enligt artikel 7 e) i EG-direktivet är behandling av personuppgifter

tillåten, om den är nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av allmänt

intresse eller om den är ett led i myndighetsutövning som utförs av den

registeransvarige eller av tredje man till vilken uppgifterna har lämnats

ut. Det nuvarande fastighetsdatasystemet används av statliga och

kommunala myndigheter. Gemensamt för dessa är att verksamheten i stor

utsträckning styrs av bestämmelser i författning. En del av verksamheten

innebär dessutom myndighetsutövning. Detta är en form av verksamhet

som är uppenbart angelägen och som, genom författningsstödet, har ett

fastställt allmänt intresse. Kravet i EG-direktivet är således uppfyllt. En

ändamålsbestämmelse som innebär att personuppgifter i registret får

användas för arbetsuppgifter som grundar sig på författning måste, i

förening med viss närmare precisering av vilka verksamheter som avses,

också anses innebära en tillräcklig precisering.

Det har blivit allt vanligare att verksamhet som tidigare har bedrivits

av myndigheter överlåts till annan vad gäller bl.a. själva genomförandet.

Ett exempel är att kommunerna är ålagda att organisera sophämtning

men ibland ger ett privat aktiebolag i uppdrag att praktiskt ombesörja

detta. Ändamålsbestämmelsen bör utformas så att fastighetsregistrets

uppgifter kan användas även för författningsreglerad verksamhet som på

detta sätt har delegerats till enskilda.

Ett grundläggande syfte med det nya fastighetsregistret måste, liksom

fallet har varit med fastighetsdatasystemet, vara att ge offentlighet åt

vissa förhållanden. Registret kommer därvid att ha samma funktion som

de tidigare manuellt förda jord- och stadsregistren samt fastighets- och

tomträttsböckerna. Det finns alltså en grundläggande publicitetsfunktion

som är sprungen ur historiska förhållanden och utgör grund för bl.a.

rättsregler i jordabalken. Det framstår som främmande att här tala om

vissa användare eller liknande. I stället handlar det om att vissa

uppgifter skall hållas allmänt tillgängliga, t.ex. därför att det skall vara

möjligt att kontrollera att en person som uppger sig äga en fastighet

verkligen också är lagfaren ägare. Denna form av användning måste

enligt regeringens mening anses vara av allmänt intresse. Verksamhet

som består i att i enlighet med författning lämna underrättelse om

innehållet i registret får därför anses vara förenlig med EG-direktivet.

Personuppgifter i registret bör alltså få användas för sådant ändamål.

Enligt regeringens mening är det vidare uppenbart att ändamålen bör

omfatta omsättning av fastigheter. Uppgifterna i registret måste alltså

kunna användas som underlag för en presumtiv köpares ställnings-

taganden eller användas i en mäklares eller liknande uppdragstagares

verksamhet. Vidare är det klart att registrets uppgifter bör få användas i

samband med kreditgivning där fastigheter tjänar som säkerhet eller

underlag för kreditprövningen samt vid försäkringsgivning. Nu angivna

former av användning står i överensstämmelse med EG-direktivet

(se artikel 7 f). De närmare avgränsningarna behandlas i författnings-

kommentaren.

Fastighetsförvaltande företag använder i dag fastighetsdatasystemet.

En del av användningen avser medverkan vid omsättning av fastigheter

och annan egendom som ingår i systemet. Denna användning av det nya

fastighetsregistret faller in under det tidigare angivna ändamålet

medverkan vid omsättning m.m. En annan användning tar sikte på den

direkt förvaltande verksamheten av egna eller andras fastigheter m.m.

Också detta är en användning som bör tillåtas. En näraliggande

verksamhet där personuppgifter i registret också bör kunna användas är

byggande i olika stadier, från projektering till uppförande. De angivna

formerna av användning är tillåtna enligt direktivet (se artikel 7 f)).

Slutligen bör viss annan i dag vanligt förekommande användning till-

låtas. Det rör sig för det första om aktualisering, komplettering och

kontroll av fastighetsanknuten information i kund- eller personregister

eller liknande register. Vidare gäller det uttag av urval av personupp-

gifter, s.k. urvalsdragning. Den sistnämnda användningen blir framför

allt aktuell vid direktreklam. Regleringen i personuppgiftslagen för det

fall en registrerad har motsatt sig behandling av personuppgifter för

direkt marknadsföring bör dock gälla även för uppgifter i fastig-

hetsregistret (se 11 § personuppgiftslagen).

Givetvis bör fastighetsregistret kunna användas för statistik och forsk-

ning. Detta behöver inte anges särskilt i den nya lagen utan följer av 9 §

tredje stycket personuppgiftslagen.

7.6 Registrets innehåll

Regeringens förslag: Det nya fastighetsregistret skall innehålla

uppgifter som motsvarar dem som i dag finns i fastighetsregistret,

inskrivningsregistret och byggnadsregistret. Registret skall också

innehålla motsvarigheter till de adress- och taxeringsuppgifter som

redovisas i fastighetsdatasystemet. Även tilläggsinformation av det

slag som i dag redovisas i fastighetsdatasystemet skall få föras in i

registret. För närvarande skall inte några uppgifter därutöver få tas in i

registret.

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag (se s. 119 130).

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har ansett att några uppgifter

som i dag ingår i fastighetsdatasystemet skall uteslutas ur det nya regist-

ret. Däremot har flera remissinstanser ansett att registret bör tillföras

ytterligare samlingar av uppgifter. Bl.a. Lantmäteriverket och Riks-

skatteverket har föreslagit att samfällighetsföreningsregistren skall ingå i

det nya fastighetsregistret. Riksskatteverket, Svenska Bankföreningen

m.fl. har förordat att också ett eventuellt framtida rikstäckande lägen-

hetsregister skall ingå i fastighetsregistret. Lantmäteriverket har ansett att

fastighetsprisdatabasen bör ingå i registret.

Skattemyndigheten i Stockholm har föreslagit en ordning där de i

registret ingående taxeringsuppgifterna uppdateras i samma takt som

fastighetstaxeringsregistret.

Skälen för regeringens förslag:

Allmänt

När man tar ställning till vilken information som bör ingå i det nya

fastighetsregistret måste användaraspekterna vägas mot integritets- och

säkerhetsintressena. Enligt regeringens mening bör i princip information

som många användare utnyttjar och där gemensamma ändamål kan

skönjas ingå i registret, om inte särskilt starka skäl talar emot detta. En

viss begränsning bör dock göras, särskilt som ett större register innebär

ökade risker för intrång i personlig integritet. En riktlinje bör därför vara

att informationen begränsas till sådant som har anknytning till fastighets-

förhållanden. Av betydelse för frågan om visst slag av uppgifter bör ingå

i registret eller inte kan också vara huruvida uppgifterna är offentliga.

EG-direktivet innebär, som har framgått tidigare, vissa krav på

angivande av ändamål vid behandling av personuppgifter. Ändamålen

skall ha en viss grad av precision och de uppgifter som registreras skall

vara relevanta i förhållande till ändamålet. Regeringen har i avsnitt 7.5

uttalat sig om för vilka ändamål det nya fastighetsregistret skall få

användas. Dessa krav har givetvis också betydelse för frågan om vilken

information som bör ingå i registret. I den mån vissa uppgifter är

relevanta endast i förhållande till ett ändamål som fastighetsregistret inte

skall tillgodose finns det alltså skäl för att lägga de uppgifterna utanför

registret.

I det följande diskuteras vad detta innebär för frågan om vilken

information som bör ingå i fastighetsregistret.

Bör samtliga samlingar av uppgifter i det hittillsvarande fastighets-

datasystemet ingå även i det nya fastighetsregistret?

Inskrivningsregistret har förts sedan fastighetsdatasystemet infördes och

utgör en av grundstenarna i systemet. Något skäl att ställa detta register

utanför det nya fastighetsregistret finns enligt regeringens uppfattning

inte. På samma sätt förhåller det sig med dagens fastighetsregister.

Det kvartersregister och det adressregister som ingår i det nuvarande

fastighetsregistret förs endast om den aktuella kommunen har begärt

detta. Vid ett antal tillfällen har fråga uppkommit om förandet av

adressregistret bör bli obligatoriskt. Frågan har samband med bl.a.

uppbyggnaden av lägenhetsregistret som grund för genomförandet av

registerbaserade folk- och bostadsräkningar. Regeringen har i det

sammanhanget utgått från att de kommuner som saknar ett fullständigt

adressregister självmant vidtar åtgärder för att komma till rätta med detta

(se prop. 1995/96:90 s. 30). Frågan om regleringen av lägenhetsregistret

och adressättningen är föremål för utredning. Det står under alla

förhållanden klart att adressuppgifterna har ett så starkt samband med de

andra uppgifterna i fastighetsregistret att adresserna bör ingå i det nya

registret.

För närvarande utgör adressregistret en del av det nuvarande fastig-

hetsregistret. En sådan ordning var naturlig när fastighetsdatasystemet en

gång byggdes upp. Numera har adresserna inte någon mer uttalad

koppling till just fastighetsregistret. Adresser kan lika väl vara ett

redskap i inskrivningsmyndigheternas verksamhet, t.ex. när en

privatperson som endast känner till adressen vänder sig till myndigheten

med en förfrågan. Ansvaret för åsättande av adresser vilar på

kommunerna. Adressregistret bör därför brytas ut till en självständig del i

det nya gemensamma registret. Som har angetts i avsnitt 7.2 bör denna

del av registret benämnas adressdelen.

Registerkartan kan numera föras digitalt och är då en integrerad del av

fastighetsregistret. Den har ett nära samband med de skrivna uppgifterna

i det nuvarande fastighetsregistret och har gemensamma använd-

ningsområden med övriga delar av fastighetsregistret. Registerkartan bör

därför ingå i det nya registrets allmänna del.

Byggnadsregistret ingår sedan några år i fastighetsdatasystemet. Det

har inte framkommit några nackdelar med detta. Uppgifterna i byggnads-

registret har ett sådant samband med de andra uppgifterna i det nya

fastighetsregistret att de bör ingå i detta.

Sedan länge har vissa fastighetstaxeringsuppgifter förts in i fastighets-

datasystemet. Inskrivningsmyndigheternas beslut om stämpelskatt förut-

sätter tillgång till uppgifter om taxeringsvärden. Uppgifterna är vidare av

stort intresse, inte minst för kreditinstitut och mäklare, i annan

verksamhet där fastighetsdatasystemet används. Denna information bör

därför finnas även i det nya fastighetsregistret.

Skattemyndigheten i Stockholm har föreslagit att taxeringsuppgifterna i

det nya registret skall uppdateras i samma takt som uppgifterna i

fastighetstaxeringsregistret. En sådan ordning bör, enligt regeringens

uppfattning, i huvudsak kunna åstadkommas av berörda myndigheter. I

varje fall finns det inte anledning att i lag reglera hur ofta dessa uppgifter

skall dateras upp.

Som har angetts i avsnitt 5.1 får kommunala myndigheter, läns-

styrelserna, vägförvaltningarna och Riksantikvarieämbetet i fastighets-

datasystemet redovisa annan information med anknytning till fastigheters

användning än den som skall redovisas i fastighets- och inskriv-

ningsregistret (se 4 § femte stycket fastighetsdatakungörelsen). Tilläggs-

information är den sammanfattande benämningen på denna information.

Denna kan avse bl.a. uppgifter som underlättar identifiering av planer,

bestämmelser, beslut eller underrättelseskyldighet. Tilläggsinformationen

kan vidare avse uppgifter om skyddsrum och fornlämningar. Bör denna

information ingå i registret?

Tilläggsinformationen kan hänföras till två huvudgrupper. Vissa upp-

gifter, t.ex. uppgifter för identifiering, är till nytta mest för den

myndighet som för in dem, medan andra, t.ex. uppgifter om fornläm-

ningar, är av mera allmänt intresse. Ofta har uppgifterna ett mycket starkt

samband med den övriga informationen i fastighetsdatasystemet och är

samtidigt inte särskilt integritetskänsliga. Övervägande skäl talar därför

för att tillåta att tilläggsinformationen får tillföras det nya fastighets-

registret. Med hänsyn till att tilläggsinformationen avser flera sins-

emellan skilda förhållanden och att informationen totalt sett har

begränsad omfattning, är det inte befogat att samla den i en särskild del

av registret. Det är inte heller lämpligt att i lag reglera vilken

tilläggsinformation som får tillföras registret. I stället bör regeringen ges

befogenhet att närmare bestämma om detta. I likhet med vad som hittills

har gällt för fastighetsdatasystemet bör tilläggsinformationen redovisas

skild från registrets delar.

Bör även andra samlingar av uppgifter ingå i det nya fastighets-

registret?

Lägenhetsregistret ingår inte i det nuvarande fastighetsdatasystemet. Vid

tillkomsten av den tidigare försöksverksamheten med registret uttalade

dock regeringen (se prop. 1995/96:90 s. 25) att det inte borde medföra

några särskilda komplikationer att införliva bestämmelserna om lägen-

hetsregistret i ett kommande nytt regelverk kring fastighetsdatasystemet.

Ett skäl som talar för att lägenhetsregistret bör ingå är att registret har

ett starkt samband med de uppgifter som ingår i byggnadsregistret. Man

kan säga att lägenhetsregistret är en slags utveckling och specificering av

byggnadsregistret. En byggnad delas genom lägenhetsregistret in i

lägenheter med en unik beteckning för varje lägenhet.

Av betydelse är emellertid också för vilka ändamål lägenhetsregistret

är avsett. Lägenhetsregistret får användas för framställning av statistik

och för folkbokföringen. Registret får också användas för resursfördel-

ning samt planering, uppföljning och utvärdering av boende, byggande

och kommunikationer (se 2 § lagen om lägenhetsregister). Ändamålen

för lägenhetsregistret är således klart mer begränsade än de som

regeringen anser bör ställas upp för fastighetsregistret (se avsnitt 7.5).

Det är inte lämpligt att i det nya fastighetsregistret föra in uppgifter som

får användas endast för betydligt snävare ändamål än andra uppgifter i

det nya fastighetsregistret.

Ett alternativ är givetvis att vidga ändamålen för lägenhetsregistret och

tillåta samma användning som tillåts för uppgifter i övrigt i fastighets-

registret. Regeringen är emellertid för närvarande inte beredd att ta

ställning till en utvidgning av ändamålen för lägenhetsregistret.

Verksamheten med lägenhetsregister har hittills bara bedrivits i form av

en provverksamhet. Regeringen har i 1999 års vårproposition föreslagit

att verksamheten skall permanentas och avser att senare återkomma med

förslag till den lagstiftning som krävs för att bygga upp ett lägenhets-

register i hela landet. En arbetsgrupp i Regeringskansliet har till uppgift

att bl.a. utarbeta författningsförslag inför denna uppbyggnad. Frågan om

ändamålen med lägenhetsregistret bör vidgas bör anstå till arbetet med

den lagstiftningen.

Mot den bakgrunden bör lägenhetsregistret i varje fall inte för

närvarande integreras i det nya fastighetsregistret.

Samfällighetsföreningsregistren ligger för närvarande utanför fastig-

hetsdatasystemet. Flera remissinstanser har ansett att deras arbete skulle

underlättas om dessa register fördes in i fastighetsregistret. Förbättringen

skulle i huvudsak bestå i att man i förekommande fall slipper att byta

mellan två olika register (fastighetsregistret och samfällighets-

föreningsregistret).

Regeringen kan för sin del konstatera att antalet användare och

användningsområden för samfällighetsföreningsregistren är betydligt

mindre än som generellt gäller för den information som i dag ingår i

fastighetsdatasystemet. Registren får användas för att samla in, lagra och

bearbeta uppgifter för handläggningen av registreringsärenden samt för

att tillhandahålla uppgifter till myndigheter och till allmänheten om

registrerade föreningar och samfälligheter. Vidare får Lantmäteriverket

använda registren för att följa upp och planera de registerförande

myndigheternas verksamhet. Bortsett från tillhandahållandet till allmän-

heten rör det sig endast om verksamhet inom ramen för Lantmäteriverket

och dess myndigheter. Innehållet i samfällighetsföreningsregistren skiljer

sig också från de uppgifter som ingår i det nuvarande fastighets-

datasystemet. Detta talar mot att föra över uppgifterna till det nya

fastighetsregistret. Från integritetssynpunkt är det dessutom en nackdel

om ytterligare en stor informationsmängd tillförs fastighetsregistret. Den

fördel som skulle vinnas med att föra in samfällighetsföreningsregistren i

det nya fastighetsregistret är endast av begränsad natur. Mot denna

bakgrund anser regeringen att samfällighetsföreningsregistren inte bör

infogas i det nya fastighetsregistret.

Pantbrevsregistret ingår inte heller i fastighetsdatasystemet. Det

regleras i särskilda författningar, lagen (1994:448) om pantbrevsregister

och förordningen (1994:598) om pantbrevsregister. Ändamålen med

registret är begränsade. Det får användas för registreringar som kan ske

enligt lagen, som underlag för beslut som kan meddelas enligt lagen och

som underlag för underrättelser till pantbrevshavare om vissa närmare

angivna förhållanden. Dessa ändamål är väl avgränsade och får anses

relativt speciella i förhållande till de ändamål som är aktuella för de

register som ingår i fastighetsdatasystemet.

Dessutom skiljer sig pantbrevsregistret på ett annat sätt från de andra

registren. Uppgifterna i de andra registren är normalt offentliga. Enligt

8 kap. 22 § sekretesslagen (1980:100) gäller däremot sekretess i verk-

samhet som avser förande av pantbrevsregistret för uppgift om pant-

brevshavare, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den

som uppgiften rör lider skada.

Regeringen anser att de begränsade ändamålen samt sekretessen med-

för att pantbrevsregistret inte bör ingå i fastighetsregistret.

Fastighetsprisdatabasen innehåller inte någon unik information. Det

rör sig om information från register i fastighetsdatasystemet som har

strukturerats på ett visst sätt. På samma sätt förhåller det sig med änd-

ringsdatabasen. Båda baserna har tillskapats främst för att fortlöpande

kunna förse andra register med uppgifter från fastighetsdatasystemet.

Det innebär att fastighetsprisdatabasen och ändringsdatabasen kan

föras inom ramen för det nya fastighetsregistret. De båda databaserna är

snarast att betrakta som en form av bearbetningar som har gjorts i förväg

till framtida beställare. Det talar för att man inte bör författningsreglera

dem. Ibland har det hävdats att databaserna bör författningsregleras för

att garantera en god kvalitet på dem. Det är dock tveksamt om en för-

fattningsreglering skulle kunna bidra till bättre registerkvalitet. Även

utan författningsreglering har den personuppgiftsansvarige i enlighet

med peronuppgiftslagens bestämmelser ett ansvar för uppgifterna i

databasen.

Regeringen anser mot denna bakgrund att de båda databaserna i och

för sig bör kunna föras inom ramen för det nya fastighetsregistret men att

de inte i författning bör anges som särskilda delar av detta register.

BKN-systemet är ett datorstöd som används då Statens bostads-

kreditnämnd ställer kreditgarantier. FENIX-systemet används för att

säkerställa att utbetalningar av bostadssubventioner sker till rätt ägare.

Det rör sig alltså om mycket begränsade användningsområden. Vidare

har Lantmäteriverket i dag inte något ansvar för systemen. Enligt

regeringens mening finns det därför inte skäl för att låta dessa system

ingå i det nya fastighetsregistret.

Sammanfattning av vad som bör ingå i registret

Regeringen anser sammanfattningsvis att i det nya fastighetsregistret bör

ingå motsvarigheter till inskrivningsregistret, fastighetsregistret och

byggnadsregistret. Som har framgått av avsnitt 7.2 bör dessa delar av

registret benämnas inskrivningsdelen, allmänna delen och byggnads-

delen. Adressregistret, som hittills utgjort en del av det befintliga fastig-

hetsregistret, bör i fortsättningen utgöra en egen del av registret. Också

de uppgifter om fastighetstaxering som i dag redovisas i fastighetsdata-

systemet bör redovisas i det nya fastighetsregistret och därvid utgöra en

egen del av registret. Slutligen bör det vara möjligt att föra in viss i

förordning närmare preciserad tilläggsinformation. Övriga register, t.ex.

samfällighetsföreningsregistren och pantbrevsregistret, bör inte föras in i

fastighetsregistret utan även i fortsättningen utgöra särskilda register.

7.7 Begränsningar för användningen av personuppgifter i

registret

Bakgrund:

Allmänt

Även om det primära syftet med fastighetsregistret är att ge offentlighet

åt i registret ingående information har det uppmärksammats att vissa slag

av bearbetningar av personuppgifter kan få effekter som inte är

önskvärda med hänsyn till enskildas personliga integritet. Risken för

sådana effekter ökar om många uppgifter samlas i ett enda register.

Regeringen föreslår, som tidigare har framgått, att fastighetsdatasystemet

i framtiden skall utgöra ett enda register (se avsnitt 7.2). Av betydelse för

det ställningstagandet är att de risker från integritetssynpunkt som en

sådan lösning innebär kan minskas genom att vissa begränsningar ställs

upp för behandlingen av uppgifterna i registret. I avsnitt 7.7.1 diskuteras

vilka sådana begränsningar som bör finnas. De principer för olika

behandlingar av datauppgifter som Lantmäteriverket och dess

föregångare Centralnämnden för fastighetsdata hittills har tillämpat har

stort intresse i sammanhanget. En redogörelse för dessa principer lämnas

längre fram.

För att en myndighet skall få sälja personuppgifter från ett person-

register krävdes enligt datalagen (1973:289) antingen ett medgivande

från den registrerade eller stöd av lag, förordning eller ett särskilt beslut

av regeringen (se 7 §). Någon motsvarande reglering finns inte i person-

uppgiftslagen. Lantmäteriverket är enligt sin instruktion berättigad att

mot avgift bedriva uppdragsverksamhet inom sitt verksamhetsområde (se

6 § förordningen [1995:1418] med instruktion för det statliga lant-

mäteriet). Härav följer att verket kan bedriva försäljning av uppgifter

som ingår i fastighetsdatasystemet. Intäkterna från sådan uppdrags-

verksamhet som är knuten till fastighetsdatasystemet uppgår till

betydande belopp. Mot bakgrund av EG:s personuppgiftsdirektiv finns

det anledning att pröva om försäljningsverksamheten påkallar någon

förändring i regelverket (se avsnitt 7.7.2).

Slutligen finns det anledning att ta ställning till om det behövs några

särskilda bestämmelser om överföring av personuppgifter från det nya

registret till utlandet (se avsnitt 7.7.3).

Nuvarande tillämpning när det gäller behandling av personuppgifter

Lantmäteriverket har för det nuvarande fastighetsdatasystemet tillämpat

principen att fastigheter, och inte personer, bör vara utgångspunkten för

urval. Men urval och bearbetningar som utgår från enskilda personer har

ändå inte varit uteslutna.

Utvecklingen har medfört att Lantmäteriverket ofta använder

personnummer som sökbegrepp för att hitta information som myndig-

heter eller enskilda begär att få ut. Det kan vara fråga om att sortera fram

de uppgifter som en myndighet behöver vid myndighetsutövning.

Sökningen kan också syfta till att ta fram uppgifter som skall användas

för uppbyggnad eller ajourhållning av kund- eller medlemsregister.

Personnummer kan också användas som sökbegrepp för att sortera

information efter ägare. Om t.ex. en kommun skall göra ett utskick till

samtliga fastighetsägare i kommunen, kan man genom att använda

personnummer vid bearbetningen undvika att en person som äger flera

fastigheter i kommunen får flera identiska utskick. Bl.a. advokater,

revisionsbyråer och polisen begär ibland att få ut uppgifter om en persons

totala fastighetsinnehav. I de flesta sådana fall finns det ett acceptabelt

behov av sådana sökningar. Lantmäteriverket tillåter då att person-

nummer används som sökbegrepp vid behandlingen. För advokater gäller

det t.ex. utredningar vid konkurs, dödsfall, bodelning eller fastställande

av underhållsbidrag. Revisionsbyråer utnyttjar möjligheten att få

information om en klients totala fastighetsinnehav och, om klienten

bekräftat uppdraget, kompletterande information om berörda fastigheter.

Polisen använder uppgifter om fastighetsinnehav, framtagna med hjälp

av personnummer, i brottsutredningar. Kronofogdemyndigheter använder

möjligheten vid registerforskning för att undersöka vilka tillgångar en

gäldenär har. Sökning med hjälp av personnummer används också när

företrädare för massmedia begär uppgift om en persons totala fastig-

hetsinnehav.

Det bör understrykas att i samtliga nu angivna fall är det Lantmäteri-

verket som på begäran gör sökningar med hjälp av personnummer. I de

fall någon utomstående har medgetts direktåtkomst till registret, har

användaren inte getts rätt att använda personnummer för sökning.

Vid direktåtkomst medges normalt sökning endast på en fastighet i

taget. Endast om det har funnits ett acceptabelt behov av sökningen har

s.k. flerfastighetsfrågor fått ställas. En restriktiv tillämpning har också

iakttagits när det gäller användning och utlämnande av uppgifter om

inteckningar.

I stort motsvarande begränsningar som vid direktåtkomst gäller då

upppgifter görs tillgängliga genom att lämnas ut på ADB-medium.

7.7.1 Begränsningar vid direktåtkomst samt urval och

bearbetningar m.m.

Regeringens förslag: När direktåtkomst (terminalåtkomst) tillåts,

skall namn, personnummer eller del av personnummer inte få

användas som sökbegrepp. Vid sådan åtkomst skall det normalt vara

möjligt att utföra sökningar bara på en fastighet, tomträtt, samfällighet

eller byggnad i taget.

Vid urval och bearbetningar eller utlämnande på ADB-upptagning

skall uppgifter om inteckningar inte få behandlas eller lämnas ut.

Uppgifter om personnummer skall få lämnas ut endast när det är fråga

om aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande

register. Uppgifter om personnummer, födelsetid, civilstånd,

utmätning, konkurs eller standardpoäng skall inte få behandlas för

direkt marknadsföring.

Om det finns särskilda skäl, skall Lantmäteriverket i enskilda fall

kunna medge undantag från de flesta av begränsningarna för

användningen.

Fastighetsdatautredningens förslag: Överensstämmer med regering-

ens förslag (se s. 147 157). Utredningen har dock föreslagit att

prövningen av om undantag skall medges skall göras av

Datainspektionen.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har haft invändningar mot

de begränsningar för användningen som har föreslagits av utredningen.

Lantmäteriverket har uttalat att det inte är lämpligt att i lag ställa upp

begränsningar för användningen, utan att det i stället bör överlämnas åt

verket att som personuppgiftsansvarig i varje enskilt fall ta ställning till

om en begärd användning bör tillåtas eller inte. Verket har vidare uttalat

att lantmäterimyndigheternas rätt att använda sig av uppgifter från

registret bör regleras i en särskild författning.

När det gäller de föreslagna begränsningana vid direktåtkomst har

Lantmäteriverket menat att ett absolut förbud mot användning av vissa

sökbegrepp bör ersättas med en ordning där sådana begrepp får användas

efter dispens. Att sökning avseende flera fastigheter samtidigt får ske

endast efter särskilt tillstånd av annan myndighet hindrar enligt verket

lantmäterimyndigheternas arbete. Bl.a. Riksskatteverket har ansett att

sökningar som avser flera fastigheter är nödvändiga för skatte- och

kronofogdemyndigheternas verksamhet och att det därför bör övervägas

om flerfastighetssökningar alltid skall vara beroende av ett beslut om

dispens. Även flera kommuner har ifrågasatt det lämpliga i att

fastighetsvis sökning förutsätter dispens.

Beträffande urval och bearbetningar och utlämnande på ADB-medium

har bl.a. Lantmäteriverket ansett att uppgifter om inteckningar inte är så

integritetskänsliga att den föreslagna begränsningen bör gälla sådana

uppgifter.

Swedma har avstyrkt förslaget om att vissa uppgifter inte skall få

behandlas för direkt marknadsföring.

Försvarsmakten (Högkvarteret) och Fortifikationsverket har ansett att

det bör övervägas närmare om det finns ett särskilt behov att skydda viss

information i registret så att den inte kan användas på ett sätt som hotar

rikets säkerhet.

Skälen för regeringens förslag:

Bör viss användning av registret begränsas?

Fastighetsdatasystemet har stor betydelse för viktiga samhällsfunktioner.

Ju färre begränsningar man uppställer i sätten att ta fram och använda

information ur systemet, dess bättre blir förutsättningarna för att utnyttja

informationen. Mot detta måste vägas att vissa användningssätt kan vara

tvivelaktiga från integritets- eller säkerhetssynpunkt. Enligt EG-

direktivet får inte behandlingar som står i strid med ändamålen för

registret äga rum. En helt obegränsad behandling av informationen i det

nya fastighetsregistret kan därför inte tillåtas. Vissa begränsningar bör

således gälla. Dessa bör av skäl som tidigare har angetts (se avsnitt 7.3)

 tas in i lag.

Hur bör då sådana begränsningar t.ex. en begränsning i

användningen av personnummer som sökbegrepp komma till uttryck i

lagen? En möjlighet är att ställa upp en huvudregel om ett allmänt förbud

mot sådan användning och förse den med ett antal undantag. Undantag

kan slås fast mer generellt av regeringen eller av tillämpande

myndigheter i det enskilda fallet. Undantagen skulle emellertid bli

ganska många och det är något tveksamt om man därefter skulle kunna

tala om en huvudregel som innebär ett förbud. Det är dessutom med

hänsyn till teknikutvecklingen närmast omöjligt att i förväg förutse vilka

framtida situationer som det kan finnas skäl att låta omfattas av

undantagen. Någon sådan huvudregel bör därför inte ställas upp.

I stället bör man enligt regeringens uppfattning välja en ordning som

innebär att begränsningen kopplas till en viss specifik användning som

typiskt sett framstår som mera känslig från integritetssynpunkt än annan

användning. Det gäller behandlingar som innebär direktåtkomst, urval

och bearbetningar samt utlämnande på ADB-medium (se nedan).

I de följande avsnitten skall olika användningsformer diskuteras.

Vad bör gälla vid direktåtkomst?

Direktåtkomst (åtkomst vid persondator eller särskild terminal m.m.) är

en användningsform som har förekommit sedan fastighetsdatasystemet

kom till och har en mycket utbredd användning. Inom kreditväsendet

samt i mäklar- och värderingsverksamhet är uppkoppling on line till

fastighetsdatasystemet numera en förutsättning för att verksamheten skall

kunna bedrivas rationellt. Regeringen anser att det är viktigt att denna

användning kan fortsätta. Några problem från integritetssynpunkt har inte

heller kommit i dagen. Det finns därför inte skäl att göra några betydande

inskränkningar jämfört med vad som gäller i dag.

För närvarande finns det enligt den ordning som Lantmäteriverket

tillämpar ingen möjlighet att söka på namn, personnummer eller del av

personnummer när direktåtkomst har medgetts. Användandet av dessa

uppgifter som sökbegrepp kan vara känsligt från integritetssynpunkt. Det

ger nämligen möjlighet att från skilda delar av registret sammanställa

omfattande uppgifter om en enskild person. Övervägande skäl talar

därför för att användandet av sådana sökbegrepp i samband med direkt-

åtkomst även i fortsättningen bör begränsas. Detta gäller i synnerhet som

det vid direktåtkomst, till skillnad från annan behandling, saknas

möjlighet för Lantmäteriverket att kontrollera nyttjandet. Lantmäteri-

verket har föreslagit att det absoluta förbudet mot användning av de

angivna sökbegreppen tas bort och ersätts med en ordning med dispens-

prövning. Några skäl för att öppna en sådan möjlighet har emellertid inte

framkommit. Regeringen anser därför att den nya lagen bör innehålla ett

generellt förbud mot att medge direktåtkomst på sådant sätt att namn,

personnummer eller del av personnummer kan användas som sök-

begrepp. Förbudet bör dock inte gälla i verksamhet som avser

registerföring. Så bör t.ex. inskrivningsmyndigheterna liksom hittills ha

sådan direktåtkomst som behövs för att fullgöra inskrivningsverk-

samheten, medan lantmäterimyndigheterna bör ha den direktåtkomst som

fordras för att fastighetsregistrering skall kunna ske på ett rationellt sätt.

Lantmäterimyndigheterna har också ett behov av att nyttja sökbegreppen

i ledet före fastighetsregistreringen, dvs. i samband med fastighetsbild-

ningsförrättningar eller motsvarande förrättningar. Förbudet bör därför

inte heller omfatta dessa fall.

I Lantmäteriverkets praxis avseende direktåtkomst tillåts i dag som

huvudregel endast sökning på en fastighet i taget. Som regel är det endast

de myndigheter som för in uppgifter i fastighetsdatasystemet som har

möjlighet att genom en enda fråga få fram all information om ett stort

antal fastigheter. Även i andra fall när det finns ett acceptabelt behov av

sökningen ges dock möjlighet till flerfastighetsfrågor .

I detta lagstiftningsärende har inte framställts några krav på att

utrymmet för flerfastighetsfrågor skall ökas eller minskas i förhållande

till vad som tillåts i dag. Flera remissinstanser har emellertid befarat att

en författningsreglering av det slag som utredningen har föreslagit ett

förbud men med möjlighet till dispens kan hindra myndigheterna i

deras arbete.

Regeringen anser att en generell utvidgning av möjligheterna till

flerfastighetssökningar kan få oönskade konsekvenser från integritets-

och säkerhetssynpunkt. Sådana sökningar kan exempelvis utgöra hot mot

vitala försvarsintressen. Principerna för den nuvarande ordningen bör

därför behållas. Vid utformandet av den nya regleringen bör huvudregeln

därvid vara att, när direktåtkomst medges annan än den som är berättigad

att föra in uppgifter i det nya fastighetsregistret, sökning är tillåten på

endast en fastighet, samfällighet eller byggnad i taget. Från huvudregeln

bör undantag kunna medges när användarskäl väger tyngre än integritets-

och säkerhetshänsyn. Härigenom blir det möjligt för andra myndigheter

och användare av registret att, när det är befogat och integritets- och

säkerhetsskäl inte talar emot det, göra sökningar avseende flera

fastigheter.

Hur bör då en sådan undantagsregel utformas? En remissinstans har

förordat att det i förordning slås fast när flerfastighetssökningar får ske.

Enligt regeringens mening är det dock svårt att i förväg förutse alla de

situationer då flerfastighetssökningar kan vara befogade. Det är därför

lämpligare att, som utredningen har föreslagit, låta en myndighet pröva

om det i det enskilda fallet finns skäl att medge undantag från

huvudregeln. Utredningen har förordat att Datainspektionen skall vara

dispensmyndighet. Som inspektionen har påtalat skulle emellertid detta

vara mindre väl förenligt med den nya roll som myndigheten har fått till

följd av personuppgiftslagen. Bedömningen bör därför lämpligen göras

av Lantmäteriverket såsom personuppgiftsansvarigt för registret. Det

utesluter givetvis inte att Lantmäteriverket i ärenden av större betydelse

eller i svårbedömda fall samråder med Datainspektionen innan beslut

fattas.

Ett beslut om undantag bör enligt regeringens mening inte behöva avse

en enskild sökning. Beslutet bör också kunna avse en viss typ av

sökningar som en viss användare avser att göra. Om det är fråga om

återkommande behov, bör det alltså inte vara nödvändigt att ansöka om

tillstånd varje gång. Regeringen vill särskilt peka på att utvecklingen av

den digitala registerkartan kommer att möjliggöra sökningar där kartan

används som ingång. I sådana fall är det regelmässigt mindre rationellt

att uppgifter som berör ett flertal fastigheter kan erhållas endast

fastighetsvis. Lantmäteriverket bör då om den avsedda användningen

från allmän synpunkt framstår som legitim och oskadlig kunna ge en

användare ett generellt tillstånd till flerfastighetsfrågor av visst eller vissa

slag.

Det ligger i sakens natur att direktåtkomst till personuppgifter i

registret endast bör kunna medges när direktåtkomsten skall tjäna något

av de ändamål som skall gälla för registret. Enligt regeringens mening

finns det anledning att gå längre än så och av integritetsskäl förbjuda

sådan direktåtkomst som syftar till att aktualisera, komplettera eller

kontrollera uppgifter i kund- eller medlemsregister eller som syftar till

s.k. urvalsdragning för direkt marknadsföring.

Vad bör gälla vid urval och bearbetningar?

Vad som benämns urval och bearbetningar görs i dag av Lantmäteri-

verket åt olika beställare. Det innebär att uppgifter om bl.a. personer söks

fram utifrån vissa parametrar. En viss, begränsad information tas fram ur

en större mängd information. Det kan exempelvis vara fråga om att få

fram alla uppgifter i ett register om en viss person eller att söka fram alla

fastigheter i ett visst område.

Urval och bearbetningar görs i stor utsträckning för olika direkt-

reklamändamål. Men även annan användning förekommer. Som tidigare

har angetts kan användning av personnummer eller namn möjliggöra

sökningar som är känsliga från integritetssynpunkt. Erfarenheterna visar

att det som upplevs som negativt av den enskilde är den ofta ganska

ingående kunskap om honom eller henne som urvalet eller bearbetningen

kan ge.

Uppgifter om inteckningar har från nu nämnda utgångspunkter ansetts

vara en särskilt känslig uppgiftstyp. Enligt regeringens mening finns det

fog för detta. Uppgifter om inteckningar ger i många fall en bild av en

persons låneförhållanden. Detta kan upplevas som kränkande av den

enskilde. Risken för missförstånd är också stor, i synnerhet som det

sammanlagda inteckningsbeloppet inte behöver motsvara fastighets-

ägarens faktiska skuldbelastning.

Mot den bakgrunden bör lagen begränsa möjligheterna till sådana urval

och bearbetningar som sker med inteckningar som sökbegrepp eller i

syfte att ta fram uppgifter om inteckningar. Det bör lämpligen ske genom

ett förbud mot sådan behandling men med möjlighet för Lantmäteri-

verket att medge undantag när detta efter en avvägning av användar- och

integritetsintressena framstår som försvarligt.

En särskild fråga är i vilken omfattning urval och bearbetningar som

avser personnummer bör tillåtas. Särskilt finns det anledning att

uppmärksamma användning av personnummer som urvalsinstrument och

utlämnande av personnummer som har tagits fram genom urval eller

bearbetning.

Regeringen har ovan föreslagit ett förbud mot användandet av person-

nummer som sökbegrepp i samband med direktåtkomst. Däremot finns

det enligt regeringens mening inte fog för att begränsa användandet av

personnummer som sökbegrepp vid sökningar som Lantmäteriverket

själv utför för egen eller annans räkning och som ligger inom ramen för

registrets ändamål.

Ett utlämnande av personnummer anses ibland innebära särskilda

risker för kränkning av enskildas personliga integritet. Det samman-

hänger bl.a. med att personnumret gör det lättare att sammanställa olika

uppgifter om en och samma person. Oftast torde användarnas behov av

information kunna tillgodoses utan att uppgifter om personnummer

lämnas ut. Det är också så att Lantmäteriverket enligt hittillsvarande

praxis inte lämnar ut detta slag av uppgifter. Ett undantag finns dock; ut-

lämnande för aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighets-

anknuten information som finns i kund- eller medlemsregister eller

liknande register. Då är det oftast fråga om att andra uppgifter än

personnummer skall föras in i ett befintligt dataregister men tillgång till

personnumret är nödvändigt för att de nya uppgifterna skall kunna föras

in. I sådana sammanhang får utlämnandet också anses som mindre

känsligt, eftersom det finns en viss relation mellan mottagaren och den

enskilde.

Regeringen anser mot denna bakgrund att den nya lagen också bör

ställa upp ett förbud mot att lämna ut uppgifter om personnummer.

Förbudet bör dock inte omfatta sådant utlämnande som hittills har

godtagits i Lantmäteriverkets praxis, dvs. för aktualisering,

komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten information i kund-

eller medlemsregister. Vidare bör Lantmäteriverket ha möjlighet att

meddela dispens från förbudet, när det finns särskilda skäl för det.

De två förbudsreglerna vid urval och bearbetningar bör förses med

ytterligare ett undantag. Ett generellt undantag bör finnas för det fall

något annat följer av lag eller annan författning. Denna regel behövs bl.a.

för att författningsreglerad underrättelseskyldighet skall kunna fullgöras.

Ett exempel är Lantmäteriverkets skyldighet att ställa samman och lämna

ut gravationsbevis och andra fastighetsbevis med uppgift om bl.a.

inteckningar. Ett annat exempel är skyldigheten för den personuppgifts-

ansvarige att på begäran från var och en ange om uppgifter rörande denne

behandlas m.m. (se 26 § personuppgiftslagen).

Som tidigare har nämnts används urval och bearbetningar i stor

utsträckning vid direkt marknadsföring. Av personuppgiftslagen framgår

att personuppgifter inte får behandlas för ändamål som rör direkt

marknadsföring, om den registrerade hos den personuppgiftsansvarige

skriftligen har anmält att han eller hon motsätter sig sådan behandling (se

11 §). För den enskilde kan det upplevas som stötande med reklam som

tyder på att avsändaren har särskilt ingående kunskaper om honom eller

henne, i synnerhet om det gäller vissa mer personliga förhållanden som

uppgifter om utmätning och konkurs, ålder och civilstånd samt uppgifter

om bostaden. Ändamålen med fastighetsregistret är inte att möjliggöra all

slags marknadsföring. Enligt regeringens uppfattning finns det skäl att

för fastighetsregistrets del ställa upp en huvudregel där användning av

dessa slag av uppgifter födelsetid, civilstånd, utmätning, konkurs eller

standardpoäng förbjuds vid urval och bearbetningar som avser direkt

marknadsföring. På samma sätt som när det gäller inteckningar och

personnummer bör det finnas möjlighet att få dispens från huvudregeln.

Vad bör gälla vid utlämnande på ADB-upptagning?

En användningsform som förekommer i dag och som kan förväntas öka

är utlämnande på ADB-upptagning. Den användning som hittills har varit

aktuell är att en beställare får en mer eller mindre komplett kopia av

fastighetsdatasystemet beträffande ett visst område, t.ex. en kommun.

Det har således rört sig om geografiskt avgränsade kopior av

fastighetsdatasystemet. Man kan emellertid också tänka sig att någon

begär att få en kopia av vissa uppgifter beträffande hela landet eller en

komplett kopia av hela fastighetsdatasystemet.

Enligt Lantmäteriverkets tillämpning lämnas uppgifter om

inteckningar normalt inte ut på ADB-upptagning. Ett undantag är

utlämnandet av uppgifter om inteckningar till pantbrevsregistret.

Uppgifterna används för en mängd olika ändamål. Det kan vara fråga

om att kombinera uppgifterna med uppgifter från andra register. GIS (se

avsnitt 5.2) är ett exempel på detta. Ytterligare användningsformer kan

förväntas.

I fråga om urval och bearbetningar har regeringen i föregående avsnitt

föreslagit två huvudregler som begränsar användningen, nämligen att

uppgifter om inteckningar över huvud taget inte får behandlas (och

därmed inte heller lämnas ut) och att uppgifter om personnummer,

framtagna genom urval eller bearbetning, som regel inte får lämnas ut.

Enligt regeringens mening finns det inte anledning att ha någon annan

syn på begränsningar vid utlämnande på ADB-upptagning än vid urval

och bearbetningar. Vid sådant utlämnande bör alltså uppgifter om

inteckningar och personnummer inte få lämnas ut. Även här finns det

dock, såvitt gäller utlämnande av personnummer, anledning att ställa upp

ett undantag för aktualisering, komplettering eller kontroll av information

som finns i kund- eller medlemsregister. Liksom vid urval och bearbet-

ningar bör vidare undantag gälla från de uppställda förbuden när annat

följer av lag eller annan författning. Slutligen bör Lantmäteriverket ha

möjlighet att medge undantag när det finns särskilda skäl för det.

UpplysningsCentralen UC AB och Dun 

gravationsbevis skall i stället utfärdas enligt kungörelsen (1974:1063) om

fastighetsbevis m.m.

Fastighetsdatareformen slutfördes för inskrivningsväsendets del i sep-

tember 1995. Vid samtliga inskrivningsmyndigheter sker således inskriv-

ning numera i inskrivningsregister. Det förekommer, med några få

undantag, inte längre inskrivning i fastighetsböcker och tomträttsböcker.

Skälen för regeringens förslag:

Regleringen i jordabalken

Jordabalkens inskrivningsregler bygger på att inskrivning sker i fastig-

hetsböcker eller tomträttsböcker. I praktiken sker dock, såsom tidigare

har framgått, numera all inskrivning i inskrivningsregister, dvs. vad som

med regeringens förslag i framtiden kommer att benämnas fastighets-

registrets inskrivningsdel. Denna skillnad mellan jordabalkens lagtext

och den faktiska handläggningen är givetvis inte tillfredsställande.

Jordabalken bör därför ändras så att det framgår att inskrivning sker i

fastighetsregistrets inskrivningsdel. Reglerna om fastighetsbok och

tomträttsbok bör samtidigt utmönstras från jordabalken.

Det är i och för sig inte nödvändigt att i jordabalken slå fast att

registret skall vara ADB-baserat. Det räcker att detta framgår av den

föreslagna lagen om fastighetsregistret. Vid utformningen av

jordabalkens regler måste emellertid hänsyn tas till att reglerna är ADB-

baserade. Jordabalkens regler är utformade med utgångspunkt i ett

manuellt inskrivningsväsende. Bestämmelserna i 19 kap. jordabalken

måste därför kompletteras med de särbestämmelser som är nödvändiga

vid hanteringen av ett ADB-baserat register. Det kan ske genom att

bestämmelserna i lagen om inskrivningsregister inarbetas i jordabalken.

Lagen om inskrivningsregister tjänar därefter inte något ändamål utan

kan upphävas.

I samband med att bestämmelserna i lagen om inskrivningsregister

inarbetas i 19 kap. jordabalken bör det kapitlet omarbetas redaktionellt.

De frågor som detta ger upphov till kommer att behandlas i avsnitt 9.

Upphävande av författningar som reglerar det manuella inskrivnings-

väsendet

Det förhållandet att fastighetsböcker och tomträttsböcker inte längre förs

innebär också att lagen (1932:169) om uppläggande av nya fastighets-

böcker har förlorat all betydelse. Regeringen föreslår därför att riksdagen

upphäver lagen. Det är regeringen avsikt att därefter upphäva de

förordningar som i och med fastighetsdatareformens avslutande inte

längre fyller något syfte. Det gäller följande förordningar:

fastighetsbokskungörelsen (1971:708),

gravationsbeviskungörelsen (1971:710),

kungörelsen (1971:784) med tillämpningsföreskrifter för inskrivnings-

väsendet enligt jordabalken,

tomträttsbokskungörelsen (1971:801), och

kungörelsen (1974:1062) om uppläggande av inskrivningsregister.

Övriga författningsändringar

Som tidigare har angetts förekommer det i ett stort antal författningar

bestämmelser om att olika förhållanden skall anmälas till inskriv-

ningsmyndighet för anteckning i fastighetsbok eller tomträttsbok. Dessa

bestämmelser bör nu ändras på så sätt att det föreskrivs att anteckning i

stället skall ske i det nya fastighetsregistrets inskrivningsdel.

I flera fall förekommer det föreskrifter som innebär att, när ett visst

beslut eller förhållande som skall antecknats har upphävts eller återgått,

även detta skall antecknas. I det ADB-baserade systemet är det i dessa

fall emellertid missvisande att tala om att upphävandet av beslutet eller

förhållandet antecknas. I stället går det till så att uppgiften tas bort från

den avdelning av registret där den dittills har funnits. Bestämmelserna

bör givetvis ge uttryck för den faktiska förändringen i registret. De bör

därför utformas så att tidigare anteckningar i dessa situationer skall tas

bort. Riksarkivet har mot detta invänt att det skulle innebära en gallring

av uppgifter som kan ha betydelse för framtida forskning. Förfarandet

innebär emellertid inget annat än att en uppgift om den tidigare

anteckningen flyttas från den del av registret där den dittills funnits till

fastighetsregistrets avdelning för äldre förhållanden med en hänvisning

till akten i det ursprungliga ärendet. Det är således inte fråga om någon

fullständig gallring. Åtgärden medför inte heller att framtida forskning

omintetgörs. Den som vill få tillgång till mer detaljerade upplysningar

kommer även i fortsättningen att kunna göra det genom att ta del av

handlingarna i akten. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte

möter något hinder mot att införa en bestämmelse om att anteckningar

som inte längre är aktuella skall tas bort ur registret.

Vissa uppgifter som tidigare har antecknats i fastighetsbok eller

tomträttsbok har genom fastighetsdatareformen kommit att i stället

redovisas i det nuvarande fastighetsregistret och inte i inskrivnings-

registret. Det gäller bl.a. sådana uppgifter som avses i 6 kap. 20 § plan-

och bygglagen (1987:10) och 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om

kulturminnen.

Hittills har, enligt 7 § lagen (1973:98) om inskrivningsregister jämförd

med punkten 7 första stycket i övergångsbestämmelserna till inskriv-

ningsregisterkungörelsen (1974:1061), gällt att dessa uppgifter har

redovisats till inskrivningsmyndigheten, som utan att någon anteckning

har gjorts i inskrivningsregistret har vidarebefordrat dem till lant-

mäterimyndigheten för anteckning i fastighetsregistret. Då fastighets-

datareformen nu är helt genomförd finns det inte längre något behov av

någon sådan reglering. Det bör i stället, såvitt gäller de här aktuella

uppgifterna, i respektive författning föreskrivas att uppgifterna skall

lämnas direkt till lantmäterimyndigheten för anteckning i fastighets-

registrets allmänna del.

Övergångsbestämmelser

Under det successiva genomförandet av fastighetsdatareformen har det

förekommit fall då en fastighet eller en tomträtt inte har kunnat föras

över till inskrivningsregistret på grund av oklara inskrivnings-

förhållanden eller annat skäl. Med stöd av en särskild bestämmelse i 10 §

första stycket lagen om inskrivningsregister har inskrivningsmyndig-

heterna kunnat besluta att en sådan fastighet eller tomträtt skall kvarstå i

fastighetsboken eller tomträttsboken. Enligt punkten 2 i övergångs-

bestämmelserna till inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061) har i

dessa fall fastighetsbokskungörelsen (1971:708) respektive tomträtts-

bokskungörelsen (1971:801) har tillämpats så länge fastigheten eller

tomträtten redovisats i sådan bok.

Enligt vad som upplysts finns det fortfarande några fastigheter som

inte helt har kunnat överföras till inskrivningsregistret. Det är oklart vid

vilken tidpunkt överföringen av dessa fastigheter kan vara helt

genomförd. Regeringen föreslår därför övergångsbestämmelser som gör

det möjligt att även i fortsättningen tillämpa äldre bestämmelser i fråga

om dessa fastigheter.

8.2 Förande av jordregister och stadsregister

Regeringens förslag: En övergångsbestämmelse i lagen om införande av

fastighetsbildningslagen upphävs, eftersom bestämmelsen har förlorat sin

betydelse i och med fastighetsdatareformens genomförande.

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

promemorian s. 151 157).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Bakgrund: En viss redovisning av fastighetsförhållanden har sedan

1500-talet förekommit i kronans jordebok (beträffande jordeboken, se

närmare avsnitt 11). Jordeboken redovisade dock inte den indelning i

enskilt ägda fastigheter som hade uppkommit genom lantmäteriför-

rättningar och försäljningar av jordområden. I början av 1900-talet väck-

tes därför frågan om införande av ett fastighetsregister för landsbygden.

Det var framför allt inskrivningsväsendets behov av individualiserade

och unika fastighetsbeteckningar som skulle tillgodoses. Uppläggandet

och förandet av ett sådant register vilket kom att kallas för jordregister

 reglerades i 1908 års jordregisterförordning samt i förordningen

(1913:45) med särskilda bestämmelser i fråga om jordregister för

Kopparbergs län och Hamra kapellag i Los socken av Gävleborgs län.

Jordregistret lades i huvudsak upp under 1910-talet.

I städerna gällde ursprungligen andra principer för markägande och

beskattning. Fördelningen av marken inom staden avgjordes av staden

själv som från början också ägde all mark. Några formella regler om

registrering av marken fanns inte. Däremot fanns det i allmänhet kartor

och förteckningar över stadens tomter och stadsägor. I och med att det

från slutet av 1800-talet blev vanligt att söka lagfart på enskilda innehav i

städerna uppkom även här ett behov av fastighetsregistrering. Samtidigt

ökade också behovet av planmässig reglering av fastighetsindelningen i

städerna. År 1917 tillkom en förordning (1917:281) med närmare

föreskrifter om fastighetsregister för stad. Förordningen kompletterades

sedermera med kungörelsen (1950:516) om fastighetsregister för stad en-

ligt lösbladssystem och stadsregisterkungörelsen (1971:1010). Avgräns-

ningen mellan jordregister och stadsregister prövades enligt kungörelsen

(1971:1013) om prövning av vissa ärenden rörande fastighetsregistrering.

Nackdelarna med skilda system för registrering av fastigheter, ett för

land och ett för stad, framträdde inte i så hög grad under fastighets-

registrens första tid. Det ökade beroendet mellan tätort och landsbygd

ledde emellertid fram mot en enhetlig kommuntyp. Att behålla skilda

registersystem för olika slag av kommuner framstod så småningom som

ohållbart. I slutet av 1960-talet beslutade riksdagen att det skulle införas

ett enhetligt fastighetsregister vilket skulle föras med hjälp av automatisk

databehandling. För uppläggandet av det nya fastighetsregistret utfärda-

des registeruppläggningskungörelsen (1968:379). Det nya registret

reglerades i fastighetsregisterkungörelsen (1974:1059).

Övergången till det nya registret skedde kommunvis från 1976 till

1995. Tidpunkten från vilken fastighetsregister skulle föras med hjälp av

automatisk databehandling bestämdes i särskilda författningar. Under

nära tjugo år tillämpades således det nya och det gamla systemet

parallellt.

Sedan september 1995 har förandet av de manuella jord- och

stadsregistren i praktiken upphört och all aktuell information från dessa

register ingår numera i det ADB-baserade fastighetsregistret.

Skälen för regeringens förslag: I och med avslutandet av fastighets-

datareformen saknas det anledning att ha särskilda bestämmelser om

manuellt förda jord- och stadsregister. I 20 § lagen (1970:989) om

införande av nya fastighetsbildningslagen föreskrivs att, om det för

skilda delar av en kommun finns olika slag av fastighetsregister,

fastighetsbildning får ske för samordning mellan fastighetsbildningen

och indelningen i registerområden. Bestämmelsen saknar i och med

fastighetsdatareformens avslutande aktualitet. Regeringen föreslår att

riksdagen beslutar att den bestämmelsen skall upphöra att gälla. De

förordningar som reglerar manuellt förda jord- och stadsregister och som

i och med fastighetsdatareformens avslutande inte fyller något syfte avser

regeringen att upphäva. Det gäller bl.a. förordningen (1908:74 s. 1)

angående jordregister, förordningen (1917:281) med närmare föreskrifter

om fastighetsregister för stad och stadsregisterkungörelsen (1971:1010).

I förordningen (1982:56) om förande av fastighetsregister och

inskrivningsregister med hjälp av automatisk databehandling föreskrivs

att fastighetsregistret skall föras på datamedium och att inskrivning skall

ske i inskrivningsregister i den utsträckning som lagen om inskriv-

ningsregister föreskriver. Bestämmelsen om att fastighetsregister skall

föras med automatisk databehandling bör framgå av den nya lagen om

fastighetsregister. Om riksdagen antar regeringens förslag till en sådan

lag, avser regeringen att därefter upphäva 1982 års förordning.

9 Inskrivningsförfarandet

Framtida organisationsförändringar

Lantmäteriorganisationen omorganiserades år 1996. Såväl fastighets-

bildning som fastighetsregistrering handläggs numera av lantmäterimyn-

digheter. Lantmäterimyndigheterna är som huvudregel statliga. I vissa

kommuner handhas emellertid fastighetsbildning inklusive fastighets-

registrering av kommunala lantmäterimyndigheter (se lagen [1995:1393]

om kommunal lantmäterimyndighet). En utgångspunkt för regeringens

förslag är att ansvaret för att föra in uppgifter i det nuvarande fastighets-

registret skall ligga kvar inom den nuvarande lantmäteriorganisationen.

Inskrivningsverksamheten är sedan gammalt knuten till de allmänna

domstolarna. Tidigare har det övervägts att låta inskrivningsverk-

samheten föras samman med verksamheten för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering (se prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19, rskr.

1993/94:375). Regeringen har emellertid nyligen föreslagit riksdagen att

inskrivningsmyndigheterna även framdeles skall knytas till tingsrätterna

(se prop. 1999/2000:1). Enligt förslaget skall verksamheten dock

koncentreras till ett fåtal inskrivningsmyndigheter. Avsikten är att

reformen till största delen skall vara genomförd under år 2001.

Riksdagen har ännu inte tagit ställning till regeringens förslag. Det är

emellertid mot den angivna bakgrunden naturligt att i detta sammanhang

utgå från att ansvaret för inskrivningsverksamheten även i fortsättningen

skall ligga på inskrivningsmyndigheter som är knutna till de allmänna

domstolarna.

9.1 Reglerna i jordabalken om inskrivning

Regeringens förslag: Reglerna i lagen om inskrivningsregister arbetas in

i 19 kap. jordabalken.

Bestämmelserna om handläggningen av inskrivningsärenden anpassas

till bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärende-

lagen). Bl.a. uppställs krav på att en ansökan i ett inskrivningsärende

skall vara skriftlig.

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

promemorian s. 158 162).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt för-

slagen. Kammarrätten i Sundsvall har dock ansett att förvaltningslagen i

stället för ärendelagen bör reglera handläggningen av inskrivnings-

ärenden. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har

ansett att möjligheten att göra muntlig ansökan om inskrivning bör finnas

kvar.

Skälen för regeringens förslag:

Redaktionella frågor

Som tidigare har angetts bygger jordabalkens inskrivningsregler på att

inskrivningen sker manuellt i fastighetsböcker eller tomträttsböcker.

Bestämmelserna om fastighetsböcker och tomträttsböcker bör nu ut-

mönstras. Samtidigt bör de regler som beskriver hanteringen av det

ADB-baserade inskrivningsregistret flyttas från lagen om inskrivnings-

register till 19 kap. jordabalken.

I jordabalken bör sålunda anges på samma sätt som hittills har

angetts i lagen om inskrivningsregister att inskrivningsdag skall hållas

varje vardag (jfr 4 § lagen om inskrivningsregister). I jordabalken bör

även tas in bestämmelser om rättelse och skadestånd på grund av

tekniska fel i registret (jfr 8 och 9 §§ lagen om inskrivningsregister).

Vidare bör till jordabalken överföras den regel i lagen om inskrivnings-

register som ger särskilda möjligheter till uppskov i inskrivningsärenden

(jfr 5 § lagen om inskrivningsregister).

Lagen om inskrivningsregister innehåller i dag vissa bemyndiganden

för regeringen att meddela föreskrifter som avviker från vanliga inskriv-

ningsregler (jfr 3 § lagen om inskrivningsregister). Dessa bemyn-

diganden bör behållas men flyttas över till jordabalken.

I samband med dessa kompletteringar av 19 kap. jordabalken bör

kapitlet även moderniseras i språkligt hänseende. Vidare bör det föras in

underrubriker i kapitlet för att underlätta läsningen.

Hjälpregler i annan lagstiftning för handläggningen av inskrivnings-

ärenden

Enligt 19 kap. 3 § andra stycket jordabalken gäller beträffande behand-

lingen av inskrivningsärenden bestämmelserna i rättegångsbalken om

tvistemål i den mån inte något annat föreskrivs i jordabalken. Regeringen

föreslår att reglerna i 19 kap. jordabalken om förfarandet i inskrivnings-

ärenden görs mera detaljerade.

Vad bör då tjäna som förebild för de nya reglerna? Den äldre

ärendelagen (lagen [1946:807] om handläggning av domstolsärenden)

innehöll, liksom 19 kap. jordabalken i dag gör, en kompletterande

hänvisning till reglerna för tvistemål, dvs. i den utsträckning lagen inte

reglerade en viss handläggningsfråga skulle rättegångsbalkens civil-

processuella regler tillämpas. Den nya ärendelagen saknar däremot en

sådan hänvisning och innehåller i stället en genomgripande reglering av

handläggningen av domstolsärenden, vilken i åtskilliga avseenden

avviker från rättegångsbalkens regler. Inskrivningsärenden är till sin

natur mer lika förvaltningsärenden och domstolsärenden än tvistemål vid

domstol. Mot bakgrund härav bör rättegångsbalkens regler inte utgöra

förebild för reglerna om handläggningen i inskrivningsärenden. En

möjlighet är såsom Kammarrätten i Sundsvall har föreslagit att låta

de nya förfarandereglerna knyta an till bestämmelserna i förvaltnings-

lagen. Inskrivningsmyndigheterna är emellertid knutna till de allmänna

domstolarna. Det är därför mest ändamålsenligt att utforma förfarande-

reglerna i jordabalken med den nya ärendelagen som förebild.

Ansökningar i inskrivningsärenden

I jordabalken har det hittills inte funnits någon allmän regel om vilken

form en ansökan om inskrivning skall ha eller vad den skall innehålla.

Reglerna om handläggning av inskrivningsärenden skiljer sig i detta

avseende från den nya ärendelagen som innehåller ett generellt krav på

att en ansökan skall vara skriftlig. Däremot anges i 16 och 16 a §§

inskrivningsregisterkungörelsen och i 4 och 4 a §§ kungörelsen

(1971:784) med tillämpningsföreskrifter för inskrivningsväsendet enligt

jordabalken bl.a. att sökanden skall ge in de handlingar som han vill

åberopa.

I praktiken torde det så gott som undantagslöst förhålla sig så att

ansökningar i inskrivningsärenden görs skriftligen. När det gäller

ansökningar om inteckning och om inskrivning av förklaring om

tillbehör till fastighet är det enligt 22 kap. 2 § samt 24 kap. 1 och 2 §§

jordabalken redan föreskrivet att ansökan skall ske skriftligen. En

möjlighet att anhängiggöra ett ärende muntligen torde inte heller i andra

ärenden längre tjäna något praktiskt syfte. Juridiska fakultetsnämnden

vid Stockholms universitet har hävdat att det för personer med dåliga

kunskaper i svenska språket kan vara en fördel om ansökningsförfarandet

inte är skriftligt. I sådana fall torde emellertid, enligt regeringens

uppfattning, den enskilde framför allt vara i behov av hjälp från ett

ombud eller av en god service från inskrivningsmyndigheten. Att

ansökan är skriftlig torde snarast minska risken för missförstånd. För

inskrivningsmyndigheterna kan enstaka muntliga ansökningar innebära

visst merarbete. Möjligheten att göra ansökan muntligen bör därför tas

bort. I stället bör det i jordabalken införas en generell bestämmelse om

att en ansökan i ett inskrivningsärende skall vara skriftlig.

För att underlätta inskrivningsmyndigheternas handläggning bör det

vidare uppställas vissa generella krav på en ansökans innehåll. En

lämplig utgångspunkt finns därvid i 5 § ärendelagen. Där sägs, såvitt nu

är av intresse, att en enskild parts första skrivelse skall innehålla

uppgifter om partens namn, yrke, person- eller organisationsnummer,

postadress, adress till arbetsplats, eventuell annan adress där parten kan

delges, telefonnummer samt förhållanden i övrigt av betydelse för

delgivning med parten. Vidare skall i förekommande fall motsvarande

uppgifter lämnas om ställföreträdare eller ombud för parten. Med hänsyn

till att inskrivningsärenden i regel är av enklare slag än domstolsärenden

och då merparten av ansökningarna ges in av banker och andra

kreditinstitut kan det dock inte anses nödvändigt att en ansökan i ett

inskrivningsärende innehåller alla de uppgifter som fordras enligt

ärendelagen. Uppgift bör därför lämnas endast om sökandens namn och

postadress samt om telefonnummer till bostaden eller arbetsplatsen.

I 9 § ärendelagen finns en bestämmelse om avvisning i de fall en parts

första skrivelse i ärendet inte uppfyller de ovan nämnda kraven på vad

skrivelsen skall innehålla. Som förutsättningar för avvisning gäller att

bristerna har inte endast ringa betydelse för frågan om delgivning eller att

det annars finns hinder för prövningen. Det kan i och för sig ifrågasättas

om inte en liknande regel bör införas i jordabalken när nu bestämmelser

införs med krav på ansökans innehåll. I 19 kap. 9 § andra stycket jorda-

balken finns emellertid redan en bestämmelse om att beslut om uppskov

kan meddelas om det är nödvändigt för utredningen och att inskriv-

ningsmyndigheten i sådant fall kan förelägga sökanden att komplettera

ansökan med erforderlig utredning. Av bestämmelsen följer att en an-

sökan kan förklaras förfallen eller att vite kan utdömas om föreläggandet

inte följs. Bestämmelsen har hittills varit avsedd för att klarhet skall

kunna erhållas rörande de materiella förutsättningarna för inskrivning (se

prop. 1970:20 del B s. 511). I fortsättningen bör den emellertid också

kunna komma till användning vid väsentliga brister i ansökningens

formella innehåll.

För det fall att kravet på att ansökan skall vara skriftlig inte är uppfyllt

bör, efter mönster för vad som i dag gäller enligt 22 kap. 3 § 1 och 24

kap. 1 § andra stycket 1, för vissa slag av inskrivningsärenden före-

skrivas att ansökan skall avvisas. De särskilda reglerna i 22 kap. och 24

kap. om krav på skriftlig form och om omedelbart avslag på ansökan som

ej görs skriftligen kan därefter upphävas.

9.2 Överklagande av beslut i inskrivningsärenden m.m.

Regeringens förslag: Ett slutligt beslut i ett inskrivningsärende eller ett

beslut att förklara en ansökan vilande skall överklagas inom tre veckor

från det att underrättelse eller bevis om beslutet hölls tillgängligt för

sökanden, dock alltid senast fyra veckor från den inskrivningsdag då

beslutet meddelades.

I övrigt anpassas reglerna om överklagande av beslut i inskrivnings-

ärenden till vad som gäller enligt ärendelagen.

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

s.162 165).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Några,

däribland Lantmäteriverket och Norrköpings tingsrätt, har ansett att det

bör införas en möjlighet till omprövning av beslut om stämpelskatt.

Skälen för regeringens förslag:

Överklagande av slutliga beslut och beslut om vilandeförklaring

Beslut i inskrivningsärenden kan överklagas till hovrätten. Enligt 19 kap.

14 § andra stycket jordabalken är tiden för överklagande av slutliga

beslut (dvs. beslut som innebär att en ansökan har bifallits, avslagits,

förklarats förfallen eller avvisats) och beslut genom vilka ansökan har

förklarats vilande, fyra veckor från inskrivningsdagen. Enligt en särskild

övergångsregel i 58 a § lagen (1970:995) om införande av nya jorda-

balken träder bestämmelsen om fyra veckors överklagandetid i kraft först

från den dag Konungen (numera regeringen) bestämmer. Till dess gäller

en överklagandetid om två veckor från den dag expeditionen i ärendet

tillhandahölls sökanden, dock minst fyra veckor från den inskrivningsdag

till vilken beslutet hänför sig. Eftersom regeringen inte har meddelat

något förordnande om ikraftträdande, gäller den sistnämnda bestäm-

melsen fortfarande.

Den överklagandetid som anges i 19 kap. 14 § andra stycket jorda-

balken räknas från inskrivningsdagen, inte från tiden för expediering av

beslutet. En tillämpning av bestämmelsen skulle därför kunna innebära

att sökanden medgavs en avsevärt kortare tid för att förbereda ett

överklagande än de fyra veckor som bestämmelsen anger. Bestämmelsen

om fyra veckors överklagandetid vilade på den förutsättningen att de

svårigheter som inskrivningsväsendet vid tiden för jordabalkens tillkomst

drogs med i fråga om expeditionstidernas längd skulle kunna övervinnas

till balkens ikraftträdande (se prop. 1970:20 del B, s. 535 f.). Då så

visade sig inte bli fallet, infördes den ovan angivna övergångsbestäm-

melsen (se prop. 1971:179 s. 44). Avsikten med denna bestämmelse var

att i de fall expeditionstiden översteg två veckor garantera klaganden en

tid om minst två veckor för att överklaga beslutet. Att just en frist om två

veckor ansågs tillfredsställande hängde samman med att denna tid

motsvarade vad som då enligt rättegångsbalken stod till buds för

överklagande av underrätts beslut (se prop. 1979:20 del B, s. 536). Det

visade sig efter införandet av övergångsbestämmelsen att inskrivnings-

myndigheterna hade svårt att hålla tillräckligt korta handläggningstider.

Det förekommer fortfarande att expeditionstiderna överstiger två veckor.

Bestämmelsen i jordabalken om fyra veckors överklagandefrist, räknad

från inskrivningsdagen, har därför inte kunnat sättas i kraft.

Bestämmelserna om tiden för överklagande av slutliga beslut och

beslut om vilandeförklaring bör nu omprövas. Därvid bör utgångs-

punkten vara att den som vill överklaga inskrivningsmyndighetens beslut

tillförsäkras en tid som minst motsvarar vad som numera gäller enligt

rättegångsbalken och den nya ärendelagen för överklagande av beslut.

Denna tid uppgår till tre veckor. Om klaganden skall tillförsäkras en så

lång överklagandefrist, framstår regeln i jordabalken om överklagande

inom fyra veckor från inskrivningsdagen inte som ändamålsenlig. För

tillämpning av regeln skulle det nämligen i så fall fordras att inskriv-

ningsmyndigheternas expeditionstid aldrig översteg en vecka. Även om

handläggningstiderna har minskat betydligt sedan jordabalkens tillkomst,

är det knappast möjligt för inskrivningsmyndigheterna att alltid hålla en

sådan expeditionstid. Mot den bakgrunden bör bestämmelsen om fyra

veckors klagotid i nuvarande 19 kap. 14 § andra stycket jordabalken

utmönstras. I stället bör den reglering av överklagandefristen som hittills

har funnits i lagen om införande av nya jordabalken föras in i jorda-

balken, dock med den ändringen att fristen för överklagande bestäms till

tre veckor i stället för som hittills två veckor från tillhandahållandet av

expeditionen.

Regeringen har tidigare uttalat att jordabalkens handläggningsregler

skall kompletteras av den nya ärendelagens regler och inte av rättegångs-

balkens civilprocessuella regler. Vi föreslår därför, såvitt gäller andra

frågor om överklagande än överklagandefristens längd, att det i 19 kap.

jordabalken tas in en hänvisning till relevanta lagrum i ärendelagen

Överklagande av övriga beslut

I fråga om överklagande av andra icke slutliga beslut än beslut om

vilandeförklaring av ansökan gäller i dag bestämmelserna i rättegångs-

balken. Det innebär att sådana beslut får överklagas endast under vissa i

rättegångsbalken angivna förutsättningar och att tiden för överklagande

är tre veckor, räknat från beslutets dag eller i vissa fall den dag då

klaganden fick del av beslutet (se bl.a. 49 kap. 5 § och 52 kap. 1 §

rättegångsbalken). För beslut om uppskov enligt 19 kap. 9 § jordabalken

gäller överhuvudtaget ingen tidsbegränsning i fråga om rätten till

överklagande (jfr 49 kap. 7 § och 52 kap. 1 § rättegångsbalken).

De nu angivna bestämmelserna i rättegångsbalken överensstämmer i

huvudsak med vad som gäller enligt ärendelagen. Regeringen föreslår i

denna del ingen annan ändring än att reglerna i fortsättningen anknyts till

ärendelagens bestämmelser. Detta innebär ingen större skillnad i

förhållande till vad som gäller i dag. Regeringen återkommer till detta i

författningskommentaren.

Omprövning av beslut

Om en inskrivningsmyndighet finner att ett beslut som den har fattat är

felaktigt, har den förhållandevis små möjligheter att ändra beslutet. Det

kan ske enbart genom beslut om rättelse (se närmare avsnitt 10). I 27 §

förvaltningslagen och 34 § ärendelagen finns bestämmelser om skyldig-

het för beslutsmyndigheten att i vissa fall ompröva beslut. I ärendelagen

anges att sådan omprövning skall ske om tingsrätten finner att beslutet är

uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan

anledning och ändring av beslutet kan ske snabbt och enkelt och utan att

det blir till nackdel för enskild part. Skyldigheten att ompröva beslutet

gäller i princip även om beslutet överklagas.

Någon motsvarighet till dessa regler finns i dag inte på inskriv-

ningsområdet. Då handläggningen av inskrivningsärenden nu anpassas

till ärendelagens regler, kan det i och för sig framstå som naturligt att låta

reglerna om omprövning gälla även för inskrivningsmyndigheternas del.

Beslut i inskrivningsärenden är emellertid, till skillnad från de flesta

domstolsärenden, normalt av stor betydelse för den allmänna omsätt-

ningen. Med hänsyn till intresset av trygghet i omsättningen bör det inte

komma i fråga att låta av inskrivningsmyndighet fattade beslut bli änd-

rade av myndigheten i större utsträckning än vad rättelseinstitutet redan

medger. Några regler om omprövning av beslut i inskrivningsärenden bör

således inte införas.

Några remissinstanser har föreslagit att det införs en möjlighet att

ompröva beslut om stämpelskatt. Fastställandet av sådan skatt regleras av

annan lagstiftning än den som nu är föremål för översyn. Frågan behöver

dessutom övervägas närmare innan regeringen kan ta ställning till den.

Någon ändring bör därför inte företas nu.

10 Rättelse och skadestånd

Regeringens förslag: De särskilda fastighetsrättsliga reglerna om

rättelse av registrerad uppgift skall finnas kvar. Rättelsereglerna skall

vara exklusiva i förhållande till bestämmelsen om rättelse i personupp-

giftslagen.

Också bestämmelserna om skadestånd på grund av tekniska fel i

registret skall vara kvar. Jordabalkens bestämmelse om skadestånd till

följd av fel vid handläggningen av inskrivningsärende tas bort, eftersom

de skadefall som avses med bestämmelsen täcks av skadeståndslagens

regler om det allmännas skadeståndsansvar.

Fastighetsdatautredningens bedömning: Överensstämmer i huvud-

sak med regeringens förslag (se SOU 1997:3 s. 139 f.). Utredningen har

dock inte lämnat förslag till någon förändring av de befintliga reglerna.

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens förslag (se promemorian s. 166 174).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft några

invändningar mot förslaget. Lantmäteriverket och Juridiska fakultets-

nämnden vid Stockholms universitet har ansett att regleringen av

skadeståndsansvaret bör göras tydligare. Verket har vidare ansett att om

verket får ett fullständigt personuppgiftsansvar bör verkets möjligheter

till återkrav mot andra myndigheter regleras särskilt. Verket har slutligen

ansett att verket bör vara den myndighet som prövar frågor om

skadestånd på grund av felaktiga uppgifter i registret.

Bakgrund:

EG-direktivet

Vad gäller rättelse föreskriver direktivet att den registrerade skall ha rätt

att få uppgifter som inte har behandlats i enlighet med direktivets

bestämmelser rättade, utplånade eller blockerade . Detta gäller

 särskilt om uppgifterna är ofullständiga eller felaktiga (se artikel 12 b).

Rätten till rättelse kan dock begränsas genom nationell lagstiftning om

begränsningen är nödvändig med hänsyn till vissa angivna omständig-

heter, bl.a. statens eller allmän säkerhet eller skyddet av den registrerades

eller andras fri- och rättigheter (se artikel 13 första stycket). En särskild

begränsningsregel finns beträffande uppgifter som behandlas för

vetenskaplig forskning (se samma artikels andra stycke).

Den registeransvarige är skyldig att utge skadestånd till var och en som

har lidit skada till följd av en otillåten behandling eller någon annan

åtgärd som är oförenlig med de nationella bestämmelser som har antagits

till följd av direktivet (se artikel 23). Den registeransvarige skall dock

helt eller delvis kunna undgå skadeståndsansvar, om han visar att han

inte är ansvarig för den händelse som orsakade skadan. I direktivets

ingress har det angetts att möjligheten att befrias från skadestånds-

skyldighet skall gälla särskilt då den registeransvarige kan påvisa att ett

fel har begåtts av den registrerade eller i fall av force majeure.

Personuppgiftslagen

Bestämmelsen om rättelse har i personuppgiftslagen utformats i allt

väsentligt i enlighet med direktivets krav. Den personuppgiftsansvarige

är skyldig att på begäran av den registrerade snarast rätta, blockera eller

utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med

den nya lagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av den (se

28 §). Den personuppgiftsansvarige skall också underrätta en tredje man

som uppgifterna har lämnats ut till om åtgärden, om den registrerade

begär det eller om mera betydande skada eller olägenhet för den

registrerade skulle kunna undvikas genom en underrättelse. Någon sådan

underrättelse behöver dock inte lämnas, om detta visar sig vara omöjligt

eller skulle kräva en oproportionerligt stor arbetsinsats.

Även bestämmelsen om skadestånd har anpassats till direktivet. Enligt

lagen skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för

skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av

personuppgifter i strid med lagen har orsakat (se 48 § första stycket). Om

den personuppgiftsansvarige visar att felet inte berodde på honom, kan

ersättningsskyldigheten i den utsträckning det är skäligt sättas ned eller

helt falla bort (se 48 § andra stycket).

En av utgångspunkterna för personuppgiftslagen är att särskilda be-

stämmelser i en registerförfattning gäller före den allmänna lagen och att

denna fyller ut endast när särskilda bestämmelser i annan lag saknas (se

prop. 1997/98:44 s. 39 f.). Det är således förutsatt att olika register-

författningar kan innehålla preciserade regler som gäller i stället för de

generella bestämmelserna i den nya personuppgiftslagen.

Jordabalken och fastighetsbildningslagen m.m.

Bestämmelser om rättelse i fastighetsbok och tomträttsbok finns i

19 kap. 17 och 18 §§ jordabalken. Dessa bestämmelser är tillämpliga

även på inskrivningsregistret (se 3 § lagen om inskrivningsregister).

Bestämmelserna innebär i korthet följande. Om en införing i fastighets-

bok eller inskrivningsregistret innehåller en uppenbar oriktighet till följd

av inskrivningsmyndighetens eller någon annans skrivfel eller liknande

förbiseende, skall inskrivningsmyndigheten rätta införingen. Särskilda

regler finns för det fall en rättelse kan bli till förfång för en ägare eller

innehavare av panträtt. Det inbördes företrädet mellan olika förvärv skall

då fastställas. Den som berörs av åtgärden skall få tillfälle att yttra sig

innan rättelsebeslutet fattas. En särskild bestämmelse finns om rättelse av

uppenbar oriktighet i inskrivningsregistret som har uppkommit till följd

av tekniskt fel (se 8 § lagen om inskrivningsregister).

Enligt 19 kap. 4 § fastighetsbildningslagen skall en uppenbart oriktig

uppgift i fastighetsregistret rättas om det kan ske utan förfång för

fastighetsägare eller rättighetshavare. Som regel skall fastighetsägare och

rättighetshavare ges tillfälle att yttra sig. I 19 kap. 5 § andra stycket

samma lag sägs att tekniska fel får rättas även om det kan leda till förfång

för fastighetsägare eller rättighetshavare.

Också när det gäller skadestånd finns det särskilda regler på det

fastighetsrättsliga området. Bl.a. gäller att den som lider förlust till följd

av fel eller försummelse vid handläggning av eller beslut i ett

inskrivningsärende eller vid utfärdande av ett pantbrev eller annat bevis

på grundval av innehållet i fastighets- eller tomträttsbok har rätt till

ersättning av staten (se 19 kap. 19 § jordabalken). Viss rätt till ersättning

föreligger också om någon lider förlust på grund av en företagen rättelse.

Bestämmelsen är tillämplig också när inskrivning sker i inskrivnings-

registret (se 3 § lagen om inskrivningsregister). Också den som lider

skada till följd av tekniskt fel i inskrivningsregistret har rätt till

ersättning

av staten (se 9 § samma lag).

Det finns vidare särskilda skadeståndsbestämmelser som tar sikte på

situationer där någon har förvärvat en fastighet och därvid har förlitat sig

på en felaktig uppgift i fastighetsboken (inskrivningsregistret) om

lagfaren ägare (se 18 kap. 3 7 §§ jordabalken).

Också fastighetsbildningslagen innehåller en bestämmelse om

ersättning till den som lider skada. Bestämmelsen omfattar dock endast

skada på grund av tekniskt fel eller skada som beror på en företagen

rättelse, däremot inte skada på grund av handläggningsfel (se 19 kap. 5 §

fastighetsbildningslagen).

Skälen för regeringens förslag:

Rättelse

Syftet med de nuvarande rättelsebestämmelserna på fastighetsrättens

område är att skydda ekonomiska intressen. Behovet av sådana

rättelsebestämmelser är särskilt stort med hänsyn till de viktiga rätts-

verkningar som är förenade med flertalet införingar i registren (jfr vad

som uttalades i förarbetena till lagen om företagshypotek, prop.

1983/84:128 s. 82).

De skäl som har föranlett särskilda regler om rättelse i de fastig-

hetsrättsliga författningarna har enligt regeringens mening fortfarande

bärkraft. Det är därför önskvärt att en motsvarande reglering finns även i

framtiden.

De fastighetsrättsliga rättelsereglerna skiljer sig dock från de rättelse-

bestämmelser som finns i personuppgiftslagen. Det beror bl.a. på att

personuppgiftslagens rättelsebestämmelser finns där av integritetsskäl.

Några krav liknande dem som finns i de fastighetsrättsliga författning-

arna om kommunikation m.m. inför rättelse finns inte i personuppgifts-

lagen. Där föreskrivs tvärtom att rättelse skall ske omedelbart. Det fram-

står därför som svårt att i en rättelsesituation tillämpa den lagen vid sidan

av de fastighetsrättsliga bestämmelserna. Detta medför att särskilda

rättelsebestämmelser av nu aktuellt slag måste göras exklusiva i för-

hållande till personuppgiftslagen.

En annan betydelsefull skillnad mellan de båda slagen av rättelse-

bestämmelser är att rättelse enligt de fastighetsrättsliga reglerna förut-

sätter att oriktigheten är uppenbar. Denna inskränkning i möjligheten att

rätta en uppgift är nödvändig för att skydda ägares eller rättighetshavares

intressen. Avsikten är att materiella förändringar i registrets innehåll av

uppgifter som inte är uppenbart oriktiga skall kunna uppnås endast i en

ordning som omgärdas av garantier för den enskildes rättstrygghet.

Också i detta avseende behövs det alltså en särskild fastighetsrättslig

reglering.

Frågan är då om en särreglering på fastighetsrättens område låter sig

förenas med EG-direktivet. Direktivet föreskriver att den registrerade

skall ha rätt att få uppgifter som inte har behandlats i enlighet med

direktivet rättade, utplånade eller blockerade. Det tar sikte på den

personliga integriteten. De fastighetsrättsliga specialbestämmelserna har

ett annat syfte. De ger emellertid upphov till i stort sett samma effekt.

Visserligen föreskriver de inte omedelbar rättelse utan, som huvudregel,

rättelse först efter kommunicering. Rättelse förutsätter också att felaktig-

heten är uppenbar. Dessa begränsningar i rättelseregelns tillämplighet får

emellertid anses förenliga med direktivet. Enligt artikel 13 g i direktivet

får omfattningen av rätten till rättelse begränsas med hänsyn till skyddet

av den registrerades eller andras fri- och rättigheter. De begränsningar

som de fastighetsrättsliga reglerna om rättelse innefattar avser bl.a. att

skydda enskilds äganderätt. De omfattas därför av det angivna

undantaget i direktivet.

Enligt regeringens mening finns det därför inte något hinder mot att ha

särskilda fastighetsrättsliga rättelsebestämmelser som är exklusiva i för-

hållande till den allmänna datarättsliga regleringen. De nuvarande

bestämmelserna bör därför inte ändras.

Skadestånd

Bestämmelsen om skadestånd i personuppgiftslagen avser att skydda den

registrerades integritet. Det är därför denne som har rätt till ersättning.

De särskilda fastighetsrättsliga bestämmelserna om skadestånd till följd

av fel i fastighets- eller tomträttsbok (inskrivningsregistret) eller fastig-

hetsregistret avser att skydda den allmänna omsättningen. Det medför att

var och en som har lidit skada till följd av felaktiga uppgifter är

berättigad till skadestånd. Dessa bestämmelser är även i övrigt vidare än

skadeståndsbestämmelsen i personuppgiftslagen. Skadeståndsansvaret är

i flera fall strikt, medan den personuppgiftsansvarige enligt personupp-

giftslagen kan undgå ansvar om han visar att felet inte berodde på

honom.

De motiv som ligger bakom de särskilda fastighetsrättsliga ersättnings-

bestämmelserna att trygga den allmänna omsättningen har fortfarande

bärkraft. Det är därför önskvärt med ett system som även i fortsättningen

ger utrymme för en långtgående rätt till ersättning för dem som har

förlitat sig på uppgifter i registren vilka senare har visat sig vara

felaktiga. Det i vissa fall strikta skadeståndsansvaret fyller i det samman-

hanget en betydelsefull roll.

Frågan är då om en sådan särreglering är förenlig med EG-direktivet.

Direktivet tillförsäkrar den registrerade skadestånd när skada har uppstått

till följd av en otillåten behandling eller av någon annan åtgärd som är

oförenlig med de nationella bestämmelser som har antagits till följd av

direktivet. Enligt regeringen kan det knappast finnas något hinder mot att

ha ytterligare nationella skadeståndsbestämmelser som tar sikte på

sådana fall där grunden för ersättningsskyldigheten är någon annan än

intrång i den personliga integriteten. Det finns då inte heller något som

hindrar att skadeståndsansvaret är strikt i vissa av dessa situationer.

Slutsatsen blir att det är möjligt att behålla de särskilda fastighets-

rättsliga skadeståndsbestämmelserna utan någon saklig ändring.

Regeringen föreslår därför att nuvarande regler om skadestånd vid

skada som beror på tekniskt fel i inskrivningsregistret eller fastighets-

registret behålls oförändrade. Inte heller reglerna om skadestånd vid

skada på grund av företagen rättelse bör ändras.

En särskild fråga är om också jordabalkens regler om ersättning på

grund av fel eller försummelse i inskrivningsärende m.m. bör behållas

(se 19 kap. 19 § jordabalken). Någon motsvarighet till dessa regler finns

inte för det nuvarande fastighetsregistret (fastighetsregistrets allmänna

del) eller för det särskilda inskrivningsregistret för företagshypotek (se

19 kap. 5 § fastighetsbildningslagen respektive 5 kap. 1 § lagen

[1984:649] om företagshypotek). Skälet till detta är att det har ansetts att

frågor om skadestånd på grund av sådana handläggningsfel bör regleras

enligt skadeståndslagen (se prop. 1983/84:128 s. 85). Enligt 3 kap. 2 §

skadeståndslagen svarar staten för bl.a. ren förmögenhetsskada som

vållas genom fel eller försumlighet vid myndighetsutövning i verksamhet

för vars fullgörande staten svarar. Tidigare gällde att statens

skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen var beroende av huruvida den

felande personalen hade brustit i skälig standard. Jordabalkens

ersättningsregel kunde då sägas vara något förmånligare för den

skadelidande än motsvarande bestämmelse i skadeståndslagen. Den s.k.

standardregeln i skadeståndslagen är emellertid avskaffad sedan år 1990

(SFS 1989:246). En tillämpning av jordabalkens bestämmelse medför

således numera ingen skillnad mot en tillämpning av reglerna i

skadeståndslagen om det allmännas skadeståndsansvar. Handläggning

och beslut i inskrivningsärenden måste nämligen normalt anses innefatta

sådan myndighetsutövning som är en förutsättning för skadeståndsansvar

för det allmänna. Den särskilda skadeståndsregeln om handläggningsfel i

jordabalken bör därför utmönstras.

En annan fråga är om det bör gälla några särskilda skadeståndsregler

för skada som beror på fel i de delar av det nya fastighetsregistret som

det i dag inte finns särskilda skadeståndsregler för (främst byggnadsdelen

och taxeringsuppgiftsdelen). Enligt regeringens mening bör liksom

hittills allmänna skadeståndsrättsliga regler tillämpas här. Det innebär att

ersättning skall utgå i den utsträckning det är fråga om fel eller

försummelse vid myndighetsutövning eller om det finns särskilda skäl

 då skadan har vållats genom lämnande av felaktiga upplysningar eller

råd (3 kap. 3 § skadeståndslagen i dess lydelse från den 1 januari 1999, se

prop. 1997/98:105). Enligt regeringens mening innebär denna allmänna

skadeståndsrättsliga reglering ett tillräckligt ersättningsrättsligt skydd för

den enskilde. Några särskilda skadeståndsregler behövs således inte för

de aktuella delarna av registret.

Utöver vad som nu har sagts bör ersättning kunna utgå enligt 48 §

personuppgiftslagen vid behandlingar som strider mot den lagen och den

lag som skall reglera fastighetsregistret Enligt personuppgiftslagen kan

ersättningsskyldigheten jämkas, om det visas att felet inte beror på den

personuppgiftsanvarige. Regeringen anser att jämkning inte bör komma i

fråga om felet beror på någon som enligt lag eller annan författning har

haft rätt att föra in uppgifter i registret, t.ex. en kommun som har fört in

uppgifter i registrets byggnadsdel. Den registrerade bör alltså i dessa fall

komma i åtnjutande av samma skydd som om registreringen hade gjorts

av den personuppgiftsansvarige. En sådan vidgad rätt till ersättning kan, i

vart fall när det är fråga om ett statligt register, inte anses stå i strid med

EG-direktivet.

Betalning av skadestånd m.m.

Frågor om skadestånd enligt de särskilda fastighetsrättsliga reglerna

handläggs i dag av Kammarkollegiet (se 4 § förordningen [1995:1301]

om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten). Enligt regeringens

uppfattning bör det förhållandet att Lantmäteriverket blir personupp-

giftsansvarigt för det nya registret (se avsnitt 7.4) inte medföra någon

ändring i denna ordning. Lantmäteriverket bör däremot handlägga frågor

om skadestånd som grundas på bestämmelserna i den nya lagen om

fastighetsregister och personuppgiftslagen.

Lantmäteriverket har efterlyst särskilda regler som ger verket

möjlighet att regressvis göra anspråk på skadestånd mot andra

myndigheter, statliga eller kommunala, om dessa har fört in en uppgift i

registret som utlöst skadeståndsansvar. De särskilda fastighetsrättsliga

reglerna i jordabalken och fastighetsbildningslagen, vilka alltså kommer

att finnas kvar, innehåller redan en viss reglering av statens regressrätt.

När det däremot gäller skadestånd som utgår vid behandlingar som

strider mot personuppgiftslagen eller den lag som skall reglera

fastighetsregistret gör regeringen följande bedömning. Någon ytterligare

skadeståndsrättslig särreglering av det slag som verket har efterlyst bör

inte införas. Oavsett om skadan har förorsakats av Lantmäteriverket eller

av en annan statlig myndighet, är det staten såsom juridisk person som är

ersättningsskyldig. Inom skadeståndsrätten tillämpas inte någon ordning

där en viss statlig myndighet kan begära återkrav av en annan statlig

myndighet för utbetalt skadestånd. Någon sådan ordning bör inte heller

införas för de fall som det nu är fråga om. Inte heller för de fall då en

kommun har orsakat skadan genom att föra in felaktiga uppgifter i

registret är det enligt regeringens uppfattning motiverat att införa en

särskild regressrätt för staten. Det framstår i stället som naturligt att

staten tar det fulla och slutliga ansvaret för registret, även om vissa

uppgifter i det härrör från en kommun. De ökade utgifter som möjligen

kan uppkomma för Lantmäteriverket får regleras inom ramen för de

anslag som ges till myndigheten.

11 Vissa äldre rättsförhållanden

Regeringens förslag: Bestämmelserna om att föra kronans jordebok och

lotsjordeboken upphävs. Vissa föråldrade författningar om avlösning av

räntor och avgälder m.m. upphävs också.

Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se

promemorian s. 175 182).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Bakgrund:

Jordeboksinstitutet

Det äldsta fastighetsregistret, avsett att omfatta hela riket, var kronans

jordebok. Jordeboken började föras under Gustav Vasas regeringstid och

redovisade den kamerala fastighetsindelningen, dvs. den indelning av

jord på landet som var nödvändig för beräkning av grundskatterna.

Grundskatterna utgjordes av räntor och andra bestående pålagor som

belastade jorden i förhållande till kronan. I jordeboken redovisades

befintliga byar och hemman sockenvis med uppgifter om ränta-, mantal-,

rustnings- och roteringsskyldighet. Vidare redovisades fastighets

jordnatur, dvs. huruvida fastigheten utgjordes av frälse-, krono- eller

skattejord.

Även andra enheter med sådan ekonomisk bärkraft att de kunde

beskattas fördes in i jordeboken. De viktigaste bland dessa var de s. k.

jordeboksfiskena, dvs. en rätt till fiske som inte var förenad med någon

äganderätt till mark eller vatten. Dessa fisken behandlades i

lagstiftningen och rättstillämpningen tidigt som fast egendom trots att

någon jord inte var förbunden med dem. I enlighet härmed har det allt

sedan 1600-talet varit föreskrivet att de skall redovisas i jordeboken. I 5 §

lagen (1895:36 s.1) angående vad till fast egendom är att hänföra

fastslogs att fiskerierna var fast egendom. Bestämmelsen gäller

fortfarande (se 10 § lagen [1970:995] om införande av jordabalken).

De sista jordeböckerna upprättades under 1880-talet. Efter beslut av

riksdagen åren 1885 och 1892 slutfördes avvecklingen av grundskatterna

år 1904. Därmed upphörde jordebokens betydelse för uppbörden av

fastighetsskatterna. Genom tillkomsten av 1908 års jordregister-

förordning förlorade jordeboken också sin karaktär av fastighetsregister

för landsbygden.

Författningsbestämmelser om kronans jordebok

Jordeboken förs sedan gammalt av Kammarkollegiet. Enligt 6 § 1

förordningen (1994:634) med instruktion för Kammarkollegiet ankom-

mer det fortfarande på kollegiet att avgöra ärenden om jordeboken.

Enligt kungörelsen (1936:356) med ändrade bestämmelser rörande den

omfattning i vilken kronans jordebok skall föras m.m. skall det i

jordeboken föras uppgift om

1. fiskerier enligt 5 § lagen (1895:36 s. 1) angående vad till fast

egendom är att hänföra (s.k. jordeboksfisken), och om

2. vissa räntor och avgälder som enligt särskild bestämmelse skall

antecknas i jordeboken.

Jordeboksfisken

Jordeboksfiskena har, som ovan har nämnts, sedan länge varit att betrakta

som fast egendom. Enligt 10 § lagen (1970:995) om införande av nya

jordabalken äger den särskilda bestämmelsen i 1895 års lag fortfarande

tillämpning om besittningsrätten består efter nya jordabalkens

ikraftträdande.

Att jordeboksfiskena utgör fast egendom avspeglas också i 1 kap. 4 §

fastighetsbildningslagen (1970:988) där det stadgas att vad som i den

lagen sägs om mark eller område i tillämpliga delar gäller även

beträffande fiske som ej ingår i äganderätten till vattenområdet och ej

utgör servitut. Till följd därav skall bestående jordeboksfisken registreras

som fastigheter i fastighetsregistret (se 19 kap. 1 § fastighetsbild-

ningslagen).

Räntor och avgälder

I jordeboken skall antecknas vissa räntor och avgälder.

Enligt äldre bestämmelser skulle, när jord avsöndrades från ett hem-

man, fastställas viss avgift som den avsöndrade jordens innehavare

årligen skulle betala till hemmanet. Avgälden skulle lägst motsvara vad

som av hemmanets grundskatt belöpte på avsöndringen. Sedan

grundskatterna hade avskaffats, bestämdes det genom lagen (1905:31 s.

1) om avgäld från avsöndrad lägenhet att sådan avgäld inte längre skulle

utgå efter den 31 december 1906. Om stamfastighetens ägare hade för-

behållit sig högre avgäld än vad som motsvarade andelen i grundskatten,

kunde emellertid på dennes begäran beslutas att viss del av avgälden

skulle utgå även fortsättningsvis. Ansökan om detta skulle göras hos

Konungens befallningshavande före år 1917. Beslutet skulle antecknas i

fastighetsregistret och, om stamfastigheten och avsöndringen fanns upp-

tagna i jordeboken, även där.

Enligt lagen (1907:15 s. 1) angående avlösning av avgäld från avsönd-

rad lägenhet kunde en ägare till en avsöndrad lägenhet ansöka om att få

avgäld som fastställts enligt 1905 års lag avlöst mot ersättning. Ansökan

skulle göras hos Konungens befallningshavare. Beslut om att avgälds-

skyldigheten hade upphört skulle antecknas i fastighetsregistret och, om

stamfastigheten och lägenheten fanns upptagna i jordeboken, även där.

I jordeboken har även antecknats sådant förskott som staten har utgett

till innehavare av frälseskatteränta i samband med att sådana räntor

avlösts (se 2 och 13 §§ lagen [1912:277] om avlösning av vissa

frälseräntor). Med frälseskatteränta avses en rätt för en tidigare ägare av

ett frälsehemman eller dennes rättsinnehavare att från hemmanet för all

framtid tillgodogöra sig en avtalad avgäld. 1912 års lag innebar att den

dåvarande ägaren gavs rätt att mot ersättning få denna belastning på

fastigheten att upphöra.

Vidare har det tills nyligen funnits bestämmelser om anteckning i

jordeboken i 8 § lagen (1938:159) om avlösning av avgälder från de till

skatte försålda så kallade halländska kyrkohemmanen. Den sistnämnda

lagen gav möjlighet för innehavare av vissa hemman som blivit lösta till

skatte men som belastas av vissa landgillen och räntor att mot ersättning i

pengar slippa dessa landgillen och räntor. När detta hade skett, skulle

anteckning göras i jordeboken. 1938 års lag kommer att upphöra att gälla

vid utgången av år 1999 (SFS 1999:292).

Slutligen finns det i 9 § förordningen (1937:591) angående upphörande

av det från viss jord i Skåne, Halland och Blekinge utgående landgille en

bestämmelse om att anteckning om att avgäldsskyldigheten har upphört

skall införas i jordeboken.

Skälen för regeringens förslag:

Jordeboksfisken

Registreringen av fristående fisken i jordeboken framstår inte som ända-

målsenlig. Det får anses tillräckligt att sådana fristående fisken

fortsättningsvis registreras enbart i fastighetsregistret. Ett vid tidpunkten

för upphörandet av jordeboken bestående fristående fiske bör alltså även

i fortsättningen förbli fast egendom även om övriga bestämmelser om

förande av jordebok upphävs. En mindre ändring i lagen om införande av

nya jordabalken bör dock ändå göras så att benämningen fiskefastighet

införs för de tidigare jordeboksfiskena.

Räntor och avgälder

Sådana avgälder som behandlas i 1905 års lag om avgäld från avsöndrad

lägenhet upphörde, som huvudregel, att utgå vid utgången av år 1906.

Lagen har i och för sig gett möjlighet att, efter ansökan, besluta att

avgäld till viss del skulle utgå även fortsättningsvis. I vilken utsträckning

sådana beslut har förekommit och fortfarande kan göras gällande är

oklart. För att sådana rättigheter skall bestå är det dock inte nödvändigt

att lagen finns kvar. Lagen har praktisk betydelse endast om det

förekommer oavslutade ärenden om att avgäld skall fortsätta utgå. Det

kan uteslutas att det finns några sådana oavgjorda ärenden. Lagen bör

därför upphävas.

Det framstår vidare som ytterst osannolikt att det i dag finns några

enligt 1905 års lag fastställda avgälder som inte har blivit avlösta enligt

1907 års lag angående avlösning av avgäld från avsöndrad lägenhet. 1907

års lag torde därför numera sakna praktisk betydelse. För det fall någon

icke avlöst avgäld skulle finnas kvar, finns det inget som hindrar att

parterna, efter upphävandet av lagen, fritt avtalar om att någon avgäld

inte längre skall utgå jämte villkoren för detta. Regeringen föreslår därför

att även 1907 års lag upphävs.

Frågan om frälseräntor har behandlats i förarbetena till förslaget till

lagen om införande av nya jordabalken m.m. (se prop. 1970:145

s. 111 f.). Där har konstaterats att frälseräntorna är avvecklade. Också

1912 års lag om avlösning av vissa frälseräntor bör därför upphävas.

Detsamma gäller lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor.

Denna lag föreskriver att frälseränta, som kommit till genom att kronan

på enskild person överlåtit sin rätt att uppbära ränta från skattehemman

under vissa förutsättningar kan lösas in. Sådan inlösen skulle dock ske

senast år 1940. Lagen saknar således aktualitet och bör upphävas.

Sammanfattning

Av vad som nu har sagts framgår att det inte längre finns anledning att

föra uppgifter om jordeboksfisken eller uppgifter om räntor och avgälder

i jordeboken. Bestämmelserna om förande av kronans jordebok bör

därför upphävas. Regeringen avser att därefter ändra Kammarkollegiets

instruktion och upphäva de kungörelser från 1870 och 1936 som reglerar

jordebokens form och innehåll.

En sådan förändring innebär inte någon förändring av rättsförhållanden

som grundar sig på tidigare gjorda införingar i jordeboken.

Även vissa äldre författningar om avlösning av räntor och avgälder m.

m. som nu saknar betydelse bör upphävas. Det gäller

lagen (1905:31 s 1) om avgäld från avsöndrad lägenhet,

lagen (1907:15 s.1) angående avlösning av avgäld från avsöndrad

lägenhet,

lagen (1912:277) om avlösning av vissa frälseräntor, och

lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor.

12 Häradsallmänningar och allmänningsskogar i

Norrland och Dalarna

12.1 Gällande ordning

Allmänt

Häradsallmänningarna nämns redan i de medeltida landsskapslagarna.

Allmänningsskogarna i Dalarna och Norrland är av ett betydligt senare

datum, nämligen från tiden för storskiftet och avvittringen på 1800-talet

respektive början av 1900-talet. Det finns ca 60 häradsallmänningar

belägna i Svealand och norra Götaland. Allmänningsskogarna är dels de

s.k. besparingsskogarna i Dalarna, dels allmänningsskogar i Norrbottens

och Västerbottens län. Besparingsskogarna kom till som ett ekonomiskt

stöd för bygden. Allmänningsskogarna i norra Sverige avsattes i

Norrbottens län under 1800-talets slut och i Västerbottens län först i

början av 1900-talet. De skulle vara ett stöd för de delägande hemmanen.

Det finns sju besparingsskogar i Dalarna och sammanlagt 14 all-

männingsskogar i Norrbottens och Västerbottens län.

Den senaste mer genomgripande förändringen av den lagstiftning som

reglerar dessa allmänningars verksamhet beslutades år 1952. Härads-

allmänningarnas verksamhet regleras sålunda i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar och övrigas i lagen (1952:167) om allmännings-

skogar i Norrland och Dalarna. Lagarna som innehåller närmare

bestämmelser om allmänningarnas förvaltning, användning av eventuell

avkastning, förändringar av markinnehavet, m.m. kompletteras av

reglementen för var och en av allmänningarna. Dessa reglementen var

ursprungligen beslutade av regeringen. Numera beslutas ändringar i

reglementena av länsstyrelsen som är tillsynsmyndighet enligt de båda

lagarna.

Bestämmelser om avyttring och införlivning av mark

Häradsallmänningen tillhör ägarna av de fastigheter inom häradet som är

satta i mantal eller med vilka det, enligt vad som bestämts vid

fastighetsbildning, är förenad rätt till delaktighet i allmänningen. En

delägare får inte överlåta sin rätt till delaktighet i häradsallmänningen på

annat sätt än gemensamt med den fastighet med vilken rätten är förenad.

Häradsallmänningen får inte belastas med inteckning eller inskrivning av

rättighet och inte heller utmätas för annan fordran än sådan som har

förmånsrätt. En delägare är inte skyldig att med egna medel bidra till att

betala allmänningens utgifter. Ett område som tillhör en härads-

allmänning får avyttras genom försäljning eller på annat sätt enligt

särskilt angivna förutsättningar. Allmänningsstyrelsen kan besluta om

inköp av mark för att utvidga häradsallmänningen. Sådan mark får

avyttras om den inte har införlivats med allmänningen. Allmännings-

styrelsen är skyldig att inom tre år efter förvärvet av mark ansöka hos

länsstyrelsen om införlivning av marken med allmänningen om marken

dessförinnan inte har avyttrats. Det finns i lagen ett antal förutsättningar

som måste vara uppfyllda för att marken skall få införlivas. Det gäller

t.ex. lämplig belägenhet och avsaknad av belastande servitut. För vissa

av dessa förutsättningar kan en tidsfrist på upp till tio år lämnas av

länsstyrelsen. En införlivning innebär att lagen kommer att tillämpas

även på den införlivade marken. Det gäller t.ex. förbudet mot inteckning

eller inskrivning. Om länsstyrelsen inte godkänner ett införlivande av

mark skall den säljas när det kan ske utan förlust för delägarna.

Kapitalinkomst skall användas för grundförbättringar på allmänningen

eller för inköp av mark för allmänningens utvidgning eller för annat

sådant ändamål. Det gäller även sådan inkomst som erhållits vid

försäljning av mark som inte har införlivats med allmänningen.

Lagen om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna är i huvudsak

utformad efter förebild från lagen om häradsallmänningar. Allmännings-

skogarna tillhör ägarna av de fastigheter för vilka skogen blivit avsatt

eller de fastigheter med vilka det vid fastighetsbildning förenats rätt till

delaktighet i skogen. Rätten till allmänningsskogen skall tillgodogöras

för delägarnas eller ortsbefolkningens gemensamma räkning enligt vad

som sägs i lagen. Kravet på att inom tre år införliva inköpt mark med

allmänningen är till skillnad från häradsallmänningarna begränsat till

sådan mark som har förvärvats med medel som har härflutit från skogen

eller genom byte mot vederlag av skogen eller genom gåva. Vidare kan

länsstyrelsen vad gäller allmänningsskogarna, men inte häradsall-

männingarna, i särskilt fall medge undantag från skyldigheten att ansöka

om införlivning. Avkastningen från allmänningsskogen får användas

eller fonderas för betalning av utgifter för de fastigheter som har rätt till

delaktighet i skogen, för främjande av jordbruket inom berörda socknar

eller för annat ändamål som är till gagn för delägarna eller för

befolkningen i socknen. För vissa av besparings- och allmännings-

skogarna görs det undantaget att det senare ändamålet gäller endast om

det är till gagn enbart för delägarna i skogen.

Registrering i fastighetsregistret, m.m.

Innan fastighetsbildningslagen (1970:988) kom till var både härads-

allmänningarna och allmänningsskogarna registrerade som fastigheter i

jordregistret. När fastighetsbildningslagen trädde i kraft år 1972

belutades det att allmänningsskogarna och häradsallmänningarna skulle

tas upp som samfälligheter utom vad gäller fastighet som avskilts från

eller införlivats med allmänning. Av flera skäl har det enligt utredaren

dröjt mycket länge med den omregistrering av allmänningar från

fastigheter till samfälligheter som föreskrivs i jordregisterförordningen.

En förklaring är att det är mycket resurskrävande för register-

myndigheten, en annan att det har varit omstritt om allmänningsskogarna

skall betraktas som samfälld mark eller bestående av fastigheter. Många

företrädare för allmänningarna har varit negativa till en omregistrering.

Enligt utredaren är övervägande flertalet av häradsallmänningarnas

ursprungs- eller kärninnehav omregistrerat medan läget är mer splittrat

vad gäller övriga allmänningsskogar. Lantmäteriverket har för ett par år

sedan uttalat att en omregistrering inte förändrar allmänningsskogarnas

rättsliga ställning och att de berörda fastighetsägarna inte har något direkt

inflytande över omregistreringen.

Överföring av mark till eller från en samfällighet kan ske genom

fastighetsreglering. En samfällighet kan däremot inte förenas med en

fastighet genom sammanläggning. Förutom vad som sägs i allmännings-

lagstiftningarna om förutsättningarna för avyttring av mark från härads-

allmänningar och allmänningsskogar förutsätter en överlåtelse alltid

någon form av fastighetsbildningsåtgärd (avstyckning eller fastighets-

reglering) vare sig avyttringen sker till tredje man, ingår som ett led i

markbyte eller sker i form av överföring vid en fastighetsreglering.

Andra bestämmelser som är tillämpliga i sammanhanget finns i

jordabalken och jordförvärvslagen (1979:230).

12.2 Ändrade bestämmelser om avyttring och om införliv-

ning av mark, m.m.

Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1952:166) om härads-

allmänningar och lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och

Dalarna rörande införlivning av mark skall upphävas. Vidare skall kravet

på regeringens godkännande av markavyttring tas bort. En möjlighet för

delägarna att förvärva mark för annat angeläget ändamål skall införas.

Vidare skall det av lagen om häradsallmänningar framgå att det är

länsstyrelsen i det län där allmänningens styrelse har sitt säte som skall

handlägga frågor enligt lagen.

Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker utredarens

förslag, de flesta utan särskilda kommentarer. Falu tingsrätt anser att det

behövs en bestämmelse som anger att rösträtt inte får utövas för vid

fastighetsbildning överblivna andelar . Länsstyrelsen i Jönköpings län

påpekar att det behövs bestämmelser som anger vilken länsstyrelse som

skall handlägga aktuella frågor när en allmänning är belägen i mer än ett

län. Skogsindustrierna anser att 4 § i de båda lagarna som behandlar

överlåtelse av andelsrätt kan slopas, medan Skogsägarnas riksförbund

har motsatt uppfattning i den frågan. Sveriges häradsallmänningsförbund

har föreslagit en ny bestämmelse om hur delaktighetstal skall hanteras

vid köp av fastighet.

Skälen för regeringens förslag: Lagstiftningen om häradsallmän-

ningar och skogsallmänningar är i vissa delar föråldrad trots att flera

justeringar har gjorts sedan dess tillkomst år 1952. Utredaren har haft till

uppgift att närmare granska bestämmelserna om införlivning och

avyttring av mark. Bakgrunden härtill är den ökande oklarheten både för

delägare och för myndigheter om vilken lagstiftning som skall tillämpas.

Den moderna fastighetsbildningslagen har sålunda i vissa fall tillämpats,

i andra fall har frågan varit om tillämpning av allmänningslagarna.

Denna oklarhet är inte tillfredsställande och en förändring bör därför ske.

Utredarens förslag till ändringar i de båda allmänningslagarna har fått

ett mycket positivt bemötande av remissinstanserna. Det bör ligga till

grund för de angelägna förändringar som har påtalats.

Det huvudsakliga syftet med de nu aktuella bestämmelserna i

allmänningslagarna var ursprungligen av skogspolitisk natur. Sedermera

har intresset fokuserats på frågan om att se till att skogsallmänningarnas

framtida bestånd och utveckling inte äventyras. Ett annat intresse i

sammanhanget har varit att så långt möjligt utöka och förbättra

markinnehavet. Vad särskilt gäller reglerna om införlivning av mark har

det även ansetts angeläget att begränsa delägarnas möjligheter att

inteckna fast egendom liksom att hindra köp som kan betraktas som rena

kapitalplaceringar. Den betydelse som allmänningarna har för befolkning

och näringsliv ifrågasätts knappast numera. Man kan därför förutsätta att

delägarna och de som förvaltar skogsallmänningarna i eget intresse

tillgodoser syftet med de här aktuella bestämmelserna, nämligen att

allmänningarnas långsiktiga fortbestånd och utveckling tryggas.

Avyttring av mark

Vad gäller de s.k. ursprungs- eller kärnallmänningarna, dvs. främst den

mark som från början avsattes för allmänningen, förutsätter varje

minskning en fastighetsbildningsåtgärd (avstyckning eller fastighets-

reglering). Om en förutsatt ändring i fastighetsindelningen inte kan ske

blir en civilrättsligt genomförd överlåtelse av marken automatiskt ogiltig

i enlighet med vad som sägs i 4 kap. jordabalken. Fastighetsbildnings-

villkoren i 3 kap. fastighetsbildningslagen och förfarandet vid en

fastighetsbildningsförrättning borgar för en ingående och allsidig

prövning innan en avstyckning eller marköverföring tillåts. Denna

prövning bör kunna ersätta den bedömning som länsstyrelsen skall göra

enligt de båda allmänningslagarna. Vad som nu har sagts talar för att

bestämmelserna i de båda allmänningslagarna om att en avyttring kräver

regeringens eller myndighets godkännande kan tas bort.

Införlivning av mark

Det enda sättet som numera återstår för att öka en kärnallmännings eget

ägoinnehav är marköverföring inom ramen för en fastighetsreglering.

Detta slag av fastighetsbildningsåtgärd, som bl.a. kan beröra större

områden med ett flertal sakägare, är i allmänhet ett mycket flexibelt och

ändamålsenligt instrument för att åstadkomma önskvärda och ibland även

omfattande förändringar av fastighetsindelningen. Överförd mark är

alltid fri från inteckningar. En annan fördel med marköverföring är att det

aktuella förvärvet inte behöver lagfaras eller föranleder stämpelskatt.

Vad nu sagts gäller oberoende av om marktillskottet tidigare utgjort del

av eller hel registerenhet. Den vanligaste fastighetsbildningsåtgärden som

numera berör en skogsallmänning är för övrigt en fastighetsreglering.

Enligt gällande lagstiftning skall de s.k. kärnallmänningarna registreras

som samfälligheter. En följd av en sådan registrering är bl.a. att den inte

kan bli föremål för inteckning eller annan inskrivning och inte heller för

sammanläggning enligt 12 kap. fastighetsbildningslagen. Det återstår en

del omregistreringar men dessa bedöms vara genomförda inom en snar

framtid.

Om kärnallmänningen är omregistrerad till samfällighet blir

marktillskottet, som nyss konstaterats, automatiskt skyddat mot

intecknings- eller inskrivningsåtgärder. I annat fall uppnås samma effekt

genom föreskrifterna i de båda allmänningslagarna om att härads-

allmänning respektive allmänningsskog inte får belastas med inteckning

eller inskrivning av rättighet. Dessa bestämmelser bör därför finnas kvar

så länge den tidigare berörda omregistreringen inte är slutförd.

Allmänt sett kan det alltså konstateras att i den mån mark överförs till

kärnallmänning genom fastighetsreglering uppnås på bästa tänkbara sätt

alla de syften som numera kan anses ligga bakom reglerna i

allmänningslagarna om införlivning av mark.

Utredaren har särskilt behandlat frågan om de fall när ett förvärv av

delägarna inte i sig gör det nödvändigt med en omedelbar fastighets-

bildningsförrättning, nämligen vid köp av en registerfastighet. Hans

bedömning är att även sådana förvärv inte sällan leder till en fastighets-

reglering. Hans samlade bedömning är att det är mindre angeläget att

behålla institutet införlivning av mark enbart för de registerfastigheter

som delägarna äger. Regeringen är av samma uppfattning.

Regeringen gör mot denna bakgrund den bedömningen att institutet

införlivning av mark kan slopas. Samtliga bestämmelser om detta i lagen

om häradsallmänningar och lagen om allmänningsskogar i Norrland och

Dalarna bör sålunda upphöra att gälla. I övergångsbestämmelser bör det

anges att vissa äldre bestämmelser fortfarande skall gälla i fråga om mark

som införlivats med allmänning enligt förordnanden som har meddelats

före den aktuella lagens ikraftträdande.

Övriga förslag

I 10 § lagen om häradsallmänningar och 9 § lagen om allmänningsskogar

i Norrland och Dalarna finns det bestämmelser som begränsar

möjligheterna att förvärva mark till sådan som syftar till allmänningens

utvidgning. Utredaren har föreslagit att denna bestämmelse skall utvidgas

till att avse även mark för annat angeläget ändamål och anger som

exempel behovet av förvaltningsbyggnader. En sådan ändring bör göras i

de båda lagarna.

För att undvika de problem som kan uppstå om en häradsallmänning

har mark i två län bör det i enlighet med vad Länsstyrelsen i Jönköpings

län föreslagit införas en bestämmelse som klargör vilken länsstyrelse

som är behörig att pröva frågorna. De ytterligare ändringar som några

remissinstanser har aktualiserat bör tills vidare inte genomföras.

13 Kostnader och ikraftträdande

Den föreslagna regleringen av fastighetsdatasystemet torde i allt

väsentligt inte innebära några ändringar i kostnadshänseende för

Lantmäteriverket, Domstolsverket eller de myndigheter som skall föra in

uppgifter i fastighetsregistret. Vissa begränsade kostnader av

engångskaraktär uppstår dock till följd av reformen, t.ex. för ändringar av

dataprogram. Om dessa kostnader inte ryms inom ramen för

myndigheternas anslag, får de täckas genom avgifter för nyttjandet av

registret.

Förslaget innebär vidare att Lantmäteriverket skall vara ensamt

personuppgiftsansvarigt. Det innebär bl.a. att staten i något större

utsträckning än i dag kan bli skadeståndsskyldig när det gäller fel i

fastighetsregistret. Det är emellertid inte fråga om någon betydande

utvidgning av statens skadeståndsansvar.

Övriga lagförslag torde inte ha några kostnadskonsekvenser.

Lagändringarna bör kunna träda i kraft den 1 juli 2000.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till lag om fastighetsregister

1 §

För de ändamål som anges i 2 § skall med hjälp av automatiserad

behandling föras ett register benämnt fastighetsregistret. Detta skall ge

offentlighet åt den information som ingår i registret (fastighetsanknuten

information).

Med personuppgifter avses i denna lag detsamma som i

personuppgiftslagen (1998:204).

(Jfr 1 § i utredningens förslag.)

Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat.

I paragrafens första stycke anges att ett register benämnt

fastighetsregistret skall föras. Fastighetsregistret motsvarar närmast det

nuvarande fastighetsdatasystemet. Fastighetsregistret skall föras med

hjälp av automatiserad behandling. Vidare anges att fastighetsregistret

skall ge offentlighet åt den i registret ingående informationen (s.k.

fastighetsanknuten information). Det är registrets grundläggande syfte.

Härigenom uttrycks den centrala tanken att fastighetsregistret skall

utgöra en informationsdatabas till nytta för samhällslivet i stort. När det

gäller i registret ingående personuppgifter får dessa dock behandlas

endast för de preciserade ändamål som anges i 2 §.

Som framgår av 3 § är informationen i registret uppdelad i flera olika

delar. Av förevarande paragraf framgår emellertid att fastighetsregistret i

datarättsligt hänseende är att anse som ett enda register. Det innebär bl.a.

att ändamålen och begränsningarna för användningen av uppgifterna i

registrets olika delar är gemensamma. Skälen för denna lösning har

angetts i avsnitt 7.2.

Andra stycket innehåller en erinran om innebörden av begreppet

 personuppgift. Av 3 § personuppgiftslagen (1998:204) framgår att en

personuppgift är all slags information som direkt eller indirekt kan

hänföras till en fysisk person som är i livet.

2 §

I fråga om personuppgifter skall registret ha till ändamål att

tillhandahålla uppgifter för

1. verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag

eller annan författning och

a) som avser sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

b) som för att kunna utföras förutsätter tillgång till fastighetsanknuten

information, eller

c) som avser fullgörande av underrättelseskyldighet,

2. omsättning av sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

3. kreditgivning, försäkringsgivning eller annan allmän eller enskild

verksamhet där fastighetsanknuten information utgör underlag för

prövningar eller beslut,

4. fastighetsförvaltning, byggande eller annan liknande åtgärd,

5. aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande

register, eller

6. uttag av urval av personuppgifter för direkt marknadsföring, dock

med den begränsning som följer av 11 § personuppgiftslagen (1998:204).

(Jfr 2 § i utredningens förslag.)

Paragrafen anger ändamålen för användningen av personuppgifter i

registret. Gemensamt för dessa är att registret skall tillhandahålla

uppgifter för olika verksamheter eller liknande. Vid utformningen av

paragrafen har Lagrådets synpunkter beaktats.

Ändamålsbeskrivningarna får genom den reglering som personupp-

giftslagen innehåller betydelse för vilken insamling och annan

behandling av personuppgifter i registret som är tillåten. Som tidigare har

nämnts framgår det av 3 § personuppgiftslagen att en personuppgift är all

slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk

person som är i livet. Vidare framgår att behandling av personuppgifter

innefattar varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om

personuppgifter. Som exempel på sådana åtgärder kan här nämnas

utlämnande av uppgift samt insamling, användning, bearbetning och

samkörning av uppgifter.

Däremot uppställer inte personuppgiftslagen och inte heller

förevarande paragraf några begränsningar när det gäller behandlingen av

andra uppgifter i registret än personuppgifter. Det finns således inget som

hindrar att man behandlar en uppgift som inte är att anse som en

personuppgift för något annat ändamål än dem som anges i lagen, t.ex. en

fastighets koordinater som inte kan kopplas till en uppgift om vem som

äger fastigheten. Det ligger emellertid i sakens natur att utrymmet att

betrakta en i registret förekommande uppgift som annat än en

personuppgift är tämligen begränsat.

I 9 § personuppgiftslagen uppställs vissa grundläggande krav på

behandlingen av personuppgifter. Här förtjänar framför allt att nämnas att

personuppgifter får samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna

och berättigade ändamål och att personuppgifter inte senare får behandlas

för något ändamål som är oförenligt med det för vilka uppgifterna

samlades in. Uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga

ändamål får dock behandlas oavsett för vilket ändamål de samlades in.

Ändamålsbeskrivningen hindrar inte heller en personuppgiftsansvarig

(beträffande innebörden i begreppet personuppgiftsansvarig, se kommen-

taren till 5 §) att lämna ut uppgifter från registret till den som begär att få

veta vilka uppgifter som finns i registret om honom eller henne; den

personuppgiftsansvarige har nämligen enligt 26 § personuppgiftslagen en

skyldighet att göra detta. Av offentlighetsprincipen följer vidare att de i

lagen uppställda ändamålen för behandling av personuppgifter inte får

inskränka skyldigheten för myndigheter att lämna ut uppgifter (se 8 §

personuppgiftslagen).

Ändamålet enligt punkten 1 är att tillhandahålla uppgifter för

verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller

annan författning. Det rör sig alltså om verksamhet som bedrivs med

stöd av författning. Vidare skall det vara fråga om verksamhet som staten

eller en kommun ansvarar för. Verksamheten skall direkt avse sådan

egendom som registreras i fastighetsregistret, vara av den art att

fullgörandet av verksamheten förutsätter tillgång till fastighetsanknuten

information (t.ex. för att användas som underlag för planering,

prövningar eller beslut) eller avse fullgörande av underrättelseskyldighet

enligt författning. Med sådan egendom som registreras i

fastighetsregistret åsyftas fastigheter, tomträtter och byggnader. Det

gäller sådan egendom i stort, alltså inte enbart verksamhet som tar sikte

på redan registrerad egendom.

Med verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar avses

först och främst verksamhet som bedrivs direkt av statliga eller

kommunala myndigheter, t.ex. de registrerande myndigheternas verk-

samhet och kommunal planläggningsverksamhet. Häri inbegrips

emellertid även sådan verksamhet som staten eller kommuner är skyldiga

att bedriva men som kan överlåtas åt annan när det gäller bl.a. själva

genomförandet, t.ex. sophämtning. Det är alltså inte ett krav att

användaren av uppgifterna är en statlig eller kommunal myndighet.

Systemet för inskrivning enligt jordabalken samt registreringen av

fastighetsbildningsåtgärder m.m. enligt fastighesbildningslagen bygger

på tanken att viktiga rättsförhållanden skall ges publicitet. Fastighets-

registret skall fylla denna grundläggande funktion. Uppgifterna är

offentliga och några begränsningar när det gäller vem som kan ta del av

uppgifterna för detta ändamål skall inte finnas. Denna form av

användning av fastighetsregistret täcks av punkten 1.

Vid en viss behandling kan fler än en av punkterna a) c) vara

tillämpliga. Det intressanta är emellertid om minst en punkt är tillämplig.

I annat fall är behandling av personuppgifter för statlig eller kommunal

verksamhet inte tillåten.

Bestämmelsen i punkten 1 är avsedd att harmoniera med artikel 7 e) i

EG-direktivet.

Enligt punkten 2 får fastighetsregistret användas för att tillhandahålla

uppgifter för omsättning av sådan egendom som registreras i fastighets-

dataregistret. Det är alltså fråga om tillhandahållande av uppgifter för

bl.a. vissa kommersiella ändamål. Den typiska verksamhet som avses är

det användande av fastighetsdatasystemet som förekommer redan i dag

med banker, andra kreditinstitut, mäklare, fastighetsvärderare m.fl. som

användare och ofta med hjälp av terminalanslutning. Givetvis omfattas

även omsättning som sker mellan privatpersoner utan professionell hjälp.

Även annat än medverkan vid den direkta omsättningen omfattas, såsom

värdering av fastigheter för prissättning av ett objekt som är till salu. Ett

annat krav är att det skall röra sig om egendom som registreras i

fastighetsregistret. Registret får alltså inte användas i annan verksamhet

än sådan som rör fastigheter, tomträtter eller byggnader. Detta gäller

även för ett företag som bedriver dels aktuell verksamhet, dels annan

verksamhet. Ett sådant företag får alltså använda registret endast i den

verksamhet som rör fastigheter, tomträtter eller byggnader.

Punkten 3 avser viss annan verksamhet där fastigheter, tomträtter eller

byggnader inte utgör det centrala i verksamheten men där uppgifter om

sådan egendom kan vara av vitalt intresse. Så kan vara fallet vid

kreditgivning och försäkringsverksamhet. Även viss annan, liknande

verksamhet, t.ex. kreditupplysning, kan komma i fråga. Slutligen inne-

fattas löpande åtgärder som innebär kontroll av vem som är ägare till en

viss fastighet i sådana fall då detta är befogat på grund av affärs-

förbindelse eller rättstvist med en viss person.

Punkten 4 medger att registret används för fastighetsförvaltning,

byggande och liknande. Byggande skall ses i vid bemärkelse. Det tar

sikte på samtliga stadier från projektering till uppförande av hus,

anläggningar m.m. Inom punkten 4 faller vidare fastighetsförvaltning.

Även detta begrepp skall ses i vid bemärkelse. Det är bl.a. avsett att

inbegripa administration och underhåll av olika slag av fast egendom

jämte ledningar och andra markanknutna anläggningar.

Enligt punkten 5 får registret användas för aktualisering, komplettering

eller kontroll av fastighetsanknuten information i kund- eller medlems-

register eller liknande register, där fastighetsanknuten information redan

ingår. Bestämmelsen får betydelse i fall då den som anlitar fastighets-

registret redan har ett eget personregister. Detta register får innefatta

endast personer som redan står i någon etablerad förbindelse med den

som för registret. Däremot får fastighetsregistret inte användas för att

aktualisera, komplettera eller kontrollera rena marknadsföringsregister.

I punkten 6 anges att fastighetsregistret får användas för urvals-

dragningar för direkt marknadsföring. Enligt 11 § personuppgiftslagen

kan behandling av personuppgifter för sådant ändamål ibland vara

otillåten, nämligen om den registrerade hos den personuppgiftsansvarige

har anmält att han eller hon motsätter sig sådan behandling. En

hänvisning till den paragrafen har tagits in i förevarande paragraf. Om

någon har begärt s.k. direktreklamspärr åligger det således den

personuppgiftsansvarige att se till att uttag av uppgifter för direkt

marknadsföring inte sker.

Urvalsdragningar avser till övervägande del uttag av adressuppgifter,

men de kan även avse andra uppgifter. Särskilda begränsningar för

behandling i direktreklamsyfte av vissa känsliga uppgifter ställs upp

längre fram (se 9 §).

Uttrycket direkt marknadsföring skall uppfattas i vid mening. Det

inrymmer således även åtgärder som vidtas i ett syfte som inte är enbart

kommersiellt, t.ex. opinionsbildning.

För punkterna 2 6 gäller att den angivna användningen får anses

tillåten enligt artikel 7 f) i EG-direktivet.

I lagen används benämningen fastighetsanknuten information (jfr även

1 §) som en samlande beteckning på all information som finns i registret.

För att information skall få tas in i registret och behandlas för de för

personuppgifter i registret angivna ändamålen är det dock inte

nödvändigt att den har en påvisbar anknytning till viss fastighet.

Huruvida informationen kan eller skall tas in i registret bestäms av de

olika regler som gäller för registrering i registret (jordabalken och

fastighetsbildningslagen m.m.). Huruvida informationen, om den har

karaktär av personuppgift, sedan får behandlas beror på om behandlingen

sker för något ändamål som inte är oförenligt med dem som anges i

förevarande paragraf.

3 §

Den fastighetsanknutna informationen skall vara uppdelad i

1. en allmän del,

2. en inskrivningsdel,

3. en adressdel,

4. en byggnadsdel, och

5. en taxeringsuppgiftsdel.

Registret får även innehålla annan information som har samband med

information som ingår i någon av registrets delar (tilläggsinformation).

Tilläggsinformationen skall redovisas skild från registrets delar.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om innehållet i de olika

delarna av fastighetsregistret och om tilläggsinformation.

(Jfr 3 § i utredningens förslag.)

Paragrafens första stycke anger vilka olika delar som registret skall

bestå av. Delarna utgör motsvarigheter till de register fastighets-

registret, inskrivningsregistret m.fl. som hittills har funnits i

fastighetsdatasystemet. Skälen för att dessa register nu betecknas som

delar av det nya fastighetsregistret har angetts i avsnitt 7.2.

Begreppet del används främst för att klargöra den innehållsmässiga

uppbyggnaden av fastighetsregistret. Indelningen i olika delar har dock

även viss rättslig betydelse. Reglerna om behörighet att föra in uppgifter i

registret liksom reglerna om skadestånd och rättelse skiljer sig sålunda

delvis åt mellan de olika delarna av registret (se 4, 13 och 14 §§). De

rättsverkningar som är knutna till inskrivning enligt jordabalken inträder

endast om ett visst förhållande förs in i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel. På motsvarande sätt får registrering av nybildning eller

ombildning av fastighet rättsverkan först om uppgiften förs in i fastig-

hetsregistrets allmänna del.

Fastighetsregistret skall innehålla en fastighetsdel, en inskrivningsdel,

en adressdel, en byggnadsdel och en taxeringsuppgiftsdel. Vissa andra

register och system med anknytning till fastigheter t.ex. lägenhets-

registret, pantbrevsregistret, samfällighetsföreningsregister, BKN-sys-

temet och FENIX-systemet har lagts utanför fastighetsregistret. Skälen

för den valda lösningen har utvecklats i avsnitt 7.6.

Den s.k. fastighetsprisdatabasen och den s.k. ändringsdatabasen regle-

ras inte i lagen. Dessa databaser innehåller endast uppgifter som redan

finns i fastighetsregistret. Skillnaden jämfört med registret är att

uppgifterna är strukturerade på ett annat sätt. Något hinder mot att även i

fortsättningen föra databaser av den typen finns inte. De aktuella

databaserna innehåller ju inte någon unik information. De kan närmast

beskrivas som en form av bearbetningar som har gjorts i förväg

beträffande vissa, ofta efterfrågade uppgifter. Det har ansetts att dessa

inte behöver regleras särskilt.

I andra stycket anges att registret även får innehålla annan information

som har samband med information som kan hänföras till någon av regist-

rets delar. Tilläggsinformation är den sammanfattande benämningen på

sådan information. I likhet med vad som hittills har gällt (se 4 § femte

stycket fastighetsdatakungörelsen) skall tilläggsinformationen redovisas

skild från registrets övriga delar. Detta innebär att det måste tydligt

framgå av redovisningen av registrets uppgifter att dessa uppgifter inte

hör till någon av registrets delar. Tilläggsinformationen kan avse

information med anknytning till fastigheters användning, t.ex. förslag till

plan eller bestämmelse eller uppgifter om byggnadsminnen. Sådan

information har hittills kunnat tillföras fastighetsdatasystemet genom

kommunala myndigheter, länsstyrelserna, vägförvaltningarna och

Riksantikvarieämbetet.

Enligt paragrafens tredje stycke får regeringen meddela närmare

föreskrifter om vilken fastighetsanknuten information jämte tilläggsinfor-

mation som skall ingå i fastighetsregistret.

4 §

I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jordabalken

finns bestämmelser om vem som får föra in och ta bort uppgifter i

fastighetsregistrets allmänna del och inskrivningsdel.

Regeringen meddelar föreskrifter om vem som får föra in och ta bort

uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar liksom vem som får föra in

och ta bort tilläggsinformation.

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar frågor om behörigheten att föra in och ta bort

uppgifter i registret. Den hänvisar beträffande den allmänna delen och

inskrivningsdelen till vissa bestämmelser i jordabalken och fastighets-

bildningslagen (se första stycket). Dessa bestämmelser innebär att det

normalt endast är inskrivningsmyndigheterna resp. lantmäterimyndig-

heterna som är behöriga att föra in och ta bort uppgifter i dessa delar av

registret. Även en införing som endast innebär att en uppgift delvis

ändras inbegrips.

I fråga om adressdelen, byggnadsdelen och taxeringsuppgiftsdelen

liksom när det gäller tilläggsinformation har det ansetts mest

ändamålsenligt att regeringen meddelar föreskrifter om vem som får föra

in och ta bort uppgifter i registret (se andra stycket). Normalt torde det få

överlämnas till kommunala myndigheter att föra in och ta bort uppgifter i

adress- och byggnadsdelarna.

5 §

Lantmäteriverket är personuppgiftsansvarig enligt personuppgiftslagen

(1998:204) för fastighetsregistret.

(Jfr 4 § i utredningens förslag.)

Lantmäteriverket skall vara personuppgiftsansvarig för fastighets-

registret. Innebörden i detta ansvar slås fast i personuppgiftslagen. Som

exempel kan här nämnas att den personuppgiftsansvarige skall tillse att

behandlingen av uppgifter sker på ett korrekt och säkert sätt, att

information lämnas till registrerade, att personuppgifter inte överförs till

tredje land annat än när detta är medgivet samt att oriktiga uppgifter

rättas och att ersättning betalas till registrerad för skada och kränkning av

den personliga integriteteten som orsakats vid behandlingar som står i

strid med lagen.

När det gäller skadestånd finns det bestämmelser om detta i 13 §.

Särskilda bestämmelser för registrets allmänna del och inskrivningsdel

finns också i 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och i 18 och

19 kap. jordabalken. Skälen för att skadeståndsreglerna har getts denna

utformning har angetts i avsnitt 10.

Också i fråga om rättelse finns det för de nu angivna delarna av

registret särskilda regler i 19 kap. fastighetsbildningslagen och 19 kap.

jordabalken (se 14 §) . Dessa innebär ett avsteg från den annars gällande

principen att den personuppgiftsansvarige skall rätta oriktig uppgift. Det

ankommer nämligen i dessa fall på lantmäterimyndighet resp. inskriv-

ningsmyndighet att företa rättelsen. Skälen för den valda lösningen har

angetts i avsnitt 10.

6 §

Lantmäteriverket skall se till att det inte uppkommer otillbörligt intrång i

registrerades personliga integritet eller risker från säkerhetssynpunkt. För

dessa syften får verket i enskilda fall ställa upp ytterligare villkor utöver

dem som anges i 7 10 §§.

(Jfr 5 § i utredningens förslag.)

I paragrafen anges att Lantmäteriverket skall tillse att det inte

uppkommer otillbörligt intrång i registrerads personliga integritet.

Bestämmelsen är ett utflöde av det personuppgiftsansvar som verket har

enligt 5 §. Därutöver skall verket tillse att det inte uppkommer några

risker från säkerhetssynpunkt. Härmed åsyftas t.ex. att verket så långt det

är möjligt skall förhindra sådan behandling som framstår som riskfylld

för svenska försvarsintressen. Men bestämmelsen skall också ses mot

bakgrund av den stora ekonomiska betydelse som fastighetsregistret har;

registret måste alltså skötas så att dess löpande drift kan garanteras.

Av paragrafen framgår vidare att verket, för att uppfylla de nu angivna

skyldigheterna, har möjlighet att ställa upp ytterligare villkor än de som

anges i 7 10 §§. Det handlar här, såsom Lagrådet har påpekat, inte om

någon generell föreskriftsrätt för verket utan om ett bemyndigande att

fatta beslut om ytterligare villkor i enskilda fall. Detta aktualiseras främst

när verket skall medge direktåtkomst eller utlämnande på ADB-

upptagning eller utföra urval och bearbetningar. 7 10 §§ innehåller

endast de yttre gränserna för nu nämnda användning. Det är emellertid

inte möjligt att förutse alla situationer och önskemål som kan uppstå. Det

kan alltså finnas skäl att av integritets- eller säkerhetshänsyn ställa upp

ytterligare begränsningar eller förutsättningar för behandlingar än de i

lagen angivna. Begränsningar kan avse t.ex. vilka uppgifter som får

behandlas. Förutsättningar kan avse t.ex. vilken spridning som får ges

uppgifter som har lämnats ut på ADB-upptagning. Ytterligare exempel

anges i kommentaren till 7 §. Däremot kan det inte bli fråga om att med

stöd av denna paragraf medge några undantag från de begränsningar som

har ställts upp i 7 10 §§.

7 §

Direktåtkomst till personuppgifter får medges endast för sådana ändamål

som anges i 2 § 1 4.

Direktåtkomst får inte medges så att det är möjligt att använda namn,

personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp.

Direktåtkomst får medges för sökningar endast på en fastighet,

tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget. Om det finns särskilda skäl,

får dock Lantmäteriverket i enskilda fall medge att sökningar sker på fler

än en fastighet, tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget.

Begränsningarna i andra och tredje styckena gäller inte för

1. verksamhet där det ingår att föra in uppgifter i registret,

2. verksamhet som avser förrättning enligt fastighetsbildningslagen

(1970:988) eller motsvarande lag.

(Jfr 6 § i utredningens förslag.)

Paragrafen innehåller vissa begränsningar när det gäller direktåtkomst

till personuppgifter. Skälen till de valda lösningarna har utvecklats i

avsnitt 7.7.1.

Med direktåtkomst avses att den som använder registret på egen hand

kan söka i detta och få svar på frågor, dock utan att själv kunna bearbeta

eller på annat sätt påverka innehållet. Användaren ställer frågor och får

svar och kan ställa ytterligare frågor med anledning av svaren.

Huruvida direktåtkomst skall medges avgörs av Lantmäteriverket

såsom personuppgiftsansvarigt. Prövningen om direktåtkomst kan ges

skall göras mot bakgrund av bestämmelsen i 6 § och i övrigt enligt vad

som sägs i förevarande paragraf.

I första stycket anges att direktåtkomst får medges endast för sådan

verksamhet som anges i 2 § 1 4. Det innebär att direktåtkomst inte får

medges om syftet med direktåtkomsten är att komplettera eller

kontrollera. kund- eller medlemsregister eller om syftet är att göra s.k.

urvalsdragningar.

Enligt andra stycket får direktåtkomst inte medges så att det är möjligt

att använda namn, personnummer eller del av personnummer som sök-

begrepp. Förbudet är undantagslöst, såvitt gäller de angivna uppgifterna.

Däremot finns inte något motsvarande förbud mot att använda

organisationsnummer som sökbegrepp.

Det bör understrykas att offentlighetsprincipen i tryckfrihetsförord-

ningen inte innebär någon skyldighet att medge direktåtkomst. Förbudet

mot att vid direktåtkomst använda namn m.m. som sökbegrepp utgör

alltså inte någon inskränkning i offentlighetsprincipen.

Tredje stycket innebär att att direktåtkomst skall utformas på det sättet

att sökning kan göras på endast en fastighet, samfällighet eller byggnad i

taget, s.k. fastighetsvis sökning.

Bestämmelsen i tredje stycket är inte undantagslös. Lantmäteriverket

kan medge undantag från begränsningen till fastighetsvis sökning. För

detta krävs särskilda skäl. Vad som utgör särskilda skäl måste prövas

med utgångspunkt i det enskilda fallet. Myndigheter som för sin

verksamhet är beroende av att sökningar kan göras på fler än en fastighet

i taget bör normalt ges tillstånd till detta. I övrigt kan det vara naturligt

att utgå från den praxis som hittills har gällt och i övrigt tillämpa följande

riktlinjer: Användaren skall kunna påvisa ett väl definierat behov av

åtgärden. Hans intresse av åtgärden skall från allmän synpunkt framstå

som berättigat och väga tyngre än den registrerades intresse av skydd

mot kränkning av den personliga integriteten. Viss ledning vid

bedömningen av om särskilda skäl föreligger torde kunna erhållas från

den praxis som kan komma att utvecklas med anledning av den särskilda

bestämmelsen i 10 § f) personuppgiftslagen om när behandling av

personuppgifter är tillåten utan att den registrerade har lämnat sitt sam-

tycke. Även tidigare avgöranden av regeringen eller Datainspektionen

kan vara av viss ledning vid tillämpningen. I ärenden av större betydelse

eller i svårbedömda fall bör Lantmäteriverket samråda med

Datainspektionen innan beslut fattas.

Som har angetts i avsnitt 7.7.1 behöver ett beslut om undantag från

förbudet mot flerfastighetssökningar inte avse en enskild sökning. Om ett

återkommande behov kan konstateras, kan Lantmäteriverket i fall

förutsättningarna för undantag i övrigt är uppfyllda lämna en viss

användare ett mera generellt undantag. Behovet av sådana undantag gör

sig inte minst gällande i fråga om användandet av den digitala

registerkartan, där det allmänt sett skulle vara mindre rationellt om

uppgifter som berör ett flertal fastigheter endast skulle kunna erhållas

fastighetsvis. Ett mera generellt undantag från förbudet mot flerfastig-

hetssökningar bör dock vanligen tidsbegränsas eller om det gäller tills

vidare förenas med villkor som gör att det återkommande kan

omprövas. Sådana villkor är möjliga att ställa upp med stöd av 6 §. Även

om bestämmelsen sålunda ger Lantmäteriverket ett visst utrymme att i ett

enskilt ärende medge förhållandevis vidsträckta undantag innefattar den

inte något bemyndigande för Lantmäteriverket att meddela generella

föreskrifter. Detta framgår av orden i enskilda fall i lagtexten, vilka har

tillagts på Lagrådets inrådan.

Såsom framgår av fjärde stycket punkten 1 gäller inte de i paragrafen

angivna begränsningarna i fråga om verksamhet där det ingår att föra in

uppgifter i registret. Det gäller såväl verksamhet i vilken ingår en författ-

ningsreglerad skyldighet att föra in uppgifter i fastighetsregistret som

verksamhet där en myndighet har en rätt att föra in uppgifter i registret.

Inskrivningsmyndigheterna har alltså, om direktåtkomst har medgetts, en

rätt till sådan åtkomst utan några begränsningar i samband med

inskrivningsverksamhet. Detsamma gäller för lantmäterimyndigheterna i

samband med fastighetsregistrering. Ytterligare exempel är en kommun

som för in uppgifter i byggnadsdelen eller Riksantikvarieämbetet som för

in tilläggsinformation om byggnadsminnen m.m. Lantmäteriverket skall

dock inte ge den aktuella myndigheten direktåtkomst i vidare

utsträckning än som är nödvändigt för att myndigheten skall kunna

fullgöra den verksamhet i vilken införandet i registret ingår.

Av fjärde stycket punkten 2 framgår vidare att begränsningarna inte

heller gäller för verksamhet som avser förrättning enligt fastighets-

bildningslagen eller annan motsvarande lag, t.ex. ledningsrättslagen

(1973:1144). Om en lantmäterimyndighet i samband med en sådan

förrättning exempelvis behöver ställa en s.k. flerfastighetsfråga till

registret, har myndigheten alltså en ovillkorlig rätt att göra det.

8 §

Vid urval och bearbetningar av personuppgifter som Lantmäteriverket

gör för någon annans räkning får uppgifter om inteckningar inte

behandlas. Om urvalet eller bearbetningen avser utlämnande av uppgifter

om personnummer, får åtgärden vidtas endast för det ändamål som anges

i 2 § 5.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

(Jfr 7 § i utredningens förslag.)

Paragrafen innehåller vissa begränsningar vad gäller tillåtna behand-

lingar vid urval och bearbetningar av personuppgifter. Den har utformats

i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen för de valda lösningarna har

angetts i avsnitt 7.7.1.

Urval och bearbetningar innebär att någon eller några parametrar

används för att få fram en begränsad mängd information ur en större

mängd information. I behandlingen kan ingå att den sålunda åtkomna

informationen på olika sätt sammanställs med andra uppgifter i registret.

Det kan vara fråga om t.ex. att få fram alla uppgifter om en viss person

eller att söka fram alla fastigheter inom ett visst geografiskt område.

Urval och bearbetningar är ett vidare begrepp än urvalsdragning (jfr

2 § 6).

Paragrafen behandlar endast urval och bearbetningar som Lantmäteri-

verket gör för annans räkning. I vilken utsträckning Lantmäteriverket har

rätt att göra urval och bearbetningar för den egna verksamheten regleras

alltså inte här.

Huvudregeln i första stycket första meningen är att uppgifter om

inteckningar inte får behandlas vid urval och bearbetningar av

personuppgifter för annans räkning. Det innebär dels ett förbud mot att

göra urvalsbehandlingar med uppgifter om inteckningar som sökbegrepp,

dels ett förbud mot att vid alla slag av urvalsbehandlingar ta fram

uppgifter om inteckningar. Med inteckningar avses endast

penninginteckningar, inte andra slag av inskrivningar i en fastighet eller

tomträtt.

Enligt första stycket andra meningen gäller vidare som huvudregel att

vid urval och bearbetningar för annans räkning uppgifter om person-

nummer får lämnas ut endast vid behandlingar enligt 2 § 5, dvs. vid

aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande

register. Möjligheten att lämna ut personnummer begränsas också av per-

sonuppgiftslagen (se 22 §). Där föreskrivs att uppgifter om personnum-

mer får behandlas bara när det är klart motiverat med hänsyn till ända-

målet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något an-

nat beaktansvärt skäl. Om det inte finns förutsättningar att lämna ut

personnummer enligt personuppgiftslagen, skall utlämnande givetvis inte

ske.

Förbuden är inte avsedda att begränsa den rätt som tryckfrihets-

förordningen ger att ta del av allmänna handlingar. De gäller alltså inte

vid utlämnanden som begärs med stöd av offentlighetsprincipen.

Av andra stycket framgår att begränsningarna i första stycket inte

gäller om annat följer av lag eller annan författning. Ett exempel är när

Lantmäteriverket fullgör den skyldighet som den personuppgifts-

ansvarige har enligt 26 § personuppgiftslagen att lämna en sökande

besked om behandling av personuppgifter som rör denne.

Enligt tredje stycket får undantag från begränsningarna i första stycket

medges av Lantmäteriverket. För undantag krävs det särskilda skäl.

Beträffande särskilda skäl och i enskilda fall kan hänvisas till

kommentaren till 7 §.

9 §

Vid urval eller bearbetningar av personuppgifter som Lantmäteriverket

gör för någon annans räkning för direkt marknadsföring får uppgifter om

personnummer, födelsetid, civilstånd, utmätning, konkurs eller standard-

poäng inte behandlas.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

(Jfr 8 § i utredningens förslag.)

Paragrafen innehåller begränsningar för vilka uppgifter som får

behandlas när urval och bearbetningar för annans räkning sker för direkt

marknadsföring. Den har utformats med beaktande av Lagrådets

synpunkter. Såsom framgår av 2 § 6 begränsas möjligheterna att

behandla personuppgifter för direkt marknadsföring också av 11 §

personuppgiftslagen.

Direktreklam som genom sin utformning tyder på att avsändaren har

många eller detaljerade uppgifter om en person upplevs ofta som stötan-

de. Särskilt gäller detta när utformningen tyder på kunskap om ålder och

civilstånd i kombination med andra uppgifter. I första stycket anges där-

för att vid urval och bearbetningar får uppgifter om personnummer,

födelsetid och civilstånd inte behandlas om uppgifterna skall användas

för direkt marknadsföring. Uppgifter om utmätning och konkurs är ty-

piskt sett känsliga för de berörda och omfattas därför också av förbudet

mot behandling. Förbudet omfattar även uppgifter om de standardpoäng

som har åsatts vid fastighetstaxeringen. Sådana uppgifter möjliggör, sär-

skilt i kombination med andra uppgifter, riktade direktreklamförsändelser

vilka kan upplevas som stötande från integritetssynpunkt.

Enligt andra stycket får de aktuella uppgifterna behandlas om

Lantmäteriverket i enskilda fall bedömer att det finns särskilda skäl.

Beträffande särskilda skäl och i enskilda fall , se kommentaren till

7 §.

10 §

Personuppgifter som avser inteckningar får inte lämnas ut på upptagning

för automatiserad behandling. Uppgifter om personnummer får lämnas ut

på sådan upptagning endast vid behandlingar enligt 2 § 5.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det.

(Jfr 10 § i utredningens förslag.)

Direktåtkomst är en form av utlämnande på ADB-medium. I lagen

görs dock som brukligt är en åtskillnad mellan direktåtkomst och

övriga former för utlämnande på ADB-medium. Direktåtkomst regleras i

7 §. Förevarande paragraf tar sikte på övriga former för utlämnande på

ADB-upptagning. Vid utformningen av paragrafen har Lagrådets

synpunkter beaktats.

Enligt första stycket får uppgifter om inteckningar inte lämnas ut på

ADB-upptagning. Detsamma gäller uppgifter om personnummer.

Förbudet att lämna ut personnummer gäller dock inte om dessa skall

användas för aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighets-

anknuten information som finns i kund- eller medlemsregister eller

liknande register. I den sistnämnda situationen måste dock också tillses,

liksom vid urval och bearbetningar, att förutsättningarna i 22 § person-

uppgiftslagen är uppfyllda. När det gäller utlämnanden på ADB-

upptagning finns dessutom anledning att särskilt erinra om bestämmelsen

i 7 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100) som gör det möjligt att vägra

utlämnande av uppgifter om det kan antas att missbruk kommer att ske.

I andra och tredje styckena har ställts upp två undantag. De motsvarar

de undantag som enligt 8 § andra och tredje styckena gäller vid urval och

bearbetning.

Som har angetts i avsnitt 7.7.1 innebär offentlighetsprincipen inte

någon skyldighet att lämna ut uppgifter på ADB-upptagning. De

uppställda förbuden får således fullt genomslag.

11 §

Användningen av fastighetsregistret får vara avgiftsbelagd. Regeringen

eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om

avgifter.

(Jfr 11 § i utredningens förslag.)

I paragrafen slås fast att Lantmäteriverket har rätt att ta ut avgifter för

användning av fastighetsregistret. Bestämmelsen medför dock givetvis

inte någon inskränkning i Lantmäteriverkets skyldighet att i likhet med

andra myndigheter på stället tillhandahålla allmänna handlingar utan

avgift när ett utlämnande har begärts med stöd av offentlighetsprincipen

(se 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen).

Vidare anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

får meddela föreskrifter om avgifter. Detta gäller alltså andra avgifter än

sådana som tas ut för tillhandahållande av utskrifter som har begärts med

stöd av offentlighetsprincipen enligt 2 kap. 13 § tryckfrihets-

förordningen.

12 §

Beslut som Lantmäteriverket eller en annan myndighet har meddelat

enligt denna lag eller enligt föreskrifter som regeringen har meddelat

med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt.

För överklagande av beslut om avgift för användningen av fastighets-

registret gäller särskilda bestämmelser.

(Jfr 12 § i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar möjligheterna till överklagande.

Första stycket motsvarar väsentligen 65 § fastighetsregister-

kungörelsen.

Av 11 § framgår att regeringen får meddela föreskrifter om avgifter

för användningen av registret. På förslag av Lagrådet har i andra stycket

erinrats om att det för överklagande av beslut om avgift gäller särskilda

bestämmelser (se avgiftsförordningen [1992:191]).

13 §

Om personuppgifter i fastighetsregistret har behandlats i strid med 2 eller

7 10 § denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna

lag, tillämpas 48 § personuppgiftslagen (1998:204). Ersättnings-

skyldigheten får dock inte jämkas, om felet har berott på någon som

enligt lag eller annan författning har haft rätt att föra in eller på annat sätt

behandla uppgifter i registret.

I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och i 18 och 19 kap.

jordabalken finns ytterligare bestämmelser om skadestånd på grund av

fel i fastighetsregistrets allmänna del och i dess inskrivningsdel.

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Första stycket behandlar rätten till ersättning vid kränkning av enskilds

personliga integritet.

Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av att EG-direktivet som

huvudregel förutsätter att skadestånd utgår, om det vid behandling av

personuppgifter uppkommer skada för enskilds personliga integritet. I

48 § personuppgiftslagen finns också en bestämmelse som säkerställer

detta. Den bestämmelsen innebär att den personuppgiftsansvarige skall

ersätta den registrerade för skada eller kränkning av den personliga

integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med person-

uppgiftslagen har orsakat. Avgränsningen till personuppgiftslagen för

emellertid med sig att 48 § personuppgiftslagen inte kan grunda rätt till

skadestånd för behandlingar som har skett i strid med särskilda be-

stämmelser i annan lag. För att personuppgiftslagens skadestånds-

bestämmelse skall bli tillämplig vid behandlingar i strid med lagen om

fastighetsregister eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen krävs

därför en hänvisning till denna (jfr t.ex. prop. 1997/98:97 s. 108).

Eftersom det har ansetts rimligt att ersättning för integritetskränkning kan

utgå även vid behandlingar i strid med lagen om fastighetsregister m.m.,

har en sådan hänvisning tagits in i förevarande paragraf.

Ansvaret för skada eller kränkning av den personliga integriteten har

utformats så att staten genom Lantmäteriverket, såsom personupp-

giftsansvarig, är skadeståndsskyldig gentemot den enskilde för behand-

lingar av uppgifter som har skett i strid med lagen om fastighetsregister

eller personuppgiftslagen. Ersättningsskyldigheten kan enligt 48 § andra

stycket personuppgiftslagen jämkas om det visas att felet inte beror på

den personuppgiftsanvarige. Av förevarande paragraf framgår dock att

jämkning inte kan komma i fråga, om felet beror på någon som enligt lag

eller annan författning har haft rätt att föra in uppgifter i registret, t.ex.

en

kommun som har fört in uppgifter i registrets byggnadsdel. Det har

ansetts rimligt att den registrerade bör komma i åtnjutande av samma

skydd i dessa fall som om registreringen hade gjorts av den personupp-

giftsansvarige.

Andra stycket innehåller en erinran om de särskilda skadeståndsregler

som ålägger staten ett strikt ansvar för tekniska fel i fastighetsregistrets

allmänna del och inskrivningsdel. Dessa regler för vilka har redogjorts

i avsnitt 10 tar särskilt sikte på skyddet för den allmänna

omsättningen. Några sakliga ändringar i dessa regler föreslås inte. De

kommer således att gälla vid sidan av personuppgiftslagens skadestånds-

bestämmelse.

Av skadeståndslagen följer att skadeståndsskyldighet också kan

komma i fråga vid felaktigheter i registret som har orsakat någon enskild

ekonomisk skada och som beror på fel eller försummelse vid myndig-

hetsutövning eller som har vållats genom felaktiga upplysningar eller råd

(se 3 kap. 2 och 3 §§ skadeståndslagen). Någon särskild erinran om detta

har inte ansetts nödvändig.

14 §

I fråga om rättelse av personuppgifter i fastighetsregistrets allmänna del

och i dess inskrivningsdel tillämpas 19 kap. fastighetsbildningslagen

(1970:988) och 19 kap. jordabalken i stället för 28 § personuppgiftslagen

(1998:204).

I fråga om rättelse av uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar

tillämpas 28 § personuppgiftslagen. Frågor om sådan rättelse skall prövas

av annan än den personuppgiftsansvarige, om regeringen för viss del av

registret eller för vissa uppgifter har föreskrivit det.

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

I avsnitt 10 har det lämnats en redogörelse för de särskilda be-

stämmelserna i jordabalken och fastighetsbildningslagen om rättelse av

uppgifter i de hittillsvarande inskrivnings- och fastighetsregistren. Som

där har angetts föreslås inte några sakliga ändringar av dessa regler. I

paragrafens första stycke har erinrats om dessa bestämmelser. Lagtexten

har utformats så att det framgår att bestämmelserna är exklusiva i

förhållande till bestämmelsen om rättelse i 28 § personuppgiftslagen.

När det gäller övriga delar av det nya fastighetsregistret finns det inga

särskilda bestämmelser om rättelse. Det ansluter till vad som hittills har

gällt för byggnadsregistret och taxeringsuppgifter m.m. i fastighetsdata-

systemet. Att rättelse skall ske följer emellertid av 28 § personuppgifts-

lagen. I paragrafens andra stycke har en hänvisning gjorts till den be-

stämmelsen. Det har vidare angetts att rättelse i dessa fall ankommer på

den personuppgiftsansvarige. Regeringen skall dock ha möjlighet att för

viss del av registret eller för vissa uppgifter föreskriva något annat.

14.2 Förslaget till lag om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område

Förslaget innebär att en del äldre lagar på fastighetsrättens område som

numera har förlorat sin betydelse upphävs. Skälen för att lagarna upphävs

har behandlats närmare i avsnitt 11.

14.3 Förslaget till lag om ändring av jordabalken

6 kap. 7 §

Har fastighet överlåtits och har därefter förre ägaren upplåtit panträtt i

fastigheten, gäller upplåtelsen, om borgenären vid upplåtelsen eller, när

fordringen därefter överlåtits till annan, denne vid sitt förvärv varken

ägde eller bort äga kännedom om äganderättsöverlåtelsen. Om

fastigheten överlåtits även till annan, äger vad som sagts nu tillämpning i

fråga om upplåtelse som den senare förvärvaren gjort.

Första stycket äger tillämpning även när fastigheten övergått genom

sådant förvärv som avses i 17 kap. 11 §.

Vid tillämpning av första stycket skall den som har förlitat sig på ett

högst en månad gammalt gravationsbevis anses ha varit i god tro, om det

inte framgår av omständigheterna att han eller hon på annat sätt har fått

eller borde ha fått kännedom om äganderättsöverlåtelsen.

(Jfr 6 kap. 7 § i promemorians förslag)

I tredje stycket behandlas när den som har förlitat sig på uppgift i ett

gravationsbevis skall anses vara i god tro. Reglerna har hittills inneburit

att den som förlitat sig på ett högst sex månader gammalt gravationsbevis

utfärdat enligt det manuella systemet anses ha varit i god tro om inte

annat visas. Om ett gravationsbevis avsett förhållande i inskrivnings-

registret, har dock gällt att beviset inte får vara mer än en månad

gammalt. I förslaget har den särskilda regeln avseende gravationsbevis

utfärdade enligt det manuella systemet tagits bort.

13 kap. 16 §

Anser tomträttshavaren att det inte finns skäl för uppsägning, får han

eller hon klandra uppsägningen. Om tomträttshavaren inte väcker talan

inom tre månader efter det att uppsägningen antecknades i

fastighetsregistrets inskrivningsdel, är rätten till talan förlorad.

(Jfr 13 kap. 16 § i promemorians förslag.)

13 kap. jordabalken innehåller bestämmelser om tomträtt. I flera para-

grafer har hittills förekommit bestämmelser om att skilda förhållanden

skall antecknas i tomträttsboken samt bestämmelser som anknyter till

sådana anteckningar. I dessa paragrafer bl.a. förevarande paragraf har

uttrycket tomträttsboken nu bytts ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel . Paragrafen har också omarbetats redaktionellt.

13 kap. 18 §

När fastighetsägaren är skyldig att lösa egendom, skall talan om

lösesumman väckas inom ett år efter det att uppsägningen antecknades i

fastighetsregistrets inskrivningsdel. Om tomträttshavaren har klandrat

uppsägningen enligt 16 §, får talan om lösesumman i stället väckas inom

ett år efter det att domen i målet om klander vann laga kraft. Om tiden

inte iakttas, förfaller uppsägningen. Talan får väckas av såväl fastighets-

ägaren som tomträttshavaren.

Sedan domen om lösesumman har vunnit laga kraft, skall lösesumman

inom en månad deponeras hos länsstyrelsen. Lösesumman behöver dock

inte deponeras tidigare än en månad före den dag till vilken uppsäg-

ningen har ägt rum. Om lösesumman inte deponeras inom föreskriven

tid, skall länsstyrelsen efter ansökan ta ut beloppet som om betalnings-

skyldighet hade ålagts genom domen. När lösesumman har deponerats,

skall länsstyrelsen genast anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Medel som har deponerats skall ofördröjligen sättas in i bank mot

ränta.

(Jfr 13 kap. 18 § i promemorians förslag.)

Ändringarna är av samma slag som ändringarna i 13 kap. 16 §.

18 kap. 8 §

Sedan ett ärende om anteckning enligt 19 kap. 29 § första stycket,

20 kap. 14 § eller 21 kap. 4 § denna balk eller 7 § förköpslagen

(1967:868) har tagits upp på en inskrivningsdag, får den som därefter

har förvärvat egendomen eller någon annan rättighet i denna än panträtt

inte till stöd för beståndet av förvärvet eller rätten till ersättning enligt

4 § andra stycket åberopa att han eller hon vid förvärvet varken ägde

eller bort äga kännedom om den omständighet som har antecknats.

Bestämmelserna i 6 kap. 7 § tredje stycket och 7 a § gäller också vid

bedömningen av om vid förvärv av panträtt god tro föreligger i fråga om

en omständighet som avses med anteckning enligt första stycket.

(Jfr 18 kap. 8 § i promemorians förslag.)

Paragrafen har omarbetats redaktionellt. Den tidigare hänvisningen till

en bestämmelse i 19 kap. har justerats med anledning av den ändrade

paragrafnumreringen i det kapitlet.

19 kap. 1 §

Inskrivning enligt denna balk skall göras i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Bestämmelser om fastighetsregistret finns i lagen

(2000:000) om fastighetsregister.

(Jfr 19 kap. 1 § i promemorians förslag.)

Av paragrafens nya lydelse framgår att inskrivning skall ske i

fastighetsregistrets inskrivningsdel och inte som tidigare har före-

skrivits i paragrafen i fastighetsbok eller tomrättsbok. Skälen för detta

har behandlats i avsnitt 8.1.

19 kap. 2 §

Inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning enligt 20 24 kap. samt ärenden om anteckning enligt 29 och

30 §§ i detta kapitel.

(Jfr 19 kap. 2 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar i stort det andra stycket i hittillsvarande 1 §. Vad

som utgör anteckningsärenden framgår av 29 och 30 §§. Även sådana

ärenden är inskrivningsärenden.

19 kap. 3 §

Inskrivningsärenden skall handläggas av inskrivningsmyndigheter, om

inte regeringen med stöd av 27 § har bestämt något annat. Regeringen

bestämmer inskrivningmyndigheternas verksamhetsområden.

(Jfr 19 kap. 3 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § första stycket i den paragrafens

hittills gällande lydelse. Liksom tidigare skall inskrivningsärenden som

huvudregel handläggas av inskrivningsmyndigheter. Med stöd av 27 §

som motsvarar 3 § andra och tredje styckena lagen (1973:98) om

inskrivningsregister kan dock regeringen bestämma att vissa

inskrivningsärenden skall handläggas på annat sätt. Regeringen kan alltså

föreskriva att vissa slag av ärenden får handläggas av annan myndighet.

Av andra meningen framgår att regeringen har rätt att bestämma

inskrivningsmyndigheternas verksamhetsområden. Det innebär bl.a. att

antalet inskrivningsmyndigheter regleras i förordning.

19 kap. 4 §

Ett inskrivningsärende skall handläggas av den inskrivningsmyndighet

inom vars verksamhetsområde den fastighet som ärendet rör är belägen.

(Jfr 19 kap. 4 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar den tidigare 3 § första stycket.

19 kap. 5 §

En inskrivningsmyndighet skall ledas av en lagfaren domare.

För den som handlägger ett inskrivningsärende tillämpas bestämmel-

serna i 4 kap. 13 15 §§ rättegångsbalken om jäv.

(Jfr 19 kap. 5 § i promemorians förslag.)

Av paragrafens första stycke, som motsvarar den tidigare 2 § andra

stycket, framgår att en inskrivningsmyndighet skall ledas av en lagfaren

domare. Termen inskrivningsdomare har, såsom föråldrad, övergetts.

Inskrivningsärendena handläggs vanligen av annan än föreståndaren för

myndigheten.

I paragrafens andra stycke fastslås att rättegångsbalkens regler om jäv

för domare skall tillämpas också vid handläggning av inskrivnings-

ärenden. Detta gäller givetvis även när ärendet har delegerats till icke-

rättsbildad personal.

19 kap. 6 §

Ett inskrivningsärende skall tas upp på en inskrivningsdag.

Inskrivningsdag skall hållas varje måndag, tisdag, onsdag, torsdag

och fredag, dock inte på helgdag, midsommarafton, julafton eller

nyårsafton.

Inskrivningsdagen skall avslutas klockan tolv. En ansökan om

inskrivning enligt 20 24 kap. eller en anmälan om anteckning enligt 29

och 30 §§ i detta kapitel som kommer in till inskrivningsmyndigheten

efter denna tidpunkt anses gjord följande inskrivningsdag.

Om det samma dag som en ansökan eller anmälan tas upp görs en

registrering i fastighetsregistrets allmänna del avseende den fastighet

som ansökan eller anmälan avser, skall ansökan eller anmälan anses ha

gjorts efter registreringen.

(Jfr 19 kap. 6 § i promemorians förslag.)

I andra stycket reglerar vilka dagar som är inskrivningsdagar, dvs. på

vilka dagar som inskrivningsärenden kan tas upp. Bestämmelserna om

detta har hittills haft sin plats i 5 § och inneburit att inskrivningsdag

normalt hålls en gång i veckan. Ansökan som har inkommit mellan två

inskrivningsdagar har ansetts gjord på den senare. Om inskrivning har

skett i inskrivningsregister, har dock inskrivningsdag hållits varje

måndag, tisdag, onsdag, torsdag och fredag som inte utgör helgdag,

midsommarafton, julafton eller nyårsafton (se 4 § lagen om inskrivnings-

register). I båda fallen har inskrivningsdagen avslutats klockan tolv (se

3 § andra stycket kungörelsen med tillämpningsföreskrifter för inskriv-

ningsväsendet enligt jordabalken och 15 § första stycket inskrivnings-

registerkungörelsen).

De nya bestämmelserna om när inskrivningsdag skall hållas

överensstämmer i sak med de bestämmelser som hittills har gällt vid

inskrivning i inskrivningsregister. Av systematiska skäl har också

bestämmelsen om den tidpunkt då inskrivningsdagen avslutas tagits in i

lagen (se tredje stycket).

Fjärde stycket motsvarar 4 § tredje stycket lagen om inskrivnings-

register.

Enligt en bestämmelse som hittills har funnits i 5 § tredje stycket får

ärende om lagfartssammanträde (se 20 kap. 10 §) tas upp på annan dag

än inskrivningsdag. Den bestämmelsen fyller inte längre något syfte när

inskrivningsdag hålls på samtliga vardagar utom lördag. Bestämmelsen

har därför utmönstrats.

19 kap. 7 §

Om ett inskrivningsärende enligt beslut av hovrätten eller Högsta

domstolen skall tas upp till ny handläggning hos inskrivnings-

myndigheten, skall ärendet tas upp på den inskrivningsdag då beslutet

inkommer till myndigheten.

(Jfr 19 kap. 7 § i promemorians förslag.)

Paragrafen överensstämmer med mindre redaktionella jämkningar

med den bestämmelse som hittills har funnits i 15 §. En saklig ändring

har dock gjorts. Hittills har gällt att det ärende, som skall tas upp på nytt,

skall behandlas på första inskrivningsdagen efter det att beslutet kom till

inskrivningsmyndigheten. Den nya bestämmelsen innebär att ärendet

skall tas upp på den inskrivningsdag då beslutet kom in till inskriv-

ningsmyndigheten. Därigenom kommer samma princip att gälla i fråga

om detta slag av ärenden som beträffande vanliga inskrivningsärenden.

19 kap. 8 §

Inskrivningsmyndigheten skall föra dagbok över de inskrivningsärenden

som handläggs av myndigheten.

(Jfr 19 kap. 8 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar med mindre redaktionella jämkningar den

hittillsvarande 6 §.

19 kap. 9 §

Inskrivningsmyndigheten skall sammanföra handlingarna i inskrivnings-

ärendena i akter.

Om sökanden eller någon annan har lämnat någon uppgift eller

förklaring av betydelse för ärendet, skall en anteckning om detta göras i

akten. Detsamma gäller om en särskild utredning har gjorts i ärendet. I

akten skall även tas in protokoll samt kallelser, förelägganden och andra

beslut som inte skall antecknas i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Att skälen för vissa beslut skall antecknas i akten framgår av 19 och

25 §§.

(Jfr 19 kap. 9 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar med mindre redaktionella jämkningar den

hittillsvarande 7 §. Bestämmelsen om att protokoll skall föras in i akten

har hittills funnits i inskrivningsregisterkungörelsen.

19 kap. 10 §

Den som vill ansöka om inskrivning enligt 20 24 kap. skall göra detta

skriftligen. Regeringen får föreskriva att ansökan får göras i annan form.

Sökanden skall ge in de handlingar som åberopas till stöd för ansökan.

(Jfr 19 kap. 10 § i promemorians förslag.)

Paragrafen är ny. Det har hittills inte funnits något generellt krav på att

en ansökan i ett inskrivningsärende skall vara skriftlig. Ett sådant krav

uppställs nu i förevarande paragrafs första stycke. Frågan har behandlats i

avsnitt 9.1. Den fortgående tekniska utvecklingen gör det emellertid

naturligt att inte stänga dörren för andra ingivandeformer. I lagtexten har

därför intagits ett bemyndigande för regeringen att utfärda föreskrifter

om att ansökningar får ske i annan form (jfr 4 § lagen om domstols-

ärenden).

I andra stycket anges att de handlingar som åberopas till stöd för

ansökan skall ges in till inskrivningsmyndigheten. Bestämmelsen har

tidigare funnits i 16 § första stycket första meningen inskrivnings-

registerkungörelsen.

19 kap. 11 §

En ansökan skall innehålla uppgifter om sökandens namn, person-

nummer och postadress. Ansökan skall också innehålla uppgift om

sökandens telefonnummer till bostaden eller arbetsplatsen. Om sökanden

företräds av ställföreträdare eller ombud, behöver telefonnummer dock

inte anges. Nummer som avser ett hemligt telefonabonnemang behöver

anges endast om inskrivningsmyndigheten begär det.

Om sökanden har en ställföreträdare, skall motsvarande uppgifter

lämnas även om ställföreträdaren. Har sökanden utsett ombud, skall

ombudets namn, postadress och telefonnummer anges.

Avser en ansökan något annat än inteckning, skall den även innehålla

uppgift om överlåtarens, upplåtarens eller förvärvarens namn och, där

sådant finns, person- eller organisationsnummer.

(Jfr 19 kap. 11 § i promemorians förslag.)

Paragrafen, som är ny, innehåller regler om vad en ansökan i ett

inskrivningsärende skall innehålla.

Vad som sägs i första och andra styckena överensstämmer i väsentliga

delar med de krav som uppställs i 5 § lagen om domstolsärenden. Med

hänsyn till att inskrivningsärenden regelmässigt är av enklare slag har

dock kraven på upplysningar satts något lägre. Lagrådet har ifrågasatt

om det inte även såsom i lagen om domstolsärenden bör krävas att

sökanden lämnar uppgifter som är av betydelse för delgivning med

honom eller henne. Delgivning torde emellertid endast undantagsvis bli

aktuell i inskrivningsärenden (se t.ex. bestämmelserna i 19 kap. 16 § om

kallelser och förelägganden). Ett krav på att lämna uppgifter av betydelse

för delgivning framstår då som onödigt betungande. Mot denna bakgrund

har det ansetts att något sådant krav inte bör ställas upp.

Ofta företräds sökanden i ett inskrivningsärende av en "ingivare". En

sådan ingivare är i rättsligt hänseende ett ombud med begränsad

behörighet och omfattas därför av den uppgiftsskyldighet som anges i

andra stycket andra meningen.

I tredje stycket uppställs krav på upplysningar om andra än sökanden;

nämligen om överlåtare, upplåtare eller förvärvare. Bestämmelsen

överensstämmer i sak med den bestämmelse som hittills har funnits i

16 § andra stycket inskrivningsregisterkungörelsen.

19 kap. 12 §

En ansökan skall omedelbart avvisas, om

1. den inte har gjorts hos rätt inskrivningsmyndighet,

2. den inte har gjorts på det sätt som anges i 10 § första stycket, eller

3. det förvärv som sökanden åberopar uppenbarligen är sådant att det

inte kan skrivas in i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

(Jfr 19 kap. 12 § i promemorians förslag.)

Punkterna 1 och 3 motsvarar med mindre redaktionella jämkningar

den hittillsvarande 8 §.

I punkten 2 har det lagts till en bestämmelse om omedelbar avvisning

om kravet på skriftlig form för en ansökan i inskrivningsärende inte har

uppfyllts. Hittills har det, som nämnts vid 10 §, inte uppställts något

generellt krav på skriftlig ansökan.

19 kap. 13 §

Om en ansökan avser en fastighet eller en del av en fastighet som ingår i

en beslutad men inte fullbordad sammanläggning, skall inskrivnings-

myndigheten besluta om uppskov i ärendet. Uppskov får dock inte

beslutas om ansökan omedelbart skall avvisas enligt 12 § eller omedel-

bart avslås enligt någon bestämmelse i 20 24 kap.

Ärendet skall tas upp på nytt på den inskrivningsdag då ett med-

delande har kommit in till inskrivningsmyndigheten om att samman-

läggningen har fullbordats eller frågan om sammanläggning inte längre

är aktuell.

(Jfr 19 kap. 13 § i promemorians förslag.)

Paragrafen, som behandlar uppskov när fastighet som berörs av

inskrivningsansökan är föremål för sammanläggning, överensstämmer

med den bestämmelse som hittills har funnits i 9 § första stycket.

Ändringarna är av redaktionell natur.

19 kap. 14 §

Om det är nödvändigt för utredningen, får inskrivningsmyndigheten

besluta om uppskov i ett ärende till en viss senare inskrivningsdag.

Detsamma gäller om en ansökan inte innehåller de uppgifter som anges i

11 § och ansökan på grund av detta inte kan tas upp till prövning utan

väsentlig olägenhet.

Om uppskov beslutas enligt första stycket, får sökanden föreläggas att

ge in den utredning eller de uppgifter som behövs. I fall som avses i 16 §

får sökanden även föreläggas att infinna sig personligen eller genom

ombud till ett sammanträde. I föreläggandet får inskrivningsmyndigheten

föreskriva vite. Följer sökanden inte föreläggandet, får ansökan avvisas.

En upplysning om detta skall tas in i föreläggandet.

(Jfr 19 kap. 14 § i promemorians förslag.)

Paragrafen innehåller regler om uppskov m.m. med hänsyn till

utredningen. Den överensstämmer i huvudsak med smärre redak-

tionella ändringar med den bestämmelse som hittills har funnits i 9 §

andra stycket. En nyhet är att uppskov och föreläggande om

komplettering kan beslutas även när ansökan inte uppfyller de formella

föreskrifterna i 11 §.

Om sökanden underlåter att komplettera en ansökan, kan inskrivnings-

myndigheten avvisa ansökan. Detta bör vara den normala påföljden när

ett kompletteringsföreläggande inte följs. Om det framkommer att

sökanden har haft giltig ursäkt för underlåtenheten, bör dock

myndigheten i stället meddela ett nytt kompletteringsföreläggande.

19 kap. 15 §

Om ett ärende med hänsyn till sin art eller omfattning inte lämpligen kan

avgöras omedelbart, får inskrivningsmyndigheten besluta om uppskov

även i andra fall än som avses i 13 och 14 §§. Ärendet skall i så fall tas

upp till prövning senast på den femte inskrivningsdagen efter den

inskrivningsdag då ansökan gjordes.

(Jfr 19 kap. 15 § i promemorians förslag.)

Även om det inte förekommer några särskilda utredningssvårigheter

kan det i ett system där inskrivningsdag hålls varje dag inträffa att

enstaka inskrivningsärenden inte hinner slutföras innan nästa inskriv-

ningsdag påbörjas. För denna situation har det hittills funnits en särskild

bestämmelse om uppskov i 5 § lagen om inskrivningsregister. Den

bestämmelsen har, utan någon ändring i sak, tagits in i förevarande

paragraf.

19 kap. 16 §

Om det på grund av någon särskild omständighet finns anledning att

anta att det förvärv som sökanden åberopar är ogiltigt eller inte kan

göras gällande eller att den sökta åtgärden på annat sätt skulle kränka

någon annans rätt, skall inskrivningsmyndigheten ge den vars rätt berörs

tillfälle att yttra sig skriftligen. I samband med detta får även sökanden

eller annan ges tillfälle att yttra sig skriftligen.

Om det behövs, skall inskrivningsmyndigheten hålla ett sammanträde.

Beträffande kallelse till och utevaro från ett sådant sammanträde gäller

för sökanden 14 § andra stycket i detta kapitel och för någon annan än

sökanden 18 och 20 §§ lagen (1996:242) om domstolsärenden. Samman-

trädet får hållas på telefon, om det är lämpligt. Underlåtenhet att delta i

ett telefonsammanträde får dock inte leda till någon påföljd. Protokoll

skall föras över vad som framkommer vid sammanträdet.

Om inskrivningsmyndigheten finner att det råder tvist om sökandens

rätt, får myndigheten förelägga sökanden att inom viss tid väcka talan

vid domstol. Följer sökanden inte föreläggandet, får inskrivningsmyndig-

heten avvisa ansökan. En upplysning om detta skall tas in i

föreläggandet.

(Jfr 19 kap. 16 § i promemorians förslag.)

Paragrafen, som som motsvarar den tidigare 10 §, innehåller

bestämmelser om att inskrivningsmyndigheten i vissa fall skall bereda

dem som berörs av ansökan tillfälle att yttra sig skriftligen.

Vad som sägs i första stycket överensstämmer med hittills gällande

ordning.

I vissa fall kan inskrivningsmyndigheten behöva höra parterna

muntligen. I andra stycket anges att inskrivningsmyndigheten då skall

hålla sammanträde. Beträffande kallelse och utevaro till ett sådant

sammanträde gäller för sökandens del vad som sägs i 14 § andra stycket.

Det innebär att, om sökanden inte följer inskrivningsmyndighetens

föreläggande, ansökan kan avvisas. Också vitesföreläggande kan

användas. Om någon annan än sökanden skall höras vid sammanträde,

skall bestämmelserna i 18 och 20 §§ lagen om domstolsärenden

tillämpas. Det innebär att kallelsen kan förenas med vite och att eventuell

utevaro inte hindrar att ärendet avgörs.

Sammanträdet kan också hållas på telefon, om det är lämpligt (jfr 19 §

lagen om domstolsärenden). Underlåtenhet att delta i ett telefon-

sammanträde får dock inte leda till någon påföljd. Inskrivningsmyndig-

heten får alltså inte föreskriva vite i kallelsen och får inte heller avvisa

ansökan om sökanden inte deltar i sammanträdet.

Ärendelagens bestämmelser om offentlighet och ordning vid samman-

träde (se 21 § lagen om domstolsärenden) är enligt 26 § tillämpliga då

inskrivningsmyndighet håller sammanträde.

Bestämmelsen i andra stycket om förande av protokoll har hittills

funnits i inskrivningsregisterkungörelsen.

Tredje stycket överensstämmer med hittills gällande rätt (jfr 10 § i dess

hittills gällande lydelse).

19 kap. 17 §

Av 20 kap. 7 §, 21 kap. 3 §, 22 kap. 4 § och 23 kap. 3 § följer att

inskrivningsmyndigheten i vissa fall skall förklara en ansökan vilande.

I samband med att en ansökan förklaras vilande får inskrivnings-

myndigheten förelägga sökanden att visa om det hinder som har föranlett

vilandeförklaringen har blivit undanröjt. Föreläggandet får förenas med

vite. Om sökanden inte följer föreläggandet, kan ansökan avvisas. En

upplysning om detta skall tas in i föreläggandet.

(Jfr 19 kap. 17 § i promemorians förslag.)

Första stycket, som saknar tidigare motsvarighet, innehåller en erinran

om de bestämmelser om vilandeförklaring som finns i balkens senare

kapitel.

Andra stycket motsvarar i sak den bestämmelse som hittills har funnits

i 11 §. Ändringarna är endast redaktionella.

19 kap. 18 §

Om en ansökan har förklarats vilande, skall inskrivningsmyndigheten ta

upp den till ny prövning så snart det finns anledning till det. Ansökan får

dock inte avslås utan att sökanden har fått tillfälle att yttra sig.

Inskrivningsmyndigheten får i ett ärende som avses i första stycket

meddela ett sådant föreläggande som anges i 17 § andra stycket.

(Jfr 19 kap. 18 § i promemorians förslag.)

Första stycket motsvarar 11 § första stycke i kapitlets hittills gällande

lydelse.

Bestämmelsen i andra stycket har tidigare funnits i 11 § andra stycket.

Ändringarna är endast redaktionella.

19 kap. 19 §

Ett sådant beslut i ärende enligt 20-24 kap. som enligt lag eller annan

författning skall föras in i fastighetsregistrets inskrivningsdel meddelas

genom att beslutet förs in i denna del av registret. Beslutet skall anses ha

det innehåll som framgår av registret.

Om beslutet innebär att en ansökan inte bifalls, skall skälen för

beslutet antecknas i akten.

(Jfr 19 kap. 19 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar den tidigare 12 §. Tidigare bestämmelser om

införing i tomträttsbok eller fastighetsbok har ändrats till att avse införing

i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Paragrafen har dessutom jämkats

redaktionellt.

19 kap. 20 §

Inskrivningsmyndigheten skall utfärda bevis om beslut i ärendet.

Om beslutet har gått emot sökanden eller någon annan som har hörts i

ärendet, skall inskrivningsmyndigheten genast underrätta denne om

beslutet.

En underrättelse enligt andra stycket skall vara skriftlig. Den skall

innehålla de skäl för beslutet som har antecknats i akten. Om beslutet

kan överklagas, skall upplysning lämnas om detta och om vad som skall

iakttas vid ett överklagande.

(Jfr 19 kap. 21 § i promemorians förslag.)

Av första stycket framgår att inskrivningsmyndighet skall utfärda bevis

om fattade beslut. Närmare föreskrifter om sådana bevis har hittills

funnits i 29 32 §§ inskrivningsregisterkungörelsen. Bestämmelsen

reglerar inte när dessa bevis skall tillhandahållas sökanden. I stället finns

det i 5 § förordningen (1980:900) om statliga myndigheters service-

skyldighet, m.m. en generell bestämmelse om att en inskrivnings-

myndighet skall tillhandahålla de handlingar som utfärdas för en part

inom två veckor från inskrivningsdagen.

I andra och tredje styckena behandlas inskrivningsmyndighetens

skyldighet att skicka underrättelse till den som ett beslut har gått emot.

Bestämmelserna motsvarar den tidigare 13 §. Bestämmelsen i tredje

stycket har kompletterats på det sätt som Lagrådet har föreslagit.

19 kap. 21 §

Om innehållet i ett bevis som inskrivningsmyndigheten tidigare har

utfärdat till följd av senare beslut om rättelse inte längre stämmer

överens med uppgift i fastighetsregistrets inskrivningsdel, skall myndig-

heten utfärda ett nytt bevis. I samband därmed skall det tidigare

utfärdade beviset förstöras. Inskrivningsmyndigheten får förelägga den

som innehar ett sådant bevis att ge in det till myndigheten. Föreläg-

gandet får förenas med vite.

(Jfr 19 kap. 22 § i promemorians förslag.)

Paragrafen behandlar frågan hur redan utfärdade bevis om inskrivning

skall behandlas i samband med rättelse. Den motsvarar i huvudsak med

vissa redaktionella ändringar första stycket i den tidigare 18 § (jfr även

8 § lagen om inskrivningsregister). Den äldre bestämmelsen om att

rättelsen skall anmärkas på bevis i ärendet har dock utmönstrats. I stället

har föreskrivits att nytt bevis skall utfärdas och att det gamla i samband

därmed skall förstöras (jfr 29 § tredje stycket inskrivningsregister-

kungörelsen).

19 kap. 22 §

Om fastighetsregistrets inskrivningsdel innehåller någon uppenbar

oriktighet som beror på inskrivningsmyndighetens eller någon annans

skrivfel, på något liknande förbiseende eller på ett tekniskt fel, skall

inskrivningsmyndigheten rätta uppgiften.

Om åtgärden kan bli till skada för en ägare eller en innehavare av en

panträtt eller en innehavare av en rättighet för vilken inskrivning är

beviljad eller sökt, skall det inbördes företrädet mellan de berörda

förvärven bestämmas efter vad som är skäligt.

(Jfr 19 kap. 23 § i promemorians förslag.)

Paragrafen innehåller bestämmelser om rättelse. Frågor om rättelse har

behandlats i avsnitt 10.

Bestämmelser om rättelse till följd av skrivfel, räknefel eller liknande

förbiseende har tidigare funnits i 17 §. De bestämmelserna har genom en

hänvisning i 8 § lagen om inskrivningsregister kommit att omfatta även

rättelse av uppenbar oriktighet som beror på tekniskt fel. Reglerna om

olika slag av rättelse har nu förts samman i en paragraf. Den nya

paragrafen behandlar således både rättelse av det slag som tidigare har

reglerats i 17 § och rättelse av det slag som avses i 8 § lagen om

inskrivningsregister.

19 kap. 23 §

När inskrivningsmyndigheten har tagit upp ett ärende om rättelse, skall

detta antecknas i fastighetsregistrets inskrivningsdel, om beslut i ärendet

inte meddelas samma dag.

(Jfr 19 kap. 24 § i promemorians förslag.)

Paragrafen överensstämmer med den bestämmelse som hittills har

funnits i 18 § tredje stycket.

19 kap. 24 §

Innan rättelse sker, skall inskrivningsmyndigheten ge den som berörs av

åtgärden, om han eller hon är känd, tillfälle att yttra sig. Även den

myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket skall ges tillfälle att

yttra sig. Något yttrande behöver dock inte inhämtas, om det är

uppenbart obehövligt.

(Jfr 19 kap. 25 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar hittillsvarande 17 § första stycket. Bestämmelsen

reglerar förfarandet innan en rättelse kan verkställas. Inskrivnings-

myndighetens skyldighet att kommunicera med den som berörs av

korrigeringsåtgärden har dock begränsats något; yttrande behöver

sålunda inte inhämtas om det är uppenbart onödigt (jfr 33 § ärendelagen).

En remissinstans har förordat att det blir möjligt att hålla sammanträde i

rättelseärenden. En rättelse kan emellertid komma till stånd endast om

registret innehåller någon uppenbar oriktighet (jfr 22 §). Mot den

bakgrunden har det inte ansetts ändamålsenligt med en ordning som gör

det möjligt att i rättelseärenden hålla sammanträde.

19 kap. 25 §

Beslut om rättelse enligt 22 § meddelas genom att uppgiften i registret

ändras eller tas bort med uppgift om att rättelse har gjorts. Skälen för

beslutet skall antecknas i akten.

Att inskrivningsmyndigheten i vissa fall även skall utfärda ett nytt bevis

om inskrivning framgår av 21 §.

(Jfr 19 kap. 26 § i promemorians förslag.)

Första stycket överensstämmer i sak med den bestämmelse som hittills

har funnits i 17 § andra stycket.

I andra stycket har det tagits in en erinran om att inskrivningsmyndig-

hetens ibland kan vara skyldig att efter en rättelse utfärda ett nytt bevis i

det inskrivningsärende som rättelsen avsåg.

19 kap. 26 §

Om inte annat följer av denna balk, skall följande bestämmelser i lagen

(1996:242) om domstolsärenden tillämpas vid inskrivningsmyndighetens

handläggning:

12 § om utredning av ärendet,

13 § första stycket om skriftligt förfarande,

16 § om skriftväxling,

21 § första stycket om offentlighet och ordning vid sammanträde,

22 § om parts rätt att få del av uppgifter,

23 25 §§ om bevisning,

27 § om beslut,

43 § om straff och vite,

44 § första och tredje styckena om inkommande handlingar,

45 § om hinder mot inställelse,

46 § om delgivning,

47 § om ombud och biträde samt

48 § om tolk och översättning av handlingar.

 Vad som sägs i de i första stycket angivna paragraferna om domstolen

skall i stället avse inskrivningsmyndigheten.

(Jfr 19 kap. 27 § i promemorians förslag.)

I 3 § andra stycket har det hittills föreskrivits att bestämmelserna om

tvistemål dvs. rättegångsbalkens civilprocessuella regler i tillämpliga

delar gäller, i den mån inte annat följer av jordabalken. Den bestäm-

melsen har nu ersatts av hänvisningar till bestämmelser i lagen om

domstolsärenden. Skälen för detta har behandlats i avsnitt 9.1.

Paragrafen hänvisar bl.a. till bestämmelserna om vite i 43 § lagen om

domstolsärenden. De bestämmelser om vite som hittills har funnits i 19

kap. 4 § jordabalken har därför kunnat utmönstras. Hänvisningarna är

inte avsedda att träffa bestämmelserna om hämtning i 43 § andra stycket

lagen om domstolsärenden.

När det gäller inkommande handlingar hänvisar paragrafen till 44 §

första och tredje styckena lagen om domstolsärenden. Med hänsyn till

intresset av att inskrivningsmyndigheten utan särskilda undersökningar

skall kunna avsluta pågående inskrivningsdag har någon hänvisning inte

gjorts till reglerna i 44 § andra stycket lagen om domstolsärenden om

betydelsen av att en handling har avskiljts för myndigheten på ett

postkontor. I sådana fall kommer handlingen alltså att anses inkommen

först nästkommande inskrivningsdag.

På förslag av Lagrådet har i andra stycket i förtydligande syfte angetts

att vad som i lagen om domstolsärenden sägs om domstolen i stället skall

avse inskrivningsmyndigheten.

19 kap. 27 §

Regeringen får i fråga om inteckningar som är registrerade i pantbrevs-

registret enligt lagen (1994:448) om pantbrevsregister föreskriva att

anteckningar om innehav av pantbrev får tas bort från fastighets-

registrets inskrivningsdel på annat sätt än som följer av övriga

bestämmelser i detta kapitel.

Regeringen får vidare föreskriva att ändring av namn och adress-

uppgifter i anteckningar om innehav av pantbrev eller vilandebevis får

införas i inskrivningsdelen på annat sätt än som följer av övriga

bestämmelser i detta kapitel.

(Jfr 19 kap. 28 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar 3 § andra och tredje styckena lagen om inskriv-

ningsregister.

19 kap. 28 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om handläggningen av ärenden enligt 20-24 kap.

(Jfr 19 kap. 29 § i promemorians förslag.)

Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om handlägg-

ningen av inskrivningsärenden enligt 20-24 kap. Bestämmelsen har fått

den lydelse som Lagrådet har förordat. Regeringen avser att med stöd av

ett sådant bemyndigande ge Domstolsverket i uppdrag att utfärda

tillämpningsföreskrifter.

19 kap. 29 §

Inskrivningsmyndigheten skall anteckna följande uppgifter i fastighets-

registrets inskrivningsdel:

1. uppgift om exekutiv försäljning eller expropriation eller liknande

tvångsförvärv som inverkar på en inteckning eller en inskriven rättighet,

2. uppgift om en myndighets fördelning av medel som inverkar på en

inteckning eller en inskriven rättighet,

3. uppgift om att talan har väckts om hävning eller återgång av förvärv

av fast egendom eller tomträtt eller om bättre rätt till sådan egendom,

4. uppgift om att talan har väckts i tvist om upplåtelse av tomträtt,

5. uppgift om dom eller beslut som har vunnit laga kraft i mål som

avses i 3 eller 4 eller i annat mål som angår inskrivning,

6. uppgift om att fast egendom eller tomträtt har utmätts,

7. uppgift om att konkursförvaltare har begärt att fast egendom eller

tomträtt som ingår i konkursbo skall säljas exekutivt,

8. uppgift om att utmätt fast egendom eller tomträtt har sålts,

9. uppgift om att fast egendom eller tomträtt har belagts med kvarstad

eller tagits i anspråk genom betalningssäkring, och

10. annan uppgift som enligt lag eller annan författning skall

antecknas i fastighetsregistrets inskrivningsdel.

Anteckning skall göras när anmälan, bevis eller utdelningslängd som

utvisar förhållandet har kommit in till inskrivningsmyndigheten.

Domstol skall genast till inskrivningsmyndigheten anmäla sådana

förhållanden som avses i första stycket 3 5.

(Jfr 19 kap. 30 32 §§ i promemorians förslag.)

Paragrafen, som reglerar vilka särskilda förhållanden som skall

antecknas i inskrivningsdelen, motsvarar i allt väsentligt de hittills-

varande 20 och 21 §§. Bestämmelserna i 21 § om att inskrivnings-

myndigheten även skall anteckna det förhållandet att vissa tidigare

antecknade åtgärder har upphävts eller återgått har dock utgått. Skälen

för det anges i kommentaren till 30 §.

19 kap. 30 §

Om inskrivningsmyndigheten får uppgift om att en åtgärd som avses i

29 § första stycket 6 eller 9 har upphävts eller återgått eller att en fråga

som sägs i 29 § första stycket 7 har förfallit, skall anteckningen om

åtgärden tas bort.

Om inskrivningsmyndigheten i annat fall har fått en i lag eller annan

författning föreskriven underrättelse om att ett tidigare antecknat

förhållande har upphört, skall myndigheten ta bort anteckningen.

 Även om någon underrättelse enligt första eller andra stycket inte har

lämnats, skall inskrivningsmyndigheten ta bort anteckning som

uppenbarligen inte längre har någon betydelse.

(Jfr 19 kap. 33 § i promemorians förslag.)

Paragrafen innehåller bestämmelser om borttagande av anteckningar.

En uppgift om att en tidigare antecknad åtgärd har upphävts eller

återgått blir i det ADB-baserade systemet inte föremål för någon ny

anteckning i inskrivningsdelen av fastighetsregistret. I stället tas den

gamla anteckningen bort och sparas endast i avdelningen för äldre

förhållanden. Tidigare bestämmelser om att det skall antecknas när ett

antecknat förhållande har upphört har därför ersatts av bestämmelser om

att den tidigare anteckningen skall tas bort. Bestämmelserna om detta i

paragrafens första stycke motsvarar vissa anteckningsbestämmelser som

hittills har funnits i 21 § första stycket.

Paragrafens andra stycke och tredje stycke överensstämmer i sak med

de bestämmelser som hittills har funnits i 21 § tredje stycket och 22 §.

19 kap. 31 §

I ärende enligt 29 eller 30 § skall bestämmelserna i 10 §, 11 § första och

andra styckena, 12 § 1 och 2 samt 14 16, 19 och 22 26 §§ tillämpas.

Därvid skall vad som där sägs om ansökan även avse anmälan. Om

inskrivningmyndigheten avslår eller avvisar en begäran om anteckning,

skall 20 § andra och tredje styckena tillämpas.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om handläggningen av ärenden enligt 29

och 30 §§.

Om regeringen eller en myndighet med stöd av andra stycket har

meddelat föreskrifter om utfärdande av bevis om beslut i ärende om

anteckning, skall bestämmelsen i 21 § tillämpas även på sådant bevis.

(Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.)

I paragrafens första stycke som har utformats med beaktande av

Lagrådets förslag görs hänvisningar till en del av de bestämmelser som

gäller för ärenden om inskrivning enligt 20 24 kap. Hänvisningarna

innebär bl.a följande. En anteckning skall grunda sig på en skriftlig

anmälan, ansökan eller motsvarande handling. Om en anmälan eller en

ansökan är bristfällig, kan den avvisas. Om bristerna kan avhjälpas, kan

inskrivningsmyndigheten besluta om uppskov i anteckningsärendet i

avvaktan på komplettering. Beslut om anteckning meddelas genom att

anteckningen förs in i registret. En anteckning som är uppenbart oriktig

kan rättas. Om inskrivningsmyndigheten avvisar eller avslår en begäran

om anteckning, skall myndigheten omedelbart underrätta den som har

initierat ärendet om beslutet, skälen för beslutet samt huruvida och på

vad sätt beslutet kan överklagas.

På förslag av Lagrådet har i andra stycket intagits ett bemyndigande

för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att

meddela närmare föreskrifter om handläggningen av anteckningsärenden

(jfr 28 §).

För vissa anteckningsärenden kan det vara lämpligt att bevis om

anteckningen utfärdas (jfr 28 § inskrivningsregisterkungörelsen). I tredje

stycket anges att om regeringen eller en myndighet har meddelat

föreskrifter om detta, gäller i fråga om rättelse av utfärdat bevis

bestämmelsen i 21 §.

19 kap. 32 §

Ett beslut av inskrivningsmyndigheten i ett inskrivningsärende får

överklagas till hovrätten av den som beslutet rör, om det har gått honom

eller henne emot.

Ett beslut om rättelse får överklagas även av den myndighet som avses

i 18 kap. 5 § första stycket.

Vid överklagande tillämpas, om inte annat följer av denna balk,

bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket, 9 och 10 §§ samt 38 § fjärde

stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden.

(Jfr 19 kap. 34 § i promemorians förslag.)

Paragrafen behandlar allmänna frågor om överklagande och motsvarar

väsentligen de bestämmelser som hittills har funnits i 14 § och 18 § andra

stycket. Ett överklagande skall alltså, liksom hittills, prövas av hovrätten.

Efter mönster från 36 § lagen om domstolsärenden har det i första stycket

tillagts att ett beslut i ett inskrivningsärende får överklagas enbart av den

som beslutet rör och enbart om det har gått honom eller henne emot.

Andra stycket överensstämmer i sak med andra stycket i den tidigare

18 §.

När det gäller andra regler om överklagande har det hittills i 14 § andra

stycket föreskrivits att bestämmelserna i rättegångsbalken om över-

klagande av tingsrättens beslut skall tillämpas. I och med tillkomsten av

lagen om domstolsärenden har det ansetts mera naturligt att i denna del

hänvisa till bestämmelserna i den lagen. På förslag av Lagrådet har det i

tredje stycket närmare preciserats vilka paragrafer i lagen om domstols-

ärenden som skall tillämpas. Härav följer bl.a. att den lagens särskilda

bestämmelser om innehållet i överklagandeskriften (se 7 § lagen om

domstolsärenden) skall tillämpas även vid överklagande av beslut i

inskrivningsärende. Om överklagandet ges in till hovrätt, skall hovrätten

överlämna överklagandet till inskrivningsmyndigheten för dess prövning

av om överklagandet har getts in i rätt tid (jfr 8 § första stycket lagen om

domstolsärenden). Inskrivningsmyndigheten skall avvisa ett över-

klagande som har getts in för sent och i annat fall sända överklagandet

med övriga handlingar i ärendet till hovrätten (se 38 § fjärde stycket

lagen om domstolsärenden). Hovrätten kan förelägga klaganden att

avhjälpa brister i överklagandeskriften eller förelägga part att ge in bevis

om sin behörighet att inleda ärendet eller om vem som är ställföreträdare

för en part. Följs inte ett sådant föreläggande eller finns det något annat

hinder för prövning, skall hovrätten under vissa förutsättningar avvisa

överklagandet (se 9 och 10 §§ lagen om domstolsärenden).

19 kap. 33 §

När det gäller överklagande av beslut som inte är slutliga skall 37 §

lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Ett beslut om att

förklara en ansökan vilande får dock alltid överklagas särskilt.

(Jfr 19 kap. 35 § i promemorians förslag.)

Utgångspunkten i lagen är att beslut i inskrivningsärenden alltid får

överklagas. Av förevarande paragraf framgår emellertid att, som

huvudregel, beslut som inte är slutliga får överklagas först i samband

med överklagande av beslut som innebär att ärendet avgörs. Det innebär

bl.a. att beslut om uppskov, som hittills har kunnat överklagas särskilt

och utan någon begränsning till viss tid (jfr 49 kap. 7 § rättegångs-

balken), överhuvudtaget inte kan överklagas längre. Beträffande skälen

till att denna ordning har uppställts i lagen om domstolsärenden, se prop.

1995/96:115 s. 175. Det har ansetts att det inte finns anledning att i

jordabalken reglera denna fråga på något annat sätt än i ärendelagen.

I några praktiskt viktiga fall får dock också beslut som inte är slutliga

överklagas särskilt (se 37 § lagen om domstolsärenden). Exempel på ett

sådant beslut är beslut om utdömande av vite. Det har också ansetts att

beslut om att förklara en ansökan vilande alltid bör få överklagas särskilt.

Eftersom lagen inte längre hänvisar till vad som gäller om tvistemål,

kommer det inte längre att i något fall krävas missnöjesanmälan för att ett

beslut skall få överklagas.

19 kap. 34 §

Den som vill överklaga ett beslut av en inskrivningsmyndighet skall göra

detta skriftligen. Skrivelsen skall ges in till inskrivningsmyndigheten.

Om överklagandet avser ett slutligt beslut eller ett beslut om att

förklara en ansökan vilande, skall skrivelsen ha kommit in till

inskrivningsmyndigheten inom tre veckor från den dag en underrättelse

eller ett bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden. Skrivelsen får

dock alltid ges in inom fyra veckor från den inskrivningsdag då beslutet

meddelades.

I fråga om andra beslut som kan överklagas gäller bestämmelserna om

klagotid i 38 § första och andra styckena lagen (1996:242) om domstols-

ärenden.

(Jfr 19 kap. 36 § i promemorians förslag.)

Första stycket

Efter mönster från 38 § lagen om domstolsärenden har klargjorts att den

som vill överklaga skall göra detta skriftligen.

Andra stycket

Här behandlas överklagande av slutliga beslut (dvs. beslut om bifall eller

avslag på ansökan samt avvisningsbeslut) och beslut genom vilket

ansökan har förklarats vilande. Bestämmelserna ersätter den tidigare

bestämmelsen i 14 § andra stycket och den särskilda

överklagandebestämmelsen i 58 a § lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken. Skälen till ändringen har behandlats i avsnitt 9.2.

Tredje stycket

Av 32 § framgår att vissa beslut som inte är slutliga får överklagas

särskilt. Ett slag av sådant icke slutligt beslut, beslut om att förklara en

ansökan vilande, omfattas av bestämmelsen om klagotid i andra stycket.

Beträffande andra icke slutliga beslut som kan överklagas gäller de

bestämmelser om klagotid som finns i 38 § första och andra stycket

ärendelagen. Det innebär att klagotiden är tre veckor. Om beslutet har

meddelats vid sammanträde eller om det vid ett sammanträde har angetts

när beslutet kommer att meddelas, löper klagotiden från dagen för

beslutet. I annat fall löper klagotiden från det att klaganden fick del av

beslutet.

19 kap. 35 §

Om det överklagade beslutet har förts in i fastighetsregistrets

inskrivningsdel, skall uppgift om överklagandet föras in i registret. När

det finns ett lagakraftvunnet beslut med anledning av överklagandet,

skall beslutets innehåll antecknas i registret.

(Jfr 19 kap. 37 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar i sak den bestämmelse som hittills har funnits i

14 § tredje stycket.

19 kap. 36 §

I fråga om särskilda rättsmedel gäller 42 § lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

(Jfr 19 kap. 38 § i promemorians förslag.)

Såsom framgår av hänvisningen till 42 § lagen om dosmtolsärenden

gäller den lagens bestämmelser om särskilda rättsmedel även i

inskrivningsärenden.

19 kap. 37 §

Rätt till ersättning av staten har den som lider skada på grund av ett

tekniskt fel i fastighetsregistrets inskrivningsdel eller i en anordning som

är ansluten till registrets inskrivningsdel hos Lantmäteriverket, en

inskrivningsmyndighet, en lantmäterimyndighet eller en myndighet som

avses i 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen (1970:988).

Ersättningen skall efter skälighet sättas ned eller helt falla bort om den

skadelidande har medverkat till skadan genom att utan skälig anledning

låta bli att vidta åtgärder för att bevara sin rätt eller om den

skadelidande på något annat sätt har medverkat till skadan genom eget

vållande.

(Jfr 19 kap. 39 § i promemorians förslag.)

Frågan om skadestånd på grund av tekniska fel har hittills reglerats i

9 § första stycket lagen om inskrivningsregister. Bestämmelsen har utan

större sakliga ändringar förts till första stycket av förevarande paragraf.

Som Lagrådet har antagit avser uttrycket Fastighetsregistrets

inskrivningsdel innehållet i denna del av registret, t.ex. s.k. program-

vara, medan ordet anordning avser s.k. maskinvara, dvs. apparatur för

automatiserad behandling. För att en omotiverad skillnad mellan

förevarande paragraf och den hittills gällande bestämmelsen i 9 § lagen

om inskrivningsregister inte skall uppstå, har förevarande paragraf, med

beaktande av Lagrådets synpunkter, jämkats så att den omfattar även

tekniskt fel i anordning hos Lantmäteriverket som är ansluten till

registrets inskrivningsdel.

Bestämmelsens förhållande till personuppgiftslagens skadeståndsregel

har behandlats i avsnitt 10.

Hittills har det också funnits en bestämmelse om skadestånd till följd

av fel vid handläggningen m.m. i 19 § första stycket. Av skäl som har

angetts i avsnitt 10 är en särskild reglering i jordabalken av dessa fall inte

längre nödvändig. Vid skada som beror på fel eller försummelse vid

handläggning av inskrivningsärende får i stället skadeståndslagens

bestämmelser om det allmännas skadeståndsansvar tillämpas.

I den tidigare 19 § har det också funnits en bestämmelse om jämkning

av skadestånd vid medvållande. Den har gällt även i fråga om skadestånd

på grund av tekniskt fel. Bestämmelsen har behållits men har brutits ut

till ett särskilt stycke (se andra stycket).

Paragrafen har också i övrigt jämkats redaktionellt.

19 kap. 38 §

En ägare eller rättighetshavare, som drabbas av skada till följd av ett

beslut om rättelse enligt 22 §, har rätt till ersättning av staten. Ersättning

lämnas dock inte, om den skadelidande med hänsyn till felets art eller

andra omständigheter hade bort inse att fel förekommit.

(Jfr 19 kap. 40 § i promemorians förslag.)

Paragrafen, som motsvarar den tidigare 19 § andra stycket, innehåller

bestämmelser om skadestånd till den som lider skada på grund av ett

rättelsebeslut. Ändringarna är endast redaktionella.

19 kap. 39 §

Bestämmelserna i 18 kap. 5 och 7 §§ gäller även i fråga om ersättning

som avses i 37 och 38 §§.

(Jfr 19 kap. 41 § i promemorians förslag.)

Paragrafen motsvarar den tidigare 19 § tredje stycket. Av paragrafen

följer bl.a. att staten i mål om skadestånd företräds av den myndighet

som regeringen bestämmer samt att staten, om den skadelidande hade

haft rätt att kräva ut beloppet av annan, inträder i rätten mot denne.

19 kap. 40 §

En fråga om ett förvärv är ogiltigt eller av någon annan anledning inte

kan göras gällande får prövas även om förvärvet har blivit inskrivet.

Inskrivningen hindrar inte heller en prövning av frågan om inskrivningen

av andra skäl kränker någons rätt.

Om det finns särskilda föreskrifter om att inskrivningen har

rättsverkan eller om att talan skall väckas inom viss tid från

inskrivningen, gäller dock dessa.

(Jfr 19 kap. 42 § i promemorians förslag.)

Paragrafen överensstämmer i sak med de bestämmelser som hittills har

funnits i 16 §.

20 kap. 5 §

Den som söker lagfart skall ge in fångeshandlingen och de övriga

handlingar som är nödvändiga för att styrka förvärvet. Om ett dödsbo

eller en arvinge som är ensam delägare i ett dödsbo söker lagfart på

förvärv av egendom från den döde, anses en inregistrerad bouppteckning

efter denne som fångeshandling.

Om en ansökan om lagfart görs av flera sökande gemensamt, skall den

innehålla uppgift om hur stor andel av fastigheten som varje sökande har

förvärvat. Om det saknas sådana uppgifter och sökandena inte följer ett

föreläggande att komplettera ansökan, skall den anses avse andelar efter

huvudtalet.

(Jfr 20 kap. 5 § i promemorians förslag.)

Första stycket har endast genomgått mindre redaktionella ändringar.

Bestämmelsen i det nya andra stycket har hittills funnits i 16 § första

stycket inskrivningsregisterkungörelsen.

21 kap. 6 §

Om det framgår av en anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel

eller upplyses på annat sätt att tomträtten har upphört enligt 13 kap.

19 §, skall det i fastighetsregistrets inskrivningsdel antecknas att

tomträtten har upphört.

Ansökan om dödning av tomträttsinskrivning i fall som anges i 13 kap.

22 § får ej bifallas, om inskrivning i tomträtten är beviljad eller sökt eller

om tomträtten har utmätts, belagts med kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring och ett ärende angående anteckning om

åtgärden har tagits upp senast på den inskrivningsdag då dödning söks.

(Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.)

Paragrafens första stycke har ändrats redaktionellt.

22 kap. 2 §

En ansökan om inteckning skall göras av fastighetsägaren. Den skall

innehålla uppgift om dels det belopp på vilket inteckningen skall lyda,

dels den eller de fastigheter som avses. Beloppet skall anges i svenska

kronor.

Ansökan får ej avse del av fastighet. Den får avse flera fastigheter

gemensamt endast om dessa är i samme ägares hand och belägna inom

samma inskrivningsmyndighets område. Angår ansökan fastighet som

svarar för beviljad eller sökt inteckning, måste ansökningen avse samma

fasta egendom som inteckningen och får icke därjämte avse fastighet som

ej svarar för inteckningen.

(Jfr 22 kap. 2 § i promemorians förslag.)

I första stycket har tidigare föreskrivits att en ansökan om inteckning

skall göras skriftligen. Den föreskriften har tagits bort, eftersom det i

19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i inskriv-

ningsärenden skall vara skriftliga.

24 kap. 1 §

En fastighetsägare har rätt att ansöka om inskrivning i fastighets-

registrets inskrivningsdel av en förklaring som avses i 2 kap. 3 §. Som

fastighetsägare anses i detta kapitel den för vilken lagfart senast är sökt.

Ansökan skall avslås, om

1. ansökan om lagfart för sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökan inte har medgetts av den som har lagfart,

2. en eller flera inteckningar gäller i fastigheten och varje borgenär för

vars fordran pantbrev på grund av sådan inteckning utgör säkerhet inte

med ingivande av pantbrevet har medgett ansökan,

3. fastigheten har frångått sökanden på grund av exekutiv försäljning

eller genom expropriation eller liknande tvångsförvärv,

4. sökanden är i konkurs eller försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastigheten hör till konkursboet,

5. fastigheten eller en del därav är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och kronofogdemyndigheten inte har medgett

ansökan,

6. fastigheten eller en del därav har tagits i anspråk genom

betalningssäkring eller tas i anspråk den dag då inskrivningen söks och

kronofogdemyndigheten inte har medgett ansökan,

7. fastigheten eller en del därav är belagd med kvarstad eller beläggs

med kvarstad den dag då inskrivningen söks och kronofogdemyndigheten

inte har medgett ansökan.

Om ett ärende angående lagfart för sökanden har skjutits upp till en

senare inskrivningsdag, skall behandlingen av inskrivningsansökan

skjutas upp till samma dag.

(Jfr 24 kap. 1 § i promemorians förslag.)

I första stycket har ordet fastighetsboken ersatts av fastighets-

registrets inskrivningsdel .

I både första och andra styckena har dessutom tagits bort tidigare

bestämmelser om att ansökan skall vara skriftlig. Det hänger samman

med att det i 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar

i inskrivningsärenden skall vara skriftliga.

24 kap. 2 §

En inskrivning av förklaring som avses i 2 kap. 3 § skall avföras på

ansökan av fastighetsägaren.

För en ansökan enligt första stycket gäller 1 § andra och tredje

styckena. I stället för vad som föreskrivs i 1 § andra stycket 3 gäller dock

att ansökan skall avslås, om inte varje borgenär som har företagshypotek

i fastighetsägarens näringsverksamhet har medgett ansökan genom att ge

in företagshypoteksbrevet till inskrivningsmyndigheten. Sådant med-

givande behövs inte, om fastighetsägaren visar att åtgärden att ta bort

inskrivningen endast berör egendom som inte omfattas av företags-

hypoteket.

(Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.)

I 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i

inskrivningsärenden skall vara skriftliga. Med anledning härav har, efter

påpekande från Lagrådet, i förevarande paragrafs första stycke det

tidigare kravet på att ansökan skall vara skriftlig tagits bort. I övrigt har

paragrafen ändrats redaktionellt.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. Genom lagen upphävs lagen

(1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen (1973:98)

om inskrivningsregister.

2. Äldre bestämmelser gäller i fråga om fastigheter eller tomträtter för

vilka inskrivningsmyndigheten enligt 10 § lagen (1973:98) om

inskrivningsregister har beslutat att de skall stå kvar i fastighetsbok eller

tomträttsbok. För sådana fastigheter eller tomträtter skall vad som i lag

eller annan författning sägs om inskrivning eller anteckning i

fastighetsregistrets inskrivningsdel i stället avse anteckning i fastighets-

bok eller tomträttsbok.

I punkten 1 föreskrivs att lagen skall träda i kraft den 1 juli 2000. Frågan

om ikraftträdande har behandlats i avsnitt 13.

I punkten 1 sägs också att lagen (1932:169) om uppläggande av nya

fastighetsböcker och lagen (1973:98) om inskrivningsregister upphävs

genom den nya lagen. Skälen till det har redovisats i avsnitt 8.1.

Även sedan fastighetsdatareformen numera har genomförts i samtliga

län finns det fortfarande några fastigheter som på grund av särskilda

svårigheter inte helt har kunnat föras över till inskrivningsregistret.

Arbetet med att utreda dessa fastigheter kan i vissa fall antas ta

betydande tid. För dessa fastigheter har enligt 10 § första stycket lagen

om inskrivningsregister hittills gällt att inskrivningsmyndigheten kunnat

fatta beslut i varje särskilt fall att fastigheten skall fortsätta att redovisas

 i

det manuella systemet, vilket har medfört att jordabalkens äldre

bestämmelser har tillämpats på fastigheten. Att även äldre förordnings-

bestämmelser skall tillämpas har framgått av punkten 2 i övergångs-

bestämmelserna till inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061). Då

lagen om inskrivningsregister nu upphävs, har det ansetts att det genom

en övergångsbestämmelse bör säkerställas att dessa fastigheter även

fortsättningsvis kan redovisas enligt äldre bestämmelser och att de äldre

bestämmelser som i övrigt varit knutna till det manuella systemet (se

t.ex. 6 kap. 7 § tredje stycket) också i framtiden tillämpas i fråga om

sådana fastigheter. Regler med denna innebörd har tagits in i punkten 2.

14.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar

1 §

Med häradsallmänning förstås i denna lag av ålder bestående härads-

allmänning.

Med länsstyrelse avses i denna lag länsstyrelsen i det län där

allmänningens styrelse har sitt säte.

För att klargöra vilken länsstyrelse som är behörig att pröva frågor enligt

lagen har i paragrafens andra stycke införts en bestämmelse om att det är

länsstyrelsen i det län där allmänningens styrelse har sitt säte.

9 §

Till häradsallmänning hörande område må avyttras genom försäljning

eller annorledes, om avsevärd förmån för delägarna därigenom vinnes

samt avyttringen ej länder skogsskötseln å allmänningen till men eller om

eljest synnerliga skäl föreligga till avyttringen. Rätt att besluta om dylik

avyttring tillkommer delägarna.

Det tidigare kravet på godkännande av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer har tagits bort.

10 §

Om delägarna vill förvärva mark för häradsallmännings utvidgning eller

för annat för allmänningen angeläget ändamål, får de besluta därom.

Beslutanderätt i sådant avseende tillkommer även allmänningsstyrelsen,

om reglementet medgiver det.

I paragrafen har det införts en möjlighet för delägarna att förvärva mark

även för annat för allmänningen angeläget ändamål. Sådant ändamål kan

t.ex. vara att man vill färvärva mark för att kunna uppföra förvaltnings-

byggnader eller liknande. Det tidigare andra stycket i paragrafen utgår till

följd av att reglerna om införlivning av mark upphävs.

22 §

Kapitalinkomst skall användas eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen eller för inköp av mark för

allmänningens utvidgning eller för annat dylikt ändamål. Det tillkommer

länsstyrelsen att på framställning av allmänningsstyrelsen meddela

närmare föreskrifter om detta.

Om mark som förvärvats för kapitalinkomst säljs, skall köpeskillingen

anses utgöra kapitalinkomst.

I fråga om ränta på kapitalinkomst och om avkastning av mark som

avses i andra stycket skall bestämmelserna i 19 21 §§ tillämpas.

I paragafen har gjorts ändringar till följd av att reglerna om införlivning

av mark upphävs. Vidare har vissa redaktionella ändringar skett.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Ändringarna avses träda i kraft den 1 juli 2000. En övergångs-

bestämmelse är nödvändig för att klargöra att en del av de äldre

bestämmelserna om införlivning av mark fortfarande skall gälla i fråga

om mark som har införlivats med häradsallmänning eller socken-

allmänning som avses i 45 § genom förordnande som har meddelats före

lagens ikraftträdande. Lagrådet har ifrågasatt om inte övergångs-

bestämmelserna borde kompletteras med avseende på de äldre

bestämmelsernas tillämpning i eventuellt pågående ärenden om

införlivning av mark vari förordnande vid ikraftträdandet inte hunnit

meddelas. Risken för att sådana ärenden förekommer synes inte vara stor

och en sådan bestämmelse kan därför enligt Lagrådets mening möjligen

undvaras. Regeringen finner mot bakgrund av det begränsade praktiska

behovet inte anledning att komplettera övergångsbestämmelserna.

14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

7 a, 8, 9 och 21 §§

I paragraferna har motsvarande ändringar gjots som i 8, 9, 10, och 22 §§

lagen (1952:166) om häradsallmänningar. En övergångsbestämmelse av i

huvudsak liknande innehåll som i lagen om häradsallmänningar har

också införts.

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken

10 §

Bestämmelserna i 5 § lagen (1895:36 s. 1) angående vad till fast egen-

dom är att hänföra skall fortfarande tillämpas i fråga om byggnad på ofri

tomt i stad, vattenverk på annans grund samt fiskeri, som är upptaget i

kronans jordebok (fiskefastighet), om besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande.

De s.k. jordeboksfiskenas egenskap av fast egendom har hittills varit

beroende av att de är upptagna i jordeboken. Enligt förslaget skall

jordeboken inte fortsätta föras efter utgången av juni 2000 (se avsnitt 11).

Förevarande paragraf har därför jämkats något. Det har skett på det sätt

som Lagrådet har förordat. Vidare har benämningen fiskefastighet införts

för de tidigare jordeboksfiskena. Som Lagrådet har påpekat har det

förhållandet att jordeboken slutar att föras inte någon inverkan på

fiskefastigheternas fortsatta egenskap av fast egendom.

Övriga ändringar

I 58 a § har hittills funnits särskilda bestämmelser om överklagande som

har gällt i stället för överklagandereglerna i 19 kap. 14 § jordbalken.

Paragrafen upphävs nu. Skälen till det har behandlats i avsnitt 9.2.

I 59 § första stycket har funnits en övergångsbestämmelse avseende

skadestånd som hänför sig till inskrivningsärenden handlagda före

jordbalkens ikraftträdande. Det är uppenbart att bestämmelsen numera

saknar praktisk betydelse. Den har därför upphävts. I paragrafens andra

stycke har funnits en bestämmelse om att reglerna i 19 kap. 20 och 21 §§

jordabalken om anteckning av vissa förhållanden inte skall tillämpas då

förhållandet inträffat före balkens ikraftträdande. Även denna bestäm-

melse saknar numera praktisk betydelse.

14.7 Förslaget till lag om ändring i

fastighetsbildningslagen (1970:988)

1 kap. 2 §

Fastigheterna skall redovisas i fastighetsregistrets allmänna del.

Bestämmelser om fastighetsregistret finns i lagen (2000:000) om

fastighetsregister.

Fastighetsbildning och fastighetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden har införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Ändringarna i paragrafen utgör följdändringar med anledning av att det

hittillsvarande fastighetsregistret i stället skall motsvaras av det nya

fastighetsregistrets allmänna del.

19 kap. 1 §

I fastighetsregistrets allmänna del redovisas såsom fastighet

1. enhet som var redovisad såsom fastighet i fastighetsregister den

1 januari 1972,

2. fastighet som nybildas enligt denna lag,

3. enhet som skall registreras såsom fastighet enligt bestämmelse i

annan författning.

Varje fastighet skall ha särskild beteckning.

19 kap. 2 §

Uppgift om fastighetsbildning och fastighetsbestämning skall föras in i

fastighetsregistrets allmänna del. Därvid skall uppgift om nybildad

fastighet föras in i registret och de övriga ändringar göras som åtgärden

ger anledning till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen

ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i

denna lag.

19 kap. 3 §

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har

överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha

överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Om ett beslut eller en åtgärd som avser en avslutad förrättning

överklagas, får uppgift med anledning av förrättningen föras in i

fastighetsregistrets allmänna del till den del uppgiften uppenbarligen

inte berörs av överklagandet. Detsamma gäller om ett fastighets-

bildningsbeslut eller ett fastighetsbestämningsbeslut överklagas särskilt.

Vad som sägs i tredje stycket gäller också om en domstols avgörande i

ett fastighetsbildningsmål överklagas.

Hänvisningarna i paragraferna till fastighetsregistret har ändrats till att

avse fastighetsregistrets allmänna del. Härutöver har de berörda para-

graferna genomgått redaktionella ändringar.

19 kap. 4 §

Om en uppgift i fastighetsregistrets allmänna del är uppenbart oriktig,

skall uppgiften rättas, om det kan ske utan någon skada för fastighets-

ägare eller rättighetshavare. Är det uppenbart att någon sådan skada inte

kan uppkomma, skall rättelse ske omedelbart. I annat fall skall

fastighetsägare eller rättighetshavare få tillfälle att yttra sig om han är

känd.

Om det är uppenbart att en i registret redovisad fastighet inte finns, får

fastigheten uteslutas ur registret med tillämpning av första stycket, även

om redovisningen inte är oriktig enligt de föreskrifter som gäller för

fastighetsregistrets allmänna del.

En uppenbar oriktighet som beror på ett tekniskt fel i

fastighetsregistrets allmänna del får rättas även om rättelsen kan

medföra skada för fastighetsägare eller rättighetshavare. Tillfälle att

yttra sig skall lämnas, förutom fastighetsägare och rättighetshavare, en

myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket jordabalken.

19 kap. 5 §

Rätt till ersättning av staten har den som lider skada på grund av ett

tekniskt fel i fastighetsregistrets allmänna del eller i en anordning som är

ansluten till registret hos Lantmäteriverket, en inskrivningsmyndighet,

en lantmäterimyndighet eller en myndighet som avses i 4 kap. 34 a §.

Ersättningen skall efter skälighet sättas ned eller helt falla bort, om

den skadelidande har medverkat till skadan genom att utan skälig

anledning låta bli att vidta åtgärder för att bevara sin rätt eller om den

skadelidande på något annat sätt har medverkat till skadan genom eget

vållande.

En ägare eller rättighetshavare som drabbas av skada till följd av ett

beslut om rättelse enligt 4 § tredje stycket, har rätt till ersättning av

staten. Ersättning lämnas dock inte, om den skadelidande med hänsyn till

felets art eller andra omständigheter hade bort inse att fel förekommit.

I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och

7 §§ jordabalken motsvarande tillämpning.

Bestämmelserna reglerar frågor om skadestånd och rättelse. Dessa frågor

har behandlats i avsnitt 10. Bestämmelsen i hittillsvarande 5 § andra

stycket om rättelse av uppenbart oriktig uppgift som beror på tekniskt fel

har av redaktionella skäl flyttats till 4 § och utgör där ett nytt tredje

stycke. Bestämmelsen har med anledning av Lagrådets påpekanden

kompletterats på motsvarande sätt som skett för bestämmelsen i 19 kap.

37 § jordabalken (se kommentaren till det lagrummet). Även i övrigt har

vissa redaktionella ändringar gjorts.

Såsom har framgått av avsnitt 7.6 innebär den nya registerregleringen

att adresserna (adressregistret) bryts ut från det hittillsvarande fastighets-

registret för att utgöra en särskild del av registret, adressdelen (jfr 3 §

lagen om fastighetsregister). Det har ansetts att det då inte finns någon

anledning att låta de särskilda bestämmelserna om rättelse och skade-

stånd i fastighetsbildningslagen gälla för adresserna. Jfr även kommen-

taren till 13 och 14 §§ lagen om fastighetsregister. Som Lagrådet har

påpekat följer av allmänna principer att de gamla skadestånds-

bestämmelserna i fastighetsbildningslagen alltjämt gäller i fråga om en

skada som har uppkommit före den 1 juli 2000.

I övrigt är några ändringar i sak inte åsyftade.

19 kap. 6 §

Ärenden om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets

allmänna del handläggs av lantmäterimyndigheten.

I paragrafen anges att det är lantmäterimyndigheten som svarar för

ärenden om införande och borttagande av uppgifter i fastighetsregistrets

allmänna del. Det är alltså normalt bara den statliga eller kommunala

lantmäterimyndigheten som äger föra in eller ta bort uppgifter i denna del

av registret.

14.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:989) om

införande av fastighetsbildningslagen

Förslaget innebär att 20 § upphävs. Skälen för detta har angetts i

avsnitt 11.

14.9 Övriga lagförslag

Det stora flertalet övriga lagförslag innefattar ändringar i de lagar där det

hittills har föreskrivits att anmälan skall göras till inskrivningsmyndighet

för anteckning i fastighetsbok eller tomträttsbok av olika förhållanden. I

stället föreskrivs nu i dessa lagar att sådan anteckning skall ske i

fastighetsregistrets inskrivningsdel. Även en del redaktionella ändringar

har vidtagits i lagarna.

I 6 kap. 20 § plan- och bygglagen (1987:10 och i 3 kap. 8 § lagen

(1988:950) om kulturminnen har hittills gällande föreskrifter om

anmälan till inskrivningsmyndighet för anteckning i fastighetsbok ersatts

av föreskrift om att anmälan skall ske till lantmäterimyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets allmänna del. Skälen för detta har angetts

i avsnitt 8.1.

Slutligen är förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) föranlett av att jordeboksinstitutet avskaffas och den ändring

som med anledning därav har företagits i 10 § lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken (se författningskommentaren avsnitt 14.2.

ovan).

Sammanfattning av betänkandet Fastighets-

dataregister SOU 1997:3

I slutet av l960-talet inleddes fastighetsdatareformen. Den innebar att ett

system som grundas på automatisk databehandling infördes vid landets

fastighetsregister- och inskrivningsmyndigheter. Systemet kallas fastig-

hetsdatasystemet. Reformen var fullt genomförd l september 1995. Från

början bestod fastighetsdatasystemet av fastighetsregistret och inskriv-

ningsregistret samt vissa uppgifter från fastighetstaxeringen. Författ-

ningsregleringen är från åren 1973 1974. Även om vissa ändringar i

denna reglering därefter har utförts har någon genomgripande översyn

inte gjorts.

Samtidigt har mängden information i och i anslutning till fastighets-

datasystemet successivt ökat. I fastighetsdatasystemet ingår numera t.ex.

ett byggnadsregister och i anslutning till systemet har bl.a. pantbrevs-

registret ooh samfällighetsföreningsregistren byggts upp. Manuella

registerkartor hör till fastighetsregistret. De byts nu successivt ut mot

registerkartor som förs med automatisk databehandling och som ingår i

fastighetsregistret. En regionalt avgränsad provverksamhet med ett

lägenhetsregister pågår osv.

Antalet användare har också hela tiden ökat. Numera utgör fastighets-

datasystemet en stor tillgång i samhället. Fastighetsdatasystemet är en

forutsättning för att en mängd olika verksamheter skall kunna bedrivas

rationellt. Exempel på användare är statliga och kommunala myndig-

heter, banker och andra kreditinstitut, fastighetsmäklare ooh fastig-

hetsvärderingsföretag. Vidare har nya användningsformer efter hand

tillkommit. Det blir t.ex. allt vanligare att information begärs utlämnad

på ADB-medium. Informationen läggs sedan in i nya personregister ooh

bearbetas med annan information eller läggs till grund för geografiska

analyser. Statsmakterna har i flera sammanhang betonat värdet av

offentliga grunddatabaser som fastighetsdatasystemet samt vikten av att

tillgängligheten till och kvaliteten i dessa baser är se bra som möjligt.

Den ökade mängden information i fastighetsdatasystemet samt nya

användargrupper och användningsformer med alltmer avancerad teknik

ställer integritetsfrågorna i ett nytt ljus. Vidare antogs är 1995 Europa-

parlamentets ooh rådets direktiv 95/46/EG om skyddet för enskilda

personer med avseende på behandlingen av personuppgifter och om det

fria flödet av sådana uppgifter (EG-direktivet). Medlemsstaterna är

skyldiga att inom tre är från det att direktivet antogs införa den nationella

författningsreglering som är nödvändig för att EG-direktivet skall kunna

följas.

Det är mot denna bakgrund som författningsregleringen av fastighets-

datasystemet har setts över och förevarande förslag utformats. Ambi-

tionen har alltså varit att åstadkomma en mer modern författnings-

reglering samt att göra en avvägning mellan användarintressen och

integritetshänsyn.

Motsvarigheten till det nuvarande fastighetsdatasystemet skall, enligt

förslaget från datarättslig synpunkt utgöra ett enda register ooh benämnas

fastighetsdataregistret. Möjligheten att utmönstra det formella register-

begreppet har diskuterats. Slutsatsen har dock dragits att detta inte är

lämpligt i förevarande sammanhang. Utformningen med ett enda register

är givetvis ändamålsenlig från användarsynpunkt. Några direkta

nackdelar från integritetssynpunkt med ett enda register jämfört med

lösningar med flera register kan inte anses föreligga. Ett tungt skäl för att

välja benämningen fastighetsdataregistret har varit att man därigenom

bidrar till att undanröja den nuvarande osäkerheten i frågan om

fastighetsdatasystemet utgör ett eller flera register.

Samlingsbereppet för all information som ingår i fastighetsdata-

registret skall vara fastighetsanknuten information. Fastighets-

dataregistret skall ge offentlighet åt den fastighetsanknutna informa-

tionen. Såväl EG-direktivet och datalagen som mer allmänna

integritetsskäl medför emellertid att de ändamål som personuppgifterna i

fastighetsdataregistret skall få användas för bör preciseras. Med

personuppgift avses en upplysning som ensam eller tillsammans med

andra upplysningar kan hänföras till en bestämd eller bestämbar person.

Personuppgifter skall. enligt förslaget, få användas för

 viss närmare angiven statlig eller kommunal verksamhet.

 verksamhet som avser medverkan vid eller annat främjande av

omsättning av fastigheter, tomträtter ooh byggnader.

 kreditgivning, försäkringsgivning och liknande,

 fastighetsförvaltning, byggande ooh liknande,

 aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten infor-

mation som finns i kund- eller medlemsregister m.m.,

 uttag av urval av personuppgifter, samt

 forskning ooh statistik.

I fastighetsdataregistret skall ingå en fastighetsdel, en inskrivningsdel,

en adressdel, en byggnadsdel och en taxeringsuppgiftsdel. De olika

delarna utgör motsvarigheter till det nuvarande fastighetsregistret,

inskrivningsregistret och byggnadsregistret samt till de adress- och

taxeringsuppgifter som redovisas i fastighetsdatasystemet. Viss närmare

preciserad tilläggsinformation skall, liksom i dag, också få föras inom

ramen för fastighetsdataregistret. En skillnad är att adresserna, som ingår

i det nuvarande fastighetsregistret, här har brutits ut till en självständig

del. Adresserna har inte längre en så begränsad användning att en

koppling till just fastighetsdelen är naturlig. Att begreppet -del har fått

ersätta -register beror på att den sistnämnda termen har en rättslig

innebörd och i sammanhanget är missvisande när fastighetsdataregistret

skall utgöra ett enda register. Man kan diskutera om den angivna

indelningen egentligen behövs. En indelning klargör dock fastighets-

dataregistrets innehållsmässiga uppbyggnad.

Pantbrevsregistret och samfällighetsföreningsregistren förslås alltså

inte ingå i fastighetsdatareregistret. Bl.a. beror detta på att dessa register

används för mer begränsade ändamål. Vidare gäller viss sekretess för

uppgifter i pantbrevsregistret. Inte heller lägenhetsregistret skall enligt

förslaget, åminstone tills vidare, ingå i fastighetsdataregistret. Framför

allt beror detta på att lägenhetsregistret än så länge förekommer endast i

den tidigare nämnda provverksamheten. Att i framtiden föra in

lägenhetsregistret i fastighetsdataregistret innebär med hänsyn till den

författningsmässiga utformningen inga större komplikationer.

Lantmäteriverket skall vara ensam registeransvarig för fastighets-

dataregistret. Lösningen med en registeransvarig har bedömts som mest

fördelaktig för den enskilde. Den torde inte heller medföra någon orimlig

belastning för Lantmäteriverket.

Vissa begränsningar för användningen av uppgifter från fastighets-

dataregistret har av integritetshänsyn ställts upp. Vid direktåtkomst skall

det inte vara möjligt att använda namn. personnummer eller del av

personnummer som sökbegrepp. Direktåtkomst skall normalt få medges

endast så att det är möjligt att utföra sökningar på en fastighet,

samfällighet eller byggnad i taget. Vid urval och bearbetningar eller

utlämnande på ADB-medium skall enligt huvudregeln uppgifter inte få

behandlas respektive lämnas ut. Och i huvudsak skall uppgifter om

personnummer då inte få lämnas ut. Om urval och bearbetningar sker for

direktreklamändamål skall uppgifter om personnummer, födelsetid,

civilstånd, utmätning, konkurs eller standardpoäng normalt inte få

behandlas.

De från integritetssynpunkt viktiga yttre ramarna för fastighets-

dataregistret skall enligt förslaget, slås fast i en ny lag om fastighets-

dataregistret. Den övriga regleringen av mer traditionella registerfrågor

skall finnas i en förordning. Dessa författningar skall alltså i huvudsak

ersätta fastighetsdatakungörelsen (1974:1058), fastighetsregisterkun-

görelsen (1974:1059) och inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061).

Lantmäteriverket skall även i fortsättningen kunna sälja uppgifter från

fastighetsdataregistret. Prissättningen för sådana tjänster är under över-

vägande i annat sammanhang och har därför inte övervägts har. För

överföring av uppgifter till utlandet föreslås inte några särskilda regler

beträffande fastighetsdataregistret.

Förslaget torde inte medföra några ekonomiska effekter på kort sikt.

Avsikten med den föreslagna utformningen är så att så långt som möjligt

ge förutsättningar för en fortsatt utveckling beträffande användningen av

fastighetsanknuten information och på så sätt till ökad effektivitet och

samhällsnytta.

Förslaget bör kunna träda i kraft den 1 juli 1998.

Lagförslaget i betänkandet SOU 1997:3

Förslag till Lag om fastighetsdataregistret

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelse

1 § För de ändamål som anges i 2 § skall med hjälp av automatisk

databehandling föras ett register benämnt fastighetsdataregistret.

Registerändamål

2 § Fastighetsdataregistret skall ge offentlighet åt i registret ingående

information (fastighetsanknuten information).

Personuppgifter i fastighetsdataregistret får behandlas endast för

1. verksamhet som enligt lag eller annan författning åligger stat eller

kommun och

a) som avser sådan egendom som registreras i fastighetsdataregistret,

b) som förutsätter att fastighetsanknuten information används som

underlag för planering, prövningar, beslut, uppföljning eller utvärdering,

eller

c) som avser fullgörande av underrättelseskyldighet,

2. verksamhet som avser medverkan vid eller annat främjande av

omsättning av sådan egendom som registreras i fastighetsdataregistret,

3. kreditgivning, försäkringsgivning eller annan verksamhet där

fastighetsanknuten information utgör underlag för prövningar eller

beslut,

4. verksamhet som avser fastighetsförvaltning, byggande eller annan

liknande verksamhet,

5. aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund eller medlemsregister eller liknande

register, eller

6. uttag av urval av personuppgifter (urvalsdragning).

Registerinnehåll

3 § Den fastighetsanknutna informationen skall hänföras till

1. en fastighetsdel,

2. en inskrivningsdel,

3. en adressdel,

4. en byggnadsdel, samt

5. en taxeringsuppgiftsdel.

Utöver vad som sägs i första stycket får en kommun, en länsstyrelse,

Statens räddningsverk samt Riksantikvarieämbetet och statens historiska

muséer föra in fastighetsanknuten information som har samband med den

information som hänförs till fastighetsdataregistrets delar (tilläggs-

information).

Fastighetsdataregistret får innehålla endast de personuppgifter som

behövs för att ändamålen med registret skall tillgodoses.

Regeringen meddelar närmare föreskrifter om vilken fastighets-

anknuten information fastighetsdataregistret skall innehålla.

Registeransvar, m.m.

4 § Lantmäteriverket är registeransvarig för fastighetsdataregistret.

5 § Lantmäteriverket skall särskilt beakta att otillbörligt intrång i

registrerads personliga integritet och risker från säkerhetssynpunkt inte

uppkommer. Verket får därvid ställa upp ytterligare villkor än de som

anges i 6 8 och 10 §§.

Direktåtkomst

6 § Direktåtkomst till personuppgifter för den som inte för in uppgifter i

fastighetsdataregistret får medges endast för sådan verksamhet som

anges i 2 § andra stycket 1 4.

Direktåtkomst får inte medges så att det är möjligt att använda namn,

personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp.

Direktåtkomst får medges endast för sökningar på en fastighet,

samfällighet eller byggnad i taget. Om det föreligger särskilda skäl, får

dock Datainspektionen i det enskilda fallet medge att sökningar sker på

fler än en fastighet, samfällighet eller byggnad i taget.

Urval och bearbetningar

7 § Vid urval och bearbetningar av Lantmäteriverket för annans

räkning får uppgifter om inteckningar inte behandlas. Uppgifter om

personnummer får lämnas ut endast vid behandlingar enligt 2 § andra

stycket 5.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning. Om det föreligger särskilda skäl, får vidare

Datainspektionen medge annat i det enskilda fallet.

8 § Uppgifter om personnummer, födelsetid, civilstånd, utmätning,

konkurs eller standardpoäng får inte behandlas, om de skall användas för

adresserad direktreklam.

Om det föreligger särskilda skäl, får Datainspektionen medge annat i

det enskilda fallet.

9 § Om en person har anmält att han inte önskar adresserad direktreklam,

får uppgift om honom inte lämnas ut till någon som avser att använda

uppgiften för sådan reklam.

Utlämnande på medium för automatisk databehandling

10 § Uppgifter om inteckningar får inte lämnas ut på medium för

automatisk databehandling. Uppgifter om personnummer får lämnas ut

på sådant medium endast vid behandlingar enligt 2 § andra stycket 5.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning. Om det föreligger särskilda skäl, får vidare

Datainspektionen medge annat i det enskilda fallet.

Avgifter

11 § Användningen av fastighetsdataregistret får vara avgiftsbelagd, om

inte annat föreskrivs. Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer meddelar närmare föreskrifter om avgifter.

Överklagande

12 § Beslut som Lantmäteriverket eller lantmäterimyndigheten har

meddelat med stöd av denna lag eller föreskrifter som regeringen har

meddelat till denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

13 § Beslut som Datainspektionen har meddelat med stöd av denna lag

får överklagas hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den .

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över betänkandet Fastighetsdataregister

(SOU 1997:3)

Hovrätten för Västra Sverige, Göteborgs tingsrätt, Norrköpings tingsrätt,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Gävleborgs län, Domstolsverket,

Försvarsmakten, Fortifikationsförvaltningen, Överstyrelsen för civil

beredskap, Datainspektionen, Statens räddningsverk,

Riksförsäkringsverket, Banverket, Vägverket, Post- och telestyrelsen,

Riksskatteverket, Statistiska Centralbyrån, Kronofogdemyndigheten i

Göteborgs och Bohus län, Statskontoret, Statens bostadskreditnämnd

(BKN), Riksarkivet, Riksantikvarieämbetet och statens historiska

museer, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK),

Kammarkollegiet, Boverket, Lantmäteriverket, Statens naturvårdsverk,

Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Skåne län, Juridiska

fakulteten vid Stockholms universitet, Lantmäterisektionen vid Lunds

tekniska högskola, Kommissionen för att främja en bred användning av

informationsteknik (SB 1995:01), Posten AB, Göteborgs kommun,

Malmö kommun, Faluns kommun, Svenska kommunförbundet, Svenska

Bankföreningen, Föreningen Sveriges kronofogdar, SOS-Alarm, Svenska

elverksföreningen, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Aktiva

Fastighetsmäklares förbund, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag,

Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges kart- och mätningstekniska förening

samt Sveriges lantmätareförening

Länsrätten i Stockholms län, Nationella Sam Gis-gruppen, Sveriges

Fastighetsägareförbund, Sveriges Försäkringsförbund, Föreningen för

samhällsplaneringen, Mäklarsamfundet, Kommunaltekniska föreningen

och MBK Teknik AB har beretts tillfälle att yttra sig men har avstått från

det.

Sammanfattning av promemorian Ds 1998:25

Promemorian innehåller en översyn av författningsregleringen avseende

registrering av fastigheter. Översynen är föranledd av att den s.k.

fastighetsdatareformen numera är slutförd. I det sammanhanget beaktas

de förslag som lades fram av Fastighetsdatautredningen i betänkandet

Fastighetsdataregister (SOU 1997:3). Promemorian innehåller också

förslag till de kompletterande författningsändringar som förutsattes av

den utredningen.

I promemorian föreslås att de nuvarande inskrivnings och

fastighetsregistren i fortsättningen i rättsligt hänseende skall utgöra ett

gemensamt register benämnt fastighetsregistret. Motsvarigheterna till de

hittillsvarande fastighets och inskrivningsregistren, som skall utgöra

delar av det nya fastighetsregistret, skall enligt förslaget benämnas

allmänna delen resp. inskrivningsdelen.

Promemorian innehåller vidare förslag till ändrad lydelse av

bestämmelserna om inskrivning i 19 kap. jordabalken. Översynen av

förfarandereglerna har främst aktualiserats av införandet av den nya

lagen om domstolsärenden. Också de överklagandebestämmelser som

tillämpas på inskrivningsområdet ses över.

Slutligen görs en översyn av vissa ålderdomliga fastighetsrättsliga

institut. Kronans jordebok och den s.k. lotsjordeboken föreslås bli

avskaffade. Vidare föreslås att ett flertal äldre fastighetsrättsliga lagar

och förordningar skall upphävas.

Lagförslagen i Ds 1998:25

Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken

dels att i 2 kap. 3 §, 18 kap. 10 §, 20 kap. 4, 6, 7, 13 och 14 §§, 22 kap.

3, 4 och 12 §§ samt 23 kap. 2 § ordet "fastighetsboken" skall bytas ut

mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att i 13 kap. 15 och 25 §§ samt 21 kap. 4 och 6 §§ ordet

 tomträttsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel ,

dels att 6 kap. 7 §, 13 kap. 16 och 18 §§, 18 kap. 8 §, 19 kap., 20 kap.

5 §, 22 kap 2 § samt 24 kap. 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §

Har fastighet överlåtits och har därefter förre ägaren upplåtit panträtt i

fastigheten, gäller upplåtelsen, om borgenären vid upplåtelsen eller, när

fordringen därefter överlåtits till annan, denne vid sitt förvärv varken

ägde eller bort äga kännedom om äganderättsöverlåtelsen. Om fastig-

heten överlåtits även till annan, äger vad som sagts nu tillämpning i fråga

om upplåtelse som den senare förvärvaren gjort.

Första stycket äger tillämpning även när fastigheten övergått genom

sådant förvärv som avses i 17 kap. 11 §.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som förlitat sig

på ett högst sex månader gammalt

eller, i fråga om förhållanden i

inskrivningsregister, högst en

månad gammalt gravationsbevis

anses ha varit i god tro, om det

inte framgår av omständigheterna

att han på annat sätt har fått eller

borde ha fått kännedom om

äganderättsöverlåtelsen.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som förlitat sig

på ett högst en månad gammalt

gravationsbevis anses ha varit i

god tro, om det inte framgår av

omständigheterna att han på något

annat sätt har fått eller borde ha

fått kännedom om äganderätts-

överlåtelsen.

13 kap.

16 §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anser tomträttshavaren att skäl

för uppsägning ej föreligger, får

han klandra uppsägningen. Väckes

ej talan inom tre månader efter det

att uppsägningen antecknades i

tomträttsboken, är rätten till talan

förlorad.

Anser tomträttshavaren att det

inte finns skäl för uppsägning, får

han klandra uppsägningen. Om

tomträttshavaren inte väcker talan

inom tre månader efter det att

uppsägningen antecknades i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel, är

rätten till talan förlorad.

18 §

När det åligger fastighets-

ägaren att lösa egendom, skall

talan om lösesummans bestäm-

mande väckas inom ett år efter det

att uppsägningen antecknades i

tomträttsboken eller, om talan

väckts enligt 16 §, inom ett år efter

det att domen i målet vann laga

kraft. Om tiden ej iakttages,

förfaller uppsägningen. Talan får

väckas av såväl fastighetsägaren

som tomträttshavaren.

Sedan dom varigenom

lösesumman blivit bestämd vunnit

laga kraft, skall lösesumman inom

en månad nedsättas hos

länsstyrelsen. Nedsättning behöver

dock icke ske tidigare än en månad

före den dag till vilken uppsäg-

ningen ägt rum. Sker nedsättning

ej inom föreskriven tid, skall

länsstyrelsen på ansökan låta

uttaga beloppet som om betal-

ningsskyldighet ålagts genom

domen. När nedsättning ägt rum,

skall länsstyrelsen genast göra

anmälan därom till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

tomträttsboken.

När fastighetsägaren är skyldig

att lösa egendom, skall talan om

lösesummans storlek väckas inom

ett år efter det att uppsägningen

antecknades i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Om tomträtts-

havaren har klandrat upp-

sägningen enligt 16 §, får talan

om lösesummans storlek väckas

inom ett år efter det att domen i

målet om klander vann laga kraft.

Om tiden inte iakttas, förfaller

uppsägningen. Talan får väckas av

såväl fastighetsägaren som

tomträttshavaren.

Sedan domen i vilken löse-

summan blivit bestämd har vunnit

laga kraft, skall lösesumman inom

en månad deponeras hos läns-

styrelsen. Deposition behöver

dock inte göras tidigare än en

månad före den dag till vilken

uppsägningen ägt rum. Deponeras

lösesumman inte inom föreskriven

tid, skall länsstyrelsen efter

ansökan ta ut beloppet som om

betalningsskyldighet hade ålagts

genom domen. När deposition har

gjorts, skall länsstyrelsen genast

anmäla detta till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del.

Medel som har nedsatts skall

ofördröjligen insättas in i bank

mot ränta.

Medel som har deponerats skall

ofördröjligen sättas in i bank mot

ränta.

18 kap.

8 §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Har ärende angående

anteckning enligt 19 kap. 20 § att

talan blivit väckt om äganderätt

till fast egendom eller enligt

20 kap. 14 § att ägares rätt att

förfoga över egendomen är

inskränkt eller enligt 7 § för-

köpslagen (1967:868) att kommun

beslutat utöva förköpsrätt i fråga

om egendomen upptagits på

inskrivningsdag, får den som

därefter förvärvat egendomen

eller annan rättighet i denna än

panträtt icke till stöd för beståndet

av förvärvet eller rätten till

ersättning enligt 4 § andra stycket

åberopa att han vid förvärvet

varken ägde eller bort äga

kännedom om omständighet som

avses med anteckningen. Mot-

svarande gäller i fråga om

anteckning enligt 21 kap. 4 § att

tomträttshavares rätt att upplåta

servitut eller rätt till elektrisk kraft

i tomträtten är inskränkt.

Sedan ett ärende om anteckning

enligt 19 kap. 31 § första stycket 1

eller 2, 20 kap. 14 § eller 21 kap.

4 § denna balk eller 7 § förköps-

lagen (1967:868) har tagits upp

på en inskrivningsdag, får den som

därefter har förvärvat egendomen

eller någon annan rättighet i

denna än panträtt inte till stöd för

beståndet av förvärvet eller rätten

till ersättning enligt 4 § andra

stycket åberopa att han vid

förvärvet varken ägde eller bort

äga kännedom om den omständig-

het som antecknats.

Bestämmelserna i 6 kap. 7 § tredje stycket och 7 a § gäller också vid

bedömningen av om vid förvärv av panträtt god tro föreligger i fråga om

en omständighet som avses med anteckning enligt första stycket.

19 kap. Allmänna bestämmelser om inskrivning

Förfarandet vid inskrivning

Inskrivning

1 §

(Jfr 19 kap. 1 § första stycket JB)

Inskrivning enligt denna balk

sker i fastighetsbok eller tomt-

rättsbok. Om uppläggande och

förande av sådan bok gäller

särskilda bestämmelser.

Inskrivning enligt denna balk

görs i fastighetsregistrets in-

skrivningsdel. Bestämmelser om

fastighetsregistret finns i lagen

(1999:000) om fastighetsregister.

Inskrivningsärenden

2 §

(Jfr 19 kap. 1 § andra stycket JB)

Inskrivningsärenden är ärenden

om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning i fastighetsbok eller

tomträttsbok samt ärenden om

anteckning i sådan bok på grund

av föreskrift i lag eller annan

författning.

Inskrivningsärenden är ärenden

om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel samt ärenden om

anteckning enligt 30 33 §§.

Handläggande myndighet

3 §

(Jfr 19 kap. 2 § första stycket

JB)

Inskrivningsärende handlägges

av inskrivningsmyndighet. Sådan

myndighets område är domsaga.

Regeringen kan dock bestämma

annan indelning, om särskilda skäl

föreligger

Inskrivningsärenden handläggs

av inskrivningsmyndigheter, om

inte regeringen med stöd av 28 §

har meddelat avvikande bestäm-

melser. En sådan myndighets

område är domsaga. Regeringen

kan dock bestämma en annan

indelning, om det finns särskilda

skäl.

4 §

(Jfr 19 kap. 3 § första stycket

JB)

Inskrivningsärende upptages av

den inskrivningsmyndighet inom

vars område den fastighet som

ärendet rör är belägen.

Ett inskrivningsärende skall

handläggas av den inskrivnings-

myndighet inom vars område den

fastighet som ärendet rör är

belägen.

5 §

(Jfr 19 kap. 2 § andra stycket

JB)

Inskrivningsmyndighet förestås

av en inskrivningsdomare. Denne

skall vara lagfaren.

En inskrivningsmyndighet skall

förestås av en lagfaren domare.

Beträffande domare i och hand-

läggare av inskrivningsärenden

gäller i övrigt vad som sägs i 3 §

lagen (1996:242) om domstols-

ärenden.

Inskrivningsdag

6 §

(Jfr 19 kap. 5 § JB)

Inskrivningsärende upptages på

inskrivningsdag. Inskrivningsdag

hålles en gång i veckan.

Ansökan som inkommit mellan

två inskrivningsdagar anses gjord

på den senare.

Utan hinder av första och andra

styckena får ärende som avses i

20 kap. 10 § upptagas på annan

dag än inskrivningsdag.

Ett inskrivningsärende skall tas

upp på en inskrivningsdag.

Inskrivningsdag hålls varje

måndag, tisdag onsdag, torsdag

och fredag, dock inte på helgdag,

midsommarafton, julafton eller

nyårsafton.

Inskrivningsdagen avslutas

klockan tolv. En ansökan som

kommer in till inskrivnings-

myndigheten efter denna tidpunkt

anses gjord följande inskriv-

ningsdag.

Om det samma dag som en

ansökan tas upp görs en

registrering i fastighetsregistrets

allmänna del avseende den

fastighet som ansökan avser, skall

ansökan anses ha gjorts efter

registreringen.

7 §

(Jfr 19 kap. 15 § JB)

Om inskrivningsärende enligt

beslut av högre rätt skall upptagas

till ny handläggning av inskriv-

ningsmyndigheten, skall ärendet

upptagas på första inskriv-

ningsdagen efter det att beslutet

kommit myndigheten till handa.

Om ett inskrivningsärende enligt

beslut av hovrätten eller Högsta

domstolen skall tas upp till ny

handläggning hos inskrivnings-

myndigheten, skall ärendet tas upp

på den inskrivningsdag då beslutet

inkommer till myndigheten.

Dagbok och akter

8 §

(Jfr 19 kap. 6 § JB)

Hos inskrivningsmyndigheten

föres dagbok över inskrivnings-

ärenden.

Inskrivningsmyndigheten skall

föra dagbok över de inskriv-

ningsärenden som handläggs av

myndigheten.

9 §

(Jfr 19 kap. 7 § JB)

Handlingar i inskrivnings-

ärenden sammanföres i akter.

Inskrivningsmyndigheten skall

sammanföra handlingarna i

inskrivningsärendena i akter.

Har sökanden eller annan

lämnat uppgift eller avgivit

förklaring av betydelse för

ärendets prövning eller har

särskild utredning verkställts i

ärendet, skall anteckning därom

göras i akten. I denna skall även

upptagas kallelser, förelägganden

och andra beslut som ej skall

införas i fastighetsboken eller

tomträttsboken.

Om sökanden eller någon annan

har lämnat en uppgift eller avgett

en förklaring som är av betydelse

för prövningen av ärendet eller om

det har gjorts en särskild

utredning i ärendet, skall en

anteckning om detta göras i akten.

I akten skall även föras in

protokoll samt kallelser, före-

lägganden och andra beslut som

inte skall antecknas i fastighets-

registrets inskrivningsdel.

Att skälen för vissa beslut skall

antecknas i akten framgår av 12

och 17 §§.

Att skälen för vissa beslut skall

antecknas i akten framgår av

19 och 26 §§.

Ansökan

10 §

Den som vill ansöka om

inskrivning skall göra detta

skriftligen. Regeringen får före-

skriva att ansökan får göras i

annan form.

Sökanden skall ge in de

handlingar som åberopas till stöd

för ansökan.

11 §

En ansökan skall innehålla

uppgifter om sökandens namn,

personnummer och postadress.

Ansökan skall också innehålla en

uppgift om sökandens telefon-

nummer till bostaden eller

arbetsplatsen, med undantag för

nummer som avser ett hemligt

telefonabonnemang, som behöver

uppges endast om inskrivnings-

myndigheten begär det. Om

sökanden företräds på sätt som

anges i andra stycket, behöver

telefonnummer dock inte anges.

Om sökanden har en ställ-

företrädare, skall motsvarande

uppgifter lämnas även om

ställföreträdaren. Har sökanden

utsett ombud, skall ombudets

namn, postadress och telefon-

nummer anges.

Avser en ansökan något annat

än inteckning skall den även inne-

hålla en uppgift om överlåtarens,

upplåtarens eller förvärvarens

namn och, där sådant finns,

person- eller organisations-

nummer.

Avvisning

12 §

(Jfr 19 kap. 8 § JB)

Har ansökan ej gjorts hos rätt

inskrivningsmyndighet eller är det

förvärv som sökanden åberopar

uppenbarligen av beskaffenhet att

ej kunna inskrivas, skall ansök-

ningen omedelbart avvisas.

En ansökan skall omedelbart

avvisas, om

1. den inte har gjorts hos rätt

inskrivningsmyndighet,

2. den inte har gjorts på det sätt

som föreskrivs i 10 § första

stycket, eller

3. det förvärv som sökanden

åberopar uppenbarligen är sådant

att det inte kan inskrivas.

Uppskov vid sammanläggning

13 §

(Jfr 19 kap. 9 § första stycket JB)

Avser ansökan fastighet eller del

av fastighet som ingår i beslutad

men icke fullbordad samman-

läggning och skall ansökningen ej

avvisas enligt 8 § eller omedelbart

avslås enligt föreskrift i 20 23

kap., skall ärendet uppskjutas till

den inskrivningsdag som infaller

närmast efter det meddelande att

sammanläggningen fullbordats

eller frågan därom förfallit

kommit inskrivningsmyndigheten

till handa.

Om en ansökan avser en

fastighet eller en del av en fas-

tighet som ingår i en beslutad men

inte fullbordad sammanläggning,

skall inskrivningsmyndigheten

skjuta upp ärendet. Ärendet får

dock inte skjutas upp om ansökan

omedelbart skall avvisas enligt

12 § eller omedelbart skall avslås

enligt bestämmelserna i 20 24

kap.

Ärendet skall tas upp på nytt på

den inskrivningsdag som infaller

närmast efter det att ett

meddelande har kommit in till

inskrivningsmyndigheten om att

sammanläggningen fullbordats

eller frågan om sammanläggning

förfallit.

Uppskov för komplettering av

utredningen

14 §

(Jfr 19 kap. 9 § andra stycket JB)

Om det är nödvändigt för

utredningen, får inskrivnings-

ärende även i annat fall än som

avses i första stycket uppskjutas

till viss senare inskrivningsdag.

Uppskjutes ärendet, får sökanden

föreläggas att förebringa den

utredning som fordras eller, i fall

som avses i 10 §, infinna sig

personligen eller genom ombud

hos inskrivningsmyndigheten. I

föreläggandet får vite utsättas.

Efterkommes ej föreläggandet, kan

ansökningen förklaras förfallen.

Erinran om detta skall intagas i

föreläggandet.

Om det är nödvändigt för

utredningen, får inskrivnings-

myndigheten även skjuta upp ett

inskrivningsärende till en viss

senare inskrivningsdag. Detsamma

gäller om en ansökan inte inne-

håller de uppgifter som anges i

11 § och ansökan på grund av

detta inte utan väsentlig olägenhet

kan tas upp till prövning.

Om ärendet skjuts upp enligt

första stycket, får sökanden

föreläggas att ge in de uppgifter

eller den utredning som behövs. I

fall som avses i 16 § får sökanden

även föreläggas att infinna sig

personligen eller genom ombud till

sammanträde. I föreläggandet får

sättas ut vite. Följer sökanden inte

föreläggandet, kan ansökan för-

klaras förfallen. En upplysning om

detta skall tas in i föreläggandet.

Uppskov med hänsyn till ärendets

art eller omfattning

15 §

(Jfr 5 § första stycket lagen om

inskrivningsregister)

Inskrivningsärende får, förutom

i de fall som anges i 19 kap. 9 §

jordabalken, uppskjutas till senare

inskrivningsdag, om ärendet med

hänsyn till sin art eller omfattning

ej lämpligen kan företagas till

omedelbar prövning.

Ärende som uppskjutits med

stöd av första stycket skall

upptagas till prövning senast femte

inskrivningsdagen efter den

inskrivningsdag då ansökningen

gjordes.

Inskrivningsmyndigheten får

även skjuta upp ett inskriv-

ningsärende, om det med hänsyn

till sin art eller omfattning inte

lämpligen kan avgöras omedel-

bart. Ärendet skall i så fall tas upp

till prövning senast på femte

inskrivningsdagen efter den in-

skrivningsdag då ansökan gjordes.

Kommunicering m.m.

16 §

(Jfr 19 kap. 10 § JB)

Förekommer på grund av

särskild omständighet anledning

antaga att det förvärv som

sökanden åberopar är ogiltigt eller

ej kan göras gällande eller att den

sökta åtgärden på annat sätt skulle

kränka annans rätt, skall den vars

rätt beröres beredas tillfälle att

yttra sig. I samband därmed får

även sökanden eller annan höras.

Finnes sökandens rätt tvistig, kan

föreläggande meddelas honom att

inom viss tid väcka talan vid

domstol. Efterkommes ej före-

läggandet, kan ansökningen för-

klaras förfallen. Erinran om detta

skall intagas i föreläggandet.

Om det på grund av någon

särskild omständighet finns

anledning anta att det förvärv som

sökanden åberopar är ogiltigt eller

inte kan göras gällande eller att

den sökta åtgärden på annat sätt

skulle kränka någon annans rätt,

skall inskrivningsmyndigheten ge

den vars rätt berörs tillfälle att

yttra sig skriftligen. I samband

med detta får även sökanden eller

någon annan ges tillfälle att avge

ett sådant yttrande.

Om det behövs, får inskriv-

ningsmyndigheten hålla samman-

träde. Beträffande kallelse till och

utevaro från ett sådant samman-

träde gäller för sökanden 14 §

andra stycket detta kapitel och för

någon annan än sökanden 18 och

20 §§ lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden. Protokoll skall föras

rörande vad som framkommer vid

sammanträdet.

Om inskrivningsmyndigheten

finner att det råder tvist om

sökandens rätt, kan sökanden

föreläggas att inom viss tid väcka

talan vid domstol. Följer sökanden

inte föreläggandet, kan ansökan

förklaras förfallen. En upplysning

om detta skall tas in i före-

läggandet.

Vilandeförklaring

17 §

(Jfr 19 kap. 11 § andra stycket JB)

I samband med vilande-

förklaring eller i ärende som avses

i första stycket får sökanden

föreläggas att visa huruvida hinder

som föranlett vilandeförklaringen

blivit undanröjt. I föreläggandet

får vite utsättas. Efterkommes ej

föreläggandet, kan ansökningen

förklaras förfallen. Erinran om

detta skall intagas i föreläggandet.

Av 20 kap. 7 §, 21 kap. 3 §, 22

kap. 4 § och 23 kap. 3 § följer att

ansökan i vissa fall skall förklaras

vilande.

I samband med vilandeför-

klaring får inskrivningsmyndig-

heten förelägga sökanden att visa

om det hinder som har föranlett

vilandeförklaringen har blivit

undanröjt. I föreläggandet får vite

sättas ut. Om sökanden inte följer

föreläggandet, kan ansökan för-

klaras förfallen. En upplysning om

detta skall tas in i föreläggandet.

18 §

(Jfr 19 kap. 11 §)

Ansökan som förklarats vilande

enligt föreskrift i 20 23 kap. skall

upptagas till ny prövning så snart

anledning därtill förekommer.

Ansökningen får dock ej avslås

utan att sökanden beretts tillfälle

att yttra sig.

I samband med vilande-

förklaring eller i ärende som avses

i första stycket får sökanden

föreläggas att visa huruvida

hinder som föranlett vilande-

förklaringen blivit undanröjt. I

föreläggandet får vite utsättas.

Efterkommes ej föreläggandet, kan

ansökningen förklaras förfallen.

Erinran om detta skall intagas i

föreläggandet.

Om en ansökan har förklarats

vilande, skall inskrivnings-

myndigheten ta upp den till ny

prövning så snart det finns

anledning till det. Ansökan får

dock inte avslås utan att sökanden

har fått tillfälle att yttra sig.

Inskrivningsmyndigheten får

även i ett ärende enligt första

stycket meddela ett sådant

föreläggande som sägs i 17 §

andra stycket.

Meddelande av beslut

19 §

(Jfr 19 kap. 12 § JB)

Beslut i inskrivningsärende som

enligt därom gällande bestäm-

melser skall införas i fastighetsbok

eller tomträttsbok meddelas

genom införing i boken. Beslutet

skall anses ha det innehåll som

framgår av boken. Om beslutet

innebär att ansökan ej bifalles,

skall skälen för beslutet antecknas

i akten.

Bestämmelser om rättelse av

införing finns i 17 och 18 §§.

Beslut i inskrivningsärenden

som enligt lag eller annan

författning skall föras in i

fastighetsregistrets inskrivningsdel

meddelas genom att anteckning

om beslutet förs in i denna del av

registret. Beslutet skall anses ha

det innehåll som framgår av

registret.

Om beslutet innebär att ansökan

inte bifalls, skall skälen för

beslutet antecknas i akten.

Underrättelse och bevis om beslut

20 §

Underrättelse eller bevis om

beslut skall tillhandahållas inom

två veckor från inskriv-

ningsdagen. Föreskrifter om

sådana underrättelser och bevis

meddelas av regeringen eller av

myndighet som regeringen

bestämmer.

21 §

(Jfr 19 kap. 13 § JB)

Har beslut i inskrivningsärende

gått emot sökanden eller annan

som hörts i ärendet, skall denne

genast underrättas skriftligen om

beslutet.

I underrättelse som avses i

första stycket skall anges de skäl

för beslutet som antecknats i akten

och vad den som vill fullfölja talan

mot beslutet har att iakttaga.

Om ett beslut i ett inskriv-

ningsärende har gått emot

sökanden eller någon annan som

har hörts i ärendet, skall inskriv-

ningsmyndigheten alltid under-

rätta denne om beslutet genast.

En underrättelse enligt första

stycket skall vara skriftlig. Den

skall innehålla de skäl för beslutet

som har antecknats i akten. Om

beslutet kan överklagas, skall

upplysning lämnas om detta.

22 §

(Jfr 19 kap. 18 § första stycket JB)

Beslut i ärende som avses i 17 §

skall snarast möjligt anmärkas på

bevis eller handling som utfärdats

i enlighet med den tidigare

införingen. Det åligger den som

innehar sådan handling att på an-

modan tillhanda hålla denna. I

föreläggande att fullgöra angivna

skyldighet får vite utsättas.

Om innehållet i ett bevis som

inskrivningsmyndigheten tidigare

har utfärdat till följd av senare

beslut om rättelse inte längre

stämmer överens med uppgift i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del, skall myndigheten utfärda ett

nytt bevis. Det tidigare utfärdade

beviset skall i samband därmed

förstöras. Den som innehar ett

sådant bevis är skyldig att på

uppmaning ge in det till

myndigheten. Myndigheten får

förelägga innehavaren vid vite att

ge in beviset.

Rättelse

23 §

(Jfr 19 kap. 17 § första stycket JB)

Om införing i fastighetsboken

eller tomträttsboken finnes

innehålla uppenbar oriktighet till

följd av inskrivningsmyndighetens

eller någon annans skrivfel eller

liknande förbiseende, skall

införingen rättas. Kan rättelse bli

till förfång för ägare eller inne-

havare av panträtt eller innehavare

av rättighet, för vilken inskrivning

är beviljad eller sökt, skall det

inbördes företrädet mellan berörda

förvärv bestämmas efter vad som

finnes skäligt. Tillfälle att yttra sig

skall lämnas part som beröres, om

han är känd, samt myndighet som

avses i 18 kap. 5 § första stycket.

Om fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel innehåller någon uppen-

bar oriktighet som beror på

inskrivningsmyndighetens eller

någon annans skrivfel, på ett

liknande förbiseende eller på ett

tekniskt fel, skall inskrivnings-

myndigheten rätta uppgiften.

Kan åtgärden bli till skada för

en ägare eller en innehavare av en

panträtt eller en innehavare av en

rättighet för vilken inskrivning är

beviljad eller sökt skall det

inbördes företrädet mellan de

berörda förvärven bestämmas efter

vad som är skäligt.

24 §

(Jfr 19 kap. 18 § tredje stycket JB)

När ärende som avses i 17 §

upptagits, skall anteckning därom

ske i fastighetsboken eller tomt-

rättsboken, om beslut i ärendet ej

meddelas samma dag.

När inskrivningsmyndigheten

har tagit upp ett ärende om

rättelse, skall detta antecknas i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del, om beslut i ärendet inte

meddelas samma dag.

25 §

(Jfr 19 kap. 17 § första stycket

tredje meningen JB)

Tillfälle att yttra sig skall

lämnas part som beröres, om han

är känd, samt myndighet som

avses i 18 kap. 5 § första stycket.

Innan rättelse görs, skall

inskrivningsmyndigheten ge den

som berörs av åtgärden, om denne

är känd, tillfälle att yttra sig. Även

myndigheter som avses i 18 kap.

5 § första stycket skall ges tillfälle

att yttra sig. Yttrande behöver

dock inte inhämtas, om det är

uppenbart obehövligt.

26 §

(Jfr 19 kap. 17 § andra stycket JB)

Beslut i ärende som avses i

första stycket meddelas genom

införing i fastighetsboken eller

tomträttsboken. Skälen för beslutet

skall antecknas i akten.

Beslut om rättelse meddelas

genom att åtgärden utförs i

registret med uppgift om att

rättelse har gjorts. Skälen för

beslutet skall antecknas i akten.

Att inskrivningsmyndigheten i

vissa fall även skall utfärda nytt

bevis om inskrivning framgår av

22 §.

Övriga regler för handläggningen

27 §

(Jfr 19 kap 3 § andra stycket JB)

Om behandlingen av in-

skrivningsärende gäller bestäm-

melserna om tvistemål i

tillämpliga delar i den mån ej

annat följer av denna balk.

Om inte annat följer av denna

balk, skall vid handläggningen av

inskrivningsärenden följande be-

stämmelser i lagen (1996:242) om

domstolsärenden tillämpas:

12 § om utredning av ärendet,

13 § första stycket om att för-

farandet är skriftligt,

16 § om skriftväxling,

21 § om offentlighet och ordning

vid sammanträde,

22 § om parts rätt att få del av

uppgifter,

23 25 §§ om bevisning,

27 § om beslut,

43 § om straff och vite,

44 § första och tredje styckena

om inkommande handlingar,

45 § om hinder mot inställelse,

46 § om delgivning,

47 § om ombud och biträde,

samt

48 § om tolk och översättning av

handlingar.

Handläggning i annan ordning

28 §

(Jfr 3 § andra och tredje

styckena lagen om inskriv-

ningsregister)

I fråga om inteckningar som är

registrerade i pantbrevsregistret

enligt lagen (1994:448) om

pantbrevsregister får regeringen

föreskriva att anteckningar om in-

nehav av pantbrev får tas bort från

inskrivningsregistret på annat sätt

än som följer av första stycket.

Regeringen får vidare föreskriva

att ändring av namn- och

adressuppgifter i anteckningar om

innehav av pantbrev eller

vilandebevis får införas i inskriv-

ningsregistret på annat sätt än som

följer av första stycket.

Regeringen får i fråga om

inteckningar som är registrerade i

pantbrevsregistret enligt lagen

(1994:448) om pantbrevsregister

föreskriva att anteckningar om

innehav av pantbrev får tas bort

från fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel på annat sätt än som

följer av övriga bestämmelser i

detta kapitel.

Regeringen får vidare föreskriva

att ändring av namn- och

adressuppgifter i anteckningar om

innehav av pantbrev eller vilande-

bevis får införas i inskrivnings-

delen på annat sätt än som följer

av övriga bestämmelser i detta

kapitel.

Tillämpningsföreskrifter

29 §

(Jfr 19 kap. 23 § JB)

Närmare föreskrifter för

tillämpningen av detta kapitel

meddelas av regeringen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

handläggningen av inskrivnings-

ärenden.

Anteckningsärenden

Anteckning om exekutiv för-

säljning

30 §

(Jfr 19 kap. 21 § andra stycket)

Om inverkan på inteckning eller

inskriven rättighet av exekutiv

försäljning eller av expropriation

eller liknande tvångsförvärv eller

av myndighets fördelning av

medel skall anteckning göras i

fastighetsboken eller tomträtts-

boken när anmälan, bevis eller

fördelningslängd som utvisar

förhållandet inkommit.

Om en exekutiv försäljning, en

expropriation eller ett liknande

tvångsförvärv eller en myndighets

fördelning av medel inverkar på

en inteckning eller på en inskriven

rättighet, skall detta antecknas i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del.

Anteckningen skall göras när

anmälan, bevis eller fördel-

ningslängd som utvisar för-

hållandet har inkommit till inskriv-

ningsmyndigheten.

Anteckning om väckt talan

31 §

(Jfr 19 kap. 20 § JB)

Väckes talan om hävning eller

återgång av förvärv av fast

egendom eller tomträtt eller om

bättre rätt till sådan egendom,

skall rätten genast göra anmälan

därom till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastig-

hetsboken eller tomträttsboken.

Detsamma gäller tvist som angår

upplåtelse av tomträtt.

Andra stycket äger motsvarande

tillämpning i fråga om annan tvist

som angår inskrivning.

Följande uppgifter skall

antecknas i fastighetsregistrets

inskrivningsdel:

1. uppgift om att talan har

väckts om hävning eller återgång

av förvärv av fast egendom eller

tomträtt,

2. uppgift om att talan har

väckts om bättre rätt till fast

egendom eller tomträtt,

3. uppgift om att talan har

väckts i tvist om upplåtelse av

tomträtt.

När dom eller slutligt beslut i

målet har vunnit laga kraft, skall

uppgift om domen eller beslutet

antecknas i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Andra stycket tillämpas också i

fråga om andra tvister som angår

inskrivning.

Rätten skall genast till in-

skrivningsmyndigheten skriftligen

anmäla sådana förhållanden som

avses i denna paragraf.

Övriga anteckningar

32 §

(Jfr 19 kap. 21 § första och tredje

styckena JB)

Har fast egendom eller tomträtt

utmätts eller har beträffande fast

egendom eller tomträtt som ingår i

konkursbo begärts försäljning i

den ordning som gäller för utmätt

sådan egendom eller har utmät-

ningen upphävts eller frågan om

egendomens försäljning av annat

skäl förfallit, skall anteckning

därom göras i fastighetsboken

eller tomträttsboken. Anteckning

att egendomen försålts utmät-

ningsvis skall ske när handling

som visar köpeskillingens för-

delning inkommit. Har fast

egendom eller tomträtt belagts

med kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring eller har

en sådan åtgärd upphävts eller

återgått, skall anteckning därom

också göras i fastighetsboken eller

tomträttsboken.

Förekommer i övrigt i lag eller

annan författning bestämmelse om

att visst förhållande skall

antecknas i fastighetsbok eller

tomträttsbok, gäller bestämmelsen.

Följande uppgifter skall

antecknas i fastighetsregistrets

inskrivningsdel:

1. uppgift om att fast egendom

eller tomträtt har utmätts,

2. uppgift om att konkurs-

förvaltare har begärt att fast

egendom eller tomträtt som ingår i

konkursbo skall säljas exekutivt,

3 uppgift om att utmätt fast

egendom eller tomträtt har sålts,

4. uppgift om att fast egendom

eller tomträtt har belagts med

kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring,

5. annan uppgift som enligt lag

eller annan författning skall

antecknas i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Borttagande av anteckning

33 §

(Jfr 19 kap. 21 § första stycket)

(Jfr 19 kap. 22 § JB)

Kan anteckning i fastighets-

boken eller tomträttsboken uppen-

barligen ej längre vara av

betydelse, skall anteckningen

avföras.

Om inskrivningsmyndigheten får

uppgift om att en åtgärd som avses

i 32 § första stycket 1 eller 4 har

upphävts eller återgått eller att en

fråga som sägs i första stycket 2

har förfallit, skall anteckningen

om åtgärden tas bort.

Om inskrivningsmyndigheten i

annat fall har fått en i lag eller

annan författning föreskriven

underrättelse om att ett tidigare

antecknat förhållande har upp-

hört, skall myndigheten ta bort

anteckningen. Även om någon

sådan underrättelse inte har

lämnats, skall inskrivnings-

myndigheten ta bort anteckning

som uppenbarligen inte längre är

av betydelse.

Överklagande

Allmänt om överklagande

34 §

(Jfr 19 kap. 14 § första stycket JB)

Ett beslut i inskrivningsärende

får överklagas hos hovrätten.

Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

(Jfr 19 kap. 18 § andra stycket JB)

Mot beslut i ärende som avses i

17 § får talan föras även av

myndighet som avses i 18 kap. 5 §

första stycket.

Ett beslut i ett inskrivnings-

ärende får överklagas till hovrätten

av den som beslutet rör, om det

har gått honom eller henne emot.

Ett beslut om rättelse får

överklagas även av myndigheter

som avses i 18 kap. 5 § första

stycket.

Vissa begränsningar för när ett

beslut kan överklagas

35 §

När det gäller överklagande av

beslut som inte är slutliga skall

37 § lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden tillämpas. Ett beslut

om att förklara en ansökan vilande

får dock alltid överklagas särskilt.

Sätt och tid för överklagande

36 §

(Jfr 19 kap 14 § första stycket

stycket JB)

Ett beslut i inskrivningsärende

får överklagas hos hovrätten.

Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

(Jfr 19 kap. 14 § andra stycket JB)

Klagotiden i fråga om slutligt

beslut är fyra veckor från den

inskrivningsdag till vilken beslutet

är att hänföra. Detsamma gäller

beslut genom vilket ansökan har

förklarats vilande. Vid över-

klagande tillämpas i övrigt

bestämmelserna i rättegångs-

balken om överklagande av

tingsrätts beslut.

Den som vill överklaga ett

beslut skall göra detta skriftligen.

Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

Anteckning om överklagande

37 §

(Jfr 19 kap. 14 § tredje stycket JB)

Ett överklagande av ett beslut,

som har förts in i fastighetsboken

eller tomträttsboken, skall anteck-

nas där. När det slutliga beslutet

med anledning av överklagandet

har vunnit laga kraft, skall

beslutets innehåll antecknas.

Om det överklagade beslutet har

förts in i fastighetsregistrets

inskrivningsdel, skall uppgift om

överklagandet antecknas i

registret. När det finns ett laga-

kraftvunnet beslut med anledning

av överklagandet, skall beslutets

slutliga innehåll antecknas i

registret.

Överklagande av hovrättsbeslut

och särskilda rättsmedel

38 §

I fråga om överklagande av

hovrättsbeslut i inskrivnings-

ärende samt särskilda rättsmedel

gäller 40 och 42 §§ lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Skadestånd

(Jfr 19 kap. 19 § första stycket JB

och 9 § lagen om inskrivnings-

register)

Lider någon förlust till följd av

fel eller försummelse i fråga om

handläggning av eller beslut i

inskrivningsärende eller vid ut-

färdande av pantbrev eller annat

bevis på grundval av innehållet i

fastighetsbok eller tomträttsbok

eller vid uppläggande eller

förande av sådan bok utan sam-

band med handläggning av

inskrivningsärende, har han rätt

till ersättning av staten. Har den

skadelidande medverkat till

förlusten genom att utan skälig

anledning underlåta att vidtaga

åtgärd för bevarande av sin rätt

eller har han på annat sätt

medverkat till förlusten genom

eget vållande, skall ersättningen

efter vad som finnes skäligt ned-

sättas eller helt bortfalla.

Den som lider skada på grund

av ett tekniskt fel i fastighets-

registrets inskrivningsdel eller i en

anordning som är ansluten till

registrets inskrivningsdel hos en

inskrivningsmyndighet, en lant-

mäterimyndighet eller en myndig-

het som avses i 4 kap. 34 a § fas-

tighetsbildningslagen (1970:988),

har rätt till ersättning av staten.

Har den skadelidande med-

verkat till förlusten genom att utan

skälig anledning låta bli att vidta

åtgärder för att bevara sin rätt

eller har den skadelidande på

något annat sätt medverkat till

förlusten genom eget vållande,

skall ersättningen efter skälighet

sättas ned eller helt falla bort.

40 §

(Jfr 19 kap. 19 § andra stycket JB)

Kommer till följd av beslut i

ärende som avses i 17 § förlust att

tillskyndas ägare eller rättighets-

havare, har han rätt till ersättning

av staten. Ersättning utgår dock

icke, om han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra om-

ständigheter bort inse att fel

förekommit.

En ägare eller rättighets-

havare, som lider skada till följd

av ett beslut om rättelse av uppgift

enligt 23 §, har rätt till ersättning

av staten. Ersättning lämnas dock

inte, om den skadelidande med

hänsyn till felets art eller andra

omständigheter hade bort inse att

fel förekommit.

41 §

(Jfr 19 kap. 19 § tredje stycket JB)

Bestämmelserna i 18 kap. 5 och

7 §§ gäller även i fråga om

ersättning som avses i denna

paragraf.

Bestämmelserna i 18 kap. 5 och

7 §§ gäller även i fråga om

ersättning som avses i 39 och

40 §§.

Inskrivningens verkan på giltig-

heten av inskrivna förvärv

42 §

(Jfr 19 kap. 16 § JB)

Fråga huruvida förvärv som

ligger till grund för inskrivning är

ogiltigt eller ej kan göras gällande

eller huruvida inskrivningen av

annat skäl kränker någons rätt får

prövas utan hinder av in-

skrivningen. Är särskild föreskrift

meddelad rörande rättsverkan av

inskrivning eller om tid inom

vilken talan skall väckas, gäller

dock denna.

En fråga om ett förvärv är

ogiltigt eller av någon annan

anledning inte kan göras gällande

får prövas även om förvärvet har

blivit inskrivet. Inskrivningen

hindrar inte heller en prövning av

frågan om inskrivningen av andra

skäl kränker någons rätt.

Om det finns särskilda

föreskrifter om att inskrivningen

har särskild rättsverkan eller om

att talan skall väckas inom viss tid

från inskrivningen, gäller dock

dessa.

20 kap.

5 §

Den som söker lagfart skall inge fångeshandlingen samt de övriga

handlingar som fordras till styrkande av förvärvet. Söker dödsbo eller

arvinge som är ensam delägare i dödsbo lagfart på förvärv av egendom

från den döde, anses inregistrerad bouppteckningshandling efter denne

såsom fångeshandling.

Om ansökan görs av flera

sökande gemensamt, skall den

innehålla uppgift om hur stor

andel av fastigheten varje sökande

har förvärvat. Om en sådan upp-

gift saknas och sökandena inte

följer ett föreläggande att kom-

plettera ansökan, skall den anses

avse andelar av huvudtalet.

22 kap.

2 §

Ansökan om inteckning skall

göras skriftligen av fastighets-

ägaren. Ansökningshandingen

skall innehålla uppgift om dels det

penningbelopp på vilket inteck-

ningen skall lyda, dels den eller de

fastigheter som avses. Beloppet

skall vara bestämt i svenskt mynt.

Ansökan om inteckning skall

göras av fastighetsägaren. Den

skall innehålla uppgift om dels det

belopp på vilket inteckningen skall

lyda, dels den eller de fastigheter

som avses. Beloppet skall anges i

svenska kronor.

Ansökan får ej avse del av fastighet. Den får avse flera fastig-heter

gemensamt endast om dessa är i samme ägares hand och belägna inom

samma inskrivningsmyndighets område. Angår ansökan fastighet som

svarar för beviljad eller sökt inteckning, måste ansökningen avse samma

fasta egendom som inteckningen och får icke därjämte avse fastighet som

ej svarar för inteckningen.

24 kap.

1 §

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i fastighets-

boken av förklaring som avses i

2 kap. 3 §. Som fastighetsägare

anses i detta kapitel den för vilken

lagfart senast är sökt. Ansökningen

skall göras skriftligen.

Ansökningen skall avslås, om

1. kravet på skriftlig form inte

har iakttagits,

2. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökningen inte har

medgivits av den som har lagfart,

3. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgivit ansök-

ningen,

4. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

5. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

6. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgivit ansökningen,

7. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom betal-

ningssäkring eller tas i anspråk

den dag då inskrivningen söks och

kronofogdemyndigheten inte har

medgivit ansökningen,

8. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgivit ansökningen.

Om ett ärende angående lagfart

för sökanden har skjutits upp till

en senare inskrivningsdag skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökningen skjutas upp till

samma dag.

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i fastighets-

registrets inskrivningsdel av en

förklaring som avses i 2 kap. 3 §.

Som fastighetsägare anses i detta

kapitel den för vilken lagfart

senast är sökt.

Ansökan skall avslås, om

1. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökan inte har

medgetts av den som har lagfart,

2. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgett ansökan,

3. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

4. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

5. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller mäts ut den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgett ansökan,

6. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom betal-

ningssäkring eller tas i anspråk

den dag då inskrivningen söks och

kronofogdemyndigheten inte har

medgett ansökan,

7. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgett ansökan.

Om ett ärende om lagfart för

sökanden har skjutits upp till en

senare inskrivningsdag, skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökan skjutas upp till samma

dag.

Övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1999. Genom lagen upphävs

lagen (1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen

(1973:98) om inskrivningsregister.

2. Äldre bestämmelser gäller i fråga om fastigheter eller tomträtter för

vilka inskrivningsmyndigheten enligt 10 § lagen (1973:98) om

inskrivningsregister har beslutat att de skall stå kvar i fastighetsbok eller

tomträttsbok. För sådana fastigheter eller tomträtter skall vad som i lag

eller annan författning sägs om anteckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel i stället avse anteckning i fastighetsbok eller tomträtts-

bok.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken

dels att 10 § skall ha följande lydelse,

dels att 58 a och 59 §§ skall upphöra att gälla.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra äger

fortfarande tillämpning i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad,

vattenverk på annans grund samt i

jordeboken upptaget fiskeri, om

besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande.

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra äger

fortfarande tillämpning i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad,

vattenverk på annans grund samt

sådant fiskeri som vid utgången av

mars 1999 var upptaget i kronans

jordebok (fiskefastighet), om

besittningsrätten består därefter.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i förslaget till miljöbalk

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 21 §, 26 kap. 15 § och 31 kap. 35 §

miljöbalken skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1997/98:45

Föreslagen lydelse

11 kap.

21 §

Om en fastighet övergår till en

ny ägare och den tidigare ägaren är

underhållsskyldig efter över-

tagande enligt 20 § första stycket,

svarar den nya ägaren för de

skyldigheter som följer av

övertagandet.

Övertagandet enligt 20 § första

stycket skall antecknas i inskriv-

ningsregistret.

Om en fastighet övergår till en

ny ägare och den tidigare ägaren är

underhållsskyldig efter över-

tagande enligt 20 § första stycket,

svarar den nya ägaren för de

skyldigheter som följer av

övertagandet.

Övertagandet enligt 20 § första

stycket skall antecknas i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel.

26 kap.

15 §

Om en tillsynsmyndighet har

meddelat ett föreläggande eller

förbud mot någon i egenskap av

ägare till en fastighet, tomt-

rättshavare eller ägare till en

byggnad, anläggning eller anord-

ning på mark som tillhör någon

annan, får tillsynsmyndigheten

sända beslutet till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

inskrivningsregistret. Är före-

läggandet förenat med löpande

vite, skall även detta antecknas.

Den som senast sökt lagfart eller

inskrivning av förvärv av tomträtt

skall, om den sökande inte är

föreläggandets eller förbudets

adressat, av inskrivningsmyndig-

heten genast i rekommenderat brev

underrättas om anteckningen.

Har anteckning gjorts, gäller

föreläggandet eller förbudet mot

ny ägare av egendomen. Har den

nya ägaren förvärvat egendomen

genom köp, byte eller gåva och

utgör egendomen fastighet eller

tomträtt, gäller även löpande vite

mot den nya ägaren räknat från

tidpunkten för äganderättsöver-

gången. Annat vite gäller inte mot

en ny ägare av egendomen, men

tillsynsmyndigheten får sätta ut

nytt vite för den ägaren. Löpande

vite som avser en viss period får

tas ut endast av den som var ägare

vid periodens början.

Har ett antecknat föreläggande

eller förbud upphävts genom ett

beslut som vunnit laga kraft eller

har den åtgärd som avses med

föreläggandet vidtagits eller har

ändamålet med föreläggandet eller

förbudet förlorat sin betydelse,

skall tillsynsmyndigheten så snart

den fått vetskap om förhållandet

anmäla detta till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

inskrivningsregistret.

Om en tillsynsmyndighet har

meddelat ett föreläggande eller

förbud mot någon i egenskap av

ägare till en fastighet, tomt-

rättshavare eller ägare till en

byggnad, anläggning eller anord-

ning på mark som tillhör någon

annan, får tillsynsmyndigheten

sända beslutet till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

fastighetsregistrets inskrivningsdel

Är föreläggandet förenat med

löpande vite, skall även detta

antecknas. Den som senast sökt

lagfart eller inskrivning av förvärv

av tomträtt skall, om den sökande

inte är föreläggandets eller

förbudets adressat, av inskriv-

ningsmyndigheten genast i

rekommenderat brev underrättas

om anteckningen.

Har anteckning gjorts, gäller

föreläggandet eller förbudet mot

ny ägare av egendomen. Har den

nya ägaren förvärvat egendomen

genom köp, byte eller gåva och

utgör egendomen fastighet eller

tomträtt, gäller även löpande vite

mot den nya ägaren räknat från

tidpunkten för äganderättsöver-

gången. Annat vite gäller inte mot

en ny ägare av egendomen, men

tillsynsmyndigheten får sätta ut

nytt vite för den ägaren. Löpande

vite som avser en viss period får

tas ut endast av den som var ägare

vid periodens början.

Har ett antecknat föreläggande

eller förbud upphävts genom ett

beslut som vunnit laga kraft eller

har den åtgärd som avses med

föreläggandet vidtagits eller har

ändamålet med föreläggandet eller

förbudet förlorat sin betydelse,

skall tillsynsmyndigheten så snart

den fått vetskap om förhållandet

anmäla detta till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen.

31 kap.

35 §

När inlösen av mark är

fullbordad, skall detta antecknas i

inskrivningsregistret.

När inlösen av mark är fullbordad,

skall detta antecknas i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt för

borgenär till betalning ur ersättning på grund av

brandförsäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1927:79) om rätt för borgenär till

betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §1

Utfaller vid fördelning av medel

betalning på pantbrevs belopp,

åligger det länsstyrelsen att

därom, sedan fördelningen blivit

godkänd eller vunnit laga kraft,

ofördröjligen göra anmälan hos

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsboken samt

tillika insända fördelningslängden.

Om det vid fördelningen av

medel utfaller betalning på ett

pantbrevs belopp, skall läns-

styrelsen anmäla detta till

inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Anmälan skall

göras genast efter det att

fördelningen blivit godkänd eller

vunnit laga kraft. Till anmälan

skall fogas en kopia av

fördelningslängden.

Ansökan enligt 4 § andra stycket skall göras i sammanhang med

anmälan som avses i första stycket denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande av

förkommen handling

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1927:85) om dödande av

förkommen handling skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §1

Avser ansökan om dödning

pantbrev, företagshypoteksbrev

eller intecknad fordringshandling,

skall rätten underrätta veder-

börande inskrivningsmyndighet

om ansökningen för anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningsregistret. Vad nu sagts om

ansökningen skall också gälla

rättens slutliga utslag i ärendet.

Har ansökningen avslagits, får

dock anteckning ej verkställas

förrän utslaget vunnit laga kraft.

Sedan utslag, varigenom

pantbrev eller hypoteksbrev

dödats, vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på an-

sökan utfärda nytt pantbrev eller

hypoteksbrev som svarar mot det

dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningregistret om detta.

Avser ansökan om dödning

pantbrev, företagshypoteks-brev

eller intecknad fordringshandling,

skall rätten underrätta veder-

börande inskrivningsmyndighet

om ansökningen för anteckning i

inskrivningsboken, företagsin-

teckningsregistret eller fastighets-

registrets inskrivningsdel. Vad

som nu har sagts om ansökningen

skall också gälla rättens slutliga

utslag i ärendet. Har ansökningen

avslagits, får dock anteckning inte

verkställas förrän utslaget vunnit

laga kraft.

Sedan ett utslag i vilket ett

pantbrev eller ett hypoteksbrev

dödats har vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på

ansökan utfärda nytt pantbrev eller

hypoteksbrev som svarar mot det

dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken, företags-

inteckningsregistret eller fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel om

detta.

Har intecknad fordringshandling dödats genom lagakraftvunnet utslag,

skall inskrivningsmyndigheten, på ansökan, å inskrivningsdag göra

anteckning i vederbörande inskrivningsbok, att ny handling, som

utfärdats jämlikt 9 §, medför den inteckningsrätt som tillkommit den

dödade.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs att i 8 § lagen (1952:166) om härads-

allmänningar ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot fastighets-

registrets allmänna del .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Härigenom föreskrivs att i 7 a § lagen (1952:167) om allmännings-

skogar i Norrland och Dalarna ordet fastighetsregistret skall bytas ut

mot fastighetsregistrets allmänna del .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs i fråga om förköpslagen (1986:868)

dels att i 7 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §1

Kommun som utövat förköpsrätt är skyldig att söka tillstånd till

förköpet, om säljaren eller köparen bestrider förköpsrätten på sätt och

inom tid som anges i andra stycket. Frågan om tillstånd till förköp prövas

av regeringen. Tillstånd skall vägras, om

1. egendom som avses i 1 § ej ingår i försäljningen eller ingår däri men

ej är belägen inom kommunens eget område,

2. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 14 samt

försäljningen endast avser egendom som anges i 3 § första stycket 1,

3. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 5 samt förvärvaren

gör sannolikt att egendomen kommer att användas som permanentbostad,

4. det är oskäligt att förköp sker med hänsyn till förhållandet mellan

säljare och köpare eller villkoren för eller omständigheterna vid försälj-

ningen.

Bestridande enligt första stycket

anmäles hos inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastighets-

boken sist på den inskrivningsdag

som infaller närmast efter en

månad från det förköpsrätten

utövades. Inskrivningsmyndig-

heten skall ofördröjligen under-

rätta kommunen om bestridandet.

Kommunens ansökan om tillstånd

till förköpet skall ha inkommit till

regeringen inom en månad från det

bestridandet antecknades. Sökes

tillstånd ej i rätt tid, är förköpet

utan verkan.

Ett bestridande enligt första

stycket skall inom en månad från

det att förköpsrätten utövades

anmälas till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel.

Inskrivningsmyndigheten skall

genast underrätta kommunen om

bestridandet. Kommunens ansökan

om tillstånd till förköpet skall ha

inkommit till regeringen inom en

månad från det att bestridandet

antecknades. Om tillstånd inte

söks i rätt tid, är förköpet utan

verkan.

När en kommun utövar förköpsrätt i fråga om egendom i annan

kommun, äger den kommun där egendomen är belägen påkalla att

regeringen prövar frågan om tillstånd till förköpet. Ansökan om sådan

prövning skall ha inkommit till regeringen inom en månad från det

förköpsrätten utövades. Tillstånd till förköpet skall vägras, om

förköpsrätt ej får utövas enligt 2 §.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)

dels att 1 kap. 2 § och 19 kap. skall ha följande lydelse,

dels att i 5 kap. 18 och 33 a §§, 8 kap. 7 § samt 12 kap. 10 § ordet

 fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel ,

dels att rubriken närmast före 19 kap. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Över fastigheterna föres fastig-

hetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden införts i

fastighetsregistret

Fastigheterna skall antecknas i

fastighetsregistrets allmänna del.

Bestämmelser om fastighets-

registret finns i lagen (1999:000)

om fastighetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden har införts i

fastighetsregistrets allmänna del.

Fastighetsregister

Fastighetsregistrets allmänna del

19 kap.

1 §

I fastighetsregistret redovisas

såsom fastighet

1. enhet som är redovisad såsom

fastighet i fastighetsregister när

denna lag träder i kraft,

I fastighetsregistrets allmänna

del redovisas såsom fastighet

1. enhet som var redovisad

såsom fastighet i fastighets-

registret när denna lag trädde i

kraft,

2. fastighet som nybildas enligt denna lag,

3. enhet som skall registreras såsom fastighet enligt bestämmelse i

annan författning.

Varje fastighet skall ha särskild beteckning.

2 §

Om fastighetsbildning och

fastighetsbestämning införes

uppgift i fastighetsregistret.

Därvid registreras nybildad

fastighet och göres de övriga

ändringar i fastighetsregistret som

åtgärden ger anledning till.

Uppgift om fastighetsbildning

och fastighetsbestämning skall

föras in i fastighetsregistrets

allmänna del. Därvid skall

nybildad fastighet registreras och

de övriga ändringar göras som

åtgärden ger anledning till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen

ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i

denna lag.

3 §1

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har

överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha

överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Överklagas beslut eller åtgärd

vid avslutad förrättning eller

överklagas fastighetsbildnings-

eller fastighetsbestämningsbeslut

särskilt, får uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet

införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen

inte berörs av överklagandet.

Motsvarande gäller när domstols

avgörande i ett fastighets-

bildningsmål överklagas.

Om ett beslut eller en åtgärd

avseende en avslutad förrättning

överklagas, får uppgift med

anledning av förrättningen föras

in i fastighetsregistrets allmänna

del till den del uppgiften

uppenbarligen inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

om ett fastighetsbildnings- eller

fastighetsbestämningsbeslut över-

klagas särskilt eller om en

domstols avgörande i ett fastig-

hetsbildningsmål överklagas.

4 §

Finnes uppgift i fastighets-

register vara uppenbart oriktig,

skall felet rättas, om det kan ske

utan förfång för fastighetsägare

eller rättighetshavare. Är det

uppenbart att förfång icke kan

uppkomma, skall rättelse ske

omedelbart. I annat fall skall

fastighetsägare eller rättighets-

havare få tillfälle att yttra sig om

han är känd.

Om det finnes vara uppenbart

att en i registret redovisad fastig-

het är obefintlig, får fastigheten

uteslutas ur registret med tillämp-

ning av första stycket, även om

redovisningen ej är oriktig enligt

gällande föreskrifter om

fastighetsregister.

(Jfr 19 kap. 5 § andra stycket)

Om en uppgift i fastighets-

registrets allmänna del är

uppenbart oriktig, skall uppgiften

rättas, om det kan ske utan någon

skada för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Är det uppenbart

att någon sådan skada inte kan

uppkomma, skall rättelse ske

omedelbart. I annat fall skall

fastighetsägare eller rättig-

hetshavare få tillfälle att yttra sig

om han är känd.

Om det är uppenbart att en i

registret redovisad fastighet är

obefintlig, får fastigheten uteslutas

ur registret med tillämpning av

första stycket, även om

redovisningen inte är oriktig enligt

de föreskrifter som gäller för

fastighetsregistrets allmänna del.

Rättelse av uppenbar oriktighet

på grund av ett tekniskt fel i

fastighetsregistrets allmänna del

får utan hinder av första stycket

första punkten ske även om det kan

medföra skada för fastighetsägare

eller rättighetshavare. Tillfälle att

yttra sig skall lämnas, förutom

fastighetsägare och

rättighetshavare, en myndighet

som avses i 18 kap. 5 § första

stycket jordabalken.

 5 §2

Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i fastighetsregister

som föres med användande av

automatisk databehandling eller i

anordning som hos inskriv-

ningsmyndighet, lantmäterimyn-

dighet eller myndighet som avses i

4 kap. 34 a § är ansluten till

registret, har han rätt till

ersättning av staten. Har den

skadelidande medverkat till

förlusten genom att utan skälig

anledning underlåta att vidtaga

åtgärd för bevarande av sin rätt

eller har han på annat sätt

medverkat till förlusten genom

eget vållande, skall ersättningen

efter vad som finnes skäligt

nedsättas eller helt bortfalla.

Rättelse av uppenbar oriktighet

till följd av tekniskt fel i

fastighetsregister som avses i

första stycket får utan hinder av

4 § första stycket första punkten

ske även om det kan medföra

förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra

sig skall lämnas, förutom fastig-

hetsägare och rättighetshavare,

myndighet som avses i 18 kap. 5 §

första stycket jordabalken.

Kommer till följd av beslut i

ärende om rättelse enligt andra

stycket förlust att tillskyndas ägare

eller rättighetshavare har han rätt

till ersättning av staten. Ersättning

utgår dock icke, om han med

hänsyn till felets beskaffenhet eller

andra omständigheter bort inse att

fel förekommit.

Lider någon skada på grund av

ett tekniskt fel i fastighets-

registrets allmänna del eller i en

anordning som är ansluten till

registret hos en inskrivnings-

myndighet, en lantmäterimyndig-

het eller en myndighet som avses i

4 kap. 34 a §, har den skade-

lidande rätt till ersättning av

staten för sin förlust.

Har den skadelidande med-

verkat till förlusten genom att utan

skälig anledning låta bli att vidta

åtgärder för att bevara sin rätt

eller har den skadelidande på

något annat sätt medverkat till

förlusten genom eget vållande,

skall ersättningen efter skälighet

sättas ned eller helt falla bort.

Kommer till följd av ett beslut i

ärende om rättelse enligt 4 § tredje

stycket förlust att tillskyndas ägare

eller rättighetshavare har denne

rätt till ersättning av staten.

Ersättning utgår dock inte, om

ägaren eller rättighetshavaren

med hänsyn till felets beskaffenhet

eller andra omständigheter hade

bort inse att fel förekommit.

I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och

7 §§ jordabalken motsvarande tillämpning.

6 §3

Lantmäterimyndigheten svarar

för fastighetsregistret.

Fastighetsregistrets allmänna

del förs av lantmäterimyndigheten.

Regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer får före-

skriva att annan myndighet än

lantmäterimyndigheten får föra in

uppgifter i registrets allmänna del.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av

fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs att 20 § lagen (1970:989) om införande av

fastighetsbildningslagen (1970:988) skall upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:990) om förmånsrätt

för fordran på grund av fastighetsbildning

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1970:990) om förmånsrätt för

fordran på grund av fastighetsbildning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

Angående skyldighet för ägare

eller tidigare ägare av fastighet att

utge ersättning som avses i 1 §

första stycket samt angående rätt

enligt 5 kap. 31 § tredje stycket

fastighetsbildningslagen

(1970:988) att uttaga skog skall

anteckning göras i fastighetsboken

när beslutet vunnit laga kraft.

Uppgår det sammanlagda

kapitalbeloppet av de ersättningar

för vilka fastighet svarar enligt 1 §

första stycket icke till ettusen

kronor, skall anteckning dock ej

ske.

Bestämmelsen i första stycket

tillämpas även på beslut enligt

5 kap. 12 a § första stycket fastig-

hetsbildningslagen (1970:988).

Följande beslut skall antecknas

i fastighetsregistrets inskrivnings-

del när de har vunnit laga kraft:

1. beslut om att en ägare eller

en tidigare ägare skall betala

ersättning enligt 1 § första stycket,

2. beslut om rätt enligt 5 kap.

31 § tredje stycket fastighets-

bildningslagen (1970:988) att ta ut

skog, samt

3. beslut enligt 5 kap. 12 a §

första stycket fastighetsbild-

ningslagen.

Uppgår det sammanlagda kapi-

talbeloppet av de ersättningar för

vilka fastighet svarar enligt 1 §

första stycket inte till ettusen

kronor, skall anteckning dock inte

ske.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

äganderättsutredning och legalisering

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1971:1037) om äganderätts-

utredning och legalisering att i 11 § ordet fastighetsboken skall bytas ut

mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i expropriationslagen (1972:719)

Härigenom föreskrivs i fråga om expropriationslagen (1972:719)

dels att i 5 kap. 11 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 11 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

11 §

Försummar den exproprierande att inom föreskriven tid iakttaga vad

som åligger honom enligt 1 § första stycket och 4 § och har ej fastigheten

helt eller delvis tillträtts eller övergått på den exproprierande enligt 10 §,

är expropriationsrätten förverkad.

Vill fastighetsägaren att expro-

priationen ändå skall fullbordas,

har han att inom tre månader efter

förverkandet begära det hos

länsstyrelsen. Vill han det ej, får

han hos fastighetsdomstolen visa

att expropriationsrätten är förver-

kad. Gör han det, skall domstolen

anmäla förverkandet till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Vad som sagts nu

om anteckning i fastighetsboken

äger, när fråga är om tomträtt,

motsvarande tillämpning be-

träffande tomträttsboken.

Om fastighetsägaren vill att

expropriationen ändå skall full-

bordas, skall han inom tre månader

efter förverkandet begära det hos

länsstyrelsen. Om han inte vill det,

får han hos fastighetsdomstolen

visa att expropriationsrätten är

förverkad. Gör han det, skall

domstolen anmäla förverkandet till

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 32 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i fastig-

hetsregistret. Har förrättningen

överklagats, skall uppgiften föras

in i registret snarast möjligt sedan

domstolens avgörande vunnit laga

kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett lednings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registret i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål

enligt denna lag har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla.

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i fastig-

hetsregistrets allmänna del. Har

förrättningen överklagats, skall

uppgiften föras in i registrets

allmänna del snarast möjligt sedan

domstolens avgörande har vunnit

laga kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registrets allmänna del

även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett led-

ningsbeslut har överklagats

särskilt, får trots detta uppgift med

anledning av förrättningen eller

beslutet föras in i registrets

allmänna del i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av över-

klagandet. Detsamma gäller när ett

domstolsavgörande i mål enligt

denna lag har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall anteck-

ningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 34 § anläggningslagen (1973:1149) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistret. Har för-

rättningen överklagats, skall

uppgiften föras in i registret

snarast möjligt sedan domstolens

avgörande vunnit laga kraft.

Uppgift om anläggningsbeslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett anlägg-

ningsbeslut har överklagats

särskilt, får trots detta uppgift med

anledning av förrättningen eller

beslutet föras in i registret i fråga

om sådan del som uppenbart inte

berörs av överklagandet. Det-

samma gäller när ett domstols-

avgörande i mål enligt denna lag

har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistrets allmänna del.

Har förrättningen överklagats,

skall uppgiften föras in i registrets

allmänna del snarast möjligt sedan

domstolens avgörande vunnit laga

kraft.

Uppgift om anläggnings-beslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registrets allmänna

del även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett anlägg-

ningsbeslut har överklagats

särskilt, får trots detta uppgift med

anledning av förrättningen eller

beslutet föras in i registrets

allmänna del i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av över-

klagandet. Detsamma gäller när ett

domstolsavgörande i mål enligt

denna lag har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall anteck-

ningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att i 6 § lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

(1977:792)

Härigenom föreskrivs i fråga om bostadsför-valt-ningslagen

(1977:792),

dels att i 26 § orden fastighetsboken eller tomträttsboken skall bytas

ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att i 30 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230)

Härigenom föreskrivs att i 11 och 16 §§ jordförvärvslagen (1979:230)1

ordet fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets

inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

5 §1

Taxeringsenhet skall omfatta byggnadstyper och ägoslag enligt en av

följande kombinationer, om inte annat sägs i andra och tredje styckena,

och ha en av följande beteckningar för typ av taxeringsenhet

1. småhus och tomtmark för sådan byggnad (småhusenhet)

2. hyreshus och tomtmark för sådan byggnad (hyreshusenhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana

byggnader, vattenverk på annans

grund samt i jordeboken upptaget

fiskeri (industrienhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana

byggnader, vattenverk på annans

grund samt sådan fiskefastighet

som avses i 10 § lagen (1970:995)

om införande av nya jordabalken

(industrienhet)

4. täktmark samt industribyggnad och övrig byggnad på sådan mark

(industrienhet)

5. specialbyggnad och tomtmark för sådan byggnad (specialenhet)

6. ekonomibyggnad, åkermark, betesmark, skogsmark och skogs-

impediment (lantbruksenhet).

Småhus och tomtmark för sådan byggnad som ligger på fastighet med

åkermark, betesmark, skogsmark eller skogs-impediment, skall ingå i den

lantbruksenhet som omfattar marken.

Saneringsbyggnad och övrig mark kan ingå i samtliga taxeringsenheter

under punkterna 1 6 i första stycket. Övrig mark skall i regel ingå i

lantbruksenhet. I annat fall skall övrig mark taxeras tillsammans med den

tomtmark eller täktmark som ligger närmast. Har övrig mark stor

omfattning och saknar den samband med annan mark, som har samma

ägare, skall den dock bilda en taxeringsenhet. Taxeringsenhet, som består

av endast övrig mark, betecknas industrienhet, om den ligger till

övervägande del inom tätort och lantbruksenhet, om den ligger till

övervägande del utanför sådan ort.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att i 3, 4 och 8 §§ lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt ordet fastighetsboken

skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:685) om arrendatorns

rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att i 2, 3 och 9 §§ lagen (1985:685) om

arrendatorns rätt att förvärva arrendestället ordet fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan och bygglagen (1987:10)1

dels att 6 kap. 20 § och 10 kap 23 § skall ha följande lydelse,

dels att i 10 kap. 22 § och i rubriken före 10 kap. 22 § orden

 fastighetsboken eller tomträttsboken resp. fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

20 §

När fråga har väckts om tillämp-

ning av 19 §, skall kommunen

genast anmäla detta till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Överlåtelse av

mark, som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

När en fråga har väckts om

tillämpning av 19 §, skall kom-

munen genast anmäla detta till

lantmäterimyndigheten för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del. Överlåtelse av mark,

som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

10 kap.

23 §

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden

genast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för motsvarande

anteckning. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har

föreläggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning.

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden

genast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har

föreläggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till förordning om ändring i förordningen (1937:591)

angående upphörande av det från viss jord i Skåne, Halland

och Blekinge utgående landgille

Härigenom föreskrivs att 9 § förordningen (1937:591) angående

upphörande av det från viss jord i Skåne, Halland och Blekinge utgående

landgille skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 §

När exploateringsbeslut har

meddelats, skall i fastighetsboken

eller tomträttsboken införas

uppgift om vilka fastigheter som

ingår i samverkansområdet. I

fastighetsboken skall även införas

beslutade förmånsrättsbelopp. När

exploateringsbeslutet enligt 25 §

har upphört att gälla skall även det

antecknas

När ett exploateringsbeslut har

meddelats, skall i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel

antecknas uppgift om vilka fastig-

heter som ingår i samverkans-

området. Där skall även antecknas

uppgift om beslutade förmåns-

rättsbelopp. När exploaterings-

beslutet enligt 25 § har upphört att

gälla, skall anteckningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m. m.

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om kulturminnen

m. m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

8 §

Länsstyrelsen skall för an-

teckning i fastighetsboken oför-

dröjligen underrätta inskrivnings-

myndigheten.

Länsstyrelsen skall för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del eller för borttagande av

tidigare gjord anteckning genast

underrätta lantmäterimyndigheten

1. då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för

byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §,

2. då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts,

3. då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts,

eller

4. då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:31) om förvaltning av

vissa samägda jordbruksfastigheter

Härigenom föreskrivs att i 2 § lagen (1989:31) om förvaltning av vissa

samägda jordbruksfastigheter ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förslag till lag (1999:000) om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område

Härigenom föreskrivs att följande lagar skall upphöra att gälla vid

utgången av mars 1999, nämligen

1. lagen (1905:31 s. 1) rörande avgäld från avsöndrad lägenhet,

2. lagen (1907:15 s. 1) angående avlösning av avgäld från avsöndrad

lägenhet,

3. lagen (1912:277) om avlösning av vissa frälseräntor,

4. lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor, samt

5. lagen (1938:159) om avlösen av avgälder från de till skatte försålda

så kallade halländska kyrkohemmanen.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1999.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

Ds 1998:25

Hovrätten för Västra Sverige, Göteborgs tingsrätt, Norrköpings tingsrätt,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Gävleborgs län, Domstolsverket,

Datainspektionen, Vägverket, Riksskatteverket, Statistiska Centralbyrån,

Kronofogdemyndigheten i Göteborgs och Bohus län, Riksarkivet,

Kammarkollegiet, Boverket, Lantmäteriverket, Länsstyrelsen i

Västerbottens län, Juridiska fakulteten vid Stockholms universitet,

Lantmäterisektionen vid Lunds tekniska högskola, Göteborgs kommun,

Malmö kommun, Svenska kommunförbundet, Svenska Bankföreningen,

Sveriges advokatsamfund, Fastighetsmäklarförbundet, Mäklarsamfundet,

Sveriges Fastighetsägareförbund, Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges

lantmätareförening.

Statistiska Centralbyrån, Kronofogdemyndigheten i Göteborgs och

Bohus län och Fastighetsmäklarförbundet har avstått från att yttra sig.

Lagförslaget i rapporten Om avyttring och

införlivning av mark

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:166) om härads-

allmänningar

dels att 11 17 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 9, 10 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 9 § skall ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av mark

9 §

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avyttring-

en ej länder skogsskötseln å all-

männingen till men eller om eljest

synnerliga skäl föreligga till av-

yttringen. Rätt att besluta om dylik

avyttring tillkommer delägarna,

men avyttringen blir ej giltig med

mindre den godkännes av

regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avyttring-

en ej länder skogsskötseln å all-

männingen till men eller om eljest

synnerliga skäl föreligga till avytt-

ringen. Rätt att besluta om dylik

avyttring tillkommer delägarna.

10 §

1 mom. Vilja delägarna inköpa

mark för häradsallmännings

utvidgning, äga de besluta därom.

Beslutanderätt i sådant avseende

tillkommer även allmännings-

styrelsen, om reglementet

medgiver det.

2 mom. Mark som förvärvats av

delägarna må av dem åter

avyttras, där ej marken i den

ordning nedan sägs blivit

införlivad med allmänningen. Det

ankommer på delägarna att

besluta om sådan avyttring, dock

må beslutanderätten härvid i

reglementet tillerkännas även

allmänningsstyrelsen. Om avytt-

ring av mark, vars införlivning

med allmänningen vägrats,

stadgas i 16 §.

Om delägarna vill förvärva mark

för häradsallmännings utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, äga de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även

allmänningsstyrelsen, om regle-

mentet medgiver det.

22 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för all-

männingens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det tillkom-

mer länsstyrelsen att på fram-

ställning av allmänningsstyrelsen

meddela närmare föreskrifter i

detta hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningen, skall,

där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat äga

motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för all-

männingens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det tillkom-

mer länsstyrelsen att på fram-

ställning av allmänningsstyrelsen

meddela närmare föreskrifter i

detta hänseende.

Försäljs mark som förvärvats

för kapitalinkomst skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat äga

motsvarande tillämpning.

1. Denna lag träder i kraft den

2. Bestämmelserna i förutvarande 14 och 15 §§ skall fortfarande

tillämpas i fråga om mark som införlivats med häradsallmänning, eller

sådan sockenallmänning som avses i 45 §, genom förordnande som har

meddelats före lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:167) om allmännings-

skogar i Norrland och Dalarna1

dels att 10 16 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 7 a § ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets allmänna del ,

dels att 8, 9 och 21 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 8 § skall ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av mark

8 §2

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avyttring-

en ej länder skogsskötseln å all-

männingen till men eller om eljest

synnerliga skäl föreligga till av-

yttringen. Rätt att besluta om dylik

avyttring tillkommer delägarna,

men avyttringen blir ej giltig med

mindre den godkännes av

regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avyttring-

en ej länder skogsskötseln å all-

männingen till men eller om eljest

synnerliga skäl föreligga till avytt-

ringen. Rätt att besluta om dylik

avyttring tillkommer delägarna.

9 §

Vilja delägarna inköpa mark för

allmänningskogs utvidgning, äga

de besluta därom. Beslutanderätt i

sådant avseende tillkommer även

allmänningsstyrelsen, om regle-

mentet medgiver det.

Om delägarna vill förvärva mark

för allmänningskogs utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, äga de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även allmän-

ningsstyrelsen, om reglementet

medgiver det.

21 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för all-

männingens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det tillkom-

mer länsstyrelsen att på fram-

ställning av allmänningsstyrelsen

meddela närmare föreskrifter i

detta hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningen, skall,

där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat äga

motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för all-

männingens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det tillkom-

mer länsstyrelsen att på

framställning av allmännings-

styrelsen meddela närmare

föreskrifter i detta hänseende.

Försäljs mark som förvärvats

för kapitalinkomst skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat äga

motsvarande tillämpning.

1. Denna lag träder i kraft den

2. Bestämmelserna i förutvarande 14 och 15 §§ skall fortfarande

tillämpas i fråga om mark som införlivats med häradsallmänning, eller

sådan sockenallmänning som avses i 45 §, genom förordnande som har

meddelats före lagens ikraftträdande.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över rapporten Om avyttring och införlivning av mark

Efter remiss har yttranden över rapporten Om avyttring och införlivning

av mark kommit in från Hovrätten för Övre Norrland, Falu, Uppsala och

Luleå tingsrätter, Statens fastighetsverk, Skogsstyrelsen,

Lantmäteriverket, länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Östergötlands,

Jönköpings, Kalmar, Örebro, Västmanlands, Dalarnas, Gävleborgs

Västerbottens och Norrbottens län, Föreningen skogsindustrierna,

Lantbrukarnas riksförbund, Skogsägarnas riksförbund, Norrbottens

allmänningars förbund, Sveriges häradsallmännings förbund, Förbundet

Dalarnas Besparingsskogar, Vilhelmina övre allmänningsskog och Tärna

Stensele allmänningsskog.

Lagrådsremissens lagtext

Förslag till lag om fastighetsregister

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelse

1 § För de ändamål som anges i 2 § skall med hjälp av automatiserad

behandling föras ett register benämnt fastighetsregistret.

Registerändamål

2 § Fastighetsregistret skall ge offentlighet åt den information som ingår i

registret (fastighetsanknuten information).

Registret skall ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter för

1. verksamhet som enligt lag eller annan författning skall skötas av stat

eller kommun och

a) som avser sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

b) som för att kunna utföras förutsätter tillgång till fastighetsanknuten

information, eller

c) som avser fullgörande av underrättelseskyldighet,

2. omsättning av sådan egendom som registreras i fastighetsregistret,

3. kreditgivning, försäkringsgivning eller annan allmän eller enskild

verksamhet där fastighetsanknuten information utgör underlag för

prövningar eller beslut,

4. fastighetsförvaltning, byggande eller annan liknande åtgärd,

5. aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten

information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande

register, eller

6. uttag av urval av personuppgifter för direkt marknadsföring, dock

med den begränsning som följer av 11 § personuppgiftslagen (1998:204).

Registerinnehåll

3 § Den fastighetsanknutna informationen skall vara uppdelad i

1. en allmän del,

2. en inskrivningsdel,

3. en adressdel,

4. en byggnadsdel, och

5. en taxeringsuppgiftsdel.

Registret får även innehålla annan information som har samband med

information som ingår i någon av registrets delar (tilläggsinformation).

Tilläggsinformationen skall redovisas skild från registrets delar.

Regeringen får meddela närmare föreskrifter om innehållet i de olika

delarna av fastighetsregistret och om tilläggsinformation.

Behörighet att föra in uppgifter i registret

4 § I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jorda-

balken finns bestämmelser om vem som får föra in och ta bort uppgifter i

fastighetsregistrets allmänna del och inskrivningsdel.

Regeringen får meddela föreskrifter om vem som får föra in och ta bort

uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar liksom vem som får föra in

och ta bort tilläggsinformation.

Personuppgiftsansvar, m.m.

5 § Lantmäteriverket är personuppgiftsansvarigt enligt personuppgifts-

lagen (1998:204) för fastighetsregistret.

6 § Lantmäteriverket skall se till att det inte uppkommer otillbörligt

intrång i registrerades personliga integritet eller risker från säker-

hetssynpunkt. Verket får i det syftet ställa upp även andra villkor än de

som anges i 7 10 §§.

Direktåtkomst

7 § Direktåtkomst till personuppgifter får medges endast för sådana

ändamål som anges i 2 § andra stycket 1 4.

Direktåtkomst får inte medges så att det är möjligt att använda namn,

personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp.

Direktåtkomst får medges för sökningar endast på en fastighet,

tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget. Om det finns särskilda skäl,

får dock Lantmäteriverket medge att sökningar sker på fler än en

fastighet, tomträtt, samfällighet eller byggnad i taget.

Andra och tredje styckena gäller inte för

1. verksamhet där det ingår att föra in uppgifter i registret,

2. verksamhet som avser förrättning enligt fastighetsbildningslagen

(1970:988) eller motsvarande lag.

Urval och bearbetningar

8 § Vid urval och bearbetningar som Lantmäteriverket gör för någon

annans räkning får uppgifter om inteckningar inte behandlas. Om urvalet

eller bearbetningen avser utlämnande av uppgifter om personnummer, får

åtgärden vidtas endast för det ändamål som anges i 2 § andra stycket 5.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

En åtgärd som enligt första stycket inte är tillåten får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket finner att det finns särskilda skäl för det.

9 § Vid urval eller bearbetningar för någon annans räkning får uppgifter

om personnummer, födelsetid, civilstånd, utmätning, konkurs eller

standardpoäng inte behandlas, om de skall användas för direkt

marknadsföring.

En åtgärd som enligt första stycket inte är tillåten får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket finner att det finns särskilda skäl för det.

Utlämnande på medium för automatiserad behandling

10 § Uppgifter om inteckningar får inte lämnas ut på medium för auto-

matiserad behandling. Uppgifter om personnummer får lämnas ut på

sådant medium endast vid behandlingar enligt 2 § andra stycket 5.

En åtgärd som enligt första stycket inte är tillåten får ändå vidtas, om

Lantmäteriverket finner att det finns särskilda skäl för det.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller

annan författning.

Avgifter

11 § Användningen av fastighetsregistret får vara avgiftsbelagd, om inte

annat föreskrivs. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

får meddela närmare föreskrifter om avgifter.

Överklagande

12 § Beslut som Lantmäteriverket eller en lantmäterimyndighet har

meddelat enligt denna lag eller enligt föreskrifter som regeringen har

meddelat med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvaltnings-

domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt.

Skadestånd

13 § Om personuppgifter i fastighetsregistret har behandlats i strid med 2

eller 7 10 § denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av

denna lag, tillämpas 48 § personuppgiftslagen (1998:204). Ersättnings-

skyldigheten får dock inte jämkas, om felet har berott på någon som

enligt lag eller annan författning har haft rätt att föra in eller på annat sätt

behandla uppgifter i registret.

I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och i 18 och 19 kap.

jordabalken finns ytterligare bestämmelser om skadestånd på grund av

fel i fastighetsregistrets allmänna del och i dess inskrivningsdel.

Rättelse

14 § I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jorda-

balken finns bestämmelser om rättelse av uppgifter i fastighetsregistrets

allmänna del och i dess inskrivningsdel.

I fråga om rättelse av uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar

tillämpas 28 § personuppgiftslagen (1998:204). Frågor om sådan rättelse

skall prövas av den personuppgiftsansvarige, om inte regeringen för viss

del av registret eller för vissa uppgifter har föreskrivit något annat.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om upphävande av vissa lagar på

fastighetsrättens område

Härigenom föreskrivs att följande lagar skall upphöra att gälla vid

utgången av juni 2000:

1. lagen (1905:31 s. 1) rörande avgäld från avsöndrad lägenhet,

2. lagen (1907:15 s. 1) angående avlösning av avgäld från avsöndrad

lägenhet,

3. lagen (1912:277) om avlösning av vissa frälseräntor, och

4. lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor.

Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken

dels att i 2 kap. 3 §, 18 kap. 10 §, 20 kap. 4, 6, 7, 13 och 14 §§,

22 kap. 3, 4 och 12 §§ samt 23 kap. 2 § ordet fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel och i 13 kap. 15 och

25 §§ samt 21 kap. 4 § ordet tomträttsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 7 §, 13 kap. 16 och 18 §§, 18 kap. 8 §, 19 kap., 20 kap.

5 §, 21 kap. 6 §, 22 kap. 2 § samt 24 kap. 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

7 §1

Har fastighet överlåtits och har därefter förre ägaren upplåtit panträtt i

fastigheten, gäller upplåtelsen, om borgenären vid upplåtelsen eller, när

fordringen därefter överlåtits till annan, denne vid sitt förvärv varken

ägde eller bort äga kännedom om äganderättsöverlåtelsen. Om

fastigheten överlåtits även till annan, äger vad som sagts nu tillämpning i

fråga om upplåtelse som den senare förvärvaren gjort.

Första stycket äger tillämpning även när fastigheten övergått genom

sådant förvärv som avses i 17 kap. 11 §.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som förlitat sig

på ett högst sex månader gammalt

eller, i fråga om förhållanden i

inskrivningsregister, högst en

månad gammalt gravationsbevis

anses ha varit i god tro, om det

inte framgår av omständigheterna

att han på annat sätt har fått eller

borde ha fått kännedom om

äganderättsöverlåtelsen.

Vid tillämpning av första

stycket skall den som har förlitat

sig på ett högst en månad gammalt

gravationsbevis anses ha varit i

god tro, om det inte framgår av

omständigheterna att han eller hon

på annat sätt har fått eller borde ha

fått kännedom om äganderätts-

överlåtelsen.

13 kap.

16 §

Anser tomträttshavaren att skäl

för uppsägning ej föreligger, får

han klandra uppsägningen. Väckes

ej talan inom tre månader efter det

att uppsägningen antecknades i

tomträttsboken, är rätten till talan

förlorad.

Anser tomträttshavaren att det

inte finns skäl för uppsägning, får

han eller hon klandra upp-

sägningen. Om tomträttshavaren

inte väcker talan inom tre månader

efter det att uppsägningen

antecknades i fastighetsregistrets

inskrivningsdel, är rätten till talan

förlorad.

18 §

När det åligger fastighetsägaren

att lösa egendom, skall talan om

lösesummans bestämmande

väckas inom ett år efter det att

uppsägningen antecknades i

tomträttsboken eller, om talan

väckts enligt 16 §, inom ett år efter

det att domen i målet vann laga

kraft. Om tiden ej iakttages,

förfaller uppsägningen. Talan får

väckas av såväl fastighetsägaren

som tomträttshavaren.

Sedan dom varigenom

lösesumman blivit bestämd vunnit

laga kraft, skall lösesumman inom

en månad nedsättas hos

länsstyrelsen. Nedsättning behöver

dock icke ske tidigare än en månad

före den dag till vilken uppsäg-

ningen ägt rum. Sker nedsättning

ej inom föreskriven tid, skall

länsstyrelsen på ansökan låta

uttaga beloppet som om betal-

ningsskyldighet ålagts genom

domen. När nedsättning ägt rum,

skall länsstyrelsen genast göra

anmälan därom till inskrivnings-

myndigheten för anteckning i

tomträttsboken.

När fastighetsägaren är skyldig

att lösa egendom, skall talan om

lösesummans storlek väckas inom

ett år efter det att uppsägningen

antecknades i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Om tomträtts-

havaren har klandrat upp-

sägningen enligt 16 §, får talan

om lösesummans storlek i stället

väckas inom ett år efter det att

domen i målet om klander vann

laga kraft. Om tiden inte iakttas,

förfaller uppsägningen. Talan får

väckas av såväl fastighetsägaren

som tomträttshavaren.

Sedan domen om lösesummans

storlek har vunnit laga kraft, skall

lösesumman inom en månad

deponeras hos länsstyrelsen.

Lösesumman behöver dock inte

deponeras tidigare än en månad

före den dag till vilken

uppsägningen har ägt rum. Om

lösesumman inte deponeras inom

föreskriven tid, skall länsstyrelsen

efter ansökan ta ut beloppet som

om betalningsskyldighet hade

ålagts genom domen. När

lösesumman har deponerats, skall

länsstyrelsen genast anmäla detta

till inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Medel som nedsatts skall

ofördröjligen insättas i bank mot

ränta.

Medel som har deponerats skall

ofördröjligen sättas in i bank mot

ränta.

18 kap.

8 §2

Har ärende angående

anteckning enligt 19 kap. 20 § att

talan blivit väckt om äganderätt

till fast egendom eller enligt 20

kap. 14 § att ägares rätt att

förfoga över egendomen är

inskränkt eller enligt 7 § för-

köpslagen (1967:868) att kommun

beslutat utöva förköpsrätt i fråga

om egendomen upptagits på

inskrivningsdag, får den som

därefter förvärvat egendomen

eller annan rättighet i denna än

panträtt icke till stöd för beståndet

av förvärvet eller rätten till

ersättning enligt 4 § andra stycket

åberopa att han vid förvärvet

varken ägde eller bort äga

kännedom om omständighet som

avses med anteckningen. Mot-

svarande gäller i fråga om

anteckning enligt 21 kap. 4 § att

tomträttshavares rätt att upplåta

servitut eller rätt till elektrisk kraft

i tomträtten är inskränkt.

Sedan ett ärende om anteckning

enligt 19 kap. 29 § första stycket,

20 kap. 14 § eller 21 kap. 4 §

denna balk eller 7 § förköpslagen

(1967:868) har tagits upp på en

inskrivningsdag, får den som

därefter har förvärvat egendomen

eller någon annan rättighet i

denna än panträtt inte till stöd för

beståndet av förvärvet eller rätten

till ersättning enligt 4 § andra

stycket åberopa att han vid

förvärvet varken ägde eller bort

äga kännedom om den omständig-

het som har antecknats.

Bestämmelserna i 6 kap. 7 § tredje stycket och 7 a § gäller också vid

bedömningen av om vid förvärv av panträtt god tro föreligger i fråga om

en omständighet som avses med anteckning enligt första stycket.

19 kap. Allmänna bestämmel-

ser om inskrivning

19 kap. Handläggning av

inskrivningsärenden m.m.

Allmänna bestämmelser om

inskrivning

Inskrivning

1 §

(Jfr 19 kap. 1 § första stycket JB)

Inskrivning enligt denna balk

sker i fastighetsbok eller tomt-

rättsbok. Om uppläggande och

förande av sådan bok gäller

särskilda bestämmelser.

Inskrivning enligt denna balk

skall göras i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Bestämmelser om

fastighetsregistret finns i lagen

(2000:000) om fastighetsregister.

Inskrivningsärenden

2 §3

(Jfr 19 kap. 1 § andra stycket JB)

Inskrivningsärenden är ärenden

om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning i fastighetsbok eller

tomträttsbok samt ärenden om

anteckning i sådan bok på grund

av föreskrift i lag eller annan

författning.

Inskrivningsärenden är ärenden

om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning enligt 20 24 kap. samt

ärenden om anteckning enligt 29

och 30 §§.

Handläggande myndighet

3 §

(Jfr 19 kap. 2 § första stycket JB i

dess lydelse enligt prop.

1999/2000:1)

Inskrivningsärende handlägges

av inskrivningsmyndighet. Rege-

ringen bestämmer inskrivnings-

myndigheternas verksamhetsom-

råden.

Inskrivningsärenden skall hand-

läggas av inskrivningsmyndig-

heter, om inte regeringen med stöd

av 27 § har bestämt något annat.

Regeringen bestämmer inskriv-

ningmyndigheternas verksamhets-

områden.

4 §

(Jfr 19 kap. 3 § första stycket JB)

Inskrivningsärende upptages av

den inskrivningsmyndighet inom

vars område den fastighet som

ärendet rör är belägen.

Ett inskrivningsärende skall

handläggas av den inskrivnings-

myndighet inom vars verksamhets-

område den fastighet som ärendet

rör är belägen.

5 §

(Jfr 19 kap. 2 § andra stycket JB)

Inskrivningsmyndighet förestås

av en inskrivningsdomare. Denne

skall vara lagfaren.

En inskrivningsmyndighet skall

förestås av en lagfaren domare.

För den som handlägger ett

inskrivningsärende tillämpas be-

stämmelserna i 4 kap. 13 15 §§

rättegångsbalken om jäv.

Inskrivningsdag

6 §

(Jfr 19 kap. 5 § JB och 4 § första

stycket lagen om inskrivnings-

register)

Inskrivningsärende upptages på

inskrivningsdag. Inskrivningsdag

hålles en gång i veckan.

Ansökan som inkommit mellan

två inskrivningsdagar anses gjord

på den senare.

Utan hinder av första och andra

styckena får ärende som avses i

20 kap. 10 § upptagas på annan

dag än inskrivningsdag.

(Jfr 4 § tredje stycket lagen om

inskrivningsregister)

Upptages ansökan i inskriv-

ningsärende samma dag som

registrering sker i fastighets-

registret beträffande den fastighet

som ansökningen avser, skall det

anses som om ansökningen gjorts

efter registreringen.

Ett inskrivningsärende skall tas

upp på en inskrivningsdag.

Inskrivningsdag skall hållas

varje måndag, tisdag, onsdag,

torsdag och fredag, dock inte på

helgdag, midsommarafton, jul-

afton eller nyårsafton.

Inskrivningsdagen skall avslutas

klockan tolv. En ansökan om

inskrivning enligt 20 24 kap. eller

en anmälan om anteckning enligt

29 och 30 §§ som kommer in till

inskrivningsmyndigheten efter

denna tidpunkt anses gjord

följande inskrivningsdag.

Om det samma dag som en

ansökan eller anmälan tas upp

görs en registrering i fastighets-

registrets allmänna del avseende

den fastighet som ansökan eller

anmälan avser, skall ansökan eller

anmälan anses ha gjorts efter

registreringen.

7 §

(Jfr 19 kap. 15 § JB)

Om inskrivningsärende enligt

beslut av högre rätt skall upptagas

till ny handläggning av inskriv-

ningsmyndigheten, skall ärendet

upptagas på första inskriv-

ningsdagen efter det att beslutet

kommit myndigheten till handa.

Om ett inskrivningsärende enligt

beslut av hovrätten eller Högsta

domstolen skall tas upp till ny

handläggning hos inskrivnings-

myndigheten, skall ärendet tas upp

på den inskrivningsdag då beslutet

inkommer till myndigheten.

Dagbok och akter

8 §

(Jfr 19 kap. 6 § JB)

Hos inskrivningsmyndigheten

föres dagbok över inskrivnings-

ärenden.

Inskrivningsmyndigheten skall

föra dagbok över de inskriv-

ningsärenden som handläggs av

myndigheten.

9 §4

(Jfr 19 kap. 7 § JB)

Handlingar i inskrivnings-

ärenden sammanföres i akter.

Inskrivningsmyndigheten skall

sammanföra handlingarna i

inskrivningsärendena i akter.

Har sökanden eller annan

lämnat uppgift eller avgivit

förklaring av betydelse för

ärendets prövning eller har

särskild utredning verkställts i

ärendet, skall anteckning därom

göras i akten. I denna skall även

upptagas kallelser, förelägganden

och andra beslut som ej skall

införas i fastighetsboken eller

tomträttsboken.

Om sökanden eller någon annan

har lämnat någon uppgift eller

förklaring av betydelse för

ärendet, skall en anteckning om

detta göras i akten. Detsamma

gäller om en särskild utredning

har gjorts i ärendet. I akten skall

även föras in protokoll samt

kallelser, förelägganden och andra

beslut som inte skall antecknas i

fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Att skälen för vissa beslut skall

antecknas i akten framgår av 12

och 17 §§.

Att skälen för vissa beslut skall

antecknas i akten framgår av

19 och 25 §§.

Bestämmelser om handläggning

av ärenden enligt 20 24 kap.

Ansökan

10 §

Den som vill ansöka om

inskrivning enligt 20 24 kap. skall

göra detta skriftligen. Regeringen

får föreskriva att ansökan får

göras i annan form.

Sökanden skall ge in de hand-

lingar som åberopas till stöd för

ansökan.

11 §

En ansökan skall innehålla

uppgifter om sökandens namn,

personnummer och postadress.

Ansökan skall också innehålla

uppgift om sökandens telefon-

nummer till bostaden eller

arbetsplatsen. Om sökanden före-

träds så som anges i andra stycket,

behöver telefonnummer dock inte

anges. Nummer som avser ett

hemligt telefonabonnemang be-

höver anges endast om inskriv-

ningsmyndigheten begär det.

Om sökanden har en

ställföreträdare, skall mot-

svarande uppgifter lämnas även

om ställföreträdaren. Har

sökanden utsett ombud, skall

ombudets namn, postadress och

telefonnummer anges.

Avser en ansökan något annat

än inteckning, skall den även

innehålla uppgift om överlåtarens,

upplåtarens eller förvärvarens

namn och, där sådant finns,

person- eller organisations-

nummer.

Avvisning

12 §

(Jfr 19 kap. 8 § JB)

Har ansökan ej gjorts hos rätt

inskrivningsmyndighet eller är det

förvärv som sökanden åberopar

uppenbarligen av beskaffenhet att

ej kunna inskrivas, skall ansök-

ningen omedelbart avvisas.

En ansökan skall omedelbart

avvisas, om

1. den inte har gjorts hos rätt

inskrivningsmyndighet,

2. den inte har gjorts på det sätt

som föreskrivs i 10 § första

stycket, eller

3. det förvärv som sökanden

åberopar uppenbarligen är sådant

att det inte kan skrivas in i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del.

Uppskov vid sammanläggning

13 §5

(Jfr 19 kap. 9 § första stycket JB)

Avser ansökan fastighet eller del

av fastighet som ingår i beslutad

men icke fullbordad samman-

läggning och skall ansökningen ej

avvisas enligt 8 § eller omedelbart

avslås enligt föreskrift i 20 23

kap., skall ärendet uppskjutas till

den inskrivningsdag som infaller

närmast efter det meddelande att

sammanläggningen fullbordats

eller frågan därom förfallit

kommit inskrivningsmyndigheten

till handa.

Om en ansökan avser en

fastighet eller en del av en fas-

tighet som ingår i en beslutad men

inte fullbordad sammanläggning,

skall inskrivningsmyndigheten

skjuta upp ärendet. Ärendet får

dock inte skjutas upp om ansökan

omedelbart skall avvisas enligt

12 § eller omedelbart avslås enligt

någon bestämmelse i 20 24 kap.

Ärendet skall tas upp på nytt på

den inskrivningsdag då ett med-

delande har kommit in till in-

skrivningsmyndigheten om att

sammanläggningen har fullbor-

dats eller frågan om samman-

läggning inte längre är aktuell.

Uppskov för komplettering av

utredningen

14 §6

(Jfr 19 kap. 9 § andra stycket JB)

Om det är nödvändigt för

utredningen, får inskrivnings-

ärende även i annat fall än som

avses i första stycket uppskjutas

till viss senare inskrivningsdag.

Uppskjutes ärendet, får sökanden

föreläggas att förebringa den

utredning som fordras eller, i fall

som avses i 10 §, infinna sig

personligen eller genom ombud

hos inskrivningsmyndigheten. I

föreläggandet får vite utsättas.

Efterkommes ej föreläggandet, kan

ansökningen förklaras förfallen.

Erinran om detta skall intagas i

föreläggandet.

Om det är nödvändigt för

utredningen, får inskrivnings-

myndigheten skjuta upp ett ärende

till en viss senare inskrivningsdag.

Detsamma gäller om en ansökan

inte innehåller de uppgifter som

anges i 11 § och ansökan på grund

av detta inte kan tas upp till

prövning utan väsentlig olägenhet.

Om ärendet skjuts upp enligt

första stycket, får sökanden före-

läggas att ge in de uppgifter eller

den utredning som behövs. I fall

som avses i 16 § får sökanden

även föreläggas att infinna sig

personligen eller genom ombud till

sammanträde. I föreläggandet får

inskrivningsmyndigheten före-

skriva vite. Följer sökanden inte

föreläggandet, får ansökan för-

klaras förfallen. En upplysning om

detta skall tas in i föreläggandet.

Uppskov med hänsyn till ärendets

art eller omfattning

15 §

(Jfr 5 § lagen om inskrivnings-

register)

Inskrivningsärende får, förutom

i de fall som anges i 19 kap. 9 §

jordabalken, uppskjutas till senare

inskrivningsdag, om ärendet med

hänsyn till beskaffenhet eller

omfattning ej lämpligen kan

företagas till omedelbar prövning.

Ärende som uppskjutits med

stöd av första stycket skall

upptagas till prövning senast femte

inskrivningsdagen efter den

inskrivningsdag då ansökningen

gjordes.

Om ett ärende med hänsyn till

sin art eller omfattning inte

lämpligen kan avgöras omedel-

bart, får inskrivningsmyndigheten

även i andra fall än som avses i 13

och 14 §§ skjuta upp det. Ärendet

skall i så fall tas upp till prövning

senast på den femte inskriv-

ningsdagen efter den inskrivnings-

dag då ansökan gjordes.

Kommunicering m.m.

16 §

(Jfr 19 kap. 10 § JB)

Förekommer på grund av

särskild omständighet anledning

antaga att det förvärv som

sökanden åberopar är ogiltigt eller

ej kan göras gällande eller att den

sökta åtgärden på annat sätt skulle

kränka annans rätt, skall den vars

rätt beröres beredas tillfälle att

yttra sig. I samband därmed får

även sökanden eller annan höras.

Finnes sökandens rätt tvistig, kan

föreläggande meddelas honom att

inom viss tid väcka talan vid

domstol. Efterkommes ej före-

läggandet, kan ansökningen för-

klaras förfallen. Erinran om detta

skall intagas i föreläggandet.

Om det på grund av någon

särskild omständighet finns

anledning att anta att det förvärv

som sökanden åberopar är ogiltigt

eller inte kan göras gällande eller

att den sökta åtgärden på annat sätt

skulle kränka någon annans rätt,

skall inskrivningsmyndigheten ge

den vars rätt berörs tillfälle att

yttra sig skriftligen. I samband

med detta får även sökanden eller

annan ges tillfälle att yttra sig

skriftligen.

Om det behövs, skall inskriv-

ningsmyndigheten hålla samman-

träde. Beträffande kallelse till och

utevaro från ett sådant samman-

träde gäller för sökanden 14 §

andra stycket detta kapitel och för

någon annan än sökanden 18 och

20 §§ lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden. Sammanträdet får

hållas på telefon, om det är

lämpligt. Underlåtenhet att delta i

ett telefonsammanträde får dock

inte leda till någon påföljd.

Protokoll skall föras över vad som

framkommer vid sammanträdet.

Om inskrivningsmyndigheten

finner att det råder tvist om

sökandens rätt, får myndigheten

förelägga sökanden att inom viss

tid väcka talan vid domstol. Följer

sökanden inte föreläggandet, får

inskrivningsmyndigheten förklara

ansökan förfallen. En upplysning

om detta skall tas in i före-

läggandet.

Vilandeförklaring

17 §7

(Jfr 19 kap. 11 § andra stycket JB)

I samband med vilande-

förklaring eller i ärende som avses

i första stycket får sökanden

föreläggas att visa huruvida hinder

som föranlett vilandeförklaringen

blivit undanröjt. I föreläggandet

får vite utsättas. Efterkommes ej

föreläggandet, kan ansökningen

förklaras förfallen. Erinran om

detta skall intagas i föreläggandet.

Av 20 kap. 7 §, 21 kap. 3 §, 22

kap. 4 § och 23 kap. 3 § följer att

inskrivningsmyndigheten i vissa

fall skall förklara en ansökan

vilande.

I samband med att en ansökan

förklaras vilande får inskrivnings-

myndigheten förelägga sökanden

att visa om det hinder som har

föranlett vilandeförklaringen har

blivit undanröjt. Föreläggandet får

förenas med vite. Om sökanden

inte följer föreläggandet, kan

ansökan förklaras förfallen. En

upplysning om detta skall tas in i

föreläggandet.

18 §

(Jfr 19 kap. 11 §)

Ansökan som förklarats vilande

enligt föreskrift i 20 23 kap. skall

upptagas till ny prövning så snart

anledning därtill förekommer.

Ansökningen får dock ej avslås

utan att sökanden beretts tillfälle

att yttra sig.

I samband med vilande-

förklaring eller i ärende som avses

i första stycket får sökanden

föreläggas att visa huruvida

hinder som föranlett vilande-

förklaringen blivit undanröjt. I

föreläggandet får vite utsättas.

Efterkommes ej föreläggandet, kan

ansökningen förklaras förfallen.

Erinran om detta skall intagas i

föreläggandet.

Om en ansökan har förklarats

vilande, skall inskrivnings-

myndigheten ta upp den till ny

prövning så snart det finns

anledning till det. Ansökan får

dock inte avslås utan att sökanden

har fått tillfälle att yttra sig.

Inskrivningsmyndigheten får i

ett ärende enligt första stycket

meddela ett sådant föreläggande

som sägs i 17 § andra stycket.

Meddelande av beslut

19 §

(Jfr 19 kap. 12 § JB och 6 § lagen

om inskrivningsregister)

Beslut i inskrivningsärende som

enligt därom gällande bestäm-

melser skall införas i fastighetsbok

eller tomträttsbok meddelas

genom införing i boken. Beslutet

skall anses ha det innehåll som

framgår av boken. Om beslutet

innebär att ansökan ej bifalles,

skall skälen för beslutet antecknas

i akten.

Bestämmelser om rättelse av

införing finns i 17 och 18 §§.

Beslut som enligt lag eller

annan författning skall föras in i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del meddelas genom att beslutet

förs in i denna del av registret.

Beslutet skall anses ha det innehåll

som framgår av registret.

Om beslutet innebär att en

ansökan inte bifalls, skall skälen

för beslutet antecknas i akten.

Underrättelse och bevis om beslut

20 §

(Jfr 19 kap. 13 § JB)

Har beslut i inskrivningsärende

gått emot sökanden eller annan

som hörts i ärendet, skall denne

genast underrättas skriftligen om

beslutet.

I underrättelse som avses i

första stycket skall anges de skäl

för beslutet som antecknats i akten

och vad den som vill fullfölja talan

mot beslutet har att iakttaga.

Inskrivningsmyndigheten skall

utfärda bevis om beslut i ärendet.

Om beslutet har gått emot

sökanden eller någon annan som

har hörts i ärendet, skall inskriv-

ningsmyndigheten genast under-

rätta denne om beslutet.

En underrättelse enligt andra

stycket skall vara skriftlig. Den

skall innehålla de skäl för beslutet

som har antecknats i akten. Om

beslutet kan överklagas, skall

upplysning lämnas om detta.

21 §8

(Jfr 19 kap. 18 § första stycket JB)

Beslut i ärende som avses i 17 §

skall snarast möjligt anmärkas på

bevis eller handling som utfärdats

i enlighet med den tidigare

införingen. Det åligger den som

innehar sådan handling att på an-

modan tillhandahålla denna. I

föreläggande att fullgöra angivna

skyldighet får vite utsättas.

Om innehållet i ett bevis som

inskrivningsmyndigheten tidigare

har utfärdat till följd av senare

beslut om rättelse inte längre

stämmer överens med uppgift i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del, skall myndigheten utfärda ett

nytt bevis. I samband därmed skall

det tidigare utfärdade beviset

förstöras. Inskrivningsmyndig-

heten får förelägga den som

innehar ett sådant bevis att ge in

det till myndigheten. Föreläg-

gandet får förenas med vite.

Rättelse

22 §

(Jfr 19 kap. 17 § första stycket JB

och 8 § lagen om inskrivnings-

register)

Om införing i fastighetsboken

eller tomträttsboken finnes

innehålla uppenbar oriktighet till

följd av inskrivningsmyndighetens

eller någon annans skrivfel eller

liknande förbiseende, skall

införingen rättas. Kan rättelse bli

till förfång för ägare eller

innehavare av panträtt eller

innehavare av rättighet, för vilken

inskrivning är beviljad eller sökt,

skall det inbördes företrädet

mellan berörda förvärv bestämmas

efter vad som finnes skäligt.

Tillfälle att yttra sig skall lämnas

part som beröres, om han är känd,

samt myndighet som avses i

18 kap. 5 § första stycket.

Om fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel innehåller någon uppen-

bar oriktighet som beror på

inskrivningsmyndighetens eller

någon annans skrivfel, på något

liknande förbiseende eller på ett

tekniskt fel, skall inskrivnings-

myndigheten rätta uppgiften.

Om åtgärden kan bli till skada

för en ägare eller en innehavare av

en panträtt eller en innehavare av

en rättighet för vilken inskrivning

är beviljad eller sökt, skall det

inbördes företrädet mellan de

berörda förvärven bestämmas efter

vad som är skäligt.

23 §9

(Jfr 19 kap. 18 § tredje stycket

JB)

När ärende som avses i 17 §

upptagits, skall anteckning därom

ske i fastighetsboken eller

tomträttsboken, om beslut i

ärendet ej meddelas samma dag.

När inskrivningsmyndigheten

har tagit upp ett ärende om

rättelse, skall detta antecknas i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del, om beslut i ärendet inte

meddelas samma dag.

24 §10

(Jfr 19 kap. 17 § första stycket

tredje meningen JB)

Tillfälle att yttra sig skall

lämnas part som beröres, om han

är känd, samt myndighet som

avses i 18 kap. 5 § första stycket.

Innan rättelse görs, skall

inskrivningsmyndigheten ge den

som berörs av åtgärden, om han

eller hon är känd, tillfälle att yttra

sig. Även den myndighet som

avses i 18 kap. 5 § första stycket

skall ges tillfälle att yttra sig.

Något yttrande behöver dock inte

inhämtas, om det är uppenbart

obehövligt.

25 §

(Jfr 19 kap. 17 § andra stycket JB)

Beslut i ärende som avses i

första stycket meddelas genom

införing i fastighetsboken eller

tomträttsboken. Skälen för beslutet

skall antecknas i akten.

Beslut om rättelse enligt 22 §

meddelas genom att uppgiften i

registret ändras eller tas bort med

uppgift om att rättelse har gjorts.

Skälen för beslutet skall antecknas

i akten.

Att inskrivningsmyndigheten i

vissa fall även skall utfärda ett nytt

bevis om inskrivning framgår av

21 §.

Övriga regler för handläggningen

26 §

(Jfr 19 kap 3 § andra stycket JB)

Om behandlingen av inskriv-

ningsärende gäller bestämmel-

serna om tvistemål i tillämpliga

delar i den mån ej annat följer av

denna balk.

Om inte annat följer av denna

balk, skall följande bestämmelser i

lagen (1996:242) om domstols-

ärenden tillämpas vid inskriv-

ningsmyndighetens handläggning:

12 § om utredning av ärendet,

13 § första stycket om att för-

farandet är skriftligt,

16 § om skriftväxling,

21 § första stycket om

offentlighet och ordning vid

sammanträde,

22 § om parts rätt att få del av

uppgifter,

23 25 §§ om bevisning,

27 § om beslut,

43 § om straff och vite,

44 § första och tredje styckena

om inkommande handlingar,

45 § om hinder mot inställelse,

46 § om delgivning,

47 § om ombud och biträde samt

48 § om tolk och översättning av

handlingar.

Handläggning på annat sätt

27 §

(Jfr 3 § andra och tredje styckena

lagen om inskrivningsregister)

I fråga om inteckningar som är

registrerade i pantbrevsregistret

enligt lagen (1994:448) om

pantbrevsregister får regeringen

föreskriva att anteckningar om in-

nehav av pantbrev får tas bort från

inskrivningsregistret på annat sätt

än som följer av första stycket.

Regeringen får vidare föreskriva

att ändring av namn och

adressuppgifter i anteckningar om

innehav av pantbrev eller

vilandebevis får införas i inskriv-

ningsregistret på annat sätt än som

följer av första stycket.

Regeringen får i fråga om

inteckningar som är registrerade i

pantbrevsregistret enligt lagen

(1994:448) om pantbrevsregister

föreskriva att anteckningar om

innehav av pantbrev får tas bort

från fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel på annat sätt än som

följer av övriga bestämmelser i

detta kapitel.

Regeringen får vidare föreskriva

att ändring av namn och

adressuppgifter i anteckningar om

innehav av pantbrev eller

vilandebevis får införas i

inskrivningsdelen på annat sätt än

som följer av övriga bestämmelser

i detta kapitel.

Tillämpningsföreskrifter

28 §

(Jfr 19 kap. 23 § JB)

Närmare föreskrifter för

tillämpningen av detta kapitel

meddelas av regeringen.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

handläggningen av inskrivnings-

ärenden.

Anteckningsärenden

29 §

(Jfr 19 kap. 20 § JB)

Väckes talan om hävning eller

återgång av förvärv av fast

egendom eller tomträtt eller om

bättre rätt till sådan egendom,

skall rätten genast göra anmälan

därom till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastig-

hetsboken eller tomträttsboken.

Detsamma gäller tvist som angår

upplåtelse av tomträtt.

När dom eller slutligt beslut i

målet vunnit laga kraft, skall

rätten genast göra anmälan därom

till inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsboken eller

tomträttsboken.

Andra stycket äger motsvarande

tillämpning i fråga om annan tvist

som angår inskrivning.

(Jfr 19 kap. 21 § JB)

Har fast egendom eller tomträtt

utmätts eller har beträffande fast

egendom eller tomträtt som ingår i

konkursbo begärts försäljning i

den ordning som gäller för utmätt

sådan egendom eller har utmät-

ningen upphävts eller frågan om

egendomens försäljning av annat

skäl förfallit, skall anteckning

därom göras i fastighetsboken

eller tomträttsboken. Anteckning

att egendomen försålts utmät-

ningsvis skall ske när handling

som visar köpeskillingens för-

delning inkommit. Har fast

egendom eller tomträtt belagts

med kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring eller har

en sådan åtgärd upphävts eller

återgått, skall anteckning därom

också göras i fastighetsboken eller

tomträttsboken.

Om inverkan på inteckning eller

inskriven rättighet av exekutiv

försäljning eller av expropriation

eller liknande tvångsförvärv eller

av myndighets fördelning av medel

skall anteckning göras i fastig-

hetsboken eller tomträttsboken när

anmälan, bevis eller fördelnings-

längd som utvisar förhållandet

inkommit.

Förekommer i övrigt i lag eller

annan författning bestämmelse om

att visst förhållande skall

antecknas i fastighetsbok eller

tomträttsbok, gäller bestämmelsen.

Inskrivningsmyndigheten skall

anteckna följande uppgifter i

fastighetsregistrets inskrivnings-

del:

1. uppgift om exekutiv för-

säljning eller expropriation eller

liknande tvångsförvärv som

inverkar på en inteckning eller en

inskriven rättighet,

2. uppgift om en myndighets

fördelning av medel som inverkar

på en inteckning eller en inskriven

rättighet,

3. uppgift om att talan har

väckts om hävning eller återgång

av förvärv av fast egendom eller

tomträtt eller om bättre rätt till

sådan egendom,

4. uppgift om att talan har

väckts i tvist om upplåtelse av

tomträtt,

5. uppgift om dom eller beslut

som har vunnit laga kraft, i mål

som avses i 3 eller 4 eller i annat

mål som angår inskrivning,

6. uppgift om att fast egendom

eller tomträtt har utmätts,

7. uppgift om att konkurs-

förvaltare har begärt att fast egen-

dom eller tomträtt som ingår i

konkursbo skall säljas exekutivt,

8. uppgift om att utmätt fast

egendom eller tomträtt har sålts,

9. uppgift om att fast egendom

eller tomträtt har belagts med

kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring, och

10. annan uppgift som enligt lag

eller annan författning skall

antecknas i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Anteckning skall göras när

anmälan, bevis eller utdelnings-

längd som utvisar förhållandet har

kommit in till inskrivnings-

myndigheten.

Domstol skall genast till inskriv-

ningsmyndigheten anmäla sådana

förhållanden som avses i första

stycket 3 5.

30 §

(Jfr 19 kap. 21 § första stycket JB)

(Jfr 19 kap. 22 § JB)

Kan anteckning i fastighets-

boken eller tomträttsboken uppen-

barligen ej längre vara av

betydelse, skall anteckningen

avföras.

Om inskrivningsmyndigheten får

uppgift om att en åtgärd som avses

i 29 § första stycket 6 eller 9 har

upphävts eller återgått eller att en

fråga som sägs i första stycket 7

har förfallit, skall anteckningen

om åtgärden tas bort.

Om inskrivningsmyndigheten i

annat fall har fått en i lag eller

annan författning föreskriven

underrättelse om att ett tidigare

antecknat förhållande har upp-

hört, skall myndigheten ta bort

anteckningen. Även om någon

sådan underrättelse inte har

lämnats, skall inskrivnings-

myndigheten ta bort anteckning

som uppenbarligen inte längre har

någon betydelse.

31 §

I ärende enligt 29 eller 30 § skall

bestämmelserna i 10 §, 11 § första

och andra styckena, 12 § 1 och 2

samt 14 16, 19 och 22 26 §§

tillämpas. Om inskrivnings-

myndigheten avslår eller avvisar

en begäran om anteckning, skall

20 § andra och tredje styckena

tillämpas.

Om regeringen har meddelat

föreskrifter om utfärdande av

bevis om beslut i ärende om

anteckning, skall bestämmelsen i

21 § tillämpas även på sådant

bevis.

Överklagande

Allmänt om överklagande

32 §

(Jfr 19 kap. 14 § första stycket JB)

Ett beslut i inskrivningsärende

får överklagas hos hovrätten.

Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

(Jfr 19 kap. 18 § andra stycket JB)

Mot beslut i ärende som avses i

17 § får talan föras även av

myndighet som avses i 18 kap. 5 §

första stycket.

(Jfr 19 kap. 14 § andra stycket

tredje meningen JB)

Ett beslut av inskrivnings-

myndigheten i ett inskrivnings-

ärende får överklagas till hovrätten

av den som beslutet rör, om det

har gått honom eller henne emot.

Ett beslut om rättelse får

överklagas även av den myndighet

som avses i 18 kap. 5 § första

stycket.

Om inte annat följer av denna

balk skall bestämmelserna i lagen

om (1996:242) om domstols-

ärenden tillämpas vid över-

klagande. Därvid skall det som

sägs om tingsrätt i stället avse

inskrivningsmyndigheten.

Vissa begränsningar för när ett

beslut kan överklagas

33 §

(Jf 19 kap. 14 § andra stycket

andra meningen JB)

När det gäller överklagande av

beslut som inte är slutliga skall

37 § lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden tillämpas. Ett beslut

om att förklara en ansökan vilande

får dock alltid överklagas särskilt.

Sätt och tid för överklagande

34 §

(Jfr 19 kap 14 § första stycket

stycket JB)

Ett beslut i inskrivningsärende

får överklagas hos hovrätten.

Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

(Jfr 19 kap. 14 § andra stycket JB

samt 58 a § lagen om införande av

nya jordabalken)

Klagotiden i fråga om slutligt

beslut är fyra veckor från den

inskrivningsdag till vilken beslutet

är att hänföra. Detsamma gäller

beslut genom vilket ansökan har

förklarats vilande. Vid över-

klagande tillämpas i övrigt

bestämmelserna i rättegångs-

balken om överklagande av

tingsrätts beslut.

Den som vill överklaga ett

beslut av en inskrivnings-

myndighet skall göra detta skrift-

ligen. Skrivelsen skall ges in till

inskrivningsmyndigheten.

Om överklagandet avser ett

slutligt beslut eller ett beslut om

att förklara en ansökan vilande,

skall skrivelsen ha kommit in till

inskrivningsmyndigheten inom tre

veckor från den dag en

underrättelse eller ett bevis om

beslutet hölls tillgängligt för

sökanden. Skrivelsen får dock

alltid ges in inom fyra veckor från

den inskrivningsdag då beslutet

meddelades.

I fråga om andra beslut som kan

överklagas gäller bestämmelserna

om klagotid i 38 § första och

andra stycket lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

Anteckning om överklagande

35 §

(Jfr 19 kap. 14 § tredje stycket JB)

Ett överklagande av ett beslut,

som har förts in i fastighetsboken

eller tomträttsboken, skall

antecknas där. När det slutliga

beslutet med anledning av över-

klagandet har vunnit laga kraft,

skall beslutets innehåll antecknas.

Om det överklagade beslutet har

förts in i fastighetsregistrets

inskrivningsdel, skall uppgift om

överklagandet föras in i registret.

När det finns ett beslut med

anledning av överklagandet som

har vunnit laga kraft, skall

beslutets slutliga innehåll

antecknas i registret.

Särskilda rättsmedel

36 §

I fråga om särskilda rättsmedel

gäller 42 § lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

Skadestånd

37 §

(Jfr 19 kap. 19 § första stycket JB

och 9 § lagen om inskrivnings-

register)

Lider någon förlust till följd av

fel eller försummelse i fråga om

handläggning av eller beslut i

inskrivningsärende eller vid

utfärdande av pantbrev eller annat

bevis på grundval av innehållet i

fastighetsbok eller tomträttsbok

eller vid uppläggande eller

förande av sådan bok utan

samband med handläggning av

inskrivningsärende, har han rätt

till ersättning av staten. Har den

skadelidande medverkat till

förlusten genom att utan skälig

anledning underlåta att vidtaga

åtgärd för bevarande av sin rätt

eller har han på annat sätt

medverkat till förlusten genom

eget vållande, skall ersättningen

efter vad som finnes skäligt

nedsättas eller helt bortfalla.

Rätt till ersättning av staten har

den som lider skada på grund av

ett tekniskt fel i fastighetsregistrets

inskrivningsdel eller i en

anordning som är ansluten till

registrets inskrivningsdel hos en

inskrivningsmyndighet, en lant-

mäterimyndighet eller en

myndighet som avses i 4 kap.

34 a § fastighetsbildningslagen

(1970:988).

Ersättningen skall efter skälig-

het sättas ned eller helt falla bort

om den skadelidande har med-

verkat till skadan genom att utan

skälig anledning låta bli att vidta

åtgärder för att bevara sin rätt

eller om den skadelidande på

något annat sätt har medverkat till

skadan genom eget vållande.

38 §

(Jfr 19 kap. 19 § andra stycket JB)

Kommer till följd av beslut i

ärende som avses i 17 § förlust att

tillskyndas ägare eller rättighets-

havare, har han rätt till ersättning

av staten. Ersättning utgår dock

icke, om han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra om-

ständigheter bort inse att fel

förekommit.

En ägare eller rättighetshavare,

som drabbas av skada till följd av

ett beslut om rättelse enligt 22 §,

har rätt till ersättning av staten.

Ersättning lämnas dock inte, om

den skadelidande med hänsyn till

felets art eller andra omständig-

heter hade bort inse att fel

förekommit.

39 §

(Jfr 19 kap. 19 § tredje stycket JB)

Bestämmelserna i 18 kap. 5 och

7 §§ gäller även i fråga om

ersättning som avses i denna

paragraf.

Bestämmelserna i 18 kap. 5 och

7 §§ gäller även i fråga om

ersättning som avses i 37 och

38 §§.

Inskrivningens verkan på

giltigheten av inskrivna förvärv

40 §

(Jfr 19 kap. 16 § JB)

Fråga huruvida förvärv som

ligger till grund för inskrivning är

ogiltigt eller ej kan göras gällande

eller huruvida inskrivningen av

annat skäl kränker någons rätt får

prövas utan hinder av inskriv-

ningen. Är särskild föreskrift

meddelad rörande rättsverkan av

inskrivning eller om tid inom

vilken talan skall väckas, gäller

dock denna.

En fråga om ett förvärv är

ogiltigt eller av någon annan

anledning inte kan göras gällande

får prövas även om förvärvet har

blivit inskrivet. Inskrivningen

hindrar inte heller en prövning av

frågan om inskrivningen av andra

skäl kränker någons rätt.

Om det finns särskilda före-

skrifter om att inskrivningen har

särskild rättsverkan eller om att

talan skall väckas inom viss tid

från inskrivningen, gäller dock

dessa.

20 kap.

5 §

Den som söker lagfart skall inge

fångeshandlingen samt de övriga

handlingar som fordras till

styrkande av förvärvet. Söker

dödsbo eller arvinge som är ensam

delägare i dödsbo lagfart på

förvärv av egendom från den döde,

anses inregistrerad bouppteckning

efter denne såsom fångeshandling.

Den som söker lagfart skall ge

in fångeshandlingen och de övriga

handlingar som är nödvändiga för

att styrka förvärvet. Om ett dödsbo

eller en arvinge som är ensam

delägare i ett dödsbo söker lagfart

på förvärv av egendom från den

döde, anses en inregistrerad

bouppteckning efter denne som

fångeshandling.

Om en ansökan om lagfart görs

av flera sökande gemensamt, skall

den innehålla uppgift om hur stor

andel av fastigheten som varje

sökande har förvärvat. Om det

saknas sådana uppgifter och

sökandena inte följer ett

föreläggande att komplettera

ansökan, skall den anses avse

andelar efter huvudtalet.

21 kap.

6 §11

Framgår av anteckning i

tomträttsboken eller upplyses

eljest att tomträtten upphört enligt

13 kap. 19 §, skall anteckning om

tomträttens upphörande göras i

boken.

Om det framgår av en anteck-

ning i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel eller upplyses på annat

sätt att tomträtten har upphört

enligt 13 kap. 19 §, skall det i

fastighetsregistrets inskrivningsdel

antecknas att tomträtten har

upphört.

Ansökan om dödning av tomträttsinskrivning i fall som anges i 13 kap.

22 § får ej bifallas, om inskrivning i tomträtten är beviljad eller sökt eller

om tomträtten har utmätts, belagts med kvarstad eller tagits i anspråk

genom betalningssäkring och ett ärende angående anteckning om

åtgärden har tagits upp senast på den inskrivningsdag då dödning söks.

22 kap.

2 §

Ansökan om inteckning skall

göras skriftligen av fastighets-

ägaren. Ansökningshandingen

skall innehålla uppgift om dels det

penningbelopp på vilket inteck-

ningen skall lyda, dels den eller de

fastigheter som avses. Beloppet

skall vara bestämt i svenskt mynt.

En ansökan om inteckning skall

göras av fastighetsägaren. Den

skall innehålla uppgift om dels det

belopp på vilket inteckningen skall

lyda, dels den eller de fastigheter

som avses. Beloppet skall anges i

svenska kronor.

Ansökan får ej avse del av fastighet. Den får avse flera fastigheter

gemensamt endast om dessa är i samme ägares hand och belägna inom

samma inskrivningsmyndighets område. Angår ansökan fastighet som

svarar för beviljad eller sökt inteckning, måste ansökningen avse samma

fasta egendom som inteckningen och får icke därjämte avse fastighet som

ej svarar för inteckningen.

24 kap.

1 §12

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i

fastighetsboken av förklaring som

avses i 2 kap. 3 §. Som fastighets-

ägare anses i detta kapitel den för

vilken lagfart senast är sökt.

Ansökningen skall göras skrift-

ligen.

Ansökningen skall avslås, om

1. kravet på skriftlig form inte

har iakttagits,

2. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökningen inte har

medgivits av den som har lagfart,

3. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgivit ansök-

ningen,

4. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

5. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

6. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

givit ansökningen,

7. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom

betalningssäkring eller tas i

anspråk den dag då inskrivningen

söks och kronofogdemyndigheten

inte har medgivit ansökningen,

8. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har med-

givit ansökningen.

Om ett ärende angående lagfart

för sökanden har skjutits upp till

en senare inskrivningsdag skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökningen skjutas upp till

samma dag.

En fastighetsägare har rätt att

ansöka om inskrivning i

fastighetsregistrets inskrivningsdel

av en förklaring som avses i 2 kap.

3 §. Som fastighetsägare anses i

detta kapitel den för vilken lagfart

senast är sökt.

Ansökan skall avslås, om

1. ansökan om lagfart för

sökanden är vilandeförklarad och

inskrivningsansökan inte har

medgetts av den som har lagfart,

2. en eller flera inteckningar

gäller i fastigheten och varje

borgenär för vars fordran pantbrev

på grund av sådan inteckning utgör

säkerhet inte med ingivande av

pantbrevet har medgett ansökan,

3. fastigheten har frångått

sökanden på grund av exekutiv

försäljning eller genom expro-

priation eller liknande tvångs-

förvärv,

4. sökanden är i konkurs eller

försätts i konkurs den dag då

inskrivningen söks samt fastig-

heten hör till konkursboet,

5. fastigheten eller en del därav

är utmätt eller utmäts den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgett ansökan,

6. fastigheten eller en del därav

har tagits i anspråk genom

betalningssäkring eller tas i

anspråk den dag då inskrivningen

söks och kronofogdemyndigheten

inte har medgett ansökan,

7. fastigheten eller en del därav

är belagd med kvarstad eller

beläggs med kvarstad den dag då

inskrivningen söks och krono-

fogdemyndigheten inte har

medgett ansökan.

Om ett ärende om lagfart för

sökanden har skjutits upp till en

senare inskrivningsdag, skall

behandlingen av inskrivnings-

ansökan skjutas upp till samma

dag.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000. Genom lagen upphävs lagen

(1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen (1973:98)

om inskrivningsregister.

2. Äldre bestämmelser gäller i fråga om fastigheter eller tomträtter för

vilka inskrivningsmyndigheten enligt 10 § lagen (1973:98) om

inskrivningsregister har beslutat att de skall stå kvar i fastighetsbok eller

tomträttsbok. För sådana fastigheter eller tomträtter skall vad som i lag

eller annan författning sägs om inskrivning eller anteckning i

fastighetsregistrets inskrivningsdel i stället avse anteckning i fastighets-

bok eller tomträttsbok.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:995) om införande av

nya jordabalken

dels att 58 a och 59 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 10 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra äger

fortfarande tillämpning i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad,

vattenverk på annans grund samt i

jordeboken upptaget fiskeri, om

besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande.

Bestämmelserna i 5 § lagen

(1895:36 s. 1) angående vad till

fast egendom är att hänföra skall

fortfarande tillämpas i fråga om

byggnad på ofri tomt i stad och

vattenverk på annans grund, om

besittningsrätten består efter nya

balkens ikraftträdande. Bestäm-

melserna gäller också sådant

fiskeri som vid utgången av juni

2000 var upptaget i kronans

jordebok (fiskefastighet), om

besittningsrätten består därefter.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att i 11 kap. 21 § och 31 kap. 35 § miljöbalken

ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot fastighetsregistrets

allmänna del samt i 26 kap. 15 § ordet inskrivningsregistret skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt för

borgenär till betalning ur ersättning på grund av

brandförsäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1927:79) om rätt för borgenär till

betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §1

Utfaller vid fördelning av medel

betalning på pantbrevs belopp,

åligger det länsstyrelsen att

därom, sedan fördelningen blivit

godkänd eller vunnit laga kraft,

ofördröjligen göra anmälan hos

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsboken samt

tillika insända fördelningslängden.

Om det vid fördelningen av

medel utfaller betalning på ett

pantbrevs belopp, skall läns-

styrelsen anmäla detta till

inskrivningsmyndigheten för

anteckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel. Anmälan skall

göras genast efter det att

fördelningen blivit godkänd eller

vunnit laga kraft. En kopia av

fördelningslängden skall fogas till

anmälan.

Ansökan enligt 4 § andra stycket skall göras i sammanhang med

anmälan som avses i första stycket denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande av

förkommen handling

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1927:85) om dödande av

förkommen handling skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §1

Avser ansökan om dödning

pantbrev, företagshypoteksbrev

eller intecknad fordringshandling,

skall rätten underrätta veder-

börande inskrivningsmyndighet

om ansökningen för anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningsregistret. Vad nu sagts om

ansökningen skall också gälla

rättens slutliga utslag i ärendet.

Har ansökningen avslagits, får

dock anteckning ej verkställas

förrän utslaget vunnit laga kraft.

Sedan utslag, varigenom

pantbrev eller hypoteksbrev

dödats, vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på an-

sökan utfärda nytt pantbrev eller

hypoteksbrev som svarar mot det

dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken eller inskriv-

ningregistret om detta.

Avser en ansökan om dödning

ett pantbrev, ett företags-

hypoteksbrev eller en intecknad

fordringshandling, skall rätten

underrätta vederbörande inskriv-

ningsmyndighet om ansökan för

anteckning i inskrivningsboken,

företagsinteckningsregistret eller

fastighetsregistrets inskrivnings-

del. Vad som nu har sagts om

ansökan skall också gälla rättens

slutliga utslag i ärendet. Om

ansökan har avslagits, får dock

anteckning inte verkställas förrän

utslaget har vunnit laga kraft.

Sedan ett utslag i vilket ett

pantbrev eller ett hypoteksbrev

dödats har vunnit laga kraft, skall

inskrivningsmyndigheten på an-

sökan utfärda ett nytt pantbrev

eller hypoteksbrev som svarar mot

det dödade samt göra anteckning i

inskrivningsboken, företagsinteck-

ningsregistret eller fastighets-

registrets inskrivningsdel om

detta.

Har intecknad fordringshandling dödats genom lagakraftvunnet utslag,

skall inskrivningsmyndigheten, på ansökan, å inskrivningsdag göra

anteckning i vederbörande inskrivningsbok, att ny handling, som

utfärdats jämlikt 9 §, medför den inteckningsrätt som tillkommit den

dödade.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:166) om härads-

allmänningar1

dels att 11 17 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 8 § ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets allmänna del ,

dels att 1, 9, 10 och 22 §§ samt rubriken närmast före 9 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Med häradsallmänning förstås i denna lag av ålder bestående

häradsallmänning.

Med länsstyrelse avses i denna

lag länsstyrelsen i det län där

allmänningens styrelse har sitt

säte.

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av

mark

9 §2

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningen till men eller om

eljest synnerliga skäl föreligga till

avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna, men avyttringen blir ej

giltig med mindre den godkännes

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till häradsallmänning hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningen till men eller om

eljest synnerliga skäl föreligga till

avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna.

10 §

1 mom. Vilja delägarna inköpa

mark för häradsallmännings

utvidgning, äga de besluta därom.

Beslutanderätt i sådant avseende

tillkommer även allmännings-

styrelsen, om reglementet med-

giver det.

2 mom. Mark som förvärvats av

delägarna må av dem åter

avyttras, där ej marken i den

ordning nedan sägs blivit

införlivad med allmänningen. Det

ankommer på delägarna att

besluta om sådan avyttring, dock

må beslutanderätt härutinnan i

reglementet tillerkännas även

allmänningsstyrelsen. Om avytt-

ring av mark, vars införlivning

med allmänningen vägrats,

stadgas i 16 §.

Om delägarna vill förvärva mark

för häradsallmännings utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, får de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även allmän-

ningsstyrelsen, om reglementet

medgiver det.

22 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för

allmänningens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det

tillkommer länsstyrelsen att på

framställning av allmännings-

styrelsen meddela närmare

föreskrifter i detta hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningen, skall,

där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 19 21 §§ är stadgat

äga motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmänningen

eller för inköp av mark för

allmänningens utvidgning eller för

annat dylikt ändamål. Det

tillkommer länsstyrelsen att på

framställning av allmännings-

styrelsen meddela närmare före-

skrifter om detta.

Om mark som förvärvats för

kapitalinkomst säljs skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta på

kapitalinkomst och om avkastning

av mark som avses i andra stycket

skall i 19 21 §§ tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2. Bestämmelserna i 14 och 15 §§ skall dock fortfarande tillämpas i

fråga om mark som införlivats med häradsallmänning, eller sådan

sockenallmänning som avses i 45 §, genom förordnande som har

meddelats före lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna1

dels att 10 16 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 7 a § ordet fastighetsregistret skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets allmänna del ,

dels att 8, 9 och 21 §§ samt rubriken närmast före 8 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om avyttring och införlivning av

mark

Om avyttring och förvärv av

mark

8 §2

Till allmänningsskog hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningsskogen till men eller

om eljest synnerliga skäl föreligga

till avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna, men avyttringen blir ej

giltig med mindre den godkännes

av regeringen eller myndighet som

regeringen bestämmer.

Till allmänningsskog hörande

område må avyttras genom

försäljning eller annorledes, om

avsevärd förmån för delägarna

därigenom vinnes samt avytt-

ringen ej länder skogsskötseln å

allmänningsskogen till men eller

om eljest synnerliga skäl föreligga

till avyttringen. Rätt att besluta om

dylik avyttring tillkommer del-

ägarna.

9 §

Vilja delägarna inköpa mark för

allmänningsskogs utvidgning, äga

de besluta därom. Beslutanderätt i

sådant avseende tillkommer även

allmänningsstyrelsen, om regle-

mentet medgiver det.

Om delägarna vill förvärva mark

för allmänningsskogs utvidgning

eller för annat för allmänningen

angeläget ändamål, får de besluta

därom. Beslutanderätt i sådant

avseende tillkommer även allmän-

ningsstyrelsen, om reglementet

medgiver det.

21 §

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmännings-

skogen eller för inköp av mark för

skogens utvidgning eller för annat

dylikt ändamål. Det tillkommer

länsstyrelsen att på framställning

av allmänningsstyrelsen meddela

närmare föreskrifter i detta

hänseende.

Har mark som förvärvats för

kapitalinkomst ej lagligen inför-

livats med allmänningsskogen,

skall, där marken försäljes, köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta å kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall vad i 18 20 §§ är stadgat

äga motsvarande tillämpning.

Kapitalinkomst skall användas

eller fonderas för verkställande av

grundförbättringar å allmännings-

skogen eller för inköp av mark för

skogens utvidgning eller för annat

dylikt ändamål. Det tillkommer

länsstyrelsen att på framställning

av allmänningsstyrelsen meddela

närmare föreskrifter om detta.

Om mark som förvärvats för

kapitalinkomst säljs skall köpe-

skillingen anses utgöra kapital-

inkomst.

I fråga om ränta på kapital-

inkomst och om avkastning av

mark som avses i andra stycket

skall bestämmelserna i 18 20 §§

tillämpas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

2. Bestämmelserna i 13 och 14 §§ skall dock fortfarande tillämpas i

fråga om mark som införlivats med allmänningsskog genom förordnande

som har meddelats före lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs i fråga om förköpslagen (1967:868)1

dels att i 7 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §2

Kommun som utövat förköpsrätt är skyldig att söka tillstånd till

förköpet, om säljaren eller köparen bestrider förköpsrätten på sätt och

inom tid som anges i andra stycket. Frågan om tillstånd till förköp prövas

av regeringen. Tillstånd skall vägras, om

1. egendom som avses i 1 § ej ingår i försäljningen eller ingår däri men

ej är belägen inom kommunens eget område,

2. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 1 4 samt

försäljningen endast avser egendom som anges i 3 § första stycket 1,

3. förköpsrätten har utövats enligt 1 § första stycket 5 samt förvärvaren

gör sannolikt att egendomen kommer att användas som permanentbostad,

4. det är oskäligt att förköp sker med hänsyn till förhållandet mellan

säljare och köpare eller villkoren för eller omständigheterna vid försälj-

ningen.

Bestridande enligt första stycket

anmäles hos inskrivningsmyn-

digheten för anteckning i

fastighetsboken sist på den

inskrivningsdag som infaller

närmast efter en månad från det

förköpsrätten utövades. Inskriv-

ningsmyndigheten skall oför-

dröjligen underrätta kommunen

om bestridandet. Kommunens

ansökan om tillstånd till förköpet

skall ha inkommit till regeringen

inom en månad från det bestridan-

det antecknades. Sökes tillstånd ej

i rätt tid, är förköpet utan verkan.

Ett bestridande enligt första

stycket skall inom en månad från

det att förköpsrätten utövades

anmälas till inskrivningsmyndig-

heten för anteckning i fastig-

hetsregistrets inskrivningsdel.

Inskrivningsmyndigheten skall

genast underrätta kommunen om

bestridandet. Kommunens ansökan

om tillstånd till förköpet skall ha

inkommit till regeringen inom en

månad från det att bestridandet

antecknades. Om tillstånd inte

söks i rätt tid, är förköpet utan

verkan.

När en kommun utövar förköpsrätt i fråga om egendom i annan

kommun, äger den kommun där egendomen är belägen påkalla att

regeringen prövar frågan om tillstånd till förköpet. Ansökan om sådan

prövning skall ha inkommit till regeringen inom en månad från det

förköpsrätten utövades. Tillstånd till förköpet skall vägras, om

förköpsrätt ej får utövas enligt 2 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

dels att i 5 kap. 18 och 33 a §§, 8 kap. 7 § samt 12 kap. 10 § ordet

 fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel ,

dels att 1 kap. 2 § och 19 kap. samt rubriken närmast före 19 kap. skall

ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Över fastigheterna föres fastig-

hetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden införts i

fastighetsregistret.

Fastigheterna skall redovisas i

fastighetsregistrets allmänna del.

Bestämmelser om fastighets-

registret finns i lagen (2000:000)

om fastighetsregister.

Fastighetsbildning och fastig-

hetsbestämning är fullbordade, när

uppgift om åtgärden har införts i

fastighetsregistrets allmänna del.

Fastighetsregister

Fastighetsregistrets allmänna del

19 kap.

1 §

I fastighetsregistret redovisas

såsom fastighet

1. enhet som är redovisad såsom

fastighet i fastighetsregister när

denna lag träder i kraft,

I fastighetsregistrets allmänna

del redovisas såsom fastighet

1. enhet som var redovisad så-

som fastighet i fastighetsregister

den 1 juli 1972.

2. fastighet som nybildas enligt denna lag,

3. enhet som skall registreras såsom fastighet enligt bestämmelse i

annan författning.

Varje fastighet skall ha särskild beteckning.

2 §

Om fastighetsbildning och

fastighetsbestämning införes

uppgift i fastighetsregistret.

Därvid registreras nybildad

fastighet och göres de övriga

ändringar i fastighetsregistret som

åtgärden ger anledning till.

Uppgift om fastighetsbildning

och fastighetsbestämning skall

föras in i fastighetsregistrets

allmänna del. Därvid skall uppgift

om nybildad fastighet föras in i

registret och de övriga ändringar

göras som åtgärden ger anledning

till.

Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighetsindelningen

ändras eller dess beskaffenhet fastställes i annan ordning än som anges i

denna lag.

3 §2

Uppgift om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning införs snarast

möjligt sedan förrättningen avslutats och denna eller, om den har

överklagats, domstolens avgörande vunnit laga kraft.

Även om förrättningen inte har avslutats får uppgift om ett sådant

fastighetsbildnings- eller fastighetsbestämningsbeslut som skulle ha

överklagats särskilt införas så snart beslutet vunnit laga kraft.

Överklagas beslut eller åtgärd

vid avslutad förrättning eller

överklagas fastighetsbildnings-

eller fastighetsbestämningsbeslut

särskilt, får uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet

införas i fastighetsregistret i fråga

om sådan del som uppenbarligen

inte berörs av överklagandet.

Motsvarande gäller när domstols

avgörande i ett fastighetsbild-

ningsmål överklagas.

Om ett beslut eller en åtgärd

som avser en avslutad förrättning

överklagas, får uppgift med

anledning av förrättningen föras

in i fastighetsregistrets allmänna

del till den del uppgiften uppen-

barligen inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

om ett fastighetsbildningsbeslut

eller ett fastighetsbestämnings-

beslut överklagas särskilt eller om

en domstols avgörande i ett fastig-

hetsbildningsmål överklagas.

4 §

Finnes uppgift i fastig-

hetsregister vara uppenbart

oriktig, skall felet rättas, om det

kan ske utan förfång för

fastighetsägare eller rättighets-

havare. Är det uppenbart att

förfång icke kan uppkomma, skall

rättelse ske omedelbart. I annat fall

skall fastighetsägare eller rättig-

hetshavare få tillfälle att yttra sig

om han är känd.

Om det finnes vara uppenbart

att en i registret redovisad

fastighet är obefintlig, får

fastigheten uteslutas ur registret

med tillämpning av första stycket,

även om redovisningen ej är

oriktig enligt gällande föreskrifter

om fastighetsregister.

(Jfr 19 kap. 5 § andra stycket)

Om en uppgift i fastighets-

registrets allmänna del är

uppenbart oriktig, skall uppgiften

rättas, om det kan ske utan någon

skada för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Är det uppenbart

att någon sådan skada inte kan

uppkomma, skall rättelse ske

omedelbart. I annat fall skall

fastighetsägare eller rättighets-

havare få tillfälle att yttra sig om

han är känd.

Om det är uppenbart att en i

registret redovisad fastighet inte

finns, får fastigheten uteslutas ur

registret med tillämpning av första

stycket, även om redovisningen

inte är oriktig enligt de föreskrifter

som gäller för fastighetsregistrets

allmänna del.

En uppenbar oriktighet som

beror på ett tekniskt fel i

fastighetsregistrets allmänna del

får rättas även om rättelsen kan

medföra skada för fastighetsägare

eller rättighetshavare. Tillfälle att

yttra sig skall lämnas, förutom

fastighetsägare och

rättighetshavare, en myndighet

som avses i 18 kap. 5 § första

stycket jordabalken.

5 §3

Lider någon förlust till följd av

tekniskt fel i fastighetsregister

som föres med användande av

automatisk databehandling eller i

anordning som hos inskriv-

ningsmyndighet, lantmäterimyn-

dighet eller myndighet som avses i

4 kap. 34 a § är ansluten till

registret, har han rätt till

ersättning av staten. Har den

skadelidande medverkat till

förlusten genom att utan skälig

anledning underlåta att vidtaga

åtgärd för bevarande av sin rätt

eller har han på annat sätt

medverkat till förlusten genom

eget vållande, skall ersättningen

efter vad som finnes skäligt

nedsättas eller helt bortfalla.

Rättelse av uppenbar oriktighet

till följd av tekniskt fel i

fastighetsregister som avses i

första stycket får utan hinder av

4 § första stycket första punkten

ske även om det kan medföra

förfång för fastighetsägare eller

rättighetshavare. Tillfälle att yttra

sig skall lämnas, förutom fastig-

hetsägare och rättighetshavare,

myndighet som avses i 18 kap. 5 §

första stycket jordabalken.

Kommer till följd av beslut i

ärende om rättelse enligt andra

stycket förlust att tillskyndas

ägare eller rättighetshavare har

han rätt till ersättning av staten.

Ersättning utgår dock icke, om

han med hänsyn till felets

beskaffenhet eller andra

omständigheter bort inse att fel

förekommit.

Rätt till ersättning av staten har

den som lider skada på grund av

ett tekniskt fel i fastighets-

registrets allmänna del eller i en

anordning som är ansluten till

registret hos en inskrivnings-

myndighet, en lantmäterimyndig-

het eller en myndighet som avses i

4 kap. 34 a §.

Ersättningen skall efter

skälighet sättas ned eller helt falla

bort, om den skadelidande har

medverkat till skadan genom att

utan skälig anledning låta bli att

vidta åtgärder för att bevara sin

rätt eller om den skadelidande på

något annat sätt har medverkat till

skadan genom eget vållande.

En ägare eller rättighetshavare

som drabbas av skada till följd av

ett beslut om rättelse enligt 4 §

tredje stycket, har rätt till

ersättning av staten. Ersättning

lämnas dock inte, om den

skadelidande med hänsyn till

felets art eller andra om-

ständigheter hade bort inse att fel

förekommit.

I fråga om ersättning som avses i denna paragraf äger 18 kap. 5 och

7 §§ jordabalken motsvarande tillämpning.

6 §4

Lantmäterimyndigheten svarar

för fastighetsregistret.

Ärenden om att föra in eller ta

bort uppgifter i fastighetsregistrets

allmänna del handläggs av lant-

mäterimyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av

fastighetsbildningslagen

Härigenom föreskrivs att 20 § lagen (1970:989) om införande av

fastighetsbildningslagen1 skall upphöra att gälla vid utgången av juni

2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:990) om förmånsrätt

för fordran på grund av fastighetsbildning

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1970:990) om förmånsrätt för

fordran på grund av fastighetsbildning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

Angående skyldighet för ägare

eller tidigare ägare av fastighet att

utge ersättning som avses i 1 §

första stycket samt angående rätt

enligt 5 kap. 31 § tredje stycket

fastighetsbildningslagen

(1970:988) att uttaga skog skall

anteckning göras i fastighetsboken

när beslutet vunnit laga kraft.

Uppgår det sammanlagda

kapitalbeloppet av de ersättningar

för vilka fastighet svarar enligt 1 §

första stycket icke till ettusen

kronor, skall anteckning dock ej

ske.

Bestämmelsen i första stycket

tillämpas även på beslut enligt

5 kap. 12 a § första stycket fastig-

hetsbildningslagen (1970:988).

Följande beslut skall antecknas

i fastighetsregistrets inskrivnings-

del när de har vunnit laga kraft:

1. beslut om att en ägare eller

en tidigare ägare skall betala

ersättning enligt 1 § första stycket,

2. beslut om rätt enligt 5 kap.

31 § tredje stycket fastighets-

bildningslagen (1970:988) att ta ut

skog, samt

3. beslut enligt 5 kap. 12 a §

första stycket fastighetsbild-

ningslagen.

Beslut som anges i första stycket

1 och 2 skall dock inte antecknas,

om det sammanlagda kapi-

talbeloppet av de ersättningar för

vilka en fastighet enligt 1 § första

stycket svarar inte uppgår till

ettusen kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1037) om

äganderättsutredning och legalisering

Härigenom föreskrivs att i 11 § lagen (1971:1037) om äganderätts-

utredning och legalisering1 ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i expropriationslagen (1972:719)

Härigenom föreskrivs i fråga om expropriationslagen (1972:719)

dels att i 5 kap. 11 § ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 11 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

11 §

Försummar den exproprierande att inom föreskriven tid iakttaga vad

som åligger honom enligt 1 § första stycket och 4 § och har ej fastigheten

helt eller delvis tillträtts eller övergått på den exproprierande enligt 10 §,

är expropriationsrätten förverkad.

Vill fastighetsägaren att expro-

priationen ändå skall fullbordas,

har han att inom tre månader efter

förverkandet begära det hos läns-

styrelsen. Vill han det ej, får han

hos fastighetsdomstolen visa att

expropriationsrätten är förverkad.

Gör han det, skall domstolen

anmäla förverkandet till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Vad som sagts nu

om anteckning i fastighetsboken

äger, när fråga är om tomträtt,

motsvarande tillämpning beträf-

fande tomträttsboken.

Om fastighetsägaren vill att

expropriationen ändå skall full-

bordas, skall han inom tre månader

efter förverkandet begära det hos

länsstyrelsen. Om han inte vill att

expropriationen skall fullbordas,

får han hos fastighetsdomstolen

visa att expropriationsrätten är

förverkad. Gör han det, skall

domstolen anmäla förverkandet till

inskrivningsmyndigheten för an-

teckning i fastighetsregistrets

inskrivningsdel.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs att 32 § ledningsrättslagen (1973:1144) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistret. Har för-

rättningen överklagats, skall

uppgiften föras in i registret

snarast möjligt sedan domstolens

avgörande vunnit laga kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett lednings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registret i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål

enligt denna lag har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla.

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistrets allmänna del.

Har förrättningen överklagats,

skall uppgiften föras in i registrets

allmänna del snarast möjligt sedan

domstolens avgörande har vunnit

laga kraft.

Uppgift om ledningsbeslut som

har kunnat överklagas särskilt får

föras in i registrets allmänna del

även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har

överklagats eller när ett lednings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registrets allmänna del i fråga

om sådan del som uppenbart inte

berörs av överklagandet. Det-

samma gäller när ett domstols-

avgörande i mål enligt denna lag

har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall an-

teckningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs att 34 § anläggningslagen (1973:1149) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §1

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistret. Har förrätt-

ningen överklagats, skall uppgiften

föras in i registret snarast möjligt

sedan domstolens avgörande

vunnit laga kraft.

Uppgift om anläggningsbeslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registret även om

förrättningen inte har avslutats.

Uppgiften får dock inte föras in

innan beslutet har vunnit laga

kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har över-

klagats eller när ett anläggnings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registret i fråga om sådan del

som uppenbart inte berörs av

överklagandet. Detsamma gäller

när ett domstolsavgörande i mål

enligt denna lag har överklagats.

Anteckning skall även göras när

ett förrättningsbeslut har upphört

att gälla.

Sedan en förrättning enligt

denna lag har avslutats och vunnit

laga kraft skall uppgift om den

snarast möjligt föras in i

fastighetsregistrets allmänna del.

Har förrättningen överklagats,

skall uppgiften föras in i registrets

allmänna del snarast möjligt sedan

domstolens avgörande vunnit laga

kraft.

Uppgift om anläggningsbeslut

som har kunnat överklagas särskilt

får föras in i registrets allmänna

del även om förrättningen inte har

avslutats. Uppgiften får dock inte

föras in innan beslutet har vunnit

laga kraft.

När ett beslut eller en åtgärd vid

en avslutad förrättning har över-

klagats eller när ett anläggnings-

beslut har överklagats särskilt, får

trots detta uppgift med anledning

av förrättningen eller beslutet föras

in i registrets allmänna del i fråga

om sådan del som uppenbart inte

berörs av överklagandet. Det-

samma gäller när ett domstols-

avgörande i mål enligt denna lag

har överklagats.

Om ett förrättningsbeslut har

upphört att gälla, skall anteck-

ningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att i 6 § lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m1 ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

(1977:792)

Härigenom föreskrivs att i 26 och 30 §§ bostadsförvaltningslagen

(1977:792) orden fastighetsboken eller tomträttsboken respektive ordet

 fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets

inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230)

Härigenom föreskrivs att i 11 och 16 §§ jordförvärvslagen (1979:230)1

ordet fastighetsboken skall bytas ut mot fastighetsregistrets

inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

 5 §1

Taxeringsenhet skall omfatta byggnadstyper och ägoslag enligt en av

följande kombinationer, om inte annat sägs i andra och tredje styckena,

och ha en av följande beteckningar för typ av taxeringsenhet

1. småhus och tomtmark för sådan byggnad (småhusenhet)

2. hyreshus och tomtmark för sådan byggnad (hyreshusenhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana bygg-

nader, vattenverk på annans grund

samt i jordeboken upptaget fiskeri

(industrienhet)

3. industribyggnad, övrig bygg-

nad, tomtmark för sådana bygg-

nader, vattenverk på annans grund

samt sådan fiskefastighet som avses

i 10 § lagen (1970:995) om

införande av nya jordabalken

(industrienhet)

4. täktmark samt industribyggnad och övrig byggnad på sådan mark

(industrienhet)

5. specialbyggnad och tomtmark för sådan byggnad (specialenhet)

6. ekonomibyggnad, åkermark, betesmark, skogsmark och skogsim-

pediment (lantbruksenhet).

7. kraftverksbyggnad, tomtmark till kraftverksbyggnad och fallrätt

(elproduktionsenhet). Som elproduktionsenhet betecknas också en

taxeringsenhet vars värde till övervägande del utgörs av rätt till andels-

eller ersättningskraft.

Småhus och tomtmark för sådan byggnad som ligger på fastighet med

åkermark, betesmark, skogsmark eller skogsimpediment, skall ingå i den

lantbruksenhet som omfattar marken.

Saneringsbyggnad och övrig mark kan ingå i samtliga taxeringsenheter

under punkterna 1 7 i första stycket. Övrig mark skall i regel ingå i

lantbruksenhet. I annat fall skall övrig mark taxeras tillsammans med den

tomtmark eller täktmark som ligger närmast. Har övrig mark stor

omfattning och saknar den samband med annan mark, som har samma

ägare, skall den dock bilda en taxeringsenhet. Taxeringsenhet, som består

av endast övrig mark, betecknas industrienhet, om den ligger till

övervägande del inom tätort och lantbruksenhet, om den ligger till

övervägande del utanför sådan ort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt

Härigenom föreskrivs att i 3, 4 och 8 §§ lagen (1982:352) om rätt till

fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt1 ordet fastighetsboken

skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt

vid inskrivningsmyndigheter

Härigenom föreskrivs att 43 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

43 §

Har regeringen med stöd av 19

kap. 24 § jordabalken för viss

inskrivningsmyndighets område

eller del av ett sådant område

bestämt att inskrivning skall ske i

inskrivningsregister i stället för i

fastighetsbok eller tomträttsbok,

meddelar regeringen de före-

skrifter som behövs för skattens

betalning. Regeringen får därvid

besluta om undantag från 33 §.

Regeringen får meddela

närmare föreskrifter om skattens

betalning. Regeringen får därvid

besluta om undantag från 33 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers

rätt att förvärva arrendestället

Härigenom föreskrivs att i 2, 3 och 9 §§ lagen (1985:658) om

arrendatorers rätt att förvärva arrendestället ordet fastighetsboken skall

bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)1

dels att i 10 kap. 22 § och i rubriken närmast före 10 kap. 22 § orden

 fastighetsboken eller tomträttsboken respektive ordet fastighets-

boken skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 6 kap. 20 § och 10 kap. 23 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

20 §

När fråga har väckts om tillämp-

ning av 19 §, skall kommunen

genast anmäla detta till inskriv-

ningsmyndigheten för anteckning i

fastighetsboken. Överlåtelse av

mark, som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

När en fråga har väckts om

tillämpning av 19 §, skall

kommunen genast anmäla detta till

lantmäterimyndigheten för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del. Överlåtelse av mark,

som sker efter det att sådan

anmälan har inkommit, inverkar

inte på den bedömning som skall

ske enligt 19 § andra stycket.

10 kap.

23 §

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden

genast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för motsvarande

anteckning. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har

föreläggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskrivnings-

myndigheten för anteckning.

Återkallas ett föreläggande eller

förbud som har antecknats enligt

22 §, skall byggnadsnämnden ge-

nast anmäla det till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen. Har ett antecknat

föreläggande eller förbud upphävts

genom lagakraftvunnet beslut eller

upphört att gälla, eller har

föreläggandet följts, skall bygg-

nadsnämnden, så snart nämnden

har fått vetskap om detta, anmäla

förhållandet till inskrivnings-

myndigheten för borttagande av

anteckningen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:11) om

exploateringssamverkan

Härigenom föreskrivs att 24 § lagen (1987:11) om exploate-

ringssamverkan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 §

När exploateringsbeslut har

meddelats, skall i fastighetsboken

eller tomträttsboken införas

uppgift om vilka fastigheter som

ingår i samverkansområdet. I

fastighetsboken skall även införas

beslutade förmånsrättsbelopp. När

exploateringsbeslutet enligt 25 §

har upphört att gälla skall även det

antecknas.

När ett exploateringsbeslut har

meddelats, skall det i fastighets-

registrets inskrivningsdel an-

tecknas vilka fastigheter som ingår

i samverkansområdet. Där skall

även beslutade förmånsrättsbelopp

antecknas. När exploa-

teringsbeslutet enligt 25 § har

upphört att gälla, skall anteck-

ningen tas bort.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m. m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen

m. m.

dels att i 3 kap. 17 §1 orden fastighetsboken eller tomträttsboken

skall bytas ut mot fastighetsregistrets inskrivningsdel ,

dels att 3 kap. 8 § skall ha följande lydelse.

3 kap.

8 §

Länsstyrelsen skall för an-

teckning i fastighetsboken oför-

dröjligen underrätta inskrivnings-

myndigheten,

Länsstyrelsen skall för anteck-

ning i fastighetsregistrets all-

männa del eller för borttagande av

en tidigare gjord anteckning

genast underrätta lantmäteri-

myndigheten,

1. då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för

byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §,

2. då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts,

3. då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts,

eller

4. då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:31) om förvaltning av

vissa samägda jordbruksfastigheter

Härigenom föreskrivs att i 2 § lagen (1989:31) om förvaltning av vissa

samägda jordbruksfastigheter ordet fastighetsboken skall bytas ut mot

 fastighetsregistrets inskrivningsdel .

Denna lag träder den 1 juli 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1537) om

lägenhetsregister

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1995:1537) om lägenhetsregister

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

En fastighetsägare är skyldig att

lämna de uppgifter som behövs för

lägenhetsregistret och som inte

kan inhämtas från fastighetsdata-

systemet vid Lantmäteriverket. Re-

geringen meddelar närmare före-

skrifter om uppgiftsskyldigheten.

En fastighetsägare är skyldig att

lämna de uppgifter som behövs för

lägenhetsregistret och som inte

kan inhämtas från fastighets-

registret. Regeringen meddelar

närmare föreskrifter om uppgifts-

skyldigheten.

Med fastighetsägare avses i denna lag även ägare av byggnad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-11-16

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 21 oktober 1999 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om fastighetsregister,

2. lag om upphävande av vissa lagar på fastighetsrättens om

råde,

3. lag om ändring i jordabalken,

4. lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av nya jorda

balken,

5. lag om ändring i miljöbalken,

6. lag om ändring i lagen (1927:79) om rätt för borgenär till

betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal,

7. lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande av förkommen

handling,

8. lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar,

9. lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i

Norrland och Dalarna,

10. lag om ändring i förköpslagen (1967:868),

11. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

12. lag om ändring i lagen (1970:989) om införande av fastighets

bildningslagen,

13. lag om ändring i lagen (1970:990) om förmånsrätt för fordran

på grund av fastighetsbildning,

14. lag om ändring i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning

och legalisering,

15. lag om ändring i expropriationslagen (1972:719),

16. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

17. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149),

18. lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyres

 fastighet m.m.,

19. lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792),

20. lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

21. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

22. lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighets

 förvärv för ombildning till bostadsrätt,

23. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

 inskrivningsmyndigheter,

24. lag om ändring i lagen (1985:658) om arrendatorers rätt

 att förvärva arrendestället,

25. lag om ändring i plan och bygglagen (1987:10),

26. lag om ändring i lagen (1987:11) om exploateringssamverkan,

27. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.,

28. lag om ändring i lagen (1989:31) om förvaltning av vissa

 samägda jordbruksfastigheter, samt

29. lag om ändring i lagen (1995:1537) om lägenhetsregister.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Nils Cederstierna

och kanslirådet Margareta Gårdmark-Nylén.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om fastighetsregister

Av allmänmotiveringen framgår att lagförslaget huvudsakligen föranleds

av slutförandet av fastighetsdatareformen och av behovet att ange de från

integritetssynpunkt viktiga yttre ramarna för fastighetsregistreringen. I

den senare delen skall förslaget ses mot bakgrund av personuppgifts-

lagen, som i sin tur bygger på EG:s direktiv om skydd för enskilda

personer med avseende på behandlingen av personuppgifter m.m.

Avsikten är bl.a. att lagen skall komplettera personuppgiftslagen så till

vida att den skall precisera för vilka ändamål personuppgifter i

fastighetsregistret skall få behandlas (2 §). Vidare skall den reglera frågor

om direktåtkomst (7 §), urval och bearbetningar (8 och 9 §§) samt

utlämnande på upptagningar för automatiserad behandling (10 §). I andra

avseenden skall lagen innehålla bestämmelser som avviker från och

ersätter personuppgiftslagens föreskrifter (jfr 2 § i sist nämnda lag). Det

gäller vem som är personuppgiftsansvarig (5 §) samt delvis i fråga om

skadestånd (13 §) och rättelse (14 §).

Den nya lagen upptar härutöver bestämmelser som inte enbart avser

personuppgifter utan också fastighetsanknuten information i övrigt, dvs.

uppgifter som rör fastigheter och som inte direkt eller indirekt kan

hänföras till en fysisk person, t.ex. angående fastigheter som ägs av

juridiska personer. Sådana delar av lagen rör registerinnehåll (3 §),

behörighet att föra in uppgifter i registret (4 §), avgifter (11 §) och

överklagande (12 §).

Förhållandet mellan den nya lagens bestämmelser och personupp-

giftslagen framgår dock inte med tillräcklig tydlighet av lagförslaget.

Härtill kommer att vissa av de bestämmelser som är avsedda att gälla

enbart personuppgifter har fått en avfattning som synes täcka också andra

uppgifter i registret. Så t.ex. innehåller paragraferna om registerändamål,

direktåtkomst, urval och bearbetningar samt utlämnande på upptagningar

för automatiserad behandling regler som inte talar om enbart person-

uppgifter. Som lagen är skriven tycks dessa bestämmelser alltså i strid

med avsikten gälla alla uppgifter i fastighetsregistret.

Enligt Lagrådets mening bör förhållandet mellan den nya lagen och

personuppgiftslagen komma till klarare uttryck i författningen.

Förslagsvis kan detta ske om det i 2 och 8 10 §§ anges att det gäller

behandling av personuppgifter. Sålunda bör 2 § andra stycket inledas

med I fråga om personuppgifter skall registret ha till ändamål att

tillhandahålla uppgifter för . Vidare bör i 8 § av personuppgifter

skjutas in efter Vid urval och bearbetningar , i 9 § lagtexten inledas

med Vid urval och bearbetningar av personuppgifter som

Lantmäteriverket gör samt i 10 § Uppgifter om inteckningar ersättas

av Personuppgifter som avser inteckningar .

Som ett andra stycke i 1 § bör tillfogas följande bestämmelse.

 Med personuppgifter avses i denna lag detsamma som i personupp-

giftslagen (1998:204).

Härutöver bör det första stycket i 2 §, som avser fastighetsregistrets s.k.

primära ändamål att ge offentlighet åt den information som ingår i

registret flyttas till 1 § och bilda en andra mening i första stycket inledd

med: Detta skall ge offentlighet... .

Det kan tilläggas att detta primära ändamål är så allmänt hållet att det

knappast kan avse personuppgifterna i fastighetsregistret. Personupp-

gifter skall nämligen alltid behandlas bara för särskilda, uttryckligt

angivna och berättigade ändamål (jfr 9 § första stycket c personuppgifts-

lagen och artikel 6.1b i EG-direktivet). Det kan erinras om att Lagrådet i

sitt yttrande angående personuppgiftslagen satte i fråga om offentlighets-

principen enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen är förenlig med den

angivna artikeln i direktivet (se prop. 1997/98:44 s. 231 ff.).

6 10 §§

I paragraferna förekommer olika bemyndiganden för Lantmäteriverket

att medge vissa undantag från paragrafernas huvudregler. För att

tydliggöra att det här är fråga om beslut i enskilda fall och inte generella

föreskrifter bör orden i enskilda fall läggas till i paragrafernas

bemyndiganden. Beträffande gränsdragningen mellan förvaltningsbeslut

och generella föreskrifter, se t.ex. prop. 1975/76:112 s. 62 ff.

12 §

I paragrafen föreslås att beslut som Lantmäteriverket eller en lantmäteri-

myndighet har meddelat enligt lagen om fastighetsregister eller enligt

föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av lagen får

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av författningskommentaren

framgår att regeln motsvarar 65 § fastighetsregisterkungörelsen

(1974:1059). Frågan kan ställas vad som avses gälla beträffande

överklagande av beslut om avgift för användning av fastighetsregistret

enligt reglerna i 11 § i lagförslaget. Av 2, 23 och 24 §§ avgifts-

förordningen (1992:191) framgår sålunda att, om inte annat föreskrivits,

en myndighets beslut om avgift får överklagas hos Riksskatteverket, vars

beslut inte får överklagas. Om avsikten är att avgiftsbeslut endast skall

kunna överklagas i nu nämnd ordning bör enligt Lagrådets mening

övervägas att göra ett häremot svarande undantag från regeln i 12 §.

Förslaget till lag om ändring i jordabalken

19 kap. 11 §

I paragrafen anges vad en ansökan skall innehålla. Den har utformats

efter förebild av 5 § lagen om domstolsärenden. En skillnad mellan

paragraferna är att det i den senare finns krav på uppgifter av betydelse

för delgivning. Eftersom delgivning kan bli aktuell också i inskrivnings-

ärenden (se t.ex. bestämmelserna om kallelser och förelägganden i 19

kap. 16 §), bör det övervägas om inte förevarande paragraf bör kom-

pletteras med ett motsvarande krav på uppgifter av betydelse för

delgivning.

19 kap. 20 och 26 §§

I 26 § har tagits in hänvisningar till vissa angivna paragrafer i

ärendelagen, vilka skall tillämpas om inte annat följer av jordabalken. I

uppräkningen av paragrafer har inte medtagits 30 § ärendelagen. I den

paragrafen föreskrivs vilka upplysningar om överklagande som skall

lämnas en part. Motsvarande bör gälla vid inskrivningsmyndighetens

handläggning. Lagrådet föreslår därför att sista meningen i tredje stycket

i 20 § ges följande lydelse.

 Om beslutet kan överklagas, skall upplysning lämnas om detta och om

vad som skall iakttas vid ett överklagande.

Vidare bör 26 § kompletteras med en bestämmelse som anger att vad

som i de där uppräknade paragraferna sägs om domstolen i stället skall

avse inskrivningsmyndigheten. Lagrådet föreslår att bestämmelsen tas in

i ett nytt andra stycke och ges följande lydelse:

 Vad som sägs i de i första stycket angivna paragraferna om domstolen

skall i stället avse inskrivningsmyndigheten.

19 kap. 28 och 31 §§

I 28 § föreslås ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om handlägg-

ningen av inskrivningsärenden . Av den föreslagna 19 kap. 2 § framgår

att inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, inteckning eller annan

inskrivning enligt 20 24 kap. samt ärenden om anteckning enligt 19 kap.

29 och 30 §§. Det aktuella bemyndigandet är emellertid placerat under en

rubrik (före 10 §) benämnd Bestämmelser om handläggning av ärenden

enligt 20 24 kap. Bemyndigandet i 28 § bör därför begränsas till att

avse ärenden enligt 20 24 kap. Ett kompletterande bemyndigande bör

föras in under rubriken Anteckningsärenden . Detta kan förslagsvis

placeras som ett tredje stycke i 31 §.

Vidare bör ett förtydligande göras i första stycket i 31 §. Lagrådet

förordar att en ny andra mening infogas av följande lydelse.

 Därvid skall vad som där sägs om ansökan även avse anmälan .

19 kap. 32 och 33 §§

I 32 § tredje stycket anges att om inte annat följer av jordabalken

bestämmelserna i lagen om domstolsärenden skall tillämpas vid

överklagande. Därvid skall vad som sägs om tingsrätt i stället avse

inskrivningsmyndigheten. Det är något oklart vilka bestämmelser i

ärendelagen som avses bli tillämpliga genom denna hänvisning. Enligt

Lagrådets mening är det lämpligare att på samma sätt som i förslaget till

19 kap. 26 § precisera de paragrafer i ärendelagen som avses. Härigenom

undviks också den dubbelreglering som uppkommer genom att det i 33 §

föreslås en bestämmelse om att 37 § ärendelagen skall tillämpas när det

gäller överklagande av beslut som inte är slutliga. Om den allmänna

avfattningen av tredje stycket i 32 § behålls bör i vart fall den sista

meningen i 33 § fogas till detta stycke, varvid 33 § och därmed den

särskilda hänvisningen till 37 § ärendelagen kan utgå.

19 kap. 37 §

I paragrafen används efter förebild i 9 § lagen om inskrivningsregister

uttrycket ett tekniskt fel i fastighetsregistrets inskrivningsdel eller i en

anordning som är ansluten till registrets inskrivningsdel hos en

inskrivningsmyndighet, en lantmäterimyndighet eller en myndighet som

avses i 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen . Uttryckssättet synes vid

en jämförelse med nämnda 9 § inte vara helt adekvat.

 Fastighetsregistrets inskrivningsdel torde avse innehållet i denna del av

registret, t.ex. s.k. programvara. Ordet anordning synes däremot avse

s.k. maskinvara, dvs. apparatur för automatiserad behandling. En skillnad

mellan 37 § och 9 § är att den först nämnda paragrafen i fråga om

tekniskt fel i registrets inskrivningsdel torde avse verksamheten hos

Lantmäteriverket som ansvarig för fastighetsregistret, medan tekniskt

fel i anordning synes avse andra myndigheter som är anslutna till

registret. I 9 § omfattar bestämmelserna om tekniskt fel i båda fallen alla

dessa myndigheter, dvs. såväl programvaru- som maskinvarufel hos dem.

Den föreslagna lydelsen av 37 § bör med hänsyn till det anförda jämkas

så att paragrafen omfattar tekniska fel såväl i fastighetsregistrets

inskrivningsdel som i anordningar anslutna till detta, oavsett om felet

finns hos Lantmäteriverket eller hos någon annan ansluten myndighet.

24 kap. 2 §

I 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i

inskrivningsärenden skall vara skriftliga. Med anledning härav har i

paragrafer som innehåller en bestämmelse att ansökan skall vara skriftlig,

denna bestämmelse tagits bort (se bl.a. 24 kap. 1 §). Även i förevarande

paragraf föreskrivs i första stycket andra meningen att ansökning skall

göras skriftligen. Lagrådet förordar att den meningen i paragrafen tas

bort.

Förslaget till lag om ändring i lagen om införande av nya

jordabalken

10 §

I paragrafen föreskrivs att bestämmelserna i 5 § i 1895 års lag angående

vad till fast egendom är att hänföra fortfarande äger tillämpning i fråga

om bl.a. i jordeboken upptaget fiskeri, om besittningsrätten består efter

nya balkens ikraftträdande. Remissförslaget innebär att besittningsrättens

knytning till nya balkens ikraftträdande tas bort och att till förevarande

paragraf fogas en ny mening av innehåll att bestämmelserna (i 5 §) gäller

också sådant fiskeri som vid utgången av juni 2000 var upptaget i

kronans jordebok (fiskefastighet), om besittningsrätten består därefter.

Syftet med lagändringen är att undvika att det förhållandet, att

jordeboken enligt ett annat förslag inte skall fortsätta att föras efter

utgången av juni 2000, får till följd att jordeboksfiskenas egenskap av

fast egendom går förlorad. Den omständigheten att jordeboken inte

längre skall föras har dock ingen inverkan på fiskenas karaktär av fast

egendom. Den föreslagna lagändringen fyller därför inte någon reell

funktion. Tvärtom kan den leda till missförstånd. Lagrådet föreslår därför

att den nya meningen får utgå. Ett förtydligande kan i stället göras genom

att i den nuvarande lagtexten orden i jordeboken upptaget fiskeri

ersätts med orden fiskeri, som är upptaget i kronans jordebok

(fiskefastighet) . (I författningskommentaren kan sedan anges att det

förhållandet att jordeboken slutar att föras inte har någon inverkan på

fiskefastigheternas egenskap av fast egendom.)

Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

Lagrådets synpunkter på 19 kap. 37 § jordabalken har bäring också på

första stycket i 19 kap. 5 §.

En konsekvens av att adressuppgifter skall ingå i fastighetsregistrets

adressdel och inte i dess allmänna del är att bestämmelserna i

fastighetsbildningslagen om skadestånd inte längre kommer att vara

tillämpliga på fel som hänför sig till dessa registeruppgifter. Detta

medför att skadeståndslagens föreskrifter blir tillämpliga i stället, vilket

innebär en saklig skillnad i fråga om möjligheterna att få skadestånd. Av

allmänna principer följer (se prop. 1972:5 s. 593) att de gamla

skadeståndsbestämmelserna i fastighetsbildningslagen alltjämt gäller i

fråga om en skada som uppkommit före den 1 juli 2000. Någon särskild

övergångsbestämmelse i frågan behövs därför inte.

Förslagen till lag om ändring i lagen om häradsallmänningar och till

lag om ändring i lagen om allmänningsskogar i Norrland och

Dalarna

Enligt de föreslagna övergångsbestämmelserna skall vissa bestämmelser

om införlivning av mark, vilka föreslås upphävda, fortfarande tillämpas i

fråga om mark som införlivats med häradsallmänning m.m. genom

förordnande som har meddelats före lagens ikraftträdande. Det kan

ifrågasättas om inte övergångsbestämmelserna borde kompletteras med

avseende på de äldre bestämmelsernas tillämpning i eventuellt pågående

ärenden om införlivning av mark vari förordnande vid ikraftträdandet

inte hunnit meddelas. Risken för att sådana ärenden förekommer synes

visserligen inte stor, varför en sådan bestämmelse möjligen kan

undvaras. Lagrådet vill därför endast fästa regeringens uppmärksamhet

på frågan.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 december 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Britta[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:39 Registrering av fastighets-

rättsliga förhållanden, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om fastighetsregister

3 §, 4 §, 11§, 14 §

Lag om ändring i

jordabalken

19 kap. 27 §, 19 kap.

28 §, 19 kap. 31 §

Punkten 1 i övergångs-

bestämmelserna

Lag om ändring i lagen

(1984:404) om stämpel-

skatt vid inskrivnings-

myndigheter

43 §

1 Senaste lydelse av

19 kap. 2 § 1974:820

19 kap. 9 § 1971:1034

19 kap. 13 § 1992:448

19 kap. 14 § 1994:1036

19 kap. 17 § 1990:445

19 kap. 21 § 1981:784

19 kap. 23 § 1974:820

19 kap. 24 § 1974:820.

2 Senaste lydelse 1985:172.

3 Senaste lydelse 1985:172.

4 Senaste lydelse 1981:784.

5 Senaste lydelse 1984:651.

1 Senaste lydelse 1970:1011.

1 Senaste lydelse 1984:658.

1 Senaste lydelse av 8 § 1991:1872.

2 Senaste lydelse 1975:678.

1 Senaste lydelse av 7 a § 1991:1873.

2 Senaste lydelse 1975:679.

1 Senaste lydelse av 7 § 1992:1369.

2 Senaste lydelse 1984:301.

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

 Senaste lydelse av 5 kap. 33 a § 1995:1394.

2 Senaste lydelse 1995:1393.

3 Senaste lydelse 1995:1394.

4 Senaste lydelse 1995:1394.

1 Lagen omtryckt 1971:1036.

Senaste lydelse av 20 § 1971:1036.

1 Senaste lydelse 1992:1215.

1 Senaste lydelse av 11 § 1995:1401.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Senaste lydelse 1995:1405.

1 Lagen omtryckt 1983:434.

Senaste lydelse av 6 § 1998:148.

1 Lagen omtryckt 1991:670.

1 Senaste lydelse 1999:630.

1 Senaste lydelse av

3 § 1999:581,

8 § 1995:1465.

1 Lagen omtryckt 1992:1769.

1 Lydelse enligt prop. 1998/99:114.

 Senaste lydelse 1985:172.

 Senaste lydelse 1985:172.

 Senaste lydelse 1974:820.

 Senaste lydelse 1971:1034.

 Senaste lydelse1992:448.

 Senaste lydelse 1994:1036.

 Senaste lydelse 1990:445.

 Senaste lydelse 1981:784.

 Senaste lydelse 1974:820.

 Senaste lydelse 1974:820.

 Senaste lydelse 1984:651.

1 Senaste lydelse 1970:1011.

1 Senaste lydelse 1984:658.

1 Senste lydelse 1984:301.

1 Senaste lydelse 1995:1393.

2 Senaste lydelse 1995:1394.

3Senaste lydelse 1995:1394.

1 Senaste lydelse 1992:1215.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Senaste lydelse 1995:1405.

1 Senaste lydelse 1994:1909.

 Senaste lydelse av 8 § 1991:1872.

 Senaste lydelse 1975:678.

1 Senaste lydelse av 7 § 1991:1873.

2 Senaste lydelse 1975:679.

1 Senaste lydelse 1985:172.

2 Senaste lydelse 1985:172.

3 Senste lydelse 1974:820.

4 Senaste lydelse 1971:1034.

5 Senaste lydelse 1992:448.

6 Senaste lydelse 1994:1036.

7 Senaste lydelse 1990:445.

8 Senaste lydelse 1981:784.

9 Senaste lydelse 1974:820.

10 Senaste lydelse 1974:820.

11 Senaste lydelse 1981:784.

12 Senaste lydelse 1984:651.

1 Senaste lydelse 1970:1011.

1 Senaste lydelse 1984:658.

1 Senaste lydelse av 8 § 1991:1872.

2 Senaste lydelse 1975:678.

1 Senaste lydelse av 7 a § 1991:1873.

2 Senaste lydelse 1975:679.

1 Senaste lydelse av 7 § 1992:1369.

2 Senaste lydelse 1984:301.

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

 Senaste lydelse av 5 kap. 33 a § 1995:1394.

2 Senaste lydelse 1995:1393.

3 Senaste lydelse 1995:1394.

4 Senaste lydelse 1995:1394.

1 Lagen omtryckt 1971:1036.

Senaste lydelse av 20 § 1971:1036.

1 Senaste lydelse 1992:1215.

1 Senaste lydelse av 11 § 1995:1401.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Senaste lydelse 1995:1405.

1 Lagen omtryckt 1983:434.

Senaste lydelse av 6 § 1998:148.

1 Lagen omtryckt 1991:670.

1 Senaste lydelse 1999:630.

1 Senaste lydelse av

3 § 1999:581.

8 § 1995:1465.

1 Lagen omtryckt 1992:1769.

1 Lydelse enligt prop. 1998/99:114.

1

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 2

306

Prop. 1999/2000:39

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 2

306

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 6

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 7

Prop. 1999/2000:

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 8

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 9

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 9

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 10

306

Prop. 1999/2000:39

Bilaga 10

306

Prop. 1999/2000:39

Prop. 1999/2000:39

306

306