Bilaga 2

Svensk ekonomi

Bilaga 2

Svensk ekonomi

Innehållsförteckning

Förord 7

1 Inledning 7

1.1 Sammanfattning 7

1.2 Utvecklingen inom olika områden 11

1.3 Alternativa medelfristiga beräkningar 17

Appendix De nya nationalräkenskaperna 19

2 Internationell utveckling 21

2.1 Utvecklingen i Europa 21

2.2 Utvecklingen i Förenta staterna 23

2.3 Utvecklingen i Asien och Latinamerika 24

2.4 Utvecklingen i Ryssland och i övriga Östersjöområdet 25

2.5 Den svenska världsmarknadstillväxten 26

3 Kapitalmarknaderna 27

3.1 Utvecklingen i omvärlden 27

3.2 Utvecklingen i Sverige 29

3.3 Ränte- och valutaantaganden 30

4 Utrikeshandeln 33

4.1 Varuexporten 33

4.2 Varuimporten 35

4.3 Tjänstehandeln 36

4.4 Bytesbalansen 36

5 Näringslivets produktion 39

5.1 Industrin 39

5.2 Byggnadsverksamhet 41

6 Arbetsmarknad 43

7 Löner 49

8 Inflation 51

9 Hushållens ekonomi och konsumtionsutgifter 55

9.1 Hushållens inkomster 55

9.2 Hushållens konsumtionsutgifter 56

10 Bruttoinvesteringar 59

10.1 Näringslivets investeringar 59

10.2 Bostäder 61

10.3 Lager 62

11 Den offentliga sektorn 65

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 65

11.2 Den statliga sektorn 69

11.3 Ålderspensionssystemet 70

11.4 Kommunsektorn 72

Tabellförteckning

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar 12

Tabell 1.2 Nyckeltal 12

Tabell 1.3 Försörjningsbalans 13

Tabell 1.4 Bidrag till BNP-tillväxt 15

Tabell 1.5 Sparandets sammansättning 16

Tabell 1.6 De offentliga finanserna 16

Tabell 1.7 Arbetsmarknadsutveckling vid olika tillväxtantaganden 18

Tabell 2.1 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet 23

Tabell 3.1 Betalningsbalansens finansiella poster 30

Tabell 3.2 Ränte- och valutakursantaganden 31

Tabell 4.1 Export och import av varor och tjänster 34

Tabell 4.2 Bidrag till exporttillväxten 34

Tabell 4.3 Bytesbalansen 37

Tabell 5.1 Näringslivets produktion 39

Tabell 5.2 Nyckeltal för industrin 40

Tabell 5.3 Byggnadsverksamhet 41

Tabell 6.1 Arbetsmarknad 43

Tabell 6.2 Sysselsättning, branschfördelat 44

Tabell 6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program 45

Tabell 6.4 Sysselsättningsgrad och öppen arbetslöshet i olika regioner 47

Tabell 7.1 Timlöner 49

Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling 52

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtionsutgifter och sparande

55

Tabell 9.2 Bidrag till disponibelinkomstutvecklingen 56

Tabell 10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 59

Tabell 10.2 Övriga näringslivets investeringar 61

Tabell 11.1 Den offentliga sektorns finanser 65

Tabell 11.2 Skatter och avgifter 67

Tabell 11.3 Den offentliga sektorns utgifter 67

Tabell 11.4 Beräkning av finanspolitikens inriktning 68

Tabell 11.5 Statens finanser (exkl. statliga affärsverk och aktiebolag) 70

Tabell 11.6 Ålderspensionssystemet 71

Tabell 11.7 Kommunsektorns finanser 72

Diagramförteckning

Diagram 1.1 BNP-utveckling 7

Diagram A.1 BNP 1985 2 kvartalet 1999 20

Diagram 2.1 BNP-tillväxt i EU, Förenta staterna och Japan 21

Diagram 2.2 Företagens och hushållens förtroende i euroområdet 22

Diagram 3.1 10-årsräntor i USA, Tyskland och Japan 27

Diagram 3.2 Amerikansk kreditspread 1999 27

Diagram 3.3 Aktiebörsen i USA, Tyskland och Japan 1999 28

Diagram 3.4 Dollar mot euro och räntedifferens 1999 28

Diagram 3.5 Ränteutvecklingen i Sverige 29

Diagram 3.6 Ränteskillnader, Sverige 29

Diagram 3.7 Kronan mot TCW och euron 29

Diagram 4.1 Svensk exportutveckling till olika regioner 33

Diagram 4.2 Export av bearbetade varor 35

Diagram 4.3 Utvecklingen av vissa poster i bytesbalansen 36

Diagram 5.1 Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige relativt 14

OECD-länder 40

Diagram 6.1 Nyanmälda lediga platser och antal sysselsatta 44

Diagram 6.2 Sysselsättning och arbetskraftsutbud 45

Diagram 6.3 Befolkningen i åldern 16-64 år uppdelad på olika grupper 46

Diagram 6.4 Öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska program 46

Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet 50

Diagram 8.1 Konsumentprisutveckling 52

Diagram 9.1 Hushållens konsumtionsutgifter 57

Diagram 9.2 Hushållens nettosparkvot 58

Diagram 9.3 Hushållens skuldkvot 58

Diagram 10.1 Investeringar som andel av BNP 59

Diagram 10.2 Fastighetsprisstatistik 60

Diagram 10.3 Antal outhyrda respektive påbörjade lägenheter 62

Diagram 10.4 Totala lagerinvesteringar 63

Svensk ekonomi

Förord

I denna bilaga till budgetpropositionen för 2000

görs en bedömning av den internationella och

den svenska ekonomins utveckling t.o.m. år

2002.

Bedömningen baseras på underlag från

Statistiska centralbyrån, OECD, IMF och den

prognos Konjunkturinstitutet (KI) publicerade

den 25 augusti. Ansvaret för bedömningarna

åvilar dock helt Finansdepartementet.

Beräkningarna har gjorts med stöd av

Konjunkturinstitutets modell KOSMOS och är

betingade av att ett antal förutsättningar är

uppfyllda.

I maj i år publicerade Statistiska centralbyrån

nationalräkenskaper enligt EU:s regler på

området. Omläggningen av

nationalräkenskaperna har i många fall ändrat

förutsättningarna för prognosarbetet, se

appendix till kapitel 1.

Ansvarig för bilagan är departementsrådet

Mats Dillén. Beräkningarna baseras på

information t.o.m. 10 september 1999.

1 Inledning

1.1 Sammanfattning

Svensk ekonomi är inne i en stark expansionsfas.

Bruttonationalprodukten (BNP) väntas i år öka

med ca 3,5 %, vilket är en kraftig upprevidering i

förhållande till bedömningen i 1999 års

ekonomiska vårproposition. Det är framför allt

den gynnsamma utvecklingen på

arbetsmarknaden, där en mycket snabb

sysselsättningstillväxt har kunnat kombineras

med relativt måttliga löneökningar, som har

överträffat förväntningarna. Årets tillväxt är

mycket sysselsättningsintensiv genom att en stor

del av produktionsuppgången sker i

tjänstesektorn. Den snabba

sysselsättningstillväxten har positiva effekter för

inkomstutvecklingen i såväl den offentliga

sektorn som för hushållen. Hushållens och

kommunernas konsumtionsutgifter kan därför

väntas växa snabbare i år än på länge. Den goda

sysselsättningsutvecklingen väntas fortsätta nästa

år, om än i något långsammare takt.

Konjunkturläget på viktiga svenska

exportmarknader förutses gradvis förbättras. De

i denna proposition föreslagna

skattesänkningarna bidrar till att hushållens

konsumtion väntas öka relativt kraftigt även

nästa år. Förbättrade internationella

förutsättningar och en stark inhemsk efterfrågan

innebär att den svenska ekonomin bedöms växa

med ca 3 % år 2000 (se diagram 1.1).

Diagram 1.1 BNP-utveckling

Årlig förändring, procent

Under våren och sommaren har både

utfallsstatistik och framåtblickande indikatorer

visat på en stark tillväxtkraft i den svenska

ekonomin. Första halvåret ökade

sysselsättningen med drygt 100 000 personer

jämfört med första halvåret 1998. Det negativa

stämningsläge som präglade industrin under

årets inledande månader har, enligt KI:s

industribarometer, successivt förbytts till en

växande tillförsikt inför framtiden. Hushållens

framtidsförväntningar, såsom de mäts av SCB,

ligger kvar på historiskt höga nivåer. Den

samlade förväntningsbilden är i detta avseende

mer entydig än i början av året, då tillförsikten

bland industriföretagen var mycket låg.

Den positiva utvecklingen av den svenska

ekonomin har bekräftats av de preliminära

nationalräkenskaperna. Enligt dessa steg BNP

med 3,7 % under det första halvåret i år i

jämförelse med motsvarande period föregående

år. Den inhemska efterfrågan var mycket hög.

Genom köp av bilar och andra kapitalvaror var

hushållens konsumtion ca 3,5 % högre under

första halvåret i år än motsvarande period i fjol.

Trots en väsentlig försvagning av konjunkturen

på ett antal viktiga exportmarknader utvecklades

exporten totalt sett starkt. Exportökningarna

under det första halvåret kan främst hänföras till

teleprodukt- och läkemedelsindustrin.

Konjunkturläget inom andra exportnäringar var

svagt. Under det första halvåret var importen

mycket låg varvid nettot av utrikeshandeln höjde

BNP. Lagerinvesteringarna sänkte å andra sidan

BNP med motsvarande 0,6 %.

Produktivitetsutvecklingen var svag under det

första halvåret 1999.

I en tillväxtfas där sysselsättningen ökar

snabbt och resursutnyttjandet i ekonomin stiger

ställs det höga krav på lönebildningen.

Löneökningar som inte är förenliga med

Riksbankens inflationsmål leder till en skärpning

av penningpolitiken, vilket dämpar tillväxten. I år

bedöms löneglidningen uppgå till ca 1 %. Detta

är en ökningstakt som är låg ur ett historiskt

perspektiv och som avspeglar nedjusterade

inflationsförväntningar, hårdare

konkurrensförhållanden och kanske också en

bättre fungerande lönebildning. Årets förväntade

löneglidning är emellertid hög med tanke på att

sysselsättningen förutspås kunna öka i snabb takt

även nästa år. En förutsättning för prognosen,

och för att årets och nästa års

sysselsättningsuppgång skall bli varaktig, är att

löneglidningen nästa år begränsas till 0,5 %, så att

de totala löneökningarna uppgår till drygt 3 %.

För åren 2001 och 2002 har det antagits att

lönerna stiger med 3 % per år.

Det internationella konjunkturläget har

generellt sett utvecklats något bättre än vad

flertalet bedömare tidigare förväntat. Den

globala tillväxten i år och nästa år har reviderats

upp något och hoten mot en global återhämtning

har minskat. Förenta staterna fortsätter att

överraska med en hög tillväxt utan några

allvarliga inflationsproblem, även om vissa

tecken på tilltagande inflationsrisk kan skönjas.

Konjunkturutsikterna i EU-området har ljusnat

efter avmattningen i slutet av förra året och

under årets inledning. I Ryssland och

Latinamerika har en viss stabilisering ägt rum.

Osäkerheten är dock fortsatt stor vad gäller den

japanska ekonomin och en återhämtning är långt

ifrån säkerställd. Riskerna i den internationella

ekonomin är framför allt kopplade till obalanser i

Förenta staterna och Japan.

Ett återkommande tema i tidigare

konjunkturbedömningar har varit den s.k.

Asienkrisen och dess effekter på världsekonomin

och svensk ekonomi. Krisen i Sydostasien

kulminerade under 1998. Den senaste

inkommande statistiken visar på en tydlig

återhämtning i denna region, även om

tillväxtutsikterna varierar mellan länder. Det

direkta svenska exportbortfallet till de

krisdrabbade länderna kan grovt skattas till 2 %

av den totala varuexporten under föregående år.

Den totala exporten växte dock ändå snabbt

under 1998, vilket tyder på att svenska företag i

viss utsträckning ökade exporten till andra

marknader. Asienkrisen, och den därtill

sammanhörande efterfrågeminskningen, bidrog

även till en lägre global räntenivå. Den totala

negativa effekten av Asienkrisen på svensk

ekonomi måste därför i efterhand bedömas som

liten.

Det viktigaste kontraktiva inslaget i den

internationella konjunkturbilden är den uppgång

i långa räntor som har ägt rum under våren och

sommaren. För svenskt vidkommande betyder

detta att 10-årsräntan för närvarande ligger ca 1,6

procentenheter över de nivåer som rådde i början

av året. Den svenska kronan har visat en

oregelbunden utveckling under året. Kronan har

dock förstärkts under sommaren och har sedan

varit förhållandevis stabil. Det förbättrade

internationella konjunkturläget innebär vidare

att penningpolitiken i euroområdet och i Sverige

så småningom kan komma att läggas om i en

mindre expansiv riktning.

I den konjunkturbedömning som gjordes i

vårpropositionen förväntades att svensk

exportindustri skulle drabbas relativt hårt av en

försvagad internationell industrikonjunktur.

Detta berodde dels på att tillväxten bedömdes bli

särskilt svag på några viktiga exportmarknader,

dels på att stora delar av den svenska exporten,

t.ex. insatsvaror och maskininvesteringar,

normalt drabbas relativt hårt av en internationell

avmattning. Denna bedömning ligger fast.

Därutöver har emellertid utvecklingen bjudit på

ett antal positiva överraskningar. Som nämndes

ovan ser de globala konjunkturutsikterna mer

fördelaktiga ut och världsmarknadstillväxten har

därför reviderats upp något. Den svenska

industrin har rönt fortsatt stora

exportframgångar inom mindre

konjunkturkänsliga sektorer. Exportökningar

inom teleprodukt- och läkemedelsindustrin

svarar för en mycket stor del av årets totala

exporttillväxt. Under 1990-talet har

industristrukturen förskjutits mot en allt större

andel kunskapsintensiv produktion. De

strukturella förändringarna kan således vara en

förklaring till varför industrin uppvisar ett

mindre cykliskt beteende än tidigare. Svenska

exportföretag har också generellt sett varit

framgångsrika i ett antal länder till vilka

exportandelen är relativt måttlig (exempelvis

Spanien, Portugal, Grekland och Mexiko).

Tillsammans med en god relativprisutveckling

bidrar ovan nämnda faktorer till att den svenska

exportindustrin väntas ta marknadsandelar i år

och nästa år.

Huvudförklaringen bakom den kraftiga

upprevideringen av tillväxtprognosen för i år och

nästa år ligger dock i att den inhemska ekonomin

utvecklas avsevärt bättre än tidigare förväntats.

Till grund för detta ligger den gynnsamma

sysselsättningsutvecklingen. Härigenom blir

inkomsttillväxten god inom såväl hushålls- som

den offentliga sektorn, vilket skapar utrymme

för en icke lånefinansierad konsumtionstillväxt

inom bägge sektorerna. Den offentliga finansiella

situationen är så gynnsam att det nästa år är

möjligt att kombinera en god

konsumtionstillväxt i den offentliga sektorn med

ett positivt sparande och skattesänkningar. Den

låga inflationen stärker hushållens realinkomster

ytterligare och uppgången i hus- och

aktiepriserna har bidragit till att hushållens

förmögenhetssituation är mycket stark.

Investeringarna väntas stiga relativt kraftigt i

år och nästa år. I de verksamheter som har en

nära koppling till hushållens konsumtion

förutspås en hög investeringstillväxt. Detta gäller

i synnerhet bostadsbyggandet som bedöms öka

snabbt framöver, även om tillväxten är

koncentrerad till storstadsregionerna.

Industriinvesteringarna ligger generellt på en hög

nivå varför även måttliga ökningstal innebär ett

betydande kapacitetstillskott.

Till följd av stora lagerinvesteringar inom

industri och handel under 1998 har det i år

funnits ett behov av att korrigera lagren. Så har

också skett under det första halvåret i år. Det

direkta bidraget från lager till tillväxten väntas i

år bli -0,4 procentenheter. Årets importtillväxt

väntas bli låg. Importökningen dras ned av

exportavmattningen och av

sammansättningseffekter som innebär att

importinnehållet i exporten är ovanligt litet.

Även årets lagerkorrigering dämpar

importtillväxten.

Sysselsättningen växer för närvarande mycket

snabbt. I år väntas den öka med 2,7 % och nästa

år med 1,6 %. Sammantaget motsvarar detta ca

170 000 nya arbetstillfällen. Den största delen av

ökningen sker inom den privata tjänstesektorn,

men även inom kommunerna ökar

sysselsättningen kraftigt. Årets

sysselsättningökning är den högsta som kunnat

registreras sedan Statistiska centralbyråns

arbetsmarknadsundersökningar (AKU) startade

1963.

I förhållande till sysselsättningsminskningen

under det tidiga 1990-talet är uppgången mer

blygsam (exempelvis föll sysselsättningen 1993

med drygt 5 %). Det är först nu efter

recessionsåren i början av 1990-talet, följt av en

budgetsaneringsperiod med mycket höga räntor

och exportdriven tillväxt, som den egentliga åter-

hämtningen på arbetsmarknaden har börjat. Till

följd av den starka sysselsättningsuppgången

fortsätter den öppna arbetslösheten att minska

och väntas uppgå till 4,5 % nästa år. Ett något

förbryllande inslag i den aktuella

konjunkturbilden är den svaga

produktivitetstillväxten i fjol och under första

halvåret i år. Den viktigaste förklaringen är

troligen att det är en sammansättningseffekt. När

verksamheter med en hög

sysselsättningsintensitet och låg produktivitet

växer snabbt sjunker den genomsnittliga

produktivitetstillväxten. Under recessionsåren i

början av 1990-talet var situationen den omvända

 produktivitetstillväxten ökade genom att

kapitalintensiva verksamheter växte snabbt,

samtidigt som sysselsättningen minskade.

I jämförelse med bedömningen i

vårpropositionen har nivån på den totala

bruttonationalprodukten år 2000 uppreviderats

med 1,8 % och sysselsättningen med 2,3 %. Vid

utgången av år 2000 är därför resursutnyttjandet

i ekonomin avsevärt högre i föreliggande

prognos. I ett längre perspektiv är osäkerheten

om konjunkturläget mycket stor, dessutom

kommer ekonomin att träffas av olika störningar

framöver som i dag inte är kända. Vad gäller åren

2001 och 2002 görs därför ingen bedömning av

konjunktursituationen. Utöver prognosen för

1999 och 2000 presenteras tre kalkyler för de två

följande åren. Kalkyl 1 är den mest

genomarbetade kalkylen och beskrivs i detta

samt resterande kapitel. Den antagna tillväxten

för dessa år vilar på en uppskattning av den

underliggande tillväxttakten i ekonomin och en

bedömning om huruvida ekonomin kan växa

långsammare eller snabbare än den

underliggande trenden utan att priser och löner

accelererar. I kalkyl 1 bedöms BNP-tillväxten

2001 och 2002 uppgå till 2,2 % respektive 2,0 %.

Detta är lägre tillväxttal för dessa år än i

vårpropositionen. Nivån på

bruttonationalprodukten år 2002 bedöms

emellertid nu ligga en knapp procent högre än i

vårpropositionen. Denna mer optimistiska

bedömning om vad som utgör en hållbar

produktionsnivå har bland annat gjorts i ljuset av

att den senaste tidens höga sysselsättningstillväxt

inte har givit upphov till några generella

bristsituationer på arbetsmarknaden eller ökad

inflation. Andelen i reguljär sysselsättning för

personer mellan 20 och 64 år beräknas öka från

74,6 % 1998 till 77,3 % år 2002. I

vårpropositionen bedömdes

sysselsättningsgraden 2002 uppgå till 76,5 %.

Regeringens mål är att sysselsättningsgraden år

2004 skall uppgå till 80 %.

Osäkerheten om i vilken utsträckning det

finns lediga resurser kvar i ekonomin år 2001 och

2002 är stor. I kalkyl 2 och kalkyl 3 illustreras

den ekonomiska utvecklingen om

arbetsmarknaden fungerar mycket väl.

Sysselsättning och produktion växer då snabbare

än i kalkyl 1 samtidigt som löner och priser

utvecklas på ett hållbart sätt. I kalkyl 2 antas

BNP öka med 2,5 % såväl 2001 som 2002. Den

öppna arbetslösheten sjunker då till 3,8 % år

2002. Blir tillväxten under 2001 och 2002 istället

2,8 % per år leder detta till en öppen arbetslöshet

på 3,5 % år 2002 (kalkyl 3).

De offentliga finanserna väntas visa betydande

överskott. I år beräknas överskottet uppgå till

1,7 % av BNP. Den goda ekonomiska

utvecklingen väntas leda till att överskottet i de

offentliga finanserna år 2000 överträffar den

målsatta nivån om 2 % av BNP. Därmed uppstår

ett utrymme för de nu föreslagna

skattesänkningarna. I prognosen är dessa

beaktade. De förväntade överskotten år 2000 och

2001 beräknas därefter uppgå till 2,1 %

respektive 2,0 % av BNP.

År 2002 överstiger det offentliga finansiella

sparandet, efter föreslagna skattesänkningar,

målet om överskott motsvarande 2 % av BNP

med ca 21 miljarder kronor. Dessa överskjutande

medel antas i kalkylen beräkningstekniskt

tillföras hushållssektorn så att saldomålet uppnås

exakt.

Finanspolitiken beräknas i år och nästa år ha

en expansiv inriktning. För åren 2001 och 2002

kan finanspolitiken, när hänsyn tagits till den

beräkningstekniska överföringen år 2002,

beskrivas som milt kontraktiv.

Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld har sjunkit som andel av BNP sedan

1995 och beräknas år 2000 understiga 60 %. Det

positiva sparandet i offentlig sektor 2001 och

2002 innebär att den konsoliderade

bruttoskulden fortsätter att minska och som

andel av BNP förväntas den uppgå till 52 % år

2002.

Osäkerheter i prognosen

Prognosen bygger på en s.k. mjuklandning av

Förenta staternas ekonomi, dvs. en utveckling

där tillväxten gradvis närmar sig den långsiktiga

tillväxttakten. Mer dramatiska förlopp kan dock

inte uteslutas. Exempel på negativa risker är

arbetskraftsbrist och penningpolitisk

åtstramning, ett kraftigt börsfall eller en

betydande investeringsavmattning. Det finns

även positiva risker. Den amerikanska ekonomin

har under ett antal år överraskat bedömare med

hög tillväxt och låg inflation. Det kan därför inte

uteslutas att den underliggande tillväxtakten i

den amerikanska ekonomin är högre än vad som

tidigare antagits. Den japanska ekonomin är

alltjämt i ett utsatt läge med växande arbetslöshet

och stigande underskott i de offentliga

finanserna. I Japan förutses i prognosen en

mycket långsam återhämtning. Eftersom Japan

är en stor nettolångivare till Förenta staterna kan

reala anpassningar komma att orsaka en

betydande turbulens på de finansiella

marknaderna.

Den avgörande osäkerhetsfaktorn i den

svenska ekonomin är hur högt resursutnyttjande

som det är möjligt att uppnå utan att löner och

priser börjar öka i en för snabb takt. Redan i dag

ligger arbetslösheten under den nivå som en del

bedömare tidigare ansett vara förenlig med låg

och stabil inflation. För närvarande råder det inte

någon generell brist på arbetskraft i den svenska

ekonomin. Det är därför rimligt att utgå ifrån att

den s.k. jämviktsarbetslösheten ligger under

dagens nivå på arbetslösheten. Det är dock

mycket svårt att exakt fastställa vid vilken nivå på

den öppna arbetslösheten eller vid vilken

sysselsättningsgrad som löner och priser riskerar

att börja öka för snabbt. Det är viktigt att påpeka

att denna osäkerhet är symmetrisk. Fungerar

arbetsmarknaden ännu bättre än vad som

antagits kan arbetslösheten fortsätta att minska

år 2001 och 2002 (se avsnitt 1.3). Vid en sämre

fungerande arbetsmarknad, med för höga

löneökningar, kan dock Riksbanken komma att

höja den s.k. reporäntan utöver vad som antagits

i prognosen.

Den öppna arbetslösheten antas i prognosen

falla till 4,2 % år 2002. Huvudförklaringen till

nedgången ligger i den snabba

sysselsättningstillväxten. Därtill väntas ett stort

antal personer under de närmaste åren genomgå

vuxenutbildning och antalet högskoleplatser

ökar kraftigt. För att minska risken för att

flaskhalsar skall uppstå på arbetsmarknaden är

det därför viktigt att utbildningssatsningen inom

Kunskapslyftet verkligen riktas till grupper som

har en svag ställning på arbetsmarknaden och

som annars skulle riskera att bli varaktigt

arbetslösa.

1.2 Utvecklingen inom olika områden

Den internationella utvecklingen

Tillväxtutsikterna i världsekonomin förutses

successivt förbättras i år och nästa år. Kriserna i

Asien och Latinamerika, som tyngde

världsekonomin under fjolåret, förefaller nu vara

avslutade i de flesta av de drabbade länderna.

Konjunkturbilden i världen är dock på intet sett

enhetlig. I den amerikanska ekonomin är

resursutnyttjandet högt, varför en viss uppgång i

inflationen i kombination med en anpassning av

tillväxten nedåt mot den underliggande

tillväxttakten är den mest troliga utvecklingen. I

EU-området är resursutnyttjandet i utgångsläget

betydligt lägre. Expansiva monetära förhållanden

och en neutral finanspolitik stimulerar

efterfrågan och bidrar till stigande tillväxt och en

begränsad uppgång i inflationen. Länderna i

Asien och Latinamerika är, generellt sett, i en

återhämtningsfas. Tillväxttalen kommer att öka,

men i många fall från låga nivåer. Ett undantag är

Japan där tillväxten förutspås bli 0,3 % i år och

0,2 % nästa år.

Utvecklingen av världsmarknadstillväxten för

svenska exportvaror kan skilja sig relativt kraftigt

från det globala tillväxtförloppet. I år väntas

världsmarknadstillväxten för svenska

exportvaror sjunka från drygt 7 % år 1998 till

drygt 4 % samtidigt som den globala tillväxten

förutses stiga från 2,4 % till 2,7 %. Skillnaden

beror bl.a. på en konjunkturförsvagning på några

stora svenska exportmarknader, t.ex. Tyskland,

Storbritannien, Norge och Danmark.

Förenta staternas ekonomi har haft åtta år av

god tillväxt. I synnerhet de tre senaste åren har

tillväxten varit mycket hög i genomsnitt ca

3,75 %. De flesta bedömare är eniga om att

tillväxttal i denna storleksordning inte är

långsiktigt möjliga att upprätthålla. Sett från

ekonomins utbudssida kan tillväxten förklaras av

en hög sysselsättnings- och en god

produktivitetstillväxt. Den öppna arbetslösheten

ligger emellertid på en låg nivå varför det

föreligger en viss risk för överhettning på

arbetsmarknaden. Även på ekonomins

efterfrågesida finns det några potentiella

obalanser. Efter ett antal år med hög

investeringstillväxt är investeringarnas andel av

BNP nu på en relativt hög nivå vilket

tillsammans med stigande finansieringskostnader

kan komma att leda till ett omslag i

investeringskonjunkturen. Den snabba

värdetillväxten på den amerikanska börsen har

bidragit till att sparandet i hushållssektorn för

närvarande ligger på en låg nivå. En svagare

börsutveckling kan därför komma att leda till ett

ökat hushållssparande och en svagare

konsumtionsutveckling. Det finansiella

sparandet i ekonomin som helhet är kraftigt

negativt. Den amerikanska ekonomin är således

beroende av ett stort kapitalinflöde från övriga

världen och i synnerhet Japan. I prognosen antas

att den amerikanska ekonomin gradvis anpassar

sig mot en långsiktigt balanserad situation, men

osäkerheten vad gäller den fortsatta utvecklingen

är betydande.

Under föregående år föll BNP i Japan med

nära 3 %. En viss stabilisering kan nu skönjas. En

expansiv finanspolitik har bidragit till att

åtminstone temporärt vända den negativa

trenden. För en fortsatt återhämtning är det

dock nödvändigt att regeringens

saneringsprogram för finanssektorn blir

framgångsrikt och att strukturreformer

genomförs.

Det ekonomiska tillståndet i euroområdet har

förbättrats sedan årsskiftet. Det pessimistiska

stämningsläget inom industrin har brutits och

hushållens förväntningar är på en historiskt sett

hög nivå. Medlemsländerna befinner sig dock i

något olika konjunkturskeden. Exporten i Italien

och Tyskland drabbades förhållandevis hårt av

fjolårets globala konjunkturavmattning. I ett

flertal euroländer exempelvis Frankrike,

Spanien och Nederländerna har dock en god

utveckling av den inhemska efterfrågan delvis

motverkat efterfrågebortfallet från omvärlden.

Euroområdet ligger något senare än Sverige i

konjunkturcykeln, varför tillväxten förväntas

falla tillbaka från 2,8 % 1998 till 2,1 % 1999. I

takt med att konjunkturen stärks i Italien och

Tyskland stiger tillväxten i euroområdet till

2,7 % år 2000.

Storbritannien, Danmark och Norge har alla

legat långt fram i konjunkturcykeln. För att

motverka tendenser till överhettning har den

samlade ekonomiska politiken i dessa länder haft

en stram inriktning. Detta har bidragit till att

dämpa konjunkturen och till att tillväxttalen

under innevarande år förväntas bli relativt låga.

Under hösten 1998 genomfördes dock lättnader

av den brittiska penningpolitiken, vilket väntas

stimulera tillväxten. Under fjolåret brottades den

norska ekonomin med låga oljepriser och snabbt

stigande lönekostnader. Framtidsutsikterna har

dock ljusnat i och med att oljepriset har stigit och

att årets avtalsrörelse resulterade i relativt låga

löneavtal.

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar

1997

1998

1999

2000

2001

2002

BNP OECD1

2,9

2,3

2,4

2,2

2,1

2,2

KPI OECD1

2,0

1,4

1,4

1,6

1,7

1,8

Timlön, kostnad1

4,5

3,8

3,4

3,2

3,0

3,0

Dollarkurs (SEK)2

7,7

8,0

8,2

7,8

7,2

7,0

TCW-index2

120,5

123,3

124,6

121,9

119,4

118,0

Tysk långränta3

5,7

4,6

4,4

4,9

5,1

5,1

Svensk långränta3

6,6

5,0

4,9

5,4

5,5

5,3

Svensk kortränta4

4,3

4,3

3,2

3,6

4,1

4,4

1 Årlig procentuell förändring, BNP OECD och KPI OECD avser OECD 16 (se kapitel

2)

2 Årsgenomsnitt

3 10-års statsobligation, årsgenomsnitt

4 6-månaders statsskuldsväxel, årsgenomsnitt

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Räntor, inflation, valutor och löner

Den omsvängning som har ägt rum vad gäller de

globala tillväxt- och inflationsutsikterna har satt

tydliga spår i ränteutvecklingen. Exempelvis har

räntan på en 10-årig svensk statsobligation stigit

med ca 1,5 procentenheter sedan maj i år. Den

amerikanska långränteuppgången under

motsvarande period har varit något större,

medan uppgången har varit något mindre i

euroområdet. En allmän tendens till minskad

statlig upplåning, på grund av bättre offentliga

finanser, och växande privat upplåning, har därtill

inneburit att ränteskillnaden mellan den privata

och den statliga upplåningen har ökat. På den

svenska marknaden har växande räntemarginaler

medfört att bolåneinstitutens 5-åriga

utlåningsränta till hushållen har ökat med ca 2

procentenheter till drygt 7 % sedan maj.

Det förbättrade konjunkturläget och därmed

ett ökat inflationstryck i euroområdet väntas leda

till att den europeiska centralbanken (ECB)

nästa år höjer styrräntan. I prognosen antas en

höjning med 0,75 procentenheter under år 2000

och med ytterligare 0,5 procentenheter under

2001, vilket implicerar en styrränta på 3,75 % i

slutet av 2001. Sammantaget måste detta

betraktas som en ganska måttlig åtstramning.

Den svenska penningpolitiken vägleds av ett

inflationsmål. Inflationen mätt som förändringen

av konsumentprisindex skall uppgå till 2 % med

ett toleransintervall på +/- 1 procentenhet. Mot

bakgrund av att priserna föll under fjolåret och

ett allmänt lågt inflationstryck sänkte

Riksbanken i mars i år sin viktigaste styrränta,

den s.k. reporäntan, till 2,90 %. Trots att

sysselsättningen och produktionen har ökat

snabbt under våren och sommaren har inte

inflationstrycket ökat påtagligt. Den prisuppgång

som har kunnat registreras är först och främst

hänförlig till höjda priser och skatter på bränslen,

tandvårdsreformen och höjningar av vissa

administrativt satta priser. Det finns också

mycket litet som tyder på att någon betydande

uppgång i inflationen är nära förestående det

finns inga generella kapacitetsproblem inom

industrin eller tjänstenäringarna, löneökningarna

i ekonomin är begränsade, kronan väntas

appreciera och inflationsförväntningarna ligger

på eller under inflationsmålet. Den snabba

ökningen av hushållens efterfrågan möjliggör

dock en viss höjning av marginalerna i handeln.

Tabell 1.2 Nyckeltal

1997

1998

1999

2000

2001

2002

KPI, dec dec

1,9

 0,6

0,9

1,3

2,0

2,0

UND1X, dec dec

1,8

0,6

1,5

1,1

Disponibel inkomst1,6

 1,0

2,9

4,2

2,6

2,3

2,7

Sparkvot (nivå)6

3,5

3,7

4,4

3,9

3,8

4,4

Industriproduktion1

4,9

4,0

3,5

4,5

2,9

2,4

Relativ enhetsarbets-

kostnad i industrin1

 3,8

 1,0

 1,4

1,4

Sysselsättning2

 1,0

1,5

2,7

1,6

0,5

0,3

Öppen arbetslöshet3

8,0

6,5

5,4

4,5

4,2

4,2

Arbetsmarknads-

politiska program3

4,3

3,9

3,3

3,5

3,5

3,5

Handelsbalans4

141

140

146

157

169

183

Bytesbalans5

2,8

1,9

1,4

1,7

2,4

3,0

Offentliga sektorns

finansiella sparande5

 1,8

2,3

1,7

2,1

2,0

2,0

1 Årlig procentuell förändring

2 Antal personer, årlig procentuell förändring

3 Andel av arbetskraften

4 Miljarder kronor

5 Procent av BNP

6 Nytt sparbegrepp, nya beräkningar. Enligt de nya nationalräkenskaperna ingår

hushållens nettosparande i avtalspensioner i sparbegreppet. Sparkvotens nivå har

därmed höjts med 2,9 procentenheter för 1998. För år 2002 avses värde efter

beräkningsteknisk överföring till hushållen.

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen, Riksbanken och

Finansdepartementet

Tabell 1.3 Försörjningsbalans

Miljarder

kronor

Årlig procentuell volymförändring

1998

1996

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Hushållens konsumtionsutgifter

951

1,4

1,6

2,4

3,1

3,0

2,2

2,1

Offentliga konsumtionsutgifter

499

0,8

 1,0

1,0

1,6

1,0

1,0

0,5

 Statliga

147

2,6

 2,9

 7,1

1,5

0,5

0,5

0,5

 Kommunala

352

0,0

0,0

4,9

1,7

1,3

1,1

0,5

Fasta bruttoinvesteringar

296

5,1

 2,1

9,2

6,4

5,6

3,6

3,0

 Näringsliv exkl. bostäder

227

8,1

3,8

10,9

6,9

5,2

1,8

1,0

 Bostäder

24

8,9

 25,5

4,9

14,8

14,3

20,0

20,0

 Myndigheter

44

 8,0

 11,9

3,1

 0,8

2,4

2,4

0,7

Lagerinvesteringar1

17

 1,0

0,5

0,3

 0,4

0,1

0,0

0,0

Export

816

3,9

12,7

6,9

5,0

6,7

5,0

5,0

Import

705

2,9

11,7

9,7

3,2

7,1

5,2

5,2

BNP

1873

1,3

1,8

2,6

3,6

3,0

2,2

2,0

1 Förändring uttryckt i procent av BNP föregående år.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Inflationen mätt med KPI eller med

Riksbankens underliggande mått, UND1X,

väntas ligga mellan 1 % och 1,5 % i slutet av

nästa år. Under åren 2001 och 2002 ligger

resursutnyttjandet i ekonomin på en högre nivå

än i dag, vilket ökar risken för bristsituationer på

arbetsmarknaden. I prognosen antas att

Riksbanken under nästa år höjer reporäntan med

en knapp procentenhet. Genom denna

anpassning av penningpolitiken bedöms

inflationen år 2001 och 2002 överensstämma

med inflationsmålet, dvs. 2 %.

Den svenska kronan antas gradvis stärkas till

TCW-index 118 från den aktuella nivån (ca 123),

där TCW-index är ett konkurrensvägt

växelkursindex. Den väntade kronförstärkningen

avspeglar dels den goda utvecklingen av den

svenska ekonomin innefattande bl.a. låg inflation

och väntade bytesbalansöverskott, dels en

antagen depreciering av dollarn i förhållande till

främst euron. Den svenska kronan antas

fluktuera kring 8,70 mot euron.

Enligt den preliminära lönestatistiken, som

fortfarande är behäftad med en viss osäkerhet,

steg lönerna 1998 med 3,8 %. I år väntas lönerna

stiga med 3,4 %. En återhållsam löneutveckling

under de kommande åren är en central

förutsättning för att sysselsättningsuppgången

inte skall brytas i förtid. I förlängningen är det

också en förutsättning för att regeringens

sysselsättningsmål skall uppnås. Utvecklingen

mot mer koordinerade avtalsförhandlingar,

samordnade lönekrav och en fortsatt inriktning

mot en friare lönesättning på lokal nivå, bidrar

sannolikt till lägre nominella löneökningar. Den

låga inflationen och de låga

inflationsförväntningarna innebär att det är

möjligt att uppnå reallöneökningar även vid

relativt låga nominella löneökningar. Detta

illustreras inte minst av årets och föregående års

starka reallönetillväxt. Mot dessa gynnsamma

faktorer skall ställas de risker för bristsituationer

och åtföljande problem med löneglidning som

uppkommer när arbetskraftsefterfrågan är hög,

men ojämnt fördelad mellan regioner och

yrkeskategorier. Till grund för

prognosen ligger ett antagande om att

löneökningarna begränsas till 3,2 % nästa år och

3,0 % såväl 2001 som 2002.

Försörjningsbalansen

Trots det relativt svaga internationella

konjunkturläget under det första halvåret visade

exporten förvånansvärt goda utvecklingstal.

Detta förklaras med stora exportframgångar

inom tre områden; teleprodukt-, läkemedels-

och lastbilsindustrin. Konjunkturinstitutets

industribarometer indikerar ett förbättrat

orderläge och en återhämtning framöver i de

cykliska branscher som hade en svag tillväxt

under det första halvåret. Sammantaget beräknas

den svenska varuexporten vinna

marknadsandelar och öka med drygt 5 % 1999.

En förbättrad europakonjunktur under nästa år

förutses leda till en god utveckling inom de

cykliska branscherna. Till följd av den förväntade

kronapprecieringen torde svenska exportörers

relativpris komma att stiga något nästa år. Efter

ett antal år med fördelaktig relativprisutveckling

är dock konkurrensläget mycket gott. Den

samlade bedömningen är därför att svenska

exportörer vinner marknadsandelar även nästa år

och att exporten stiger med drygt 6,5 %.

Importtillväxten har visat mycket tvära kast

mellan åren. Under 1998 steg importen med

nästan 10 %. Under årets inledning har en

kraftig avmattning skett och importen väntas

stiga med endast 3,2 % i år. Nästa år ökar

importtillväxten och beräknas uppgå till drygt

7 %. Dessa svängningar kan tyckas vara något

märkliga med tanke på att BNP-tillväxten

utvecklas relativt jämnt (och faktiskt är högst det

år importtillväxten är som svagast). Förklaringen

ligger i variationer i bruttonationalproduktens

sammansättning mellan åren. År 1998 växte de

delar i ekonomin som hade ett högt

importinnehåll snabbt export, lager- och

maskinvesteringar. I år minskar

lagerinvesteringarna och exporttillväxten avtar.

De exportprodukter som har gått starkt hittills

under året har dessutom ett relativt lågt

importinnehåll (exempelvis läkemedel). Nästa

års uppgång av importtillväxten innebär en

anpassning till en mer långsiktigt normal nivå.

Sammantaget innebär export- och

importutvecklingen att handelsbalansöverskottet

fortsätter att stiga för att nästa år uppgå till 7,7 %

av BNP.

Investeringsklimatet i den svenska ekonomin

måste betraktas som mycket gynnsamt.

Industriinvesteringarna stimuleras av det låga

ränteläget, en starkare europeisk konjunktur och

en relativt god vinstnivå. Den positiva

utvecklingen av den inhemska ekonomin med

en bred sysselsättningsuppgång och en stark

utveckling av de disponibla inkomsterna ökar

efterfrågan på bostäder och kommersiella

lokaler. Investeringstillväxten förutses dock

dämpas något under de kommande åren i

jämförelse med den kraftiga ökningen 1998.

Nivån på investeringarna i näringslivet (exkl.

bostäder) är dock mycket hög, vilket innebär att

redan oförändrade volymer medför en

betydande kapacitetsutbyggnad.

I industrin var investeringstillväxten stark

1998 samtidigt som industriproduktionen

stagnerade under slutet av året. Detta innebar att

resursutnyttjandet föll under årets inledning,

vilket ledde till prispress och fallande

vinstmarginaler. Under våren och sommaren har

det, enligt KI:s konjunkturbarometer, skett en

snabb omsvängning i företagens

produktionsplaner. Företagen kan därför

bibehålla 1998 års höga investeringsnivå.

Ökningen av exporten under nästa år med

åtföljande behov av ny kapacitet inom bl.a. bas-

industrin medför att investeringstillväxten

återigen tilltar.

Investeringarna i övrigt näringsliv ökade

mycket kraftigt 1998. De sektorer som i hög

grad påverkas av hushållens efterfrågan

expanderade samtidigt som ett antal stora

infrastrukturprojekt förstärkte uppgången. En

fortsatt stark efterfrågan i hushållssektorn och

låga räntor bidrar till höga tillväxttal även i år.

Därtill har pris- och vakansutvecklingen i det

kommersiella fastighetsbeståndet skapat goda

förutsättningar för nybyggnation. På grund av

den höga investeringsnivån i övrigt näringsliv i

utgångsläget förväntas en viss avmattning av

tillväxten under nästa år.

Efter ett antal år med mycket lågt

bostadsbyggande, på grund av höga realräntor

och en anpassning av bostadsbeståndet till en

lägre subventionsnivå, finns nu ekonomiska

förutsättningar för en återhämtning. Antalet

påbörjade bostäder ökade under första halvåret

med 35 % jämfört med motsvarande period året

innan. Korttidsindikatorer (exempelvis KI:s

barometer) och prisutvecklingen pekar på

fortsatt god tillväxt vad gäller småhus. I

tillväxtregionerna begränsas dock produktionen

på kort sikt av kapacitetsrestriktioner både i

form av tomtmark och en begynnande brist på

byggnadsarbetare. Sammantaget beräknas antalet

påbörjade lägenheter stiga från 12 000 år 1998 till

15 000 i år och 17 000 nästa år. Den långsiktiga

jämviktsnivån beräknas ligga runt 25 000

lägenheter.

I början av året fanns ett kraftigt missnöje

med lagersituationen inom industrin och inom

delar av handeln. Konjunkturutsikterna har

under våren och sommaren markant förbättrats,

vilket har reducerat behovet av att justera lagren.

I år väntas lagerinvesteringar ge ett tillväxtbidrag

motsvarande 0,4 % av BNP. Detta innebär en

upprevidering med 0,3 procentenheter i

förhållande till bedömningen i vårpropositionen.

Lageranpassningsprocessen förutses därmed vara

avslutad detta år. Nästa år och åren därefter

förväntas lagren växa i takt med

produktionsökningarna. Lagerbidraget beräknas

år 2000 till 0,1 % av BNP.

Hushållens konsumtionsutgifter ökade 1998

med 2,4 %. Den snabba sysselsättningstillväxten,

en god reallöneutveckling, och de nu föreslagna

skattesänkningarna gör att de reala

disponibelinkomsterna sammantaget stiger med

knappt 7 % i år och nästa år. Därtill verkar en rad

andra gynnsamma förhållanden till stöd för höga

ökningstal; en solid förmögenhetsställning, låga

räntor, historiskt hög tillförsikt om utvecklingen

av den egna ekonomin, växande optimism om

landets ekonomi och utvecklingen på

arbetsmarknaden. Under dessa omständigheter

bedöms hushållens konsumtionsutgifter växa

med ca 3 % per år 1999 och år 2000.

Under åren 2001 och 2002 beräknas

hushållens konsumtion öka med i genomsnitt

drygt 2 %. För år 2002 överstiger överskotten i

de offentliga finanserna den målsatta nivån om

2 % av BNP. Det är rimligt att anta att hushållen

får ta del av detta överskjutande överskott och

att de planerar sin konsumtion därefter (även om

det är osäkert i hur stor utsträckning och i vilken

form överskotten kommer hushållen tillgodo).

Beräkningstekniskt har överskott i de offentliga

finanserna år 2002 utöver 2 % av BNP överförts

till hushållen.

Sparkvoten kommer under de kommande

åren att ligga på en relativt låg nivå jämfört med

tidigare under 1990-talet. Detta skall ses mot

bakgrund av att hushållen har konsoliderat sina

balansräkningar och att den anpassningen nu är

avslutad. På sikt är sannolikt en viss uppgång i

sparkvoten att vänta, men på grund av den

gynnsamma förmögenhetsutvecklingen i

hushållssektorn under senare år, bedöms

sparkvoten vara relativt stabil under de närmaste

åren.

Den kommunala konsumtionen ökade i

volym förra året för första gången sedan 1991.

Ökningen uppgick till drygt 1 %, exkluderat

effekten av att betalningarna för läkemedels-

subventionerna överfördes från staten till

landstingen. Uppgången har fortsatt i år och för

helåret väntas de kommunala

konsumtionsutgifterna öka med 1,7 % jämfört

med 1998. Det finansiella sparandet beräknas i år

bli positivt efter flera år av underskott. Från och

med år 2000 gäller att alla kommuner och

landsting ska uppvisa ekonomisk balans, vilket

kräver ett positivt finansiellt sparande i sektorn

som helhet.

Den kraftiga ökningen av sysselsättningen i

hela ekonomin medför en stark ökning av den

kommunala sektorns skatteintäkter. Detta

tillsammans med höjda statsbidrag ger utrymme

för en konsumtionsökning med i genomsnitt ca

1 % under åren 2000 2002.

Den statliga konsumtionen varierar mellan

åren delvis beroende på variationer i försvarets

inköp av varaktiga varor. Förra året steg den

statliga konsumtionen med ca 2 % (exkluderat

effekten av att betalningarna för

läkemedelssubventionerna överfördes till

landstingen). Första halvåret i år ökade

konsumtionen med 2 % och helåret 1999

beräknas ökningen till 1,5 %. De följande åren

förutses en tillväxt på 0,5 % per år.

Tabell 1.4 Bidrag till BNP-tillväxt

Procentenheter

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Hushållens

konsumtionsutgifter

0,8

1,2

1,6

1,5

1,1

1,1

Offentliga

konsumtionsutgifter

 0,2

0,2

0,4

0,3

0,2

0,1

Fasta brutto-

investeringar

 0,3

1,4

1,0

0,9

0,6

0,5

Lagerinvesteringar

0,5

0,3

 0,4

0,1

0,0

0,0

Export

4,8

2,9

2,2

2,9

2,3

2,3

Import

 3,8

 3,4

 1,2

 2,7

 2,0

 2,1

Netto utrikeshandel

1,0

 0,5

0,9

0,3

0,2

0,3

BNP

1,8

2,6

3,6

3,0

2,2

2,0

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Tillväxtens och sparandets sammansättning

Förra året gav den inhemska efterfrågan ett

ansenligt bidrag till tillväxten. Denna utveckling

väntas fortsätta (se tabell 1.4). Bidraget från

hushållens konsumtionsutgifter ligger i år och

nästa år kring 1,5 procentenheter. Lägg därtill att

bruttoinvesteringarna ger bidrag kring 1

procentenhet per år under 1999 och 2000. Årets

stora bidrag från utrikeshandelsnettot om 0,9

procentenheter förefaller stämma illa överens

med årets exportavmattning. Förklaringen ligger

i att det är de snabba kasten i importen som slår

igenom i utrikeshandelsnettot. Årets bidrag från

exporten sjunker dock i förhållande till 1998 för

att sedan återigen stiga år 2000.

Det finansiella sparandet, vilket i stort

överensstämmer med bytesbalansens saldo,

väntas visa växande överskott. Sett från den reala

sidan av ekonomin är de växande överskotten i

handelsbalansen en viktig förklaring till den

positiva utvecklingen av det finansiella sparandet.

I år sjunker dock överskottet i det finansiella

sparandet trots att handelsbalansöverskottet

ökar. En viktig förklaring bakom detta är att

årets fusioner och försäljningar av svenska

företag till utlandet innebär att de vinster som

tidigare tillgodoräknades det svenska finansiella

sparandet nu tillgodoräknas det land där

företaget har sin nya juridiska hemvist. Sett från

den finansiella sidan av ekonomin är det i

hushålls- och den offentliga sektorn som

sparandet stiger. Företagssektorn har ett negativt

sparande som ytterligare försämras på grund av

ovan nämnda bokföringsmässiga effekt. Det

reala sparandet, främst i form av fasta

investeringar, ökar svagt som andel av BNP.

Tabell 1.5 Sparandets sammansättning

Procent av BNP

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Bruttosparande

18,2

19,0

18,0

18,9

19,7

20,4

Realt sparande

15,5

16,7

16,8

17,2

17,3

17,4

 Fasta investeringar

14,8

15,8

16,3

16,7

16,8

16,9

 Lagerinvesteringar

0,6

0,9

0,5

0,5

0,5

0,5

Finansiellt sparande

2,7

2,3

1,2

1,7

2,4

3,0

 Offentlig sektor

 1,8

2,3

1,7

2,1

2,0

2,0

 Hushåll

2,5

2,4

2,7

2,4

2,3

2,6

 Företag

2,0

 2,4

 3,2

 2,8

 1,9

 1,6

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Arbetsmarknaden

En av drivkrafterna bakom den starka

konjunkturen är en mycket positiv

sysselsättningsutveckling. I år förutses

sysselsättningen stiga med 2,7 % och nästa år

med 1,6 %. Sett över de två åren handlar det om

ca 170 000 fler arbetstillfällen. En stor del av

sysselsättningsuppgången kan hänföras till den

privata tjänstesektorn, men även den kommunala

sysselsättningen växer snabbt.

Sysselsättningsgraden för personer i reguljär

sysselsättning mellan 20 och 64 år beräknas år

2000 uppgå till 77,1 %, vilket kan jämföras med

74,6 % år 1998.

Produktivitetstillväxten bedöms i år uppgå till

ca 0,5 %. Detta är i förhållande till de fem senaste

åren en mycket låg siffra, särskilt med beaktande

av att tillväxten i år beräknas till 3,6 %. Den

viktigaste förklaringen till den svaga

produktivitetstillväxten är att produktionen och

sysselsättningsuppgången har varit särskilt stark

inom de sektorer som har en lägre

produktivitetstillväxt än genomsnittet i

ekonomin. Därtill finns ett antal tekniska

förklaringar; att antalet arbetade dagar är fler än

förra året, vilket inte ger upphov till en

motsvarande produktionsuppgång, och att

arbetsmarknadspolitiska program utanför

arbetskraften har dragits ned. Till detta kan

läggas de statistiska problem som är förknippade

med att mäta produktivitetstillväxten i ekonomin

(t.ex. inom delar av tjänstesektorn). Nästa år

förutses en normalisering av

produktivitetstillväxten i och med att efterfrågan

i högre grad än i år antas riktas mot verksamheter

med en bättre produktivitetstillväxt än

genomsnittet (exempelvis industriproduktion).

En annan möjlig utveckling är att efterfrågan nu

trendmässigt riktar sig mot lågproduktiv

verksamhet och att den låga

produktivitetstillväxten till viss del kommer att

bli bestående. Fallande relativpriser för varor och

tjänster från högproduktiva sektorer motverkar

dock en sådan utveckling.

Den goda sysselsättningsutvecklingen har

medfört att fler personer sökt sig till

arbetsmarknaden. Det fortsatt förbättrade

arbetsmarknadsläget innebär att arbetsutbudet

ökar också nästa år. Ökningen av arbetsutbudet

hålls dock tillbaka bl.a. genom att antalet platser i

regeringens utbildningssatsning utökas.

Sammantaget väntas utvecklingen av

sysselsättning och arbetskraftsutbud leda till att

den öppna arbetslösheten fortsätter att sjunka till

4,5 % år 2000.

Under åren 2001 och 2002 bedöms den

svenska ekonomin växa med ca 2 % per år, vilket

motsvarar den uppskattade långsiktiga

tillväxtakten. Den öppna arbetslösheten kommer

därför under perioden att ligga kvar på ungefär

samma nivå som under slutet av 2000, dvs. 4,2 %.

Osäkerheten är dock mycket stor. Det kan inte

uteslutas att det i slutet av år 2000 finns lediga

resurser som gör det möjligt för svensk ekonomi

att växa snabbare än 2 % utan att inflationen

ökar. I ett sådant scenario kan den öppna

arbetslösheten fortsätta att falla (se avsnitt 1.3).

Men det är också möjligt att det i slutet av år

2000 finns en mer allmän brist på arbetskraft i

vissa regioner och brist på arbetskraft med den

efterfrågade utbildningsnivån. Den brist på

arbetskraft som till följd av den mycket snabba

sysselsättningstillväxten kan ha uppstått i slutet

av år 2000 behöver emellertid inte vara

bestående. Regeringens utbildningssatsningar

syftar just till att på längre sikt öka utbudet av

utbildad arbetskraft och därmed bidra till att

målet om 80 % i sysselsättningsgrad uppnås år

2004.

Den offentliga sektorns finanser

År 1998 uppgick den offentliga sektorns

finansiella sparande till 43,5 miljarder kronor

eller 2,3 % av BNP, enligt redovisningen i

nationalräkenskaperna. Av detta överskott beror

emellertid ca 17 miljarder kronor eller 0,9 % av

BNP på en bokföringsmässig effekt av att AP-

fondens innehav av fastigheter överfördes till

bolagsform. Överföringen tillgodoräknas det

finansiella sparandet eftersom aktier, i motsats

till fastigheter, räknas som finansiella tillgångar i

nationalräkenskaperna.

Tabell 1.6 De offentliga finanserna

Procent av BNP

1998

1999

2000

2001

2002

Inkomster

60,7

59,2

58,3

57,0

56,5

Utgifter

58,4

57,5

56,2

55,0

53,6

Finansiellt sparande

före överföring

2,3

1,7

2,1

2,0

2,9

Beräkningsteknisk

överföring

0,9

Finansiellt sparande

efter överföring

2,3

1,7

2,1

2,0

2,0

Konsoliderad brutto-

skuld efter överföring

71,7

66,1

58,8

54,1

52,0

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

I år beräknas det finansiella sparandet uppgå till

knappt 34 miljarder kronor eller 1,7 % av BNP.

Det är en förbättring från 1998 efter hänsyn

tagits till den bokföringsmässiga effekten av

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter förra

året. Både inkomster och utgifter sjunker som

andel av BNP.

I vårpropositionen beräknades överskottet i

det finansiella sparandet år 2000 till 2 % av BNP,

vilket också är det målsatta överskottet. Genom

att den ekonomiska tillväxten nu väntas bli

betydligt bättre och skatteinkomsterna högre än

vad som då beräknades har det uppstått ett

utrymme för de nu föreslagna

skattesänkningarna. År 2001 och år 2002 uppgår

sedan sparandet till 2,0 % av BNP respektive

2,9 % av BNP. Under perioden 1999 2002

fortsätter minskningen av inkomster och utgifter

som andel av BNP. Ränteutgifterna sjunker även

nominellt till följd av amorteringarna av

statsskulden. Även inkomsterna av räntor och

utdelningar faller eftersom de finansiella

tillgångarna minskar, främst genom AP-fondens

överföringar till staten (se kapitel 11), men också

på grund av försäljningar av statliga bolag.

Inkomsterna från dessa försäljningar inräknas

per definition inte i det finansiella sparandet.

Däremot reduceras den offentliga skulden och

ränteutgifterna när försäljningsinkomsterna

används till amorteringar av statsskulden.

Det finansiella sparandet år 2002 överträffar

målet om ett överskott på 2 % av BNP med 20,6

miljarder kronor. Detta överskjutande överskott

antas i föreliggande kalkyl beräkningstekniskt

tillföras hushållssektorn så att budgetmålet för

den offentliga sektorn uppnås exakt.

Finanspolitiken har i år och nästa år en

stimulerande effekt på ekonomin, enligt de

beräkningar som redovisas i kapitel 11. Det kan

ses mot bakgrund av den kraftiga åtstramningen

som skedde under perioden 1995 1998, då

konsolideringsprogrammet bidrog till att vända

ett underskott på ca 11 % av BNP 1994 till ett

överskott 1998.

Fortsatta överskott åren 2001 och 2002 enligt

budgetmålet på 2 % av BNP beräknas innebära

att finanspolitiken får en milt kontraktiv

inriktning dessa år.

Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld definieras enligt de s.k.

Maastrichtkriterierna som det nominella värdet

av samtliga skulder minskat med den offentliga

sektorns innehav av egna skulder. För svenska

förhållanden innebär definitionen att statens och

den kommunala sektorns skulder på

kreditmarknaden minskas med AP-fondens

innehav av statliga och kommunala skulder. Som

andel av BNP har den konsoliderade skulden

sjunkit sedan 1995 och uppgick vid utgången av

1998 till 71,7 % av BNP. Under

prognosperioden minskar den även nominellt

och beräknas understiga 60 % av BNP år 2000.

Nettoskulden, som är nettot av den offentliga

sektorns samtliga finansiella tillgångar och

skulder, sjunker i takt med de finansiella

överskotten och de värdeförändringar som sker

på tillgångar och skulder. I slutet av

prognosperioden beräknas nettoskulden

understiga 1 % av BNP.

1.3 Alternativa medelfristiga beräkningar

BNP-tillväxten beräknas bli hög i år och nästa år.

Den öppna arbetslösheten faller därmed

ytterligare och uppgår till ca 4,5 % år 2000, mätt

som årsgenomsnitt. I kalkyl 1 för åren 2001 och

2002 antas, som redovisats i tabellerna ovan,

BNP-tillväxten närma sig en långsiktigt normal

tillväxttakt på 2 %. Kalkyl 1 beskriver en

ekonomi där resursutnyttjandet når det läge där

inflationen närmar sig Riksbankens inflationsmål

på 2 % och där arbetslösheten inte längre

sjunker. Tillväxten bestäms då dels av den

långsiktiga produktivitetstillväxten på ca 1,7 %,

dels av befolkningsökningen på ca 0,3%.

Utbudsrestriktioner på arbetsmarknadssidan

begränsar således BNP-tillväxten. Den öppna

arbetslösheten kommer därför under perioden

att ligga kvar på ungefär samma nivå som under

slutet av år 2000, dvs. 4,2 %.

Osäkerheten om i vilken omfattning det finns

lediga resurser kvar i ekonomin under 2001 och

2002 är dock mycket stor. Det finns idag få klara

belägg för flaskhalsar på såväl arbetsmarknads-

som på produktionssidan. Såväl löne- som

prisutveckling är också stabil. Överhettning

råder dock inom ADB-verksamheten men i

denna sektor förutses efterfrågan mattas av efter

millennieskiftet. I andra sektorer finns tecken på

vissa tidiga bristsituationer redan idag. Det gäller

bland annat för byggverksamheten i

tillväxtregionerna, liksom för tekniska konsulter,

medan bristen på arbetskraft i industrin och i

varuhandeln är små.

Arbetslösheten är låg bland högre utbildade

medan den fortfarande är hög bland de med lägre

utbildning. De regionala skillnaderna är också

stora med påfallande låg arbetslöshet i vissa

tillväxtområden medan den fortfarande är hög i

andra regioner. De här uppräknade förhållandena

tyder på att svensk ekonomi efter år 2000 närmar

sig ett fullt resursutnyttjande vilket skulle

innebära att arbetslösheten kommer att ligga på

för svenska förhållanden relativt höga 4,2 %.

Det finns dock ett antal faktorer som skulle

kunna medföra en något högre tillväxttakt än i

kalkyl 1 de närmaste åren och därmed också en

bättre sysselsättningsutveckling. De stora

utbildningsinsatser som för närvarande

genomförs torde innebära ett generellt sett större

utbud av arbetskraft med hög kompetens.

Tillväxten kan också bli mer regionalt jämnt

fördelad de närmaste åren när efterfrågan

framförallt drivs av en god

konsumtionsutveckling i hela landet. Dessutom

utgör den relativt höga flyttbenägenheten i den

yngre generationen en god förutsättning för en

hög tillväxt.

I kalkyl 2 och 3 redovisas därför den

ekonomiska utvecklingen då arbetsmarknaden

fungerar mycket väl så att produktion och

sysselsättning kan växa snabbare än i kalkyl 1,

samtidigt som löner och priser utvecklas på ett

hållbart sätt. I kalkyl 2 ökar BNP med 2,5 %

såväl 2001 som 2002. Den öppna arbetslösheten

kan då minska till 3,8 % år 2002 och

sysselsättningsgraden för personer mellan 20 och

64 år stiga från 77,3 % i kalkyl 1 till 78,0 % . I

kalkyl 3 stiger BNP med 2,8 % per år vilket leder

till en öppen arbetslöshet på 3,5 % år 2002 och

en sysselsättningsgrad som uppgår till 78,5 %.

Jämfört med kalkyl 1 förutses både

konsumtionen och investeringarna öka i

snabbare takt i kalkyl 2 och 3.

Tabell 1.7 Arbetsmarknadsutveckling vid olika

tillväxtantaganden

2001

2002

BNP-tillväxt

 Kalkyl 1

2,2

2,0

 Kalkyl 2

2,5

2,5

 Kalkyl 3

2,8

2,8

Sysselsättningstillväxt

 Kalkyl 1

0,5

0,3

 Kalkyl 2

0,9

0,8

 Kalkyl 3

1,2

1,1

Reguljär sysselsättningsgrad, 20 64 år1

 Kalkyl 1

77,3

77,3

 Kalkyl 2

77,6

78,0

 Kalkyl 3

77,8

78,5

Öppen arbetslöshet2

 Kalkyl 1

4,2

4,2

 Kalkyl 2

4,0

3,8

 Kalkyl 3

3,9

3,5

1 Antalet sysselsatt i åldern 20 64 år, exklusive sysselsatta i

konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska program, i procent av befolkningen i den åldersgruppen

2 I procent av arbetskraften

Källa: Finansdepartementet

Appendix De nya nationalräkenskaperna

Den omläggning av nationalräkenskaperna som

genomfördes i våras omfattade i huvudsak tre

delar:

1. En anpassning av definitioner och begrepp till

det Europeiska nationalräkenskapssystemet

från 1995 (ENS 1995).

2. En översyn av beräkningskällor och metoder,

s.k. generalrevidering.

3. En ny metod för fastprisberäkningarna

(kedjeindex).

Produktion och användning

Tidigare baserades de svenska

nationalräkenskaperna på FN:s

rekommendationer från 1968, System of

National Accounts (SNA 1968). Genom

medlemskapet i EU är ENS 1995 bindande och

samtliga medlemsländer skall under 1999

presentera kompletta nationalräkenskaper enligt

denna manual. ENS 1995 bygger på FN:s

riktlinjer på området från 1993, vilka är

utarbetade i samarbete med EU, OECD, IMF

och Världsbanken.

Sammantaget innebar omläggningen att BNP-

nivån höjdes med 69 miljarder kronor 1998,

vilket motsvarar 3,8 %. Större delen av höjningen

beror på definitionsförändringar, framför allt

rörande offentlig konsumtion och

bruttoinvesteringar.

Enligt ENS 1995 skall vissa betalningar från

den offentliga sektorn som tidigare bokfördes

som subventioner klassas som konsumtion. Det

gäller t.ex. den offentliga sektorns andel av

kostnaderna för receptbelagda läkemedel, liksom

ersättningarna till privata läkare och tandläkare.

Dessutom ses numera även kapitalförslitningen

av vägar, broar och liknande infrastruktur som

offentlig konsumtion. Tidigare antogs dessa ha

 evigt liv såtillvida att man helt bortsåg från

förslitningen.

De fasta bruttoinvesteringarna har ökat i och

med omläggningen. I de tidigare

nationalräkenskaperna tillämpades

affärsbokföringspraxis för avgränsningen av

livslängden för vad som skall räknas som

investering, dvs. 3 år. Genom införandet av ENS

1995 har livslängden kortats till 1 år. Således är

det mer som räknas som investering i de nya

nationalräkenskaperna och därmed har

investeringsnivån höjts. Därtill skall inköp eller

egen produktion av datorprogramvara nu

behandlas som investering, vilket höjer nivån

ytterligare.

I de nya nationalräkenskaperna har

lagerbegreppet vidgats genom att det tillkommer

lager inom bygg- och tjänstebranscherna (främst

mjukvara) där lagren tidigare antogs vara noll.

Dessutom ses växande skog numera som

produktion och på användningssidan av BNP

utgör därmed nettot av avverkning och tillväxt av

skog en lagerinvestering. De nya

lagerdefinitionerna har endast haft en marginell

påverkan på BNP-tillväxten.

Som en anpassning till de engelska uttrycken

har vissa aggregat fått nya benämningar. Bland

annat benämns privat konsumtion numera hus-

hållens konsumtionsutgifter, och offentlig kon-

sumtion kallas nu offentliga konsumtionsutgifter. I

de nya nationalräkenskaperna har indirekta

skatter bytt namn till produktionsskatter och va-

ruanknutna indirekta skatter till produktskatter.

Finansiellt sparande

Den viktigaste begreppsmässiga förändringen för

den offentliga sektorns finansiella sparande är att

registrering av inkomster och utgifter sker när

den bakomliggande ekonomiska aktiviteten äger

rum och inte som tidigare när betalningen sker.

Detta medför i vissa fall tämligen betydande

omperiodiseringar mellan olika år, framför allt

beträffande skatter och räntor. Det finns en viss

osäkerhet om implementeringen av de nya

redovisningsprinciperna, vilket kan leda till

framtida revideringar av de nu redovisade

uppgifterna om den offentliga sektorns

finansiella sparande.

De ovan nämnda omklassificeringarna av

konsumtion och investeringar påverkar den

offentliga sektorns omslutning, men påverkar i

princip inte det finansiella sparandet. Offentliga

sektorns inkomster och utgifter (men inte

finansiellt sparande) påverkas dessutom av att

transaktioner med EU nu registreras som

betalningar direkt mellan EU och företagen i

Sverige. Tidigare kanaliserades huvuddelen av

transaktionerna via den svenska staten. Den del

av medlemsavgiften som baseras på

bruttonationalinkomsten (BNI) bokförs dock

alltjämt som en statlig utgift. Den del av EU-

avgiften som baseras på tullinkomster och

mervärdeskatt bokförs nu som en skatt till EU.

Därmed innebär de nya principerna för

transaktionerna med EU att den offentliga

sektorns skatteinkomster är något lägre än de

totalt betalda skatterna.

Den viktigaste förändringen vad gäller

hushållssektorn är införandet av ett nytt

sparbegrepp. Nettosparande i avtalspensioner har

förts över från företagssektorn till

hushållssektorn. Denna omklassificering

påverkar dock inte hushållens disponibla

inkomster, utan sparandet i avtalspensioner läggs

till hushållens egna sparande.

Förändringarna i redovisningen av Sveriges

transaktioner med utlandet innebär bl.a. att

återinvesterade vinstmedel nu medräknas i

utlandets och företagens finansiella sparande.

Denna bokföring tillämpas redan sedan en tid av

Riksbanken och Finansdepartementet och

föranleder således ingen förändring i

Finansdepartementets redovisning.

Generalrevideringen

Förbättringen av beräkningsunderlaget och

metodöversynen förefaller endast ha haft en

begränsad påverkan på den totala BNP-nivån

och på försörjningsbalansens delar. Inom vissa

poster har dock omfördelningar skett. Inom

hushållens konsumtionsutgifter har till exempel

konsumtionen av livsmedel justerats ned med

4 miljarder kronor medan finansiella tjänster har

höjts med 13 miljarder kronor för 1996.

Kedjeindex

Tidigare tillämpades fastbasmetoden vid

beräkningarna av volymutvecklingen. Då

användes priserna från ett visst år, det fasta

basåret, för att väga samman kvantiteter av olika

varor och tjänster under en period till ett mått

som möjliggjorde volymjämförelser över tiden.

Byte av basår genomfördes normalt med 5 års

intervall. Senast användes 1991 som fast basår.

Kedjeindexmetoden kan beskrivas som en

fastprisberäkning där basåret ändras årligen. Till

exempel ligger 1998 års priser till grund för

beräkningen av 1999 års nationalräkenskaper i

fasta priser. Den stora fördelen med kedjeindex

är att volymberäkningarna baseras på aktuella

vikter (priser), vilket gör att

relativprisförändringarna över tiden fångas in.

Eftersom basåret byts ut varje år är det inte

självklart hur volymutvecklingen över tiden för

de olika storheterna skall redovisas. Två vanliga

metoder är att beräkna indexserier eller s.k.

referensårsserier. En referensårsserie beräknas

genom att ett godtyckligt år väljs som

utgångspunkt (referensår). Detta års värde i

löpande priser skrivs sedan fram med de

beräknade volymutvecklingstalen varvid en

fastprisserie erhålls. Det är viktigt att notera att

en sådan referensårsserie blir en fastprisserie i

den meningen att ett visst års prisnivå används

som skala, men priserna som används vid

sammanvägning till olika aggregat är alltså inte

från referensåret. Detta begränsar adderbarheten

av referensårsserier. Exempelvis summerar en

försörjningsbalans med t.ex. 1995 som referensår

endast till BNP för åren 1995 och 1996 men inte

för övriga år.

I föreliggande prognos har

kedjeindexmetoden ej tillämpats i beräkningarna,

utan 1998 har använts som (fast) basår i

prognosen för åren 1999 2002. För det första

prognosåret, 1999, blir resultatet detsamma som

om kedjeindexmetoden hade tillämpats eftersom

denna metod använder föregående års priser som

utgångspunkt. Huruvida prognosen till den

ekonomiska vårproposition år 2000 fullt ut ska

beräknas med kedjeindex är under övervägande.

Vad gäller utvecklingen av BNP över tiden har

vissa år reviderats men sammantaget för

perioden är tillväxten i princip densamma, se

diagram A.1.

Diagram A.1 BNP 1985 2 kvartalet 1999

Volym, säsongrensade data, index 1995=100

Tillfälligt minskad redovisning

För närvarande har SCB publicerat data för

perioden 1993 t.o.m. andra kvartalet 1999 enligt

de nya nationalräkenskaperna. Utfall för tiden

före 1993 kommer tidigast att publiceras under

hösten 1999. På grund av att omläggningen av

nationalräkenskaperna ännu inte är genomförd i

alla delar redovisas statistiken i vissa fall på en

mer aggregerad nivå än tidigare. Dessutom är

endast åren 1993 1996 mer genomarbetade

årsberäkningar. De korta tidsserierna och det

ännu inte kompletta utfallet försvårar analysen

och därigenom ökar osäkerheten även för

prognoserna.

2 Internationell utveckling

Efter försvagningen av den internationella

konjunkturen i samband med Asienkrisen syns

nu tecken på en uppgång i den globala tillväxten.

Gynnsamma makroekonomiska förutsättningar i

form av låg inflation och låga räntor har

tillsammans med den begynnande

återhämtningen i Asien förbättrat

förutsättningarna för ökad tillväxt i stora delar av

världsekonomin. Dessutom tycks utvecklingen i

Latinamerika inte bli lika negativ som tidigare

befarats. Sammantaget bedöms den globala

ekonomiska tillväxten under innevarande år

uppgå till 2,7 % jämfört med 2,4 % 1998, för att

nästa år öka till 3,4 %.

Tillväxten i EU förutses avta till ca 2 % i år,

delvis till följd av negativa bidrag från netto-

exporten och lagerutvecklingen. Avmattningen

förefaller dock bli tillfällig. Gynnsamma

monetära förhållanden, stigande

framtidsoptimism hos företagen och förbättrade

exportutsikter väntas bidra till en tillväxt på

2,6 % i EU under nästa år.

I Förenta staterna förutses bl.a. högre

marknadsräntor och en viss ökning av det privata

sparandet bidra till en gradvis avmattning av

konjunkturen under de närmaste åren. Vissa för-

ändringar på ekonomins utbudssida förefaller

dock även fortsättningsvis ha en positiv inverkan

på tillväxtutsikterna.

Även om utsikterna för den japanska

ekonomin har förbättrats något, finns ännu inga

tydliga tecken på en varaktig återhämtning.

Fortsatta strukturella reformer är nödvändiga för

att skapa förutsättningar för en bättre ekonomisk

utveckling framöver.

Diagram 2.1 BNP-tillväxt i EU, Förenta staterna och Japan

Procent

Trots att den internationella konjunkturen

stärks, väntas världsmarknadstillväxten för

svensk export sammantaget avta jämfört med

förra året. Främsta anledningen till denna

utveckling är en svagare konjunktur på flera

viktiga exportmarknader. Som en följd av den

dämpade utvecklingen under det första halvåret

bedöms således importefterfrågan i Tyskland,

Storbritannien, Norge och Danmark utvecklas

betydligt svagare under 1999 än under

föregående år. Samtidigt syns i några av dessa

länder tydliga tecken på en återhämtning.

Sammantaget väntas världsmarknadstillväxten

för svensk export minska från ca 7,5 % 1998 till

ca 4,5 % i år för att under nästa år öka till drygt

6 %.

Osäkerheten i bedömningen av den

internationella utvecklingen har minskat. Den

största enskilda riskfaktorn i prognosen avser

Förenta staterna. Till viss del kan den

gynnsamma inflationsutvecklingen i Förenta

staterna under de senaste åren förklaras av

tillfälliga faktorer. Man kan därför inte utesluta

att inflationstakten ökar mer än vad som allmänt

väntas, exempelvis som ett resultat av ökade

arbetskraftskostnader och stigande importpriser.

En sådan utveckling riskerar att utlösa en

kraftigare åtstramning av penningpolitiken än

vad som nu antas. Även börsutvecklingen, vilken

kan förväntas påverkas av förändringar i

penningpolitiken, utgör ett osäkerhetsmoment i

prognosen. Samtidigt kan strukturella

förändringar bidra till en fortsatt gynnsam

utveckling med hög tillväxt och låg inflation.

En ogynnsam utveckling av den amerikanska

ekonomin utgör den största risken för den

återhämtning av världskonjunkturen som

prognostiseras. Ett förlopp i Förenta staterna

kännetecknat av ökad inflation, höjd styrränta

och en kraftig dämpning av den inhemska

efterfrågan skulle medföra negativa

handelseffekter samt driva upp

marknadsräntorna i omvärlden. En betydande

börskorrigering skulle sannolikt starkt påverka

aktiepriser världen runt.

2.1 Utvecklingen i Europa

Euroområdet

Efter konjunkturavmattningen i slutet av 1998

och i början av 1999 finns nu indikationer på en

återhämtning i euroområdet.

Konjunkturavmattningen yttrade sig bl.a. i att

exporttillväxten i euroområdet mattades av

betydligt mot slutet av förra året, samtidigt som

det skedde en påtaglig lageruppbyggnad. Denna

utveckling fortsatte under inledningen av 1999.

Medan den avtagande exporttillväxten och

lagerutvecklingen kommit att inverka negativt på

BNP-tillväxten tycks detta i flera euroländer

däribland Frankrike, Spanien och Nederländerna

 i stor utsträckning ha kompenserats av en

fortsatt stark inhemsk efterfrågan. Tyskland och

Italien drabbades hårdare av den minskande

efterfrågan i omvärlden och BNP-tillväxten var i

dessa länder negativ under det fjärde kvartalet

1998 jämfört med det tredje kvartalet.

Efter det att företagens förtroende fallit

kontinuerligt sedan inledningen av 1998 vände

utvecklingen under våren och företagen är nu

mer optimistiska.

Konsumentförtroendet, vilket nådde

historiskt höga nivåer i inledningen av 1999,

avtog något under våren. Den senaste statistiken

indikerar emellertid att konsumentförtroendet

återigen har stigit.

Diagram 2.2 Företagens och hushållens förtroende i

euroområdet

Nettobalans

Inflationen är fortsatt låg i euroområdet.

Inflationstakten uppgick i juli till 1,1 %. Efter en

nedgång fram till i slutet av januari i år har

långräntan i euroområdet som helhet stigit med

drygt en procentenhet till drygt 5 %. Den

europeiska centralbanken, ECB, sänkte i början

av april sin styrränta från 3 % till 2,5 %, vilket

kan ses som en reaktion på den svaga

konjunkturutvecklingen och det svaga

inflationstrycket i euroområdet.

Framför allt som en följd av

konjunkturavmattningen i euroområdet, men

också på grund av den starka ekonomiska

utvecklingen i Förenta staterna, har euron sedan

årsskiftet försvagats mot den amerikanska

dollarn. En försvagning har också skett i

effektiva termer. En viss förstärkning av euron

mot dollarn har dock kunnat observeras under

sommaren, bl.a. som en följd av de gynnsammare

konjunkturutsikterna i euroområdet.

Sammantaget har de monetära förhållandena

lättat under det första halvåret 1999 jämfört med

hösten 1998 och bedöms, i kombination med en

under innevarande år neutral finanspolitik, verka

stimulerande på den inhemska efterfrågan. Även

om en viss uppgång i inflationen förutses under

prognosperioden antas styrräntan i euroområdet

förbli oförändrad i år. I takt med att

konjunkturen stärks antas en höjning av

styrräntan med 0,75 procentenheter ske under

nästa år.

Trots att konjunkturutsikterna för det andra

halvåret nu synes vara något gynnsammare,

förutses, som en följd av det svaga första

halvåret, tillväxten i euroområdet avta från

knappt 3 % 1998 till drygt 2 % 1999. Både

nettoexporten och lagerutvecklingen väntas ge

ett negativt bidrag till BNP-tillväxten i år, medan

framför allt hushållens konsumtion förutses

utvecklas fortsatt starkt som en följd av stigande

realinkomster och den fortsatt höga framtidstron

hos hushållen.

Medan BNP-tillväxten i Tyskland och Italien i

år väntas avta till 1,5 % respektive 1,3 %, bedöms

tillväxttakten i Frankrike, Nederländerna och

Österrike avta till ca 2,5 %. I Spanien, Portugal,

Irland och Finland bedöms BNP-tillväxten

överstiga 3 % i år.

Konjunkturförstärkningen förutses fortsätta

under år 2000, då tillväxten bedöms uppgå till

2,7 % i euroområdet som helhet. Även åren

därefter antas ekonomin växa med ca 2,7 %

årligen. Detta är något över den uppskattade

potentiella tillväxten, vilket grundas på att det

förefaller finnas viss ledig kapacitet även efter år

2000.

Trots den något svagare utvecklingen i år

förutses en fortsatt nedgång i arbetslösheten

under prognosperioden. Offentliga

sysselsättningsprogram i Tyskland och Frankrike

bidrar härtill.

Riskerna i prognosen antas vara mindre och

mer balanserade än tidigare. En starkare

utveckling under det andra halvåret 1999 och år

2000 kan dock inte uteslutas. Samtidigt kan en

styrräntehöjning eller en uppgång i långräntan

komma tidigare och/eller bli större än vad som

nu antas. Detta skulle i så fall kunna verka

återhållande på tillväxten under framförallt år

2000.

Storbritannien, Norge och Danmark

Den förväntade avmattningen i några av de

viktigaste svenska exportmarknaderna utanför

euroområdet Storbritannien, Norge och

Danmark har under våren bekräftats. Dessa

länder har legat långt fram i konjunkturcykeln.

Avmattningen kan delvis förklaras av att den

ekonomiska politiken stramats åt till följd av

överhettningstendenser. Dessutom har den svaga

internationella utvecklingen inverkat negativt på

exportutvecklingen. Förutsättningarna för en

återhämtning har dock förbättrats något sedan i

våras.

Tabell 2.1 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet

Årlig procentuell förändring

1998

1999

2000

2001

2002

Bruttonationalprodukt

Världen

2,4

2,7

3,4

3,5

3,6

OECD1

2,3

2,4

2,2

2,1

2,2

 Förenta staterna

3,9

3,7

2,5

2,1

2,3

 Japan

 2,8

0,3

0,2

0,7

1,2

EU

2,7

2,0

2,6

2,7

2,6

 Euroområdet

2,8

2,1

2,7

2,8

2,7

 Tyskland

2,2

1,5

2,6

2,7

2,5

 Frankrike

3,2

2,3

2,6

2,7

2,5

 Italien

1,3

1,3

2,3

2,6

2,8

 Storbritannien

2,1

1,2

2,3

2,2

2,3

Norden

3,2

2,6

2,6

2,6

2,6

 Danmark

2,9

1,6

1,8

1,8

2,2

 Finland

5,6

3,6

3,5

3,4

3,2

 Norge

2,1

0,7

2,1

2,8

2,5

Konsumentpriser

OECD

1,4

1,4

1,6

1,7

1,8

EU

1,6

1,4

1,7

1,8

1,8

Euroområdet

1,3

1,2

1,5

1,6

1,7

Norden

1,4

1,5

1,6

1,8

1,8

Arbetslöshet i procent av

arbetskraften2

OECD

6,0

5,8

5,8

5,9

5,9

EU

10,5

10,1

9,8

9,7

9,6

Euroområdet

11,7

11,1

10,7

10,4

10,4

Norden

6,7

6,1

5,9

5,7

5,5

Marknadstillväxt för

bearbetade varor, vägt

med svenska

handelsvikter

7,4

4,2

6,2

6,9

6,9

1 Med OECD-området avses här 16 länder: Förenta staterna, Japan, Tyskland,

Frankrike,

Italien, Storbritannien, Kanada, Belgien, Danmark, Finland, Nederländerna,

Norge,

Spanien, Schweiz, Sverige och Österrike.

2 Nationella definitioner

Källor: OECD och Finansdepartementet

I Storbritannien mattades konjunkturen tydligt

under 1998 då bidraget från nettoexporten sjönk

till följd av de senaste årens appreciering av

pundet samt den svagare internationella

utvecklingen. Den strama finans- och

penningpolitiken bidrog samtidigt till att den

inhemska efterfrågan försvagades under slutet av

förra året.

Det starka pundet och i viss mån

finanspolitiken bedöms bidra till att BNP-

tillväxten i år minskar till 1,2 %. En återhämtning

av konjunkturen väntas 2000 2001 beroende på

en förbättrad exportutveckling och en stärkt

inhemsk efterfrågan stimulerad av lättare

monetära förhållanden och en milt expansiv

finanspolitik.

Förra årets kraftigt fallande oljepriser har

hämmat konjunkturutvecklingen i Norge. I syfte

att medverka till ett högre oljepris införde Norge

under förra året produktionsbegränsningar, vilka

under våren i år skärptes ytterligare. Detta har

tydligt dämpat investerings- och

exportutvecklingen. Oljeprisfallet bidrog även

till en försvagning av den norska kronan under

1998, vilket i sin tur medförde en åtstramning av

penningpolitiken. I år har oljepriset stigit,

valutan stärkts och styrräntan sänkts i flera steg.

Till följd av att produktionsbegränsningarna

gäller året ut, förutses det högre oljepriset

inverka positivt på exportutvecklingen först

under nästa år. Sammantaget innebär detta att

BNP-tillväxten bedöms avta till 0,7 % i år för att

därefter öka till drygt 2 % år 2000.

Efter en längre period av stark ekonomisk

tillväxt i Danmark har konjunkturen mattats av.

Exportutvecklingen förutses fortsätta att

försämras delvis till följd av att lönekostnaderna

ökat snabbare än i omvärlden. Samtidigt

förväntas en fortsatt stram finanspolitik inverka

dämpande på den inhemska efterfrågan.

Sammantaget bedöms BNP-tillväxten därför

sjunka till drygt 1,5 % i år och stiga till knappt

2 % år 2000 i takt med den allmänna

konjunkturförstärkningen i Europa.

2.2 Utvecklingen i Förenta staterna

I Förenta staterna har ekonomin fortsatt att

utvecklas starkt. BNP ökade under det första

halvåret 1999 med 4 % jämfört med samma

period förra året och arbetslösheten är fortsatt

låg, samtidigt som inflationstakten i juli uppgick

till måttliga 2,1 %. Liksom tidigare har

hushållens konsumtion utgjort den främsta

drivkraften bakom den starka utvecklingen. En

gynnsam sysselsättningsutveckling och måttlig

inflation har bidragit till en stark tillväxt av

realinkomsterna. Hushållens förtroende har

dessutom varit fortsatt högt till följd av att

stigande aktiepriser har stärkt hushållens

förmögenhetsställning. Samtidigt har den starka

inhemska efterfrågan och en gynnsam

produktivitetstillväxt bidragit till en fortsatt hög

investeringstakt. Den starka inhemska

efterfrågan samt den dämpade utvecklingen i

omvärlden har tillsammans med dollarns

appreciering medfört att nettoexportens bidrag

till tillväxten har varit fortsatt kraftigt negativt.

På grund av en stabilisering på

finansmarknaderna, överhettningstendenser på

arbetsmarknaden samt den fortsatt starka

inhemska konjunkturen, höjde den amerikanska

centralbanken i juni och i augusti styrräntan med

sammanlagt 0,5 procentenheter till 5,25 %. Den

gynnsamma ekonomiska utvecklingen och en

fortsatt åtstramande finanspolitik genererade

under 1998 ett budgetöverskott på drygt 1,5 %

av BNP.

Ett antal faktorer talar för en något lägre

tillväxttakt under de närmaste åren. På grund av

högre marknadsräntor och en stabilisering av de

senaste årens uppgång av aktiepriserna väntas en

gradvis ökning av hushållens sparkvot, vilket

bidrar till en svagare utveckling av hushållens

konsumtion. Samtidigt ligger arbetslösheten

under den nivå som åtminstone tidigare ansetts

vara förenlig med en stabil löneutveckling. Med

en penningpolitik som är inriktad på låg inflation

kan en gradvis stigande arbetslöshet väntas.

Investeringarna bedöms mattas på grund av det

förhållandevis låga kapacitetsutnyttjandet i

industrin, ökade finansierings- och

arbetskraftskostnader, samt en fortsatt stark

prispress. Nettoexporten väntas ge ett fortsatt,

om än avtagande, negativt bidrag till BNP-

tillväxten under de närmaste två åren.

Sammantaget bedöms BNP-tillväxten uppgå till

drygt 3,5 % i år och till ca 2,5 % år 2000.

Därefter väntas en tillväxt på i genomsnitt

knappt 2,5 %, vilket är något lägre än den

uppskattade potentiella tillväxten.

Styrkan i den amerikanska ekonomin har

fortsatt att överraska och en del traditionella

ekonomiska samband, exempelvis mellan

arbetslöshet och inflation, tycks åtminstone

tillfälligt ha förskjutits. Det är därför svårt att

bedöma omfattningen av och tidpunkten för

konjunkturavmattningen. Exempelvis är det

svårt att uppskatta i vilken utsträckning de

senaste årens starka produktivitetstillväxt är

varaktig, samt huruvida förändringar på

ekonomins utbudssida har medfört en del

permanenta förändringar i sambanden mellan

tillväxt, arbetslöshet och inflation. En bestående

eller långvarig förändring av ekonomins

funktionssätt utgör den enskilt viktigaste positiva

risken i prognosen för Förenta staterna.

En högre inflation än förväntat, t.ex. som ett

resultat av kraftigt ökade arbetskraftskostnader,

skulle kunna leda till en kraftigare höjning av

styrräntan än väntat. Tillsammans med risken för

en stor korrigering av de högt värderade

aktiepriserna utgör detta de viktigaste negativa

riskerna. Hushållens låga sparande utgör i detta

sammanhang en risk för hushållens konsumtion.

Minskad efterfrågan och ökade arbetskrafts- och

finansieringskostnader för företagen skulle

kunna medföra en större nedgång av

investeringstakten än väntat. Det stora

bytesbalansunderskottet innebär dessutom en

risk för kapitalutflöden vilket skulle kunna

medföra fallande aktiepriser och, via en

depreciering av den amerikanska dollarn, ökat

inflationstryck och en ytterligare åtstramning av

penningpolitiken. Man kan därför inte utesluta

att den amerikanska ekonomin utvecklas

betydligt svagare än förväntat, vilket också skulle

få negativa effekter på resten av världsekonomin.

2.3 Utvecklingen i Asien och

Latinamerika

Japan

Konjunkturförsvagningen i den japanska

ekonomin inleddes det tredje kvartalet 1997 och

fördjupades under 1998. BNP föll med 2,8 %

förra året. Efter de senaste två årens kraftiga

avmattning har emellertid den japanska

ekonomin under det första halvåret i år visat

tecken på en begynnande återhämtning. Den

japanska regeringens finanspolitiska

stimulansåtgärder och saneringsprogram för

banksektorn, i kombination med en expansiv

penningpolitik, anses åtminstone i ett kortsiktigt

perspektiv ha bidragit till att stabilisera

ekonomin och förbättra förtroendet bland

hushåll och företag.

Under prognosperioden bedöms dock

investeringstakten förbli måttlig, då företagen

väntas fortsätta att anpassa

produktionskapaciteten till det svaga

efterfrågeläget, vilket i sin tur förväntas få till

följd att arbetslösheten fortsätter att stiga. I juli

uppgick arbetslösheten till 4,9 %, vilket är den

högsta uppmätta siffran i ett historiskt

perspektiv. Denna utveckling bedöms motverka

den svaga återhämtning av hushållens

konsumtion som ägt rum under våren och

sommaren. Utsikterna för den japanska

ekonomin är därmed fortsatt osäkra. De positiva

tecken som har kunnat skönjas innebär inte att

en varaktig ekonomisk återhämtning är

säkerställd. Sammantaget väntas tillväxten uppgå

till 0,3 % i år och 0,2 % nästa år.

Finanspolitiken förutses även fortsättningsvis

inriktas på att stödja efterfrågan. Ytterligare

stimulanspaket väntas presenteras under hösten.

Samtidigt bedöms penningpolitikens inriktning

förbli expansiv så länge oron för deflation består.

En förutsättning för en varaktig återhämtning

på sikt är att förtroendet bland hushåll och

företag förbättras framöver. För att stärka

hushållens och företagens tillförsikt krävs

fortsatt sanering av finanssektorn och fortsatta

strukturreformer. Även regeringens långsiktiga

hantering av de växande underskotten i de

offentliga finanserna är av betydelse i detta

sammanhang.

Övriga Asien

Återhämtningen i Asien blir allt tydligare.

Flertalet ekonomier väntas uppvisa positiva

tillväxtsiffror redan under 1999. Variationerna är

emellertid betydande. Sydkorea uppvisar den

snabbaste återhämtningen, medan utvecklingen i

Indonesien är svag, framför allt beroende på att

politiska faktorer fördröjer reformarbetet. Ett

ökat nationellt och internationellt förtroende

med ett ökat kapitalinflöde samt ökade

exportvolymer har en positiv inverkan på

tillväxten i regionen. Andra faktorer som ligger

bakom återhämtningen inkluderar en finansiell

stabilisering, lägre inflation, en lättare

penningpolitik samt en expansiv finanspolitik.

Dessutom gynnas exportsektorn av en ökad

extern efterfrågan inom elektroniksektorn,

samtidigt som det finns tydliga tecken på att

även hushållens konsumtion ökar, framför allt i

Sydkorea. För regionen som helhet väntas en

BNP-tillväxt på 4,5 % i år och drygt 5,5 % år

2000.

En förutsättning för en varaktig återhämting

är att det påbörjade arbetet med att stärka den

finansiella sektorn fortsätter. Om reformeringen

av företagssektorn fördröjs skulle detta utgöra en

risk för en svagare utveckling än väntat under

prognosperioden.

Utvecklingen i den kinesiska ekonomin utgör

dock den största riskfaktorn i regionen.

Tillväxten väntas avta de närmaste åren trots

stora offentliga investeringar. Behovet av

reformer av den statliga företagssektorn, banker

och den finansiella sektorn är fortsatt stort.

Risken för en devalvering av den kinesiska

renminbin kvarstår. Effekterna väntas dock inte

längre bli så kraftiga på övriga asiatiska länder,

vars ekonomier nu bedöms vara mer stabila.

Latinamerika

Recessionen bland de latinamerikanska

ekonomierna väntas vända till positiv tillväxt

redan nästa år, även om skillnaderna mellan

länderna är stora. Regionen påverkas positivt av

den snabba återhämtningen av den brasilianska

ekonomin. Utländska investeringar har åter ökat,

vilket medgivit en lättare penningpolitik i flera

länder. Fortsatt låga råvarupriser innebär dock

ett hinder för återhämtningen.

Oljeproducerande länder, däribland Mexiko,

gynnas däremot av stigande oljepriser.

Efter en mild recession i år väntas Brasiliens

BNP utvecklas positivt redan under början av

nästa år. Den snabba återhämtningen i Brasilien

beror delvis på en mindre ökning av inflationen

än befarat. Styrräntan har sänkts i flera steg och

antas sänkas ytterligare i år.

För regionen som helhet väntas BNP minska

med 0,3 % i år medan en tillväxt på 3,5 % väntas

år 2000. Den främsta osäkerhetsfaktorn för

återhämtningen är förnyad turbulens på världens

finansmarknader. En ökad osäkerhet om den

ekonomiska politiken i samband med

kommande presidentval i flera länder utgör

också en risk.

2.4 Utvecklingen i Ryssland och i övriga

Östersjöområdet

Ryssland

Den ryska ekonomin har utvecklats något

gynnsammare än väntat, trots att den

statsfinansiella krisen kvarstår olöst i allt

väsentligt. En stram penningpolitik har dämpat

inflationen vilket möjliggjort en viss stabilisering.

Bytesbalansöverskottet har vuxit som en följd av

högre oljepriser samt minskad import efter förra

årets kraftiga rubeldepreciering. Mot bakgrund

av den positiva nettoexporten och i mindre mån

ökad industriproduktion förutses BNP-

nedgången bli måttlig under 1999, eller ca 1 %.

En viss återhämtning väntas för år 2000.

Estland, Lettland och Litauen har påverkats

märkbart av den ryska krisen. Trots dämpad

tillväxt består de stora underskotten i

bytesbalansen. De baltiska ekonomierna bedöms

dock inleda en återhämtning under det andra

halvåret 1999. BNP-tillväxten i de tre länderna

förväntas i år bli drygt 1 % för att under år 2000

öka till närmare 5 %.

Den sedan 1992 höga tillväxttakten i Polen

bröts i samband med den ryska krisens utbrott,

då behovet av strukturella reformer

tydliggjordes. Inflödet av utländska

direktinvesteringar är dock fortfarande stort.

Under 1999 förväntas Polens BNP-tillväxt bli

3,5 %, medan tillväxten nästa år väntas stiga till

ca 5 % i samband med en bättre

exportkonjunktur.

2.5 Den svenska världsmarknadstillväxten

Till följd av en förhållandevis svag tillväxt på flera

viktiga exportmarknader under innevarande år

bedöms förutsättningarna för den svenska

exporten för 1999 som helhet försämras jämfört

med föregående år. På grund av den förväntade

återhämtningen av världskonjunkturen är

utsikterna under de närmaste åren ljusare än för

innevarande år. Världsmarknadstillväxten, vilken

utgör ett handelsviktat genomsnitt av import-

tillväxten av bearbetade varor på Sveriges

avsättningsmarknader, bedöms minska från ca

7,5 % 1998 till drygt 4 % under innevarande år,

för att därefter öka till drygt 6 % under år 2000.

Bakom de ljusare utsikterna för år 2000 ligger i

första hand den väntade återhämtningen i EU.

3 Kapitalmarknaderna

De svenska och internationella räntorna med

längre löptider har stigit kraftigt sedan slutet av

våren. Bakgrunden är i första hand ljusare

tillväxtutsikter globalt och därmed en

omvärdering av inflationsriskerna både i Sverige

och i omvärlden. Den stigande kreditefterfrågan

och den ökade privata upplåningen till följd av

den starkare konjunkturen, särskilt i Förenta

staterna, i kombination med en ökad osäkerhet

om den framtida inflationen har förstärkt den

globala ränteuppgången och höjt

kreditriskpremien. I huvudsak bedöms

ränteuppgången bli bestående.

Prissättningen på de finansiella marknaderna

återspeglar en mer optimistisk syn än tidigare på

den ekonomiska utvecklingen i Europa och en

fortsatt överraskande stark tillväxt i Förenta

staterna. Marknaden gör nu dessutom en något

mer positiv bedömning av utsikterna för den

japanska ekonomin jämfört med för några

månader sedan. Utvecklingen innebär att

konjunkturskillnaderna mellan euroområdet och

Förenta staterna ser ut att minska framöver.

Detta har bidragit till en lägre långräntedifferens

samtidigt som den trendmässiga försvagningen

av euron har brutits.

De goda tillväxtutsikterna för Sveriges del har

påverkat förväntningarna på penningpolitiken. I

takt med att resursutnyttjandet ökar framöver så

förväntas inflationstrycket stiga, vilket förutsätts

leda till att Riksbanken lägger om

penningpolitiken i mindre expansiv riktning.

Trovärdigheten för den svenska

låginflationsregimen skapar emellertid

förutsättningar för att inflations- och

ränteuppgången blir begränsad.

3.1 Utvecklingen i omvärlden

I början av 1999 noterades i flera länder

historiskt låga långräntenivåer. De låga räntorna

var en konsekvens av en global ekonomisk

avmattning, ett lågt internationellt pristryck och

en expansiv penningpolitik världen över för att

motverka risker för kreditåtstramning och

deflation. I slutet av 1998 började den finansiella

turbulensen klinga av och volatiliteten på de

finansiella marknaderna dämpades påtagligt.

Flertalet av de industriländer som drabbades i

samband med den s.k. Asienkrisen är nu på väg

mot en återhämtning.

Förenta staterna har fortsatt att utvecklas

överraskande starkt. De amerikanska

långräntorna har mot denna bakgrund stigit

kontinuerligt under året. Räntan på en 10-årig

statsobligation uppgick i början av september till

knappt 6,0 %, vilket är 1,3 procentenheter högre

än vid årsskiftet. I juni och augusti höjde den

amerikanska centralbanken styrräntan med 0,25

procentenheter vid vardera tillfället, bl.a. mot

bakgrund av den strama arbetsmarknaden.

Diagram 3.1 10-årsräntor i USA, Tyskland och Japan

Procent

Den starka amerikanska tillväxten har åtföljts av

ökad privat upplåning. Den höga

kreditefterfrågan har genererat ett relativt högt

utbud av företagsobligationer under 1999.

Merparten av emissionerna är planerade till årets

tre första kvartal, främst för att minska risken för

likviditetsproblem i samband med

millennieskiftet. Samtidigt har överskott i de

offentliga finanserna inneburit att den

amerikanska staten börjat köpa tillbaka

statsobligationer. Det relativa utbudet har därför

förändrats påtagligt.

Diagram 3.2 Amerikansk kreditspread 1999

Procentenheter

De portföljanpassningar som har ägt rum i

samband med att tillväxtutsikterna och

penningpolitiken globalt omvärderats, ökade

försiktigheten hos placerare. Den minskade

riskbenägenheten i kombination med den starka

amerikanska privatupplåningen medförde att de

s.k. kreditspreadarna skillnaden i

upplåningskostnad mellan staten och mindre

kreditvärdiga låntagare som företag och

bostadsinstitut steg kraftigt i slutet av

sommaren. Även om orsakerna är helt andra, så

kan det noteras att dessa kreditspreadar tidvis har

legat på samma nivåer som under den finansiella

turbulensen förra hösten.

Aktiekursutvecklingen globalt har under året

haft stöd av de mer optimistiska

tillväxtutsikterna och den expansiva

penningpolitiken. De högt ställda

vinstförväntningarna, särskilt inom IT-sektorn,

har bidragit till att aktiekurserna har stigit till

rekordhöga nivåer på flera av världens ledande

börser. I takt med att marknadsräntorna stigit

under året, inte minst räntorna på företagslån, så

har kursutvecklingen dämpats den senaste tiden.

Diagram 3.3 Aktiebörsen i USA, Tyskland och Japan 1999

Index 1999-01-03=100

Den snabba börsuppgången, framför allt i

Förenta staterna, innebär ett riskmoment. Det

kan ifrågasättas om värderingen av vissa aktier

står i rimlig proportion till vad som kan betraktas

som realistiska förväntningar om den framtida

vinstutvecklingen i företagen. Även om det inte

finns någon entydig metod för att avgöra om

aktiepriserna i genomsnitt är övervärderade,

indikerar flera studier att åtminstone den

amerikanska börsen är högt värderad i

förhållande till rimliga vinstutsikter. Den

historiskt sett höga amerikanska

produktivitetstillväxten och sannolikt bestående

lägre realräntor dämpar möjligen riskerna för en

kraftig kursnedgång. Sannolikheten för en

kraftig korrigering av börskurserna är dock långt

ifrån försumbar. En större börsnedgång skulle få

en dämpande effekt på efterfrågan.

De högre amerikanska obligationsräntorna i

kombination med förbättrade utsikter för den

europeiska konjunkturen har lett till stigande

obligationsräntor i Europa. Den förutsedda

återhämtningen i euroområdet har inneburit att

skillnaderna i förväntad penningpolitik har

konvergerat. Inflationsutsikterna i euroområdet

talar dock för en relativt måttlig penningpolitisk

åtstramning från ECB:s sida de kommande åren.

ECB förutsätts börja höja styrräntan från dagens

2,50 % först under 2000.

Diagram 3.4 Dollar mot euro och räntedifferens 1999

USD/EUR

Procentenheter

Den trendmässiga försvagning av euron mot

dollarn i riktning mot paritet, som till stor del

har berott på divergerande tillväxtutsikter, bröts

under sommaren, då euron noterade sin hittills

svagaste kurs mot dollarn på 1,01 men har sedan

dess stärkts något, delvis till följd av den ljusare

konjunkturbilden i euroområdet.

Även i den japanska ekonomin kan det nu

skönjas en del positiva tecken. Detta har tagit sig

uttryck i bl.a. svagt stigande långräntor.

Penningpolitiken kännetecknas alltjämt av att de

kortaste räntorna ligger nära noll. Parallellt med

en mindre pessimistisk bild av tillväxtutsikterna

har trenden med omfattande utflöden av kapital

från Japan brutits. Detta minskade utflöde har

bidragit till stigande aktiepriser och en

apprecierande valuta och kan dessutom sannolikt

förklara en del av den amerikanska

ränteuppgången.

3.2 Utvecklingen i Sverige

Räntan på en svensk 10-årig statsobligation har

stigit med ca 1,6 procentenhet sedan årsskiftet

och uppgår för närvarande till 5,7 %. Räntorna

på bostadsobligationer och bostadslån har stigit

ännu mer. Räntan på ett 5-årigt bostadslån har

stigit med ca 2 procentenheter under loppet av

1999. Den senaste tidens uppgång i

marknadsräntorna kan först och främst hänföras

till den förbättring av de svenska och

internationella konjunkturutsikterna som ägt

rum. Uppgången bedöms i huvudsak bli

bestående. Kreditriskpremien kan dock komma

att minska något.

Diagram 3.5 Ränteutvecklingen i Sverige

Procent

Den minskade riskbenägenheten och de

internationellt vidgade kreditspreadarna har haft

återverkningar på marknadens värdering av bl.a.

svenska räntebärande värdepapper. De svenska

obligationsräntorna steg i slutet av sommaren

betydligt mer än i Tyskland. Vidgade

ränteskillnader gentemot omvärlden är inte ett

ovanligt fenomen i perioder med ökad osäkerhet

och därmed ökad riskaversion hos placerare.

Placerarna undviker vad de bedömer vara mindre

säkra och likvida värdepapper. Därtill har räntan

på inhemska tillgångar med lägre kreditvärdighet,

t.ex. företags- och bostadsobligationer, stigit mer

än statsobligationsräntan. Sommarens ökade

volatilitet på kreditmarknaderna har nu lagt sig.

Ränteskillnaden mellan bostads- och

statsobligationer har minskat något men ligger

fortfarande kvar på höga nivåer.

Kreditvärderingsinstitutet Moody s

uppgradering av Sveriges kreditbetyg i augusti

var en bekräftelse på ett ökat internationellt

förtroende för den svenska kreditmarknaden.

Parallellt med de ljusare konjunkturutsikterna

har förväntningarna på penningpolitiken

omvärderats. Så sent som under våren

spekulerades i ytterligare räntesänkningar. I dag

prissätter marknaden en penningpolitisk

åtstramning redan under innevarande år. De

ändrade förväntningarna kan ses i ljuset av att

Riksbankens inflationsbedömning redan i juni

var i linje med målet. Därefter har

tillväxtutsikterna reviderats upp.

Diagram 3.6 Ränteskillnader, Sverige

Procentenheter

Ekonomisk-politiska reformer som Riksbankens

självständiga ställning och den nya

budgetprocessen samt starka offentliga finanser

har bidragit till att trovärdigheten för den

svenska låginflationsregimen har befästs. Ett

ökat konkurrenstryck, medlemskapet i EU och

avregleringar är ytterligare faktorer som talar för

att inflationsbenägenheten har blivit lägre.

Därmed torde den konjunkturbetingade

ränteuppgången bli relativt begränsad framöver.

Diagram 3.7 Kronan mot TCW och euron

Index 1992-11-18=100

SEK/EUR

Till stor del har kronrörelserna under året

återspeglat dollarns utveckling mot euron.

Parallellt med dollarns appreciering mot euron

under våren stärktes dollarn påtagligt även mot

kronan, medan kronans kurs mot euron var

förhållandevis stabil. Förväntningarna om en

starkare ekonomisk tillväxt och stramare

penningpolitik med bibehållen låg inflation har

bidragit till att kronan stärkts under de senaste

månaderna. Utländska köp av svenska företag

kan även ha bidragit till kronapprecieringen

under året. Sammantaget har kronan stärkts med

drygt 5 % mot det konkurrensvägda TCW-

indexet under loppet av 1999.

Bytesbalansen visade överskott såväl 1998 som

första halvåret 1999. Under årets sex första

månader var överskottet något lägre jämfört med

samma period 1998. Bytesbalansens och kapital-

transfereringarnas saldo motsvaras

definitionsmässigt av den finansiella balansens

saldo så att betalningsbalansen summerar till noll

(se Tabell 3.1). Statistiken är osäker till följd av

den stora restposten som dock till stor del bör

kunna hänföras till posten övrigt kapital.

Tabell 3.1 Betalningsbalansens finansiella poster

Flöden, miljarder kronor

1998

19991

Bytesbalans

36,4

12,9

Kapitaltransfereringar

6,4

 5,5

Finansiell balans

21,5

 15,8

 Direkta investeringar2

 26,7

346,33

 Portföljinvesteringar2

 123,4

 341,43

 Räntebärande värdepapper2

 61,5

 35,8

 I svenska kronor2

19,0

 3,1

 I utländsk valuta

 80,5

 32,7

 Aktier

 61,8

 305,6

 Svenska

 2,8

 44,7

 Utländska

 59,0

 260,9

 Finansiella derivat

 10,5

6,3

 Övrigt kapital2

208,3

 25,7

 Valutareservens förändring

 26,2

 1,4

Restpost

 64,3

8,4

1 T.o.m. juni

2 Begränsad jämförbarhet över tiden då definitionen ändrades 1997.

3 Ca 300 miljarder kronor härrör från affärerna mellan Astra och Zeneca

respektive Ford

och Volvo.

Källa: Sveriges riksbank

Valutautflödet till följd av portföljinvesteringar

har varit relativt stort under årets första sex

månader. Det dominerande utflödet återfinns på

aktiesidan och har varit fem gånger större under

det första halvåret i år än under hela 1998.

Samtidigt redovisar direkta investeringar i form

av omfattande utländska företagsförvärv ett

betydande inflöde 1999. Statistiken över såväl

handeln i portföljaktier som direktinvesteringar

återspeglar ett flertal företagsaffärer som har ägt

rum under det första halvåret i år, och den

absoluta merparten beror på samgåendet mellan

Astra och Zeneca och Fords köp av Volvo

Personvagnar.

Summan av bytesbalans,

kapitaltransfereringar, direkta investeringar och

portföljaktier har historiskt haft en viss

korrelation med kronans utveckling. Under 1998

gav detta mått ett utflöde på 46 miljarder. Under

de sex första månaderna 1999 genererade samma

mått ett inflöde på 48 miljarder. Detta inflöde

kan ha bidragit till kronapprecieringen under

1999.

Stockholms fondbörs OMX-index har stigit

trendmässigt sedan oktober 1998. Uppgången i

de svenska aktiepriserna mätt med samma index

är drygt 20 % inom loppet av 1999, vilket är

jämförbart med kursuppgången i Förenta

staterna. Utvecklingen på Stockholmsbörsen har

varit starkare än ett europeiskt genomsnitt under

1999. Dagens nivåer överstiger de som rådde före

den tillfälliga, men kraftiga, korrigering som

följde av den finansiella turbulensen under förra

årets tredje kvartal. Börsuppgången har haft stöd

av en global ekonomisk återhämtning, ökad

stabilitet på de finansiella marknaderna och låga

räntenivåer.

3.3 Ränte- och valutaantaganden

Ränte- och valutaantagandena reflekterar till stor

del bedömningen av konjunkturutvecklingen

framöver i Sverige och i omvärlden.

Tillväxtutsikterna för den svenska ekonomin är

goda samtidigt som inflationen är låg och

bedöms utvecklas i linje med Riksbankens

inflationsmål. Bytesbalansen och de offentliga

finanserna visar på överskott de kommande åren.

Den svenska ekonomiska återhämtningen

förväntas leda till en viss ökning i

inflationstrycket i och med att

resursutnyttjandet successivt ökar. Effekterna på

marknadsräntorna bör emellertid bli relativt

begränsade till följd av en hög trovärdighet för

prisstabilitetsmålet och ett förhållandevis lågt

inflationstryck. Den svenska 10-årsräntan antas

uppgå till 5,3 % i slutet av 1999 och 5,5 % i slutet

av 2000.

Penningpolitiken i Sverige bedöms läggas om i

en mindre expansiv riktning under de

kommande åren. Inflationsuppgången begränsas

av ett trovärdigt inflationsmål, återhållsamma

löneökningar, ett lågt internationellt

inflationstryck och en lägre inflationsbenägenhet

än historiskt till följd av ökat konkurrenstryck

och avregleringar. Svensk ekonomi bör kunna

klara en period med hög tillväxt utan att

historiska mönster med hög inflation

återupprepas.

Den amerikanska centralbanken antas höja

styrräntan med ytterligare 0,25 procentenheter

under 1999 för att sedan anpassa

penningpolitiken till den avmattning som

förutses i Förenta staterna. Dagens långa räntor

bedöms ligga nära sina toppnivåer.

Mot bakgrund av den ekonomiska

återhämtningen i euroområdet antas ECB höja

styrräntan med totalt 0,75 procentenheter under

2000 och ytterligare 0,5 procentenheter under

2001, vilket sammantaget utgör en relativt

måttlig åtstramning. Obligationsräntorna antas

stiga något på sikt, även om en lugnare marknad

senare under hösten kan tillåta en viss

räntenedgång det närmaste halvåret.

Räntedifferensen mellan Sverige och Tyskland på

en tioårig obligation, som på senare tid varit

relativt hög och volatil, bedöms ligga kring

0,5 procentenheter vid årets slut, dvs. något lägre

än för närvarande. På sikt väntas differensen

minska till 0,2 procentenheter.

En viss avmattning i den amerikanska

ekonomin framöver innebär att

konjunkturutvecklingen relativt den i

euroområdet blir mindre divergent. I takt med

att penningpolitiken därmed bedöms bli mer

likartad, parallellt med att Förenta staterna har

mycket stora underskott i bytesbalansen,

bedöms euron stärkas successivt mot dollarn de

kommande åren. Stark svensk tillväxt med en i

utgångsläget undervärderad krona antas på sikt

bidra till att kronan stärks till 118 i termer av

TCW-index. Den svenska kronan antas fluktuera

kring 8,70 mot euron framöver. Den relativt

kraftiga apprecieringen mot dollarn hänger

samman med att dollarn väntas depreciera mot

euron.

Tabell 3.2 Ränte- och valutakursantaganden

Värde vid respektive års slut

1998

1999

2000

2001

2002

Reporänta

3,4

2,9

3,8

4,0

4,3

6-månadersränta

3,5

3,3

4,0

4,3

4,6

5-årsränta

3,8

4,7

5,0

5,0

5,0

10-årsränta

4,2

5,3

5,5

5,4

5,2

10-årsdiff. SEK DEM

0,4

0,5

0,4

0,3

0,2

6-mån. DEM EURIBOR

3,3

2,9

3,7

4,0

4,5

TCW index

130

123

121

118

118

SEK/USD

8,10

8,00

7,60

7,00

7,00

SEK/EUR

9,50

8,70

8,70

8,70

8,70

Källor: Finansdepartementet och Sveriges riksbank

4 Utrikeshandeln

I år har svensk exportindustri mött en svagare

internationell konjunktur än under 1998. Trots

detta har varuexporten utvecklats oväntat väl

under det första halvåret i år tack vare en hög

efterfrågan på vissa mindre konjunkturkänsliga

varor. Fallande relativpriser under 1999

förbättrar också konkurrenssituationen. Under

hösten och nästa år väntas den globala

konjunkturen stärkas och medföra en tilltagande

investeringsaktivitet vilket gynnar den svenska

exporten. Exportindustrin väntas ta

marknadsandelar både 1999 och 2000. Den totala

exporten beräknas därmed stiga med 5,0 %

respektive 6,7 %. Framöver väntas en starkare

krona försämra konkurrenskraften. I ett

medelfristigt perspektiv bedöms därmed

exporten stiga i något långsammare takt än den

internationella efterfrågan på bearbetade varor.

Importtillväxten har mattats av under

inledningen av 1999, vilket delvis kan förklaras

av en minskning av lagerinvesteringarna i

förhållande till föregående år samt att exporten

till stor del dominerats av varor med lågt

importinnehåll. I slutet av 1999 och under 2000

förväntas en viss lageruppbyggnad, vilket

tillsammans med en god tillväxt av export och

maskininvesteringar, bidrar till att

importtillväxten stiger.

Varuhandelns utveckling medför att

överskottet i handelsbalansen blir mycket stort

både 1999 och 2000. Detta bidrar till att

bytesbalansens överskott väntas motsvara ca

1,5 % av BNP per år under prognosperioden.

4.1 Varuexporten

Trots Asienkrisen utvecklades svensk varuexport

väl under 1998. Exporten till de s.k. krisdrabbade

länderna i Asien samt Japan föll med knappt

40 % förra året, vilket drog ned den svenska

exporttillväxten med drygt två procentenheter.

Ändå steg varuexporten med knappt 7 %, tack

vare en stark efterfrågan i Europa. Även under

inledningen av 1999 har exporttillväxten varierat

kraftigt mellan olika marknader. Efterfrågan har

varit mycket dämpad i ett flertal traditionellt

viktiga handelsländer i Västeuropa. Dessutom

har exporten till Ryssland och till flera av de

tidigare krisdrabbade länderna i Asien fortsatt att

falla. Exporten till Sydkorea har dock börjat stiga

i god takt. I Förenta staterna, Sveriges tredje

största exportmarknad, har efterfrågan på

svenska varor också utvecklats väl. Starkast har

efterfrågetillväxten varit på marknader som

enskilt betyder mindre för den totala svenska

exporten som t.ex. Spanien, Portugal, Grekland,

Mexiko och Kina. Sammantaget har dessa länder

i hög grad bidragit till att den svenska exporten

utvecklats starkt trots den svaga konjunkturen på

ett flertal viktiga exportmarknader. Enligt

nationalräkenskapernas preliminära statistik för

det första halvåret i år steg exporten av varor

med 5,7 % jämfört med samma period 1998.

En konsekvens av ökad exportdiversifiering

avseende länder är att exportens känslighet för

regionala ekonomiska kriser minskar. Förra året

gick 75 % av den totala svenska varuexporten till

OECD 14-länderna , men andelen har minskat

något under 1990-talet. Expansionen har istället

varit särskilt kraftig till Asien, vars andel dock

åter minskade förra året till följd av krisen i

regionen, se diagram 4.1. Fortsatt internationell

integration och handelsspecialisering är faktorer

som talar för att den ökade diversifieringen av

svenska exportmarknader kommer att fortsätta.

Diagram 4.1 Svensk exportutveckling till olika regioner

Index 1990 = 100

Tabell 4.1 Export och import av varor och tjänster

Miljarder

kronor

Procentuell volymutveckling

Procentuell prisutveckling

1998

1998

1999

2000

2001

2002

1998

1999

2000

2001

2002

Varuexport

681

6,9

5,2

6,6

5,2

5,3

-0,5

-1,7

0,1

0,4

0,9

 Bearbetade varor1

599

8,3

5,9

7,2

5,5

5,5

0,2

-1,8

-0,2

0,5

1,0

Tjänsteexport

135

7,0

4,0

7,0

3,5

3,5

1,2

0,5

-1,4

1,4

1,6

Total export

816

6,9

5,0

6,7

5,0

5,0

-0,3

-1,3

-0,1

0,5

1,0

Varuimport

537

9,3

2,5

6,8

5,4

5,4

-1,2

0,6

-0,3

-0,3

0,3

 Bearbetade varor1

451

10,8

3,0

7,8

5,5

5,5

0,6

-0,1

-0,6

-0,3

0,3

Tjänsteimport

168

11,0

5,2

8,0

4,5

4,5

2,6

1,8

0,1

0,0

0,8

Total import

705

9,7

3,2

7,1

5,2

5,2

-0,3

0,9

-0,2

-0,3

0,4

1 Varugruppering enligt SNI

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Svensk export beräknas ha stigit snabbare än den

globala marknadstillväxten för bearbetade varor

under inledningen av året. En kraftigt stigande

efterfrågan inom ett fåtal kunskapsintensiva

branscher har kompenserat en svag efterfrågan i

mer konjunkturkänsliga sektorer. Hittills i år

förklaras i stort sett hela exporttillväxten av ökad

export av lastbilar, teleprodukter och läkemedel.

Insatsvaru- och maskinindustrin har däremot

drabbats hårt av den svaga internationella

industrikonjunkturen med åtföljande

lageromslag och svag investeringsaktivitet på

viktiga exportmarknader.

Tabell 4.2 Bidrag till exporttillväxten

Procentenheter

1995

1996

1997

1998

kv. 1

1999

Teleprodukter

3,9

3,7

3,5

1,8

3,3

Motorfordon

3,2

 0,9

0,9

2,1

2,6

Läkemedel

 0,2

0,6

0,6

0,6

0,9

Övrigt

7,2

1,1

7,0

2,4

 2,5

Total varuexport

14,1

4,5

12,0

6,9

4,3

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

De s.k. kunskapsintensiva delarna av

exportindustrin har under 1990-talet ökat sina

andelar av varuexporten från ca 50 % till ca 60 %.

En ökad andel av varor, för vilka efterfrågan

bedöms fortsätta att växa i betydande

omfattning, innebär att den svenska exportens

produktsammansättning blivit mer gynnsam och

att förutsättningarna för god tillväxt stärkts.

Efterfrågesvängningarna inom de mer cykliskt

betingade delarna av exportindustrin får även allt

mindre genomslag på den totala

exportutvecklingen. Tillsammans med de

konkurrenskraftsfördelar som de senaste årens

svaga krona har medfört, har

strukturomvandlingen bidragit till att

exportindustrin återtagit de marknadsandelar

som tappades under andra halvan av 1980-talet

och under inledningen av 1990-talet.

Till följd av den svaga utvecklingen på viktiga

exportmarknader under det första halvåret i år

väntas världsmarknadstillväxten för bearbetade

varor mattas av till drygt 4 % 1999, för att nästa

år överstiga 6 %. Det finns tecken på en

förestående konjunkturförstärkning i Västeuropa

och tillväxten i Förenta staterna väntas bli

fortsatt god trots att den dämpas något

framöver. I Asien förutses konjunkturen stärkas

nästa år och då

leda till stigande efterfrågan på insatsvaror och

ett ökat investeringsbehov.

I takt med att den internationella

industrikonjunkturen förbättras väntas även

efterfrågans sammansättning bli mer fördelaktig

för den svenska exportindustrins vidkommande

och en bredare uppgång i exporttillväxten kan

därmed komma till stånd. Bilden av en påtaglig

förstärkning av den tidigare svaga orderingången

inom stora delar av insats- och

investeringsvaruindustrin samt en fortsatt stark

efterfrågan inom de hittills framgångsrika

branscherna bekräftas i SCB:s orderstatistik

t.o.m. juni och Konjunkturinstitutets

industribarometer för juli 1999.

De svenska exportföretagen bedöms ha goda

möjligheter att sätta konkurrenskraftiga priser

under prognosperioden. Under ett flertal år har

produktivitetens gynnsamma utveckling kunnat

kompensera lönekostnadsökningar och vinst-

marginalerna har därmed legat på relativt höga

nivåer. Företagens prisbeteende hittills i år tyder

på att de är beredda att utnyttja den relativt svaga

kronan till att ta marknadsandelar. I år bedöms

därmed exportindustrin sänka priserna på

bearbetade varor i utländsk valuta mer än

konkurrenterna. Den påbörjade förstärkningen

av den internationella efterfrågan har inneburit

att priserna börjat vända uppåt på

världsmarknaden. Svenska exportöret väntas

dock sänka priserna i svensk valuta till följd av att

kronan förväntas stärkas framöver. De väntas

emellertid inte helt kunna kompensera

apprecieringen, vilket leder till att relativpriserna

för svenska exportvaror stiger. Kvardröjande

effekter av flera års fallande relativpriser samt en

i övrigt gynnsam konkurrenssituation leder till

att den prisrelaterade försämringen av

konkurrenskraften främst får genomslag i ett

medelsiktigt perspektiv.

Sammantaget bedöms exportindustrin därmed

kunna ta marknadsandelar under både 1999 och

2000 tack vare en fortsatt stark efterfrågan på

vissa mindre konjunkturkänsliga varor, ökad

internationell investeringsaktivitet under

konjunkturförstärkningen i Europa, samt ett lågt

relativprisläge. Svensk varuexport beräknas

därmed stiga med 5,2 % i år och med 6,6 % nästa

år. I ett medelfristigt perspektiv väntas

konkurrenskraften försämras till följd av en

förväntad kronförstärkning. Varuexporten

beräknas därmed under åren 2001 och 2002 stiga

med drygt 5 % per år, vilket är något lägre än den

prognostiserade världsmarknadstillväxten.

Diagram 4.2 Export av bearbetade varor

Procentuell volymförändring

4.2 Varuimporten

Varuimporten ökade med drygt 9 % år 1998 och

med drygt 10 % år 1997, mätt som

årsgenomsnitt. Den höga importtillväxten under

dessa två år beror till stor del på att exporten och

maskininvesteringarna, vilka båda har ett högt

importinnehåll, ökade kraftigt. Även hushållens

konsumtion av varaktiga varor steg under denna

period och bidrog till den höga tillväxten av

varuimporten. Efter två år med en relativt kraftig

importökning har den svenska varuimporten

mattats av under början av innevarande år. Detta

har skett trots en stark exporttillväxt. Den svaga

utvecklingen av importen under första halvåret

1999 kan förklaras av en lageravveckling inom

handeln och industrin samt att den svenska

varuexporten har dominerats av varor med lågt

importinnehåll. Dessutom innebar de

erbjudanden om personaldatorer som företag,

tack vare särskilda skatteregler, kan erbjuda sina

anställda, en kraftig importökning av datorer

under 1998. Under 1999 har importen av

personaldatorer däremot minskat betydligt.

Under andra halvåret 1998 föll de

internationella priserna samtidigt som den

svenska kronan försvagades kraftigt.

Sammantaget förde detta med sig att

importpriserna på varor steg. Hittills i år har den

svenska kronan apprecierat, vilket inneburit att

importpriserna på varor exklusive

energirelaterade produkter sjunkit, trots att de

internationella priserna börjat stiga. Framöver

förväntas kronan förstärkas ytterligare och det

bidrar till svagt sjunkande importpriser på varor

framöver även om en internationell prisuppgång

förväntas.

Under slutet av 1999 och under 2000

förutspås efterfrågans sammansättning delvis

skifta mot varor med ett högre importinnehåll,

när såväl export som maskininvesteringar ökar i

god takt. Även en viss lageruppbyggnad förutses.

Den under första halvåret 1999 låga

importtillväxten av varor förväntas återgå till en

utveckling mer i linje med hur export,

investeringar och hushållens

konsumtionsutgifter utvecklas framöver.

Sammantaget innebär detta att importtillväxten

tilltar framöver. Importen av varor beräknas stiga

med 2,5 % år 1999 och med 6,8 % år 2000. Åren

efter millennieskiftet antas importen utvecklas

enligt historiska samband, vilket innebär att

importen av varor ökar något snabbare än den

importviktade efterfrågan. Den totala

varuimporten växer då i ungefär samma takt som

varuexporten, dvs. med drygt 5 % per år.

4.3 Tjänstehandeln

I likhet med de senaste åren väntas

utrikeshandeln med tjänster ge ett negativt

bidrag till BNP-tillväxten under

prognosperioden. Enligt nationalräkenskaperna

för det första halvåret ökade tjänsteexporten med

drygt 4 % jämfört med motsvarande period förra

året. Tjänsteimporten ökade under samma

period med knappt 6 %. Både exporten och

importen av tjänster har således vuxit i

långsammare takt jämfört med förra året då de

ökade med 7 % respektive 11 %.

Hushållens starka reala

disponibelinkomstökningar bedöms bidra till

ökade utgifter i samband med utlandsresor.

Eftersom utländsk turism i Sverige förväntas öka

i mindre utsträckning, försämras resevalutanettot

under prognosperioden. Försämringen av

resevalutanettot har emellertid hittills under året

varit mindre dramatisk än de senaste åren och

framöver bedöms den förväntade

kronförstärkningen bidra till att begränsa

ökningarna i underskottet. Handeln med s.k.

övriga tjänster, som bl.a. innefattar uppdrags-

och försäkringstjänster, har visat större

underskott i år än under första halvåret 1998.

Det är främst importen av juridiska tjänster,

bokföring och marknadsföring som ökat under

inledningen av året. Handeln med datatjänster

har också ökat och visar ett något större

underskott. Försämringen av tjänstenettot

mildras något av att den svaga varuimporten

medfört minskad import av vissa tjänster som

uppstår i samband med varuhandeln, t.ex.

varuprovisioner. Även under resten av

prognosperioden väntas den totala importen av

näringslivsrelaterade tjänster stiga snabbare än

exporten av dessa tjänster.

Sammantaget väntas exporten av tjänster öka

med 4 % i år och med 7 % nästa år, medan

importen ökar med 5,2 % respektive 8 % under

samma period.

4.4 Bytesbalansen

Bytesbalansen beräknas uppvisa överskott

motsvarande ca 1,5 % av BNP per år under 1999

och 2000, vilket till stor del förklaras av

handelsbalansens förväntade utveckling.

Varuhandelns överskott har sedan 1995

överstigit 7 % av BNP varje år. Under 1999

beräknas handelsbalansens överskott stiga

ytterligare till följd av importens svaga utveckling

och den relativt starka exporttillväxten.

Framöver tar varuimporten fart igen.

Handelsbalansens överskott bedöms ändå stiga

ytterligare nästa år, eftersom exporten ökar från

ett högre utgångsvärde och importpriserna

förutses falla mer än exportpriserna.

Tjänstebalansen väntas däremot visa successivt

större underskott till följd av att tjänsteimporten

stiger snabbare än tjänsteexporten, enligt

diskussionen om tjänstehandeln i avsnitt 4.3.

Diagram 4.3 Utvecklingen av vissa poster i bytesbalansen

Procent av BNP

I samband med konjunkturförstärkningen

bedöms räntorna stiga både i Sverige och

utomlands. Därmed förutses räntenettot visa

större underskott under prognosåren än förra

året, eftersom Sverige har en nettoskuld till

utlandet. Den relativt svaga kronan under 1999

medför också högre nettobetalningar i år. Nästa

år dämpar en förutsedd appreciering effekten av

de stigande räntorna.

Avkastningen på svenska direktinvesteringar i

utlandet har under 1990-talet varit större än

avkastningen på utländska tillgångar i Sverige.

Överskottet bedöms emellertid minska påtagligt

i år. Trots att det förbättras något nästa år under

den globala återhämtningen förblir det på en

väsentligt lägre nivå än 1998. Bakom nivåskiftet

ligger den senaste tidens fusioner och

försäljningar av svenska företag till utlandet.

Affärerna medför att de tidigare svenska

företagens vinster hädanefter bokförs som

utländskt finansiellt sparande i

betalningsbalansstatistiken. Detta belastar

bytesbalansen. Särskilt stor blir effekten av

fusionen mellan Zeneca och Astra, som har höga

vinster. Bytesbalansen stärks något av att

nettoavkastningen på portföljaktier ökar

eftersom svenskar i högre grad kommer att

erhålla utdelning från utländska bolag framöver.

Totalt blir effekten på bytesbalansen entydigt

negativ. Samtidigt uppkommer en motsvarande

förbättring av posten direkta investeringar i den

finansiella balansen (se tabell 3.1). Hänsyn har

inte tagits till de effekter på bytesbalansen eller

den finansiella balansen som kan uppkomma till

följd av förändrade strategier hänförliga till

utländskt ägande.

Utöver de ovan nämnda positiva effekterna på

aktieavkastningen förbättras också

nettoavkastningen på portföljaktier framöver av

att svenskar sedan flera år tenderar att köpa

utländska aktier i större utsträckning än vad

utlänningar köper aktier i Sverige. Att såväl det

svenska ägandet av utländska aktier som det

utländska ägandet av svenska aktier ökat under

de senaste åren kan bl.a. ses som en följd av

ökande internationell integration och avreglerade

kapitalmarknader.

Tabell 4.3 Bytesbalansen

Miljarder kronor

1998

1999

2000

2001

2002

Handelsbalans

139,9

146,0

157,0

169,5

183,3

Varuexport

676,6

699,7

747,0

Varuimport

536,7

553,7

590,0

Tjänstebalans

 30,3

 36,1

 42,9

 44,1

 46,8

Transporter

4,6

4,5

4,5

Resevaluta

 28,1

 30,8

 33,0

Övriga tjänster

 6,9

 9,8

 14,4

Löner

 2,5

 2,6

 2,8

 3,0

 3,0

Avkastning på

kapital

 43,4

 54,1

 49,9

 43,0

 37,0

Räntor

 65,5

 66,5

 65,9

Direkta

investeringar

28,0

13,0

16,0

Aktier

 5,9

 0,6

0,0

Löpande

transfereringar

 27,3

 26,2

 27,4

 28,0

 29,2

Bytesbalans

36,4

27,1

34,1

51,4

67,4

Kapital-

transfereringar

6,4

 4,0

0,0

0,0

0,0

Finansiellt

sparande1,

procent av BNP

2,3

1,2

1,7

2,4

3,0

Anm: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition.

1 Finansiellt sparande utgörs av bytesbalansens och kapitaltransfereringarnas

sammantagna saldo.

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet

De löpande transfereringarna domineras av

Sveriges nettobetalningar till EU och bistånd till

utvecklingsländer. Under förutsättning att EU:s

tilläggsbudget antas under hösten kommer den

valutakurskorrigering av avgiften för 1999, som

skulle ha ägt rum år 2000, att tidigareläggas till i

år. Därmed blir avgiften lägre i år än vad som

väntades i vårpropositionen. En ytterligare

anpassning till EU:s redovisningsprinciper för

den bruttonationalinkomst som ligger till grund

för EU-avgiften beräknas preliminärt innebära

att avgiften blir ca 200 miljoner kronor högre per

år framöver. Dessutom tillkommer då en

retroaktiv betalning avseende utfallskorrigering

om ca 1 miljard kronor görs under år 2000.

Sveriges utbetalade bistånd till utvecklingsländer

beräknas också bli något högre nästa år än i år.

Sammantaget bedöms nettot av de löpande

transfereringarna visa lägre underskott 1999 än

förra året. Därefter stiger underskottet successivt

till år 2002.

Det finansiella sparandet, som utgörs av

bytesbalansens saldo samt nettot av

kapitaltransfereringarna, beräknas i år bli lägre än

bytesbalansens överskott. En bidragande orsak

till detta är att Astra i samband med fusionen

med Zeneca gjort en FOU-relaterad betalning på

flera miljarder till ett annat företag som

kompensation för ett tidigare avtal.

Efter millennieskiftet bedöms det finansiella

sparandet stiga som andel av BNP. Bland annat

bidrar det uppsatta målet på 2 % överskott i de

offentliga finanserna över en konjunkturcykel till

ett fortsatt positivt finansiellt sparande.

5 Näringslivets produktion

Produktionen i näringslivet har ökat kraftigt

hittills i år trots en viss avmattning inom

industrin. Den privata tjänstesektorn växte med

5 % det första halvåret samtidigt som

sysselsättningen steg markant.

Den starka investeringskonjunkturen samt

uppgången i hushållens konsumtion förväntas

innebära att de flesta delsektorer inom

tjänstesektorn växer i god takt i år.

Omställningsarbetet till följd av millennieskiftet

bidrar till den mycket starka

produktionsutvecklingen för företagstjänster.

Expansionen inom den privata tjänstesektorn

väntas fortsätta även nästa år, om än i

långsammare takt. Såväl den privata som

offentliga konsumtionsefterfrågan mattas något

samtidigt som investeringsutvecklingen dämpas.

Till viss del bedöms en mer markant

produktionsökning i den privata tjänstesektorn

begränsas av vissa utbudsrestriktioner. Det gäller

bland annat uppdragsverksamhet där

bristsituationer redan har uppstått.

Tabell 5.1 Näringslivets produktion

Procentuell volymförändring

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Jordbruk, fiske och

skogsbruk

7,5

 3,4

1,0

2,0

Industri

4,9

4,0

3,5

4,5

2,9

2,4

El, gas, värme och

vattenverk

2,0

2,3

0,0

 1,0

Byggnadsindustri

 5,5

3,3

4,6

5,5

Näringslivets tjänster

3,0

2,6

4,6

2,9

Summa näringsliv

3,2

2,9

4,0

3,3

2,5

2,2

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Industrikonjunkturen var relativt svag i början på

året till följd av en avmattning på några av

Sveriges största marknader samt ett inhemskt

lageromslag. En tilltagande europeisk tillväxt

samt en starkare efterfrågan på traditionellt

viktiga svenska exportvaror medför en relativt

kraftig konjunkturuppgång i industrin framöver.

Byggkonjunkturen förutses vara stark under

hela prognosperioden. En gradvis återhämtning

av framför allt bostadsbyggandet men också den

snabba expansionen inom näringslivet bidrar till

en mycket kraftig produktionsökning.

Begynnande flaskhalsar inom byggsektorn

begränsar emellertid uppgången nästa år.

Under åren 2001 och 2002 förutses

produktionstillväxten i näringslivet avta då fullt

resursutnyttjande nås. Industriproduktionen

beräknas öka något snabbare än genomsnittet i

näringslivet till följd av den relativt snabba

produktivitetsutvecklingen.

5.1 Industrin

Trots den negativa inverkan av Asienkrisen steg

industriproduktionen med 4 %, mätt som

årsgenomsnitt, under förra året. Den svaga

utvecklingen i såväl Asien som på några av

Sveriges viktigaste exportmarknader i Europa

resulterade dock i en betydande avmattning i

industrikonjunkturen under loppet av 1998. Mot

slutet av året stagnerade produktionen och

priserna föll kraftigt. Det svaga efterfrågeläget

gav dessutom upphov till en ofrivillig

lageruppbyggnad inom stora delar av

industrisektorn. Därigenom försvagades

produktionsutsikterna för 1999 ytterligare.

Under det första halvåret innevarande år har

lagren reducerats, vilket har medfört en dämpad

produktionsutveckling. Den totala

industriproduktionen har ändå ökat mer än

tidigare förväntat, vilket till stor del förklaras av

kraftiga exportökningar i några få

kunskapsintensiva branscher som teleprodukt-

och läkemedelssektorerna. Däremot har de

traditionellt konjunkturkänsliga sektorerna inom

bas- och verkstadsindustrin utvecklats svagt (se

kapital 4 diagram 4.2). Produktionen i

maskinindustrin har exempelvis fallit kraftigt.

Under 1990-talet har industristrukturen

successivt förskjutits mot en allt större del

kunskapsintensiv produktion där

efterfrågeutvecklingen är mycket stark. De

strukturella förändringarna kan således vara

förklaringen till varför industrin nu uppvisar ett

mindre cykliskt beteende än i andra jämförbara

konjunkturfaser. En annan förklaring är det

mycket fördelaktiga konkurrensläget.

Under sommaren blev signalerna om en nära

förestående konjunkturuppgång tydliga. Enligt

Konjunkturinstitutets senaste kvartalsbarometer

från juni steg orderingången markant på såväl

export- som hemmamarknaden samtidigt som

producentpriserna stabiliserades.

Återhämtningen sammanhänger sannolikt med

en förstärkning av det europeiska

konjunkturläget samt en begynnande

återhämtning i de tidigare krisdrabbade

ekonomierna i Asien. Genom att lagernivåerna

nu har justerats ned möts också den tilltagande

efterfrågan av produktionsökningar framöver.

Produktionen förväntas stiga gradvis bland de

delar av verkstads- och basindustrin som tidigare

har haft en svag utveckling samtidigt som de

tidigare expansiva sektorerna fortsätter att växa i

god takt. Sammantaget bedöms

industriproduktionen öka med 3,5 % år 1999.

Kapacitetsutnyttjandet steg under det andra

kvartalet i år men låg ändå kvar på en låg nivå.

Mot slutet av året förväntas emellertid den

relativt snabba produktionsökningen leda till ett

resursutnyttjande som ställer krav på större

investeringsvolymer så att flaskhalsar kan

undvikas.

Tabell 5.2 Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

Industriproduktion

4,9

4,0

3,5

4,5

Lönekostnad per timme

4,8

3,9

2,8

2,9

Produktivitet

6,1

1,8

2,1

3,5

Enhetsarbetskostnad (ULC)

 1,2

2,1

0,7

 0,6

14 OECD-länders ULC

 1,1

0,7

0,9

0,6

14 OECD-länders ULC, SEK

2,7

3,1

2,1

 2,0

Relativ ULC, SEK

 3,8

 1,0

 1,4

1,4

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och

Finansdepartementet

Nästa år förutses den starkare internationella

tillväxten tillsammans med en mer gynnsam

sammansättning av efterfrågan medföra att

industriproduktionen växer med 4,5 %. Den

ekonomiska aktiviteten stärks på den för Sverige

viktiga EU-marknaden samtidigt som

investeringsaktiviteten tilltar, vilket traditionellt

gynnar den svenska verkstadsindustrin.

Basindustrin har de senaste åren präglats av en

global överkapacitet som delvis beror på

recessionen i Asien. Den förväntade

återhämtningen i denna region och i Europa

medför dock en bättre balans mellan utbud och

efterfrågan vilket leder till en betydande

konjunkturförbättring också i denna sektor.

Expansionen av de inhemska

industriinvesteringarna bidrar också till den

fördelaktiga produktionsutvecklingen inom

industrin under år 2000.

Produktionsökningen under nästa år förutses

leda till ett relativt högt kapacitetsutnyttjande,

vilket stimulerar till en fortsatt

kapacitetsutbyggnad. Produktivitetstillväxten

väntas öka till 3,5 %, vilket är normalt i en

konjunkturuppgång då resursutnyttjandet stiger.

Sammansättningseffekter kan också förklara en

del av produktivitetsökningen då produktionen i

den högproduktiva basindustrin beräknas växa

snabbare än under innevarande år. Mot bakgrund

av den förutsedda produktionstillväxten stiger

därmed sysselsättningen endast svagt under nästa

år. Sett i ett historiskt perspektiv ligger bristtalen

i industrin i utgångsläget på låga nivåer.

Tillgången på arbetskraft förväntas vara gynnsam

fram till och med år 2000, vilket bör innebära att

några generella flaskhalsproblem inte

uppkommer under denna period.

Diagram 5.1 Industrins arbetskostnad per producerad

enhet i Sverige relativt 14 OECD-länder

Index 1980=100

1990-talet har inneburit en starkt förbättrad

konkurrenskraft för svensk industri.

Industrilönerna har visserligen ökat något mer än

i konkurrentländerna, men ökningstakten har

gradvis anpassats till den som råder i dessa

länder. Produktivitetstillväxten har samtidigt

varit betydligt snabbare i Sverige vilket har

medfört att enhetsarbetskostnaden, dvs.

arbetskostnaden per producerad enhet,

utvecklats mer fördelaktigt än i omvärlden. Den

gynnsamma utvecklingen av

enhetsarbetskostnaden i kombination med

kronförsvagningen har givit upphov till en

mycket fördelaktig konkurrenssituation, som

förklarar huvuddelen av de andelsvinster som

exportindustrin gjort under 1990-talet. Under

åren 1999 och 2000 antas industrilönerna öka i

takt med konkurrentländernas samtidigt som

produktivitetstillväxten bedöms bli något högre.

I prognosen antas dock kronan appreciera, vilket

innebär att industrins relativa kostnadsläge i stort

blir oförändrat gentemot omvärlden. Svensk

industris gynnsamma konkurrenssituation består

således framöver.

Lönsamheten sjönk i industrin förra året och

väntas försämras ytterligare innevarande år, trots

relativt sett låga löneökningar. Det låga

kostnadstrycket och det låga resursutnyttjandet i

flertalet OECD-länder förväntas innebära att de

internationellt bestämda priserna, mätt som

årsgenomsnitt, faller under 1999. Även de

inhemska priserna förutses falla i år. Industrin

förutsätts dock höja sina vinstmarginaler något

nästa år i takt med konjunkturåterhämtningen.

På branschnivå bedöms lönsamheten mellan åren

variera mest inom den cykliska basindustrin.

5.2 Byggnadsverksamhet

En återhämtning av byggproduktionen från en

historiskt låg nivå påbörjades föregående år. För

de närmaste åren förutses byggkonjunkturen

stärkas ytterligare. Byggproduktionen beräknas

totalt öka med ca 4,5 % år 1999 och med 5,5 %

år 2000. Den starka inhemska efterfrågan väntas

medföra en fortsatt betydande

kapacitetsutbyggnad i tjänstesektorerna medan

den tilltagande internationella efterfrågan också

innebär att industrins bygginvesteringar vänder

upp. Bostadsbyggandet tar fart efter en lång

stagnationsperiod samtidigt som de totala

infrastrukturinvesteringarna planar ut när

Öresundsbron färdigställs.

Tabell 5.3 Byggnadsverksamhet

Miljarder

kronor

Årlig procentuell volymförändring

1998

1997

1998

1999

2000

Byggnadsinvesteringar

102

 14,6

3,5

6,3

7,1

 Näringslivet

50

 3,7

4,5

7,6

5,9

 Myndigheter

28

 20,2

0,7

 3,3

2,2

 Bostäder

24

 25,5

4,9

14,8

14,3

Reparation och

underhåll

56

4,1

9,3

1,5

2,4

Totalt

158

 8,5

5,5

4,6

5,5

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Det höga resursutnyttjandet i stora delar av

näringslivet beräknas medföra en kraftig ökning

av bygginvesteringarna i denna sektor under såväl

1999 som 2000. Inom den privata tjänstesektorn

väntas också både produktion och sysselsättning

stiga mycket snabbt, vilket ställer krav på en

betydande kapacitetsutbyggnad av framförallt

kommersiella lokaler. De flesta indikatorer visar

på en sådan utveckling framöver. Inom

storstadsområdena har vakansgraden på

kommersiella fastigheter halverats under

perioden 1994 1998. Preliminära uppgifter från

de större fastighetsbolagen tyder på att andelen

tomma lokaler fortsatt att minska det första

halvåret i år. Samtidigt har hyresnivåerna stigit

kraftigt. Den senaste byggbarometern liksom

statistiken över orderingången till arkitekter

indikerar också en kraftig nyproduktion av

affärs- och kontorslokaler framöver.

Ränteuppgången samt begynnande svårigheter

att rekrytera byggarbetskraft bör dock medföra

en viss dämpning av tillväxttakten under nästa år.

Inom industrin beräknas däremot

bygginvesteringarna plana ut i år för att åter öka

något nästa år när exportkonjunkturen stärks.

Bostadsbyggandet vände upp kraftigt det

första halvåret i år. Förutsättningarna är också

goda för en fortsatt återhämtning även om vissa

flaskhalsproblem sannolikt gör sig gällande mot

slutet av nästa år. Hushållens disponibla

inkomster beräknas växa med sammantaget 7 %

1999 2000 samtidigt som arbetsmarknadsläget

förbättras ytterligare. Vakansgraden, dvs.

andelen outhyrda lägenheter i förhållande till

beståndet, har det senaste året sjunkit till 3,7 %

för riket som helhet. De regionala skillnaderna är

dock mycket stora. Inom exempelvis

Stockholms län uppgick vakansgraden till endast

0,7 % i mars 1999. Bostadspriserna har fram till

augusti månad stigit med ytterligare 8 %, mätt på

årsbasis, medan produktionskostnaderna i stort

sett legat stilla. Lönsamheten i nyproduktion är

därmed god i flertalet tillväxtregioner vilket

bidrar till en ökad nyproduktion framöver.

Bostadsbyggandet förutses dock begränsas i

viss omfattning framöver till följd av begynnande

flaskhalsproblem. Av dessa kan nämnas brist på

tomtmark men också i någon mån svårigheter att

rekrytera byggnadsarbetare i tillväxtområdena.

Arbetslösheten i Byggnadsarbetarförbundet låg

visserligen på 11 % så sent som i juni månad efter

att ha uppgått till 14 % i juni förra året, men

andelen arbetslösa i expansiva storstadsområden

var betydligt lägre. Osäkerheten om i vilken

omfattning byggnadsarbetare är benägna att

flytta till expansiva områden är emellertid

mycket stor. Det relativt sett låga igångsättandet

av nya projekt under perioden 1998 2000

innebär att få bostäder färdigställs de närmaste

åren. Risken för en snar bostadsbrist inom

expansiva områden är därför överhängande.

Volymerna för reparationer och underhåll

förväntas öka i betydligt lugnare takt under

prognosperioden än de senaste åren. Det kan

delvis förklaras av borttagandet av

skattereduktionen för ombyggnad av bostäder

under innevarande år. En annan förklaring är att

de större ombyggnadsvolymerna framöver

reducerar det framtida behovet av reparation och

underhållsåtgärder.

6 Arbetsmarknad

Arbetsmarknadsläget har förbättrats avsevärt det

senaste halvåret. Sysselsättningen har stigit

mycket snabbt och den öppna arbetslösheten har

minskat. Sysselsättningsutvecklingen väntas bli

fortsatt god framöver. Mellan 1998 och 2000

beräknas antalet sysselsatta öka med ca 170 000,

mätt som årsgenomsnitt. Även

arbetskraftsutbudet har ökat den senaste tiden

och förutses fortsätta att öka i samband med att

sysselsättningen stiger. Genom att antalet platser

inom regeringens utbildningssatsning planeras

att utvidgas dämpas dock utbudsökningen en

del. Sammantaget innebär utvecklingen av

sysselsättningen och arbetskraftsutbudet att den

öppna arbetslösheten bedöms falla till 4,5 % år

2000.

Enligt det sysselsättningsmål som regeringen

presenterade i budgetpropositionen för 1999 och

som riksdagen senare ställde sig bakom, skall den

reguljära sysselsättningsgraden för personer

mellan 20 och 64 år uppgå till 80 % år 2004. I

prognosen stiger denna sysselsättningsgrad från

74,6 % år 1998 till 77,1 % år 2000.

År 2001 och 2002 antas BNP öka med ca 2 %

per år och sysselsättningen beräknas då stiga i

ungefär samma takt som den arbetsföra

befolkningen. Därmed ligger

sysselsättningsgraden och den öppna

arbetslösheten kvar på ungefär samma nivå år

2001 och 2002 som i slutet av år 2000.

Tabell 6.1 Arbetsmarknad

Årlig procentuell förändring

1998

1999

2000

2001

2002

BNP, producentpris

2,5

3,6

3,0

2,1

1,8

Produktivitet

1,1

0,5

1,5

1,6

1,6

Arbetade timmar

1,4

3,1

1,5

0,5

0,2

Medelarbetstid

0,0

0,4

 0,1

 0,1

 0,1

Antal sysselsatta

1,5

2,7

1,6

0,5

0,3

Reguljär

sysselsättningsgrad,

20 64 år1

74,6

76,2

77,1

77,3

77,3

Arbetskraft

 0,2

1,5

0,6

0,2

0,3

Öppen arbetslöshet2

6,5

5,4

4,5

4,2

4,2

Program3

3,9

3,3

3,5

3,5

3,5

1 Antalet sysselsatta i åldern 20 64 år, exklusive sysselsatta i

konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska program, i procent av befolkningen i den åldersgruppen

2 I procent av arbetskraften

3 Antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program i

procent av

arbetskraften

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet

Sysselsättning och produktivitet

Hittills i år har sysselsättningen ökat med ca

60 000 personer, rensat för säsongvariationer,

vilket historiskt sett är en mycket snabb

uppgång. De flesta nya arbetstillfällena har

skapats i privat tjänstesektor och inom

kommunala myndigheter. Även inom

byggsektorn noteras en viss ökning, medan

sysselsättningen inom industrin i princip har

varit oförändrad.

Produktivitetstillväxten i ekonomin som

helhet har varit mycket svag hittills i år, vilket

bland annat förklaras av att produktionen i

lågproduktiva sektorer har ökat mer än

genomsnittet, dvs. produktionen har varit

sysselsättningsintensiv. Den svaga

produktivitetstillväxten kan också

vara ett tecken på att de senaste årens

rationaliseringar och måttliga nyrekryteringar

innebar att arbetsstyrkan var för liten för att

produktionen skulle kunna öka när efterfrågan

började stiga. Därmed kan det finnas ett inslag av

engångseffekt i årets sysselsättningsökning.

Dessutom är det sannolikt att nyanställda under

en inlärningsperiod inte är lika produktiva som

de som varit anställda en längre tid, vilket också

kan ha bidragit till en låg produktivitetstillväxt i

år.

Därtill kan den låga produktivitetstillväxten

sannolikt förklaras av några faktorer av teknisk

karaktär. Exempelvis har antalet deltagare i

arbetsmarknadspolitiska program utanför

arbetskraften minskat i år. Deltagarna i dessa

program är per definition inte sysselsatta och

genererar inga arbetade timmar medan de

däremot sannolikt bidrar till produktionen. När

deltagandet i dessa program minskar leder det

antingen till att antalet arbetade timmar ökar, om

deltagarna ersätts av reguljärt sysselsatta, eller till

att produktionen minskar, vilket i båda fallen

bidrar till en lägre produktivitet.

Framöver förväntas produktiviteten stiga

snabbare eftersom efterfrågan då i högre grad

inriktas mot verksamheter där produktiviteten är

högre samt att de eventuella engångseffekter som

nämnts ovan då successivt avtar. Produktiviteten

beräknas dock fortfarande utvecklas svagare år

2000 än vad historiska samband indikerar vid en

BNP-tillväxt på 3,0 %.

Ovanstående faktorer i kombination med att

aktiviteten i ekonomin förutses mattas något

bedöms leda till att sysselsättningen

fortsättningsvis ökar något långsammare än

under det första halvåret. Den senaste

utvecklingen av antalet nyanmälda lediga platser,

som historiskt sett har varit en bra indikator på

hur efterfrågan på arbetskraft kommer att

variera, tyder också på en något svagare

sysselsättningsutveckling framöver.

Sammantaget bedöms antalet sysselsatta öka med

ca 105 000 personer i år och ca 65 000 personer

nästa år, mätt som årsgenomsnitt.

Diagram 6.1 Nyanmälda lediga platser och antal

sysselsatta

Årlig procentuell förändring Årlig procentuell förändring

En kraftigt ökad byggproduktion framöver

innebär att efterfrågan på arbetskraft inom bygg-

sektorn fortsätter att stiga. Inom den privata

tjänstesektorn, där sysselsättningen ökat avsevärt

det senaste året, har de engångseffekter som

nämnts ovan sannolikt varit störst. Dessutom

har efterfrågan varit inriktad på lågproduktiva

sektorer inom tjänstesektorn. Nästa år bedöms

tillväxten inom denna sektor bli mindre

sysselsättningsintensiv och

sysselsättningsutvecklingen förväntas dämpas

något.

Antalet sysselsatta i industrin väntas minska

med ca 5 000 i år till följd av det senaste årets för-

svagade konjunkturläge. Avmattningen i

industrikonjunkturen bedöms dock bli kortvarig

och redan under innevarande år förväntas

produktionen ta fart igen.

Industrisysselsättningen väntas därmed öka med

ca 5 000 personer nästa år.

Inom kommunala myndigheter förväntas

inkomsterna öka kraftigt de närmaste åren, dels

till följd av höjda statsbidrag, dels till följd av

ökade skatteinkomster, vilket möjliggör en

fortsatt expansion av antalet sysselsatta inom

denna sektor. Antalet statligt anställda förväntas

också öka något under perioden.

Efter millennieskiftet antas produktionen

närma sig en mer trendmässig och långsiktigt

hållbar tillväxttakt, dvs. en ökning av

produktionen som inte medför

inflationsdrivande löneökningar.

Sysselsättningen antas då öka i ungefär samma

takt som den arbetsföra befolkningen stiger.

Därmed ligger sysselsättningsgraden kvar på

ungefär samma nivå år 2002 som i slutet av år

2000. Trots att bedömningen av

sysselsättningsutvecklingen är något svagare år

2001 och 2002 än i vårpropositionen beräknas

ändå ca 55 000 fler vara sysselsatta år 2002 i

föreliggande bedömning. Det beror på den

kraftiga upprevideringen av

sysselsättningsprognosen avseende åren 1999

och 2000.

Tabell 6.2 Sysselsättning, branschfördelat

Tusental personer

1998

1999

2000

2001

2002

Privat sektor

2735

2813

2864

2877

2884

 Jord- och skogsbruk

102

103

103

 Industri

803

798

803

 Byggnadsverksamhet

220

228

236

 Privat tjänstesektor

1610

1683

1722

Offentliga myndigheter

1240

1268

1282

1291

1297

 Staten

188

189

190

 Kommunerna

1053

1080

1092

Totalt

3979

4085

4151

4172

4185

Arbetskraft

4255

4320

4347

4357

4370

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet

Antal arbetade timmar och medelarbetstid

Förra året började sjukfrånvaron öka igen, efter

att ha minskat kraftigt under första delen av

1990-talet. Det bidrog till att medelarbetstiden

föll något mellan 1997 och 1998, dvs. antalet

arbetade timmar utvecklades svagare än antalet

sysselsatta. En större andel sysselsatta som

arbetar mer än 35 timmar i veckan, dvs. ökad

genomsnittlig arbetstid per vecka, samt ökad

övertid motverkade dock nedgången i

medelarbetstiden. I år har sjukfrånvaron fortsatt

att öka vilket bidrar till att medelarbetstiden

fortsätter att falla. Det är dock något fler

arbetsdagar i år än förra året, vilket ger ett

positivt bidrag till utvecklingen av antalet

arbetade timmar mellan 1998 och 1999. På grund

av denna kalendereffekt ökar därför

medelarbetstiden i stället för att minska. Även

nästa år antas sjukfrånvaron fortsätta att öka

något. Den genomsnittliga veckoarbetstiden

förväntas samtidigt minska något i samband med

att den successiva arbetstidsförkortning som

inkluderades i flertalet av de löneavtal som slöts

under 1998 realiseras. Sammantaget beräknas

därmed medelarbetstiden minska mellan år 1999

och 2000.

Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program samt utbildningssatsningen

Anslaget för konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska program samt planerna

avseende utbildningssatsningen ligger fast i

förhållande till vårpropositionen. För

innevarande år bedöms dock inte de

arbetsmarknadspolitiska programmen uppnå den

volym som antogs i vårpropositionen. Mätt som

årsgenomsnitt beräknas antalet deltagare i olika

program nu ligga på 143 000, vilket är ca 10 000

lägre än i vårpropositionen. År 2000 2002 antas

volymen ligga kvar på samma nivå som i

vårpropositionen, dvs. på drygt 150 000

personer. Det föreligger dock inte längre något

krav från regeringen att en viss volym eller en

viss genomsnittlig kostnad för ett program skall

uppnås, vilket innebär att volymen även

fortsättningsvis kan bli lägre än 150 000.

Tabell 6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program

Tusental personer

1997

1998

1999

2000

2001

2002

I arbetskraften

32

37

36

36

36

36

Beredskapsarbete

7

1

Rekryteringsstöd

4

0

Utbildningsvikariat

4

0

Individuellt

anställningsstöd

11

Starta-eget-bidrag

12

13

Offentligt tillfälligt

anställda

5

8

Resursarbete

0

4

Ej i arbetskraften

152

128

107

117

116

116

Arbetsmarknads-

utbildning

37

42

IT-satsning

1

Arbetslivsutveckling

 53

 39

Kommunalt

uppföljningsansvar

14

12

Utvecklingsgaranti

för ungdomar

3

Datortek

14

12

Arbetsplats-

introduktion

34

19

Europastipendier

1

Totalt

184

165

143

153

152

152

Anm: I januari 1998 slogs beredskapsarbete, rekryteringsstöd och

utbildningsvikariat

ihop till individuellt anställningsstöd, vilket i sin tur kommer att ersättas av

 det nya

förslaget om förstärkt anställningsstöd för långtidsarbetslösa. I januari 1999

ersattes

arbetslivsutveckling och arbetsplatsintroduktion av arbetspraktik. Observera att

 antalet

personer registrerade vid arbetsmarknadsinstitut, som AMS inkluderar i de

konjunkturberoende programmen, inte ingår i tabellen ovan.

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet

Antalet platser i Kunskapslyftet planeras att

utökas med ca 5 000 under hösten 1999 och

beräknas då ligga som högst på drygt 130 000.

Därefter beräknas antalet platser minska till ca

110 000 år 2002. Inom högskolor och universitet

sker det en successiv utökning av antalet

permanenta platser. År 2002 kommer de att ha

ökat med ca 85 000 jämfört med år 1995.

Arbetskraftsutbud

Samtidigt som sysselsättningen har stigit under

det första halvåret i år har även

arbetskraftsutbudet ökat. Statistiken tyder på att

det främst är personer som tidigare varit

definierade som studerande som nu trätt in på

arbetsmarknaden.

Diagram 6.2 Sysselsättning och arbetskraftsutbud

Tusental personer

Till följd av det förbättrade arbetsmarknadsläget

förutses arbetskraftsutbudet fortsätta att stiga

framöver. Genom att antalet

arbetsmarknadspolitiska program förutsätts öka

samt att platserna inom regeringens

utbildningssatsning planeras att utvidgas dämpas

dock utbudsökningen en del. Sammantaget antas

arbetskraftsutbudet stiga med ca 115 000

personer mellan 1998 och 2002 samtidigt som

den arbetsföra befolkningen beräknas stiga med

knappt 30 000 personer. Det innebär att

arbetskraftstalet, dvs. arbetskraften mätt som

andel av den arbetsföra befolkningen, stiger från

76,5 % 1998 till 77,7 % år 2002. Det är

fortfarande ca 6,5 procentenheter lägre än år

1990 då arbetskraftstalet låg på en rekordhög

nivå. Det finns flera anledningar till det. De

personer utanför arbetskraften som betraktar sig

som arbetssökande, men inte uppfyller villkoren

för att betraktas som öppet arbetslösa, har ökat

som andel av den arbetsföra befolkningen sedan

slutet av 1980-talet. Andelen personer som

betraktas som långvarigt sjuka, däribland

förtidspensionärer, har också ökat, vilket delvis

är en effekt av att andelen personer mellan 55

och 64 år är större år 2002 än år 1990. Även

andelen studerande har ökat, bland annat till

följd av att fler deltar i arbetsmarknadspolitiska

program samt i vuxenutbildning. Lägger man till

den ökning som har skett av antalet tillfälliga

platser inom vuxenutbildningen samt ökningen

av antalet arbetsmarknadspolitiska program ges

ett bredare mått på arbetskraftsutbudet. Detta

bredare mått ökar från 80,3 % av befolkningen år

1998 till 81,1 % år 2002, men ligger fortfarande

lägre än under slutet av 1980-talet, vilket framgår

av diagram 6.3. År 2002 kommer dessutom

antalet permanenta platser inom högskolan att ha

ökat med ca 85 000, motsvarande ca 1,5 % av den

arbetsföra befolkningen, jämfört med år 1990.

Diagram 6.3 Befolkningen i åldern 16-64 år uppdelad på

olika grupper

Procent av den arbetsföra befolkningen

Öppen arbetslöshet

Diagram 6.4 Öppet arbetslösa och personer i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program

Procent av arbetskraften

Den öppna arbetslösheten har hittills i år fallit

med ca 0,5 procentenheter, rensat för

säsongvariationer. Sammantaget beräknas den

fortsatt goda sysselsättningsutvecklingen, i

kombination med en förhållandevis dämpad

utveckling av arbetskraftsutbudet, leda till att

den öppna arbetslösheten fortsätter att falla, till

4,5 % år 2000. Efter millennieskiftet ligger den

öppna arbetslösheten kvar på ungefär samma

nivå som i slutet av år 2000, dvs. på 4,2 %.

Osäkerheter i kalkylen

Det finns en rad osäkerheter beträffande

utvecklingen på arbetsmarknaden framöver.

År 2002 beräknas det fortfarande vara en

förhållandevis stor andel av den arbetsföra

befolkningen som inte förvärvsarbetar. Att

BNP-tillväxten och sysselsättningen har kunnat

öka mycket snabbt det senaste året samtidigt

som inflationen fortfarande är låg, kan betyda att

arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar

bättre än vad som antagits i kalkylen. Det vore då

möjligt för en större andel av den arbetsföra

befolkningen att bidra till produktionen utan att

det uppstår inflationsdrivande löneökningar. Om

så är fallet kan sysselsättningsnivån bli högre år

2002 än beräknat. I avsnitt 1.3 redovisas två

alternativ där arbetsmarknaden fungerar bättre

än vad som antagits i baskalkylen.

Andra faktorer talar för att BNP-tillväxten

och sysselsättningen kan komma att utvecklas

svagare än väntat. Även om sysselsättningen har

ökat och arbetslösheten har minskat i alla

regioner utom i övre Norrland i år är

sysselsättningsgraden fortfarande betydligt

högre och arbetslösheten betydligt lägre i vissa

delar av landet än i andra, framför allt i

storstadsregionerna. Dessutom är arbetslösheten

lägre bland högutbildade än bland lågutbildade.

Därmed finns det risk för att det uppstår

matchningsproblem på arbetsmarknaden eller

rena bristsituationer, dvs. det uppstår

restriktioner vad gäller tillgången på arbetskraft

med den kompetens och utbildning som

efterfrågas. Löneökningarna skulle då kunna bli

betydligt högre än beräkningsantagandet, vilket

sannolikt skulle ha negativa effekter på

sysselsättning och tillväxt.

Tabell 6.4 Sysselsättningsgrad och öppen arbetslöshet i

olika regioner

Öppen arbetslöshet,

% av arbetskraften

Sysselsättningsgrad,

% av den arbetsföra

befolkningen

98 kv. 2

99 kv. 2

98 kv. 2

99 kv. 2

Stockholm

5,4

3,8

75,9

77,9

Östra Mellansverige

6,7

5,9

69,8

72,1

Småland och öarna

5,5

5,1

74,8

75,6

Sydsverige

7,5

6,0

68,6

70,6

Västsverige

6,4

4,9

71,7

73,5

Norra Mellansverige

8,2

7,3

68,7

71,1

Mellersta Norrland

8,4

6,1

68,7

71,2

Övre Norrland

7,8

7,7

68,2

68,2

Hela riket

6,6

5,4

71,5

73,3

Källa: Statistiska centralbyrån (AKU)

Ytterligare en osäkerhetsfaktor vad gäller

utvecklingen av den öppna arbetslösheten är att

det i beräkningarna förutsätts att

utbildningssatsningarna riktas till personer som

annars skulle vara öppet arbetslösa samt att

antalet utbildningsplatser expanderar som

planerat. Enligt Statistiska centralbyråns

arbetskraftsundersökning, AKU, har ökningen

av antalet studerande de senaste månaderna

främst skett bland dem som är sysselsatta. Om

utbildningssatsningarna fortsätter att fyllas av

sysselsatta och de inte ersätts av arbetslösa under

tiden de studerar, samt om det blir svårt att fylla

upp alla utbildningsplatser när läget på

arbetsmarknaden förbättras ytterligare, finns det

risk för att den öppna arbetslösheten blir högre

än beräknat.

7 Löner

Mellan 1997 och 1998 ökade timlönerna

preliminärt med 3,8 %, enligt Statistiska

centralbyråns konjunkturstatistik samt

Kommun- och Landstingsförbunden. Avtalen

har beräknats till 2,8 % och löneglidningen till

1,0 %. För innevarande år bedöms

löneglidningen öka något, till 1,1 %. För år 2000

förutsätts att löneglidningen begränsas till 0,5 %.

För åren 2001 och 2002 är det svårare att göra

någon uppdelning mellan avtal och löneglidning

eftersom det i dagsläget endast finns ett fåtal

avtal. Totalt sett antas lönerna då stiga med 3 %

per år.

Tabell 7.1 Timlöner

Årlig procentuell förändring

1997

1998

1999

2000

2001

2002

Industri

4,5

4,2

2,8

 Avtal

3,1

2,9

1,5

2,4

 Löneglidning

1,4

1,3

1,3

Byggnadsindustri

3,8

3,6

4,0

 Avtal

3,8

3,1

2,0

2,5

 Löneglidning

0,0

0,5

2,0

Privata tjänster

4,4

4,1

4,0

 Avtal

3,6

3,1

2,7

2,5

 Löneglidning

0,8

1,0

1,3

Statliga myndigheter

4,3

2,9

3,0

 Avtal

3,5

1,9

2,5

2,4

 Löneglidning

0,8

1,0

0,5

Kommunala myndigheter

4,8

3,2

3,2

 Avtal

4,7

2,3

2,7

3,6

 Löneglidning

0,1

1,0

0,5

Totalt

4,5

3,8

3,4

3,2

3,0

3,0

 Avtal

3,8

2,8

2,4

2,7

 Löneglidning

0,7

1,0

1,1

0,5

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och

Finansdepartementet

Avtal

Avtal finns slutna till och med år 2000 för i stort

sett hela arbetsmarknaden. Det sista avtalsåret är

dock uppsägningsbart i flera fall. För

innevarande år ger avtalen löneökningar på i

genomsnitt 2,4 % och för nästa år ger de 2,7 %. I

samband med den senaste avtalsrörelsen skedde

en del förändringar, vilket sannolikt bidrog till

att avtalen blev relativt låga. Inom den

konkurrensutsatta industrin bedrevs

förhandlingarna utifrån en ny, mer strukturerad

förhandlingsordning. Arbetsgivarna

koordinerade dessutom avtalsrörelsen i större

utsträckning än tidigare och på arbetstagarsidan

enades alla LO-förbund kring ett samordnat

lönekrav.

I flera av de avtal som slöts 1998 förstärktes

också den sedan tidigare inledda utvecklingen

mot friare lönesättning på lokal nivå. I vissa fall

finns inga centralt fastställda löneökningar. Inom

andra avtalsområden är det endast fastställt vilka

generella lönepåslag som skall gälla om man inte

kommer överens på lokal nivå. För merparten av

de kommunalt anställda har det endast fastställts

ett s.k. lägsta utrymme för löneökningarna.

Ovanstående faktorer innebär att det råder större

osäkerhet än tidigare om de slutgiltiga

löneökningarnas storlek samt att det blir svårare

att avgöra vad som är avtalade löneökningar och

vad som är löneglidning framöver.

Löneglidning och total löneökning

Mellan 1997 och 1998 ökade lönerna i

näringslivet med ca 4 %. Avtalen har beräknats

till 3 %, vilket innebär en löneglidning på ca 1 %.

Inom offentlig sektor ökade lönerna med 3,1 %,

varav avtal och löneglidning beräknas till 2,2 %

respektive 0,9 %. Vad gäller löneutvecklingen

inom kommunala myndigheter finns det ännu

inget definitivt utfall .

För innevarande år förutses löneglidningen i

näringslivet bli något högre än förra året. Det är

främst byggsektorn, där löneglidningen

successivt har ökat sedan sommaren 1998, som

bidrar till uppgången. Inom offentlig sektor, där

det inte finns tillförlitlig statistik varken för 1998

eller 1999, antas löneglidningen bli något lägre i

år än förra året.

År 2000 antas löneglidningen totalt sett

begränsas till 0,5 %, vilket är förenligt med de

uppskattningar som parterna eller de oberoende

ordförandena inom vissa avtalsområden

redovisade i samband med 1998 års avtalsrörelse.

För år 2001 och 2002, då det endast finns ett fåtal

avtal, antas lönerna totalt stiga med 3 % per år.

Löneökningarna åren 1999 2002 är låga sett ur

ett historiskt perspektiv. Flera faktorer kan

tänkas samverka till att löneökningarna hålls nere

framöver. Inflationen och förväntningarna om

densamma har växlats ned under 1990-talet och

pristrycket väntas bli fortsatt lågt framöver.

Reallönerna, som har ökat mycket snabbt de

senaste åren, kommer även med låga nominella

löneökningar att stiga relativt snabbt framöver.

Åren 1999 2002 beräknas de öka med i

genomsnitt ca 2 % per år, givet de nominella

löneökningar och den prisutveckling som

förutses i kalkylen. Det är betydligt mer än den

genomsnittliga reallöneökningen mellan 1970

och 1998.

Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet

Procent

Fortsätter inriktningen mot mer koordinerade

avtalsförhandlingar, samordnade lönekrav och

friare lönesättning på lokal nivå i nästa

avtalsrörelse, kan det bidra till att

löneökningarna blir låga.

Regeringen avser att under hösten lämna

förslag till riksdagen om förändringar i ramarna

för lönebildningen, vilket kan bidra till en

gynnsam löneutveckling.

Sysselsättningen har dock stigit mycket

snabbt och väntas fortsätta att stiga framöver,

vilket innebär att arbetsgivarnas konkurrens om

ledig arbetskraft successivt ökar. Därmed finns

det risk för att löneökningarna trots allt kan bli

högre än enligt beräkningsantagandet. Ökar

lönetrycket inom vissa branscher, eller bland

vissa yrkesgrupper, till följd av att det uppstår

brist på arbetskraft, kan det dessutom leda till att

löneökningarna så småningom drivs upp även

inom andra branscher eller regioner.

Om löneökningarna överstiger antagandet i

kalkylen kan sysselsättningsutvecklingen bli

svagare än beräknat. Företagen har ett begränsat

utrymme att övervältra ökade kostnader på

konsumenterna när penningpolitiken anpassas

för att uppnå inflationsmålet. Den tilltagande

internationella priskonkurrensen, som förstärks

av att kronan antas appreciera framöver, liksom

ökad priskonkurrens till följd av fortsatt

avreglering av tidigare skyddade marknader,

bidrar också till att det är svårare att höja

priserna. Därmed skapar höga löneökningar i

första hand press på företagen att rationalisera

verksamheten samtidigt som Riksbanken tvingas

föra en stramare penningpolitik för att klara

inflationsmålet, vilket dämpar

sysselsättningsutvecklingen.

Det är också viktigt att lönerna i Sverige

utvecklas i takt med lönerna i

konkurrentländerna så att inte

konkurrenskraften för svensk exportindustri

försämras. De löneökningar som antas i kalkylen

ligger ungefär i linje med OECD:s prognos över

utvecklingen i övriga Europa men något högre än

inom EU-området.

8 Inflation

Inflationstrycket är fortsatt lågt i svensk

ekonomi. I juli i år var inflationen, mätt som

förändringen i konsumentprisindex (KPI) över

tolv månader, 0,1 %. Motsvarande siffra enligt

Riksbankens mått på underliggande inflation,

UND1X, var 1,2 %. Det finns i dagsläget få

tecken på ett tilltagande inflationstryck.[REDACTED_EFTERNAMN]

kapacitet i ekonomin, återhållsamma

löneökningar och låga importpriser skapar

förutsättningar för måttliga

konsumentprisökningar även framöver.

Inflationen enligt KPI beräknas uppgå till 0,9 % i

december i år, och till 1,3 % mot slutet av nästa

år. Uppgången i inflationen förklaras till stor del

av att vissa tillfälliga effekter, såsom fallande

räntekostnader och förändrade indirekta skatter

vilka för närvarande håller ned KPI, successivt

klingar av. Enligt UND1X, som är rensat från

dessa faktorer, beräknas inflationen ligga mellan

1 och 1,5 % under hela prognosperioden.

Penningpolitiken antas anpassas så att inflationen

år 2001 och 2002 uppgår till 2 % och därmed

överensstämmer med Riksbankens inflationsmål.

Mot bakgrund av den snabba uppgången i

sysselsättning och produktion har ökningen av

konsumentpriserna varit mycket låg under det

senaste året. Den begränsade inflationen

indikerar att det trots den höga tillväxten

fortfarande finns lediga resurser i ekonomin.

Enligt Konjunkturinstitutets barometer för

industrin steg kapacitetsutnyttjandet under

andra kvartalet i år, men på grund av

försvagningen av industrikonjunkturen i slutet av

förra året och början av detta år torde det finnas

utrymme för en ökad produktion utan att

kapacitetsproblem uppstår. Sysselsättningen har

också minskat inom industrin under det senaste

året och den höga investeringsnivån talar för att

inflationsdrivande kapacitetsproblem kan

undvikas inom industrin.

Kapacitetsläget inom tjänstebranscherna är

mer svårbedömt. Tillväxten drivs för närvarande

till stor del av en kraftig expansion av hushållens

efterfrågan, och lejonparten av

sysselsättningsuppgången under senaste året har

kommit i näringslivets tjänstebranscher. Sedan

något år tillbaka är det brist på t.ex.

datakonsulter och branschkompetent personal

inom uppdragsverksamhet enligt

Konjunkturinstitutets barometer. Samtidigt är

det mycket som tyder på att det finns lediga

personalresurser att tillgå inom andra expansiva

delar av tjänstesektorn. Inom t.ex. handeln har

sysselsättningen ökat snabbt under de senaste 12

månaderna samtidigt som bristtalen har legat

kvar på en låg nivå. Således förefaller det i

dagsläget inte vara några problem att fylla det

ökade arbetskraftsbehovet inom handeln. Det

totala arbetskraftsutbudet ligger också

fortfarande på en historiskt sett låg nivå och det

finns även tecken på att det latenta utbudet är

stort, vilket möjliggör för bl.a. handeln att

expandera utan att det uppstår

lönekostnadstryck.

Byggbranschen har gått in i en expansiv fas

och utvecklingen väntas fortgå de närmaste åren.

Historiskt sett har en god byggkonjunktur

medfört betydande kostnadsökningar med en

viss spridning till andra delar av ekonomin. Den

ränteuppgång som har ägt rum under sommaren

torde dock dämpa byggkonjunkturen något,

vilket minskar risken för inflationsimpulser från

denna sektor. Det kan även påpekas att

byggandet fortfarande är relativt blygsamt och

koncentrerat till ett fåtal regioner.

En viktig del när det gäller utvecklingen av

den potentiella produktionsnivån är

produktivitetstillväxten. Via teknisk utveckling

och effektiviseringar kan produktionen öka

snabbare än tillskottet av ytterligare

produktionsfaktorer, dvs. arbetskraft och kapital,

och därmed minskar riskerna för prisstegringar

genom utbudsbegränsningar. Enligt de

preliminära nationalräkenskaperna för första

halvåret i år var den genomsnittliga

arbetsproduktiviteten i näringslivet knappt 1 %

högre än under samma period förra året. Det är

en lägre ökningstakt än vad som har varit fallet

de senaste åren. Den svaga utvecklingen förklaras

delvis av sammansättningseffekter såtillvida att

det framför allt är branscher med låg

produktivitet som har expanderat under det

senaste året. Om den inhemska efterfrågan i

större utsträckning än tidigare riktar sig mot

varor och tjänster i sysselsättningsintensiva

branscher där det är svårare att effektivisera

produktionen kan detta få prishöjande effekter.

Utfallet för första halvåret i år inger viss

osäkerhet vad gäller produktivitetstillväxten men

det är troligt att produktiviteten i näringslivet

som helhet ökar mer från och med andra halvåret

i år då industriproduktionen förväntas växa

snabbare.

Sammantaget torde den höga tillväxten och

den snabba ökningen av hushållens konsumtion

som förutses underlätta för producenter och

handeln att höja sina vinstmarginaler. Den höga

tillväxten gör att förutsättningarna för

prisbildningen hastigt kan ändras, vilket ökar

osäkerheten om inflationsutvecklingen.

Utvecklingen av produktiviteten är heller inte

entydig. Mot bakgrund av att det i dagsläget

bedöms finnas betydande lediga resurser i

ekonomin görs emellertid bedömningen att den

BNP-tillväxt som förutses i år och nästa år är

förenlig med låg inflation. Med en fortsatt hög

tillväxt över ett antal år framåt ökar riskerna för

överhettning via bl.a. bristsituationer på

arbetsmarknaden. Det bör understrykas att i

denna prognos förutsätts att löneökningarna

begränsas till ca 3 % årligen de kommande åren.

Större löneökningar torde på sikt leda till att

inflationstrycket blir högre och att

sysselsättningen blir lägre än vad som antas i

denna prognos.

Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling

Årlig procentuell förändring

1998

1999

2000

2001

2002

KPI, årsgenomsnitt

0,4

0,3

1,2

1,9

2,0

KPI, dec dec

 0,6

0,9

1,3

2,0

2,0

HIKP, årsgenomsnitt

1,0

0,5

1,4

HIKP, dec dec

0,0

0,8

1,0

UND1X, årsgenomsnitt

0,9

1,3

1,3

UND1X, dec dec

0,6

1,5

1,1

NPI, årsgenomsnitt

 1,6

 1,3

0,3

NPI, dec dec

 1,4

 0,8

0,5

Basbelopp, tusentals kr

36,4

36,4

36,6

36,9

37,6

KPI, OECD1, årsgenomsnitt

1,4

1,4

1,6

1,7

1,8

1 Med OECD avses 16 länder, se kapitel 2.

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Ett av få tecken på ett stigande pristryck är att

inflationsförväntningarna har ökat. Av såväl

Statistiska centralbyråns som Prosperas senaste

enkäter framgår att förväntningarna om framtida

prisökningar har stigit något de senaste

månaderna både bland hushållen och i

näringslivet. De högre inflationsförväntningarna,

som sannolikt förklaras av de förbättrade

konjunkturutsikterna, avspeglas även i

sommarens ränteuppgång. Räntorna föll dock i

augusti och inflationsenkäterna visar att

förväntningarna fortfarande ligger i linje med

Riksbankens inflationsmål på upp till fem års

sikt. Detta visar att Riksbankens

prisstabilitetsmål har stor trovärdighet, vilket

torde bidra till återhållsamma löneökningar och

en allmänt sett låg inflationsbenägenhet

framöver.

Ytterligare en omständighet som dämpar

inflationstendenserna och skärper

rationaliseringstrycket i svensk ekonomi är de

konkurrensfrämjande regelreformerna som har

genomförts på ett flertal marknader under 1990-

talet, nu senast på el- och telemarknaderna. På

grund av den metod som för närvarande

tillämpas i KPI är det osäkert huruvida effekterna

av förändringarna på bl.a. elområdet slår igenom

i KPI på kort sikt. Förändringarna på el- och

telemarknaderna är dock ytterligare en reform

som höjer konkurrensen och som på sikt bidrar

till att hålla ned ökningarna i konsumentpriserna.

Kronan försvagades kraftigt mot slutet av

förra året. Sedan årsskiftet har en viss

appreciering ägt rum men kronan får fortfarande

anses vara relativt svag. Fördubblingen av

världsmarknadspriset på olja har höjt bensin- och

dieselpriserna i Sverige. Däremot förefaller

genomslaget av den svaga kronan i både import-

och konsumentpriserna vara begränsat. Trots

den svaga kronan var importpriserna på

bearbetade varor i juli i år endast marginellt

högre än under motsvarande månad 1998. De

låga importpriserna förklaras sannolikt till stor

del av att det fortfarande existerar en

internationell prispress till följd av den tidigare

s.k. Asienkrisen. I konsumentledet ligger

varugrupper med högt importinnehåll

fortfarande lågt i pris. Till exempel har priserna

på radio och TV samt fritidsartiklar fallit kraftigt

sedan förra året. I takt med förstärkningen av

den internationella konjunkturen bedöms

världsmarknadspriserna successivt stiga under

nästa år. Effekterna av det ökade internationella

pristrycket dämpas dock av en förväntad

förstärkning av kronan samtidigt som

oljepriserna beräknas falla något från dagens

höga nivå.

Diagram 8.1 Konsumentprisutveckling

Årlig procentuell förändring

Inflationen enligt KPI har gått upp från 0,6 % i

december 1998 till 0,1 % i juli i år. Uppgången i

inflationstakt förklaras till stor del av

tandvårdsreformen och vissa höjningar av

administrativt satta priser. Från årsskiftet, då

tandvårdsreformen genomfördes, fram t.o.m. juli

i år har tandläkararvodena ökat med 25 %.

Läkemedel har genom höjningen av

högkostnadsskyddet blivit dyrare och i april i år

slopades ROT-avdraget. Sammantaget har

nämnda prisförändringar höjt KPI med omkring

0,7 procentenheter. Uppgången i KPI sedan

årsskiftet har emellertid delvis dämpats av att

bl.a. fastighetsskatten på flerfamiljshus sänktes i

januari i år. Nästa år beräknas införandet av

avfallsskatten tillsammans med höjda

energiskatter dra upp KPI medan bl.a. ytterligare

en sänkning av fastighetsskatten på flerfamiljshus

förväntas bidra till att KPI sänks. Totalt bedöms

skatte- och subventionsförändringar medföra att

KPI höjs med knappt 0,2 procentenheter under

loppet av nästa år.

Effekterna av höjda avgifter samt ändrade

skatter och subventioner hittills i år har till

största delen varit de väntade. Utvecklingen av

konsumentpriserna fram t.o.m. juli i år ligger

också i linje med vårpropositionens prognos där

inflationen enligt KPI bedömdes uppgå till 0,5 %

i december 1999. Ränteuppgången de senaste

månaderna medför dock att inflationen sannolikt

kommer att överstiga 0,5 %. Räntekostnaderna

för egnahemsägare har fallit kraftigt de senaste

åren i takt med att lån som har förfallit har satts

om till en lägre ränta. Denna kostnadsminskning

fortsätter även i år men sommarens stigande

räntor bromsar nedgången. I den här prognosen

antas räntorna stiga något nästa år och därmed

kommer räntekostnaderna för egnahemsägare att

öka något under andra halvåret 2000. Omslaget i

räntekostnaderna är en viktig förklaring till att

KPI beräknas öka snabbare under loppet av år

2000 än under 1999.

Räntekostnaderna ingår varken i UND1X

eller i EU:s harmoniserade index för

konsumentpriser, HIKP. Följaktligen har

inflationen enligt KPI varit lägre än enligt

UND1X och HIKP under de senaste åren. Allt

eftersom kostnadsminskningen för

egnahemsägare avtar nästa år minskar skillnaden

mellan de olika måtten. I december 2000

beräknas inflationen enligt såväl HIKP, UND1X

som KPI ligga på eller något över 1 %. Således

väntas UND1X givet löneökningar på ca 3 %

årligen ligga mellan 1 och 1,5 % under hela

prognosperioden.

9 Hushållens ekonomi och

konsumtionsutgifter

Den ökade sysselsättningen och låga priser

medför en stark underliggande utveckling av

hushållens inkomster de närmaste åren. Även de

offentliga inkomsterna förstärks kraftigt

framöver vilket möjliggör permanenta

skattesänkningar samtidigt som budgetmålen

uppfylls. Hushållens konsumtionsutgifter väntas

uppvisa en fortsatt stark tillväxt.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens reala disponibla inkomster ökade

med 2,9 % år 1998. Inte sedan 1994 har inkomst-

utvecklingen varit positiv. Den främsta

förklaringen till den starka

disponibelinkomstökningen är en god

sysselsättningstillväxt och en stark

reallönetillväxt. Det höjda bostadstillägget för

pensionärer, höjda barnbidrag och flerbarns-

tillägg, höjda ersättningsnivåer i sjuk- och

föräldraförsäkringen m.m. bidrog också till den

positiva utvecklingen. Höjda skatter och avgifter,

höjd allmän egenavgift till pensionssystemet

samt höjd egenavgift till

arbetslöshetsförsäkringen verkade dock i motsatt

riktning. Utbetalningar i sjukförsäkringen steg

kraftigt förra året bl.a. till följd av att

arbetsgivarperioden återställdes till 14 dagar från

1 april 1998 efter att ha varit 28 dagar

dessförinnan.

För 1999 förutses en fortsatt stark syssel-

sättningstillväxt samt en god reallöneutveckling.

Dessa faktorer i kombination med

skattesänkningar medför att den reala

disponibelinkomsten ökar med hela 4,2 %. Den

statliga inkomst-skatten har sänkts i och med att

den s.k. värn-skatten upphörde den 1 januari

1999. Skatteuttaget förblir dock 25 procent för

inkomster över 389 500 kronor per år. Dessutom

infördes en för åren 1999 och 2000 tillfällig

skattereduktion på maximalt 1 300 kronor för

inkomsttagare med

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtionsutgifter och sparande

1998

1998

1999

2000

2001

2002

Disponibel inkomst och konsumtionsutgifter

Miljarder

kronor

Procentuell förändring,

1998 års priser

Lönesumma inkl. sjuklön

809,5

5,6

5,1

3,5

Transfereringar från offentlig sektor

388,3

2,6

0,6

0,5

 Pensioner

219,3

1,8

1,6

0,9

 Sjukförsäkring m.m.

40,2

16,7

15,7

3,0

 Arbetslöshetsbidrag m.m.

48,9

 11,7

 14,9

 9,1

 Övriga transfereringar

80,0

9,2

 0,3

2,8

Räntor och utdelningar, netto

15,5

7,1

4,4

 8,0

Övriga inkomster, netto

193,3

 0,5

1,6

 0,1

Direkta skatter och avgifter

447,8

6,0

1,5

1,0

Disponibel inkomst före överföring

958,8

2,9

4,2

2,6

2,3

0,8

Disponibel inkomst efter överföring

2,7

Hushållens konsumtionsutgifter

950,8

2,4

3,1

3,0

2,2

2,0

Sparande, % av disponibel inkomst

Procent

Exkl. hushållens nettosparande i avtalspensioner (äldre definition och nya

beräkningar)

Nettosparande

0,8

1,9

1,4

1,5

2,1

Finansiellt sparande

1,6

2,6

2,2

2,1

2,8

Inkl. hushållens nettosparande i avtalspensioner (ny definition och nya

beräkningar)

Nettosparande

3,7

4,4

3,9

3,8

4,4

Finansiellt sparande

4,6

5,2

4,7

4,6

5,1

Anm: Lönesumma, inkomstöverföringar, räntenetto och skatter är deflaterade med

KPI. Disponibel inkomst är deflaterad med implicitprisindex för hushållens

konsumtionsutgifter.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

inkomster upp till 245 000 kronor per år. År

1999 är det första året sedan den stora skatte-

reformen 1990 1991 som inkomstskatterna

totalt sett sänks för hushållen. Därutöver har

pensionerna höjts då uppräkningen ökat från

98 % till 100 % av basbeloppet. Även

räntenedgången de senaste åren bidrar till den

positiva disponibelinkomstutvecklingen. Det är

främst utgiftsräntor för bolån m.m. som minskar

när räntenedgången slår igenom på hushållens

låneportfölj, vilket sker med en fördröjning på

grund av olika bindningstider.

Tabell 9.2 Bidrag till disponibelinkomstutvecklingen

Procentenheter

1998

1999

2000

Lönesumma inkl. sjuklön

4,6

4,3

3,0

Transfereringar från offentlig sektor

1,1

0,2

0,2

Räntor och utdelningar, netto

0,1

0,1

 0,1

Övriga inkomster, netto

 0,1

0,3

0,0

Direkta skatter och avgifter

 2,7

 0,7

 0,4

Disponibel inkomst

2,9

4,2

2,6

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Utbetalningarna från sjukförsäkringen ökar

kraftigt även i år. Det är dels en eftersläpning

från året innan, dels en följd av ett högre sjuktal

vilket samvarierar med konjunkturen. Dessutom

är de genomsnittliga inkomsterna som

försäkringen skall ersätta högre år 1999. En

teknisk faktor som höjer disponibelinkomsterna

1999 är att de inkomstskatter som belastar

hushållen enligt redovisningen i

nationalräkenskaperna var höga 1998 i

förhållande till den slutligt fastställda skatten.

Det motsatta förhållandet väntas för 1999.

Dessutom beaktas sänkningen av

fastighetsskatten i preliminärskatten från och

med inkomståret 1999.

Disponibelinkomstutvecklingen enskilda år

beror i relativt stor utsträckning på

periodiseringseffekter, som till stor del är en

följd av variationer i reavinster. Om den

disponibla inkomsten i stället beräknas med

hänsyn taget till den slutliga skatten ökar den

disponibla inkomsten realt med 3,3 %

innevarande år i stället för 4,2 %. Detta mått

stämmer bättre överens med den underliggande

utvecklingen.

Under år 2000 fortsätter den positiva

sysselsättnings- och reallöneutvecklingen, om än

i lägre takt. Ränteuppgången 1999 i kombination

med ökad upplåning försvagar hushållens

nettoinkomster av räntor och utdelningar nästa

år. De extraordinära utbetalningarna för avtalade

tjänstepensioner för kommun- och

privatanställda är begränsade till 1998 och 1999,

vilket försvagar disponibelinkomsttillväxten år

2000 i förhållande till år 1999. Barnbidraget höjs

med 100 kronor per barn och år.

Inkomstskatterna föreslås sänkas permanent år

2000 med 11,6 miljarder kronor genom tre typer

av skattesänkningar. Dels kompenseras

löntagarna med en skattereduktion motsvarande

¼ av egenavgifterna. Därutöver höjs den nedre

skiktgränsen för statlig skatt med 3 600 kronor

per år. Dessutom föreslås att den tillfälliga

skattereduktionen på 1 300 kronor även skall

gälla för år 2000. I nationalräkenskapstermer

ökar disponibelinkomsten realt med 2,6 %. Om

beräkningen baseras på slutskatten ökar

disponibelinkomsten realt med 3,8 %.

Under 2001 och 2002 förväntas lägre tillväxt

av såväl reallöner som sysselsättning.

Barnbidraget höjs med ytterligare 100 kronor år

2001. Överskott i de offentliga finanserna utöver

det budgetpolitiska målet om 2,0 % överskott

har beräkningstekniskt överförts till hushållen,

vilket förstärker hushållens disponibla inkomster

med ca 21 miljarder kronor år 2002. Inklusive

denna överföring beräknas disponibelinkomsten,

om den slutliga skatten används, öka realt med

1,2 % år 2001 och 2,9 % år 2002. En anledningen

till att den slutskattjusterade

disponibelinkomstökningen är låg år 2001 är att

fastighetsskatten återgår till sin tidigare nivå

detta år.

9.2 Hushållens konsumtionsutgifter

Förra året ökade hushållens konsumtionsutgifter

(i de gamla nationalräkenskaperna benämnda

privat konsumtion) med 2,4 % mätt som

årsgenomsnitt, vilket är den starkaste tillväxten

på tio år. Uppgången har fortsatt under första

delen av 1999. Hushållens konsumtion växte

med 3,6 % under första kvartalet och, enligt

preliminära uppgifter, med 3,4 % under andra

kvartalet (jämfört med motsvarande perioder

1998).

Många av de omständigheter som kan ha

medverkat till den starka tillväxten i hushållens

konsumtion under förra året har varit

gynnsamma även under första halvåret i år.

Sysselsättningen har stigit mycket snabbt,

hushållens tillförsikt inför framtiden har stärkts,

de reala disponibla inkomsterna har vuxit och

hushållens redan goda förmögenhetsställning har

förbättrats ytterligare. Det låga ränteläget,

framför allt under första kvartalet, kan också ha

bidragit till den ökade konsumtionen. Under

resten av prognosperioden 1999 2000 väntas

flera av dessa faktorer fortsätta att vara

gynnsamma. Sammantaget bedöms

förutsättningarna vara goda för en fortsatt

mycket hög tillväxt i hushållens konsumtion

under innevarande och nästa år. Hushållens

konsumtionsutgifter beräknas öka med ca 3 %

per år 1999 2000.

Diagram 9.1 Hushållens konsumtionsutgifter

Miljarder kronor

De nya nationalräkenskaperna har inte inneburit

några större förändringar av nivån eller

utvecklingen över tiden för hushållens

konsumtionsutgifter totalt sett. (Se diagram 9.1.)

Däremot har fördelningen mellan olika varor och

tjänster förändrats. Detta beror delvis på

definitionsförändringar, delvis på reviderade

beräkningsmodeller och delvis på att nya,

uppdaterade eller förbättrade statistiska

grundmaterial, t.ex. aktuella

hushållsbudgetundersökningar, ger en mer

rättvisande bild av dagens konsumtionsmönster.

Förändringarna har bl.a. inneburit att

konsumtionen av finansiella tjänster

(huvudsakligen bankavgifter) har höjts, att

konsumtionen av bilreparationer har sänkts

kraftigt, att livsmedelsutgifternas andel har

minskats, att de totala bostadsutgifterna

(inklusive uppvärmning) har ökats och att

avgifter för bl.a. äldreomsorg nu ingår i

hushållens konsumtionsutgifter. En effekt av

förändringarna är att tjänsternas andel (inklusive

bostäder) av den totala konsumtionen har stigit

från knappt hälften till drygt hälften.

Även om sysselsättningen inte fortsätter att

öka i samma takt som under inledningen av 1999

ger det förbättrade arbetsmarknadsläget ändå en

god grund för fortsatt stark konsumtionstillväxt.

Hushållens tilltro till den egna privatekonomiska

utvecklingen har enligt Statistiska centralbyråns

undersökningar under våren planat ut på en

historiskt hög nivå efter att successivt ha

förbättrats sedan början av 1997. Sedan i vintras

har också den negativa utvecklingen i hushållens

uppfattning om arbetslösheten och landets

ekonomi brutits, och hushållens syn på

utvecklingen under den närmaste framtiden är

nu entydigt optimistisk.

Som tidigare nämnts (se avsnitt 9.1 ovan)

ökade hushållens reala disponibla inkomster

förra året med nästan 3 % efter att ha minskat

under flera år, och de beräknas växa ännu mer i

år. Sammantaget bedöms den reala disponibla

inkomsten nu öka med i genomsnitt ca 3,5 % per

år under 1999 och 2000 vilket är mer än vad som

förutsågs i 1999 års ekonomiska vårproposition.

Till den goda disponibelinkomstutvecklingen

bidrar de skattesänkningar som beskrivits

tidigare i detta kapitel.

Eftersom vissa hushåll kan antas använda en

stor del av varje inkomstökning till ökad

konsumtion och därför anpassa sin

konsumtion även till tillfälliga

inkomstförändringar motiverar denna ändring

en viss höjning av konsumtionsprognosen för

dessa år. För de närmast därpå följande åren

förutses en något svagare inkomstutveckling.

Hushållen väntar sig dock sannolikt fortsatt god

tillväxt, gynnsam sysselsättningsutveckling och

överskott i de offentliga finanserna framöver. De

hushåll som kan planera sin konsumtion och sitt

sparande på längre sikt utifrån sina förväntningar

om framtida inkomster torde därför betrakta

åtminstone en del av prognosperiodens

inkomstökningar som varaktiga och anpassa sin

konsumtion därefter.

Hushållens väntade höga konsumtion innebär

att sparkvoten förblir relativt låg under prognos-

perioden. Diagram 9.2 visar sparkvoten beräknad

dels enligt de hittillsvarande

nationalräkenskaperna, dels enligt de nya

nationalräkenskaperna. Enligt de senare skall

hushållens nettosparande i avtalspensioner ingå i

sparbegreppet varför sparkvotens nivå blir högre.

För att underlätta jämförelser visas dessutom

sparkvoten beräknad enligt den tidigare

definitionen av sparande men utifrån de nya

nationalräkenskapernas data för åren 1993 1995.

Som framgår av figuren väntas den sistnämnda

sparkvoten bli fortsatt låg men positiv under

innevarande och nästa år.

Diagram 9.2 Hushållens nettosparkvot

Sparande i förhållande till disponibel inkomst, procent

Den relativt låga sparkvoten måste bedömas mot

bakgrund av hushållens dispositioner i övrigt.

För det första avser en stor del av hushållens

ökade konsumtion varaktiga varor och är i viss

utsträckning att betrakta som investeringar i

ekonomisk mening, dvs. som en form av

sparande. Under 1999 har i synnerhet bilinköpen

ökat kraftigt, och en något lägre ökningstakt

framöver förutses. För det andra har hushållens

förmögenhetsställning stärkts mycket kraftigt

under senare år genom värdetillväxt.

Hushållssektorns reala tillgångar i form av

småhus och bostadsrätter har fortsatt att stiga i

värde under 1998 och 1999. Småhuspriserna har

ökat med 8 % från augusti 1998 till augusti 1999.

De finansiella tillgångarna har också fortsatt att

växa i värde. I juli i år nådde Stockholmsbörsens

generalindex samma nivå som ett år tidigare, och

hela kursfallet från tredje kvartalet förra året

hade därmed återhämtats (jfr avsnitt 3.2).

Hushållen har således byggt upp en ansenlig

förmögenhet, och behovet av att spara torde

därmed ha minskat. Även om småhuspriser och

börskurser inte fortsätter att växa i samma takt

under resten av prognosperioden bidrar

hushållssektorns stora förmögenhet ändå till en

hög konsumtion och till ett relativt lågt sparande.

Samtidigt som hushållens tillgångar har ökat

genom värdetillväxt har också skulderna vuxit.

Hushållens skuldsättning ökade under 1998

snabbare än den disponibla inkomsten och låg

vid utgången av 1998 i nivå med densamma. (Se

diagram 9.3.) Det bör emellertid framhållas att

hushållssektorns skuldsättning är mycket lägre,

dess finansiella ställning mer solid och

konsumtionstillväxten därmed mer hållbar än i

slutet av 1980- och början av 1990-talet.

Diagram 9.3 Hushållens skuldkvot

Bruttoskuld i förhållande till disponibel inkomst, procent

Sammantaget bedöms den snabba

sysselsättningsutvecklingen, hushållens positiva

förväntningar, den emotsedda utvecklingen av de

reala disponibla inkomsterna och hushållens

starka förmögenhetsställning ge stöd för en

prognos om en mycket hög konsumtionstillväxt

under 1999 och 2000. Hushållens

konsumtionsutgifter väntas växa med 3,1 % i år

och med 3,0 % nästa år.

Under 2001 och 2002 ger utvecklingen på

arbetsmarknaden, den fortsatt relativt goda

realinkomstutvecklingen, hushållens

förmögenhetsställning och de starka offentliga

finanserna en god grund för en fortsatt tillväxt av

hushållens konsumtion. För år 2002 görs i

kalkylen en beräkningsteknisk överföring som

stärker hushållens disponibla inkomst.

Överskott utöver 2,0 % av BNP förs över till

hushållen. Även om det inte är klart i hur stor

utsträckning och i vilken form dessa överskott

faktiskt kommer hushållen till godo kan man

anta att hushållen räknar med att få del i dem och

planerar sin konsumtion därefter. I ett längre

perspektiv är det dock rimligt att räkna med en

något lägre genomsnittlig konsumtionstillväxt än

de mycket höga tillväxttal som prognostiserats

för 1999 och 2000. Under 2001 och 2002 väntas

konsumtionen således växa med drygt 2 % per

år. Sparkvoten stiger därvid något.

10 Bruttoinvesteringar

Tillväxten i bruttoinvesteringarna beräknas

dämpas något de närmaste åren efter den mycket

kraftiga ökningen förra året. Den starka

produktionsutvecklingen och ett fördelaktigt

ränteläge väntas medföra en fortsatt stigande

investeringsaktivitet inom näringslivet även om

ökningstakten gradvis avtar jämfört med 1998.

Den höga nivån på näringslivets investeringar

innebär att redan oförändrade volymer medför

en betydande kapacitetsutbyggnad.

Bostadsbyggandet förväntas öka kraftigt såväl

i år som nästa år. God lönsamhet vid

nybyggnation och en mycket positiv utveckling

av såväl disponibelinkomster som sysselsättning

bedöms ge stöd för en gradvis återhämtning av

bostadsinvesteringarna. Vissa

kapacitetsrestriktioner som brist på planerad

tomtmark dämpar dock uppgången.

De offentliga myndigheternas investeringar

faller något i år. Såväl Banverket som Vägverket

minskar investeringarna. Däremot expanderar de

statliga myndigheternas investeringar nästa år till

följd av en uppgång i byggnationen av

storstadslederna samt Botniabanan.

Den totala investeringsvolymen väntas öka

med drygt 6 % år 1999 och med knappt 6 % år

2000.

Tabell 10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren

Miljarder

kronor

Årlig procentuell volymförändring

1998

1998

1999

2000

2001

2002

Näringslivet

227,4

10,9

6,9

5,2

1,8

1,0

 Industri

74,3

6,1

1,2

4,8

2,1

2,1

 Övrigt

 näringsliv

153,1

13,5

9,7

5,4

1,6

0,5

Bostäder

24,1

4,9

14,8

14,3

20,0

20,0

 Nybyggnad

10,7

3,9

17,0

17,0

 Ombyggnad

13,4

5,7

13,0

12,0

Offentliga

myndigheter

44,4

3,1

 0,8

2,4

2,4

0,7

Totalt

295,9

9,2

6,4

5,6

3,6

3,0

därav maskiner

154,7

14,7

5,9

5,0

2,0

0,8

 byggnader

102,1

3,5

6,3

7,1

6,1

6,2

 övrigt

39,1

3,1

8,4

4,1

3,0

3,1

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Åren 2001 och 2002 väntas investeringstillväxten

dämpas ytterligare. Investeringskvoten i

näringslivet, dvs. näringslivets investeringar som

andel av BNP, förutsätts dock ligga kvar på en

hög nivå. Därigenom byggs kapaciteten ut i takt

med produktionsutvecklingen. Till följd av att

det under dessa år sannolikt kommer att bli brist

på arbetskraft i främst storstadsregionerna,

dämpas dock utbyggnadstakten jämfört med

åren innan. De allmänna förutsättningarna för en

fortsatt investeringstillväxt i näringslivet är

annars gynnsamma med relativt höga

vinstmarginaler och

låga räntor. Bostadsproduktionen ökar markant

även i ett medelfristigt perspektiv. Därigenom

antas att antalet nyproducerade bostäder år 2002

uppgår till ca 24 000 vilket är den av Boverket

beräknade långsiktiga jämviktsnivån.

Bostadsproduktionen är således låg de närmaste

åren jämfört med nivån på 1980-talet.

Omläggningen till det nya

nationalräkenskapssystemet har inneburit att

investeringsbegreppet utvidgats. I det nya

systemet ingår investeringar i programvara, såväl

köpt som producerad i egen regi. Dessa

investeringar som i fortsättningen benämns

 övriga investeringar uppgick år 1998 till 39

miljarder kronor. Dessutom utökas

investeringsbegreppet till att omfatta

maskininvesteringar med en avskrivningstid på

1-3 år som inte har räknats med tidigare. I det

nya räkenskapssystemet redovisas vidare

Banverkets investeringar under statliga

myndigheter i stället för under övrigt näringsliv.

10.1 Näringslivets investeringar

Diagram 10.1 Investeringar som andel av BNP

Löpande priser, procent

Mellan 1995 och 1998 har

konjunktursvängningarna i industrin varit

relativt små, vilket inneburit att

kapacitetsutnyttjandet legat på en förhållandevis

hög och jämn nivå under hela perioden. Den

starka produktionsutvecklingen har medfört att

kapitalstocken årligen ökat med drygt 4 % under

perioden 1996 1998. Industriproduktionen steg

under motsvarande år med i genomsnitt 3,7 %.

Enligt de nya nationalräkenskaperna steg

industrins investeringar med 6 % förra året trots

att industrikonjunkturen försvagades avsevärt

mot slutet av året. Avmattningen resulterade i ett

sjunkande kapacitetsutnyttjande, prispress och

fallande vinstmarginaler.

Industrins konjunkturläge försvagades

ytterligare i början av innevarande år då priserna

fortsatte att falla. Det låga resursutnyttjandet

tillsammans med den pressade lönsamheten

skulle normalt sett leda till en betydande

investeringsminskning. Den senaste

konjunkturbarometern från juli månad visar

dock att industrins avmattning blir kortvarig och

att produktionen tar fart under hösten. Enligt

Statistiska centralbyråns investeringsenkät från

maj planerar industriföretagen för i stort sett

oförändrade investeringsvolymer under 1999. En

sådan utveckling är rimlig mot bakgrund av att

den förväntade produktionsutvecklingen leder

till en betydande uppgång i

kapacitetsutnyttjandet under andra halvåret.

Genom att nivån på investeringarna i

utgångsläget är så hög innebär oförändrade

investeringsvolymer en utbyggnad av

kapitalstocken med ca 3,5 % under året.

Investeringarna väntas falla i basindustrin där

lönsamheten är relativt svag medan betydande

investeringsökningar förutses i expansiva

branscher såsom teleprodukt- och

läkemedelsindustrin.

Den gynnsamma exportutvecklingen nästa år

förutses innebära att industriproduktionen ökar

med 4,5 %, vilket ställer krav på en fortsatt

omfattande utbyggnad av

produktionskapaciteten. Den internationella

återhämtningen inom basindustrin ger utrymme

för en viss höjning av vinstmarginalerna. Efter

flera år av minskande investeringar förutses

därför en betydande investeringsuppgång i denna

sektor. Inom övriga industrin förväntas dock

mer blygsamma investeringsökningar. Det

sammanhänger med att produktionsökningarna

även nästa år beräknas bli störst i branscher som

teleproduktindustrin, där kapitalintensiteten är

relativt låg. Totalt sett beräknas industrins

investeringar därför öka med ca 5 % nästa år.

Kapitalkvoten blir därmed i ett historiskt

perspektiv relativt låg. På grund av de

strukturella förändringarna i industrisektorn

med en allt större andel branscher med låg

kapitalintensitet, bedöms dock inte den låga

kapitalkvoten innebära några större

flaskhalsproblem.

Investeringarna i övrigt näringsliv ökade

kraftigt förra året. Fallande räntor och stigande

kapacitetsutnyttjande i tjänstesektorn men också

vissa stora infrastrukturprojekt låg bakom upp-

gången. En mycket kraftig expansion noterades i

sektorer som i stor utsträckning påverkas av

hushållens efterfrågan. Investeringsökningarna i

övrigt näringsliv bedöms bli fortsatt stora det

närmaste året även om tillväxttakten avtar.

Första halvåret steg produktionen i den

privata tjänstesektorn med närmare 5 % jämfört

med samma period förra året. Sysselsättningen

ökade samtidigt med drygt 70 000 personer.

Expansionen kan förklaras av en stark tillväxt av

den inhemska efterfrågan. Det starka

konjunkturläget inom tjänstesektorn väntas

bidra till en fortsatt kraftig investeringsökning i

övrigt näringsliv innevarande år. En sådan bild av

utvecklingen stöds av Statistiska centralbyråns

investeringsenkät från maj, liksom av ett flertal

ledande indikatorer. Exempelvis har

vakansgraden för kommersiella fastigheter

halverats mellan 1994 och 1998 i

storstadsområdena samtidigt som priserna för

riket som helhet ökat med drygt 15 %. Under

det första halvåret i år har priserna stigit med

ytterligare 7 % (se diagram 10.2). Därigenom har

det åter blivit lönsamt att bygga kommersiella

lokaler inom expansiva områden. Orderingången

till arkitektföretagen har också kontinuerligt

stigit det senaste halvåret och låg i juni enligt

Konjunkturinstitutets senaste kvartalsbarometer

på den högsta nivån under 1990-talet.

Diagram 10.2 Fastighetsprisstatistik

Index 1980=100

En del andra faktorer samverkar till den snabba

ökningstakten för investeringar i övrigt

näringsliv i år. Strukturrationaliseringar inom

energisektorn i kombination med det statliga

energiomställningsprogrammet förutses leda till

en betydande investeringshöjning i denna sektor.

Omställningsarbetet inför millennieskiftet

medför också kraftiga ökningar av

investeringarna i programvara inom samtliga

delsektorer. En viss konjunkturdämpning i den

industrirelaterade partihandeln kan dock

förväntas under innevarande år. Sammantaget

bedöms investeringarna i övrigt näringsliv öka

med knappt 10 % under 1999.

År 2000 väntas investeringstillväxten i övrigt

näringsliv avta. Inom sektorer som påverkas av

hushållens efterfrågan väntas dock ökningstakten

bli fortsatt hög liksom i fastighetsverksamhet där

efterfrågan på nya lokaler även under nästa år

förutses bli stark. Räntehöjningarna bidrar dock

till att dämpa expansionstakten. Inom andra

delar av övrigt näringsliv bedöms däremot

ökningstakten bli avsevärt lägre än i år trots en

fortsatt god produktionsutveckling. Nivån på

investeringarna i flera branscher inom övrigt

näringsliv är nu så hög att också en oförändrad

investeringsvolym innebär en fortsatt betydande

kapacitetsutbyggnad. Det gäller såväl

företagstjänster som energiinvesteringar.

Investeringarna i transportnäringen minskar när

byggnationen av Öresundsbron med

tillfartsleder är klar under år 2000. Investeringar i

programvara förväntas också öka i lugnare takt

nästa år när merparten av omställningsarbetet

inför år 2000 är klart. Den senaste statistiken

över orderingången till dataföretagen tyder på en

sådan utveckling.

Tabell 10.2 Övriga näringslivets investeringar

Miljarder

kronor

Årlig procentuell förändring

1998

1997

1998

1999

2000

Jordbruk och skogsbruk

9

11,6

1,3

4,1

4,2

Energi och vattenverk

15

8,3

1,5

10,9

4,0

Byggnadsindustri

8

15,2

26,3

13,7

14,2

Handel

26

4,0

30,8

6,1

7,9

Finansiell verksamhet

7

4,6

25,9

3,9

4,2

Företagstjänsteverksamhet

25

 2,2

27,8

16,1

6,4

Hushållsverksamhet

9

4,4

13,6

8,6

5,1

Fastighetsverksamhet

13

4,2

6,0

14,4

10,1

Övrig tjänsteverksamhet

40

15,3

3,1

7,7

0,5

 därav transport

19

25,1

 0,5

9,6

 3,9

Summa

153

7,6

13,5

9,7

5,4

Källor: Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

10.2 Bostäder

Bostadsbyggandet har de senaste fem åren varit

mycket lågt. Antalet nyproducerade bostäder har

i genomsnitt uppgått till drygt 12 000 per år. Den

historiskt sett mycket låga bostadsproduktionen

avspeglar behovet av att anpassa nivån på

bostadsstocken till betydligt lägre

bostadssubventioner än under 1980-talet.

Dessutom har de

höga realräntorna och hushållens svaga inkomst-

utveckling bidragit till den låga

bostadsproduktionen.

Anpassningsprocessen till lägre

bostadssubventioner bedöms nu vara över

samtidigt som de allmänna ekonomiska

förutsättningarna för en gradvis återhämtning av

bostadsbyggandet är gynnsamma. Hushållens

disponibla inkomster stiger kraftigt samtidigt

som arbetsmarknadsläget förbättras ytterligare.

Räntenivån förutses också ligga betydligt lägre än

under de senaste åren.

Enligt Statistiska centralbyrån ökade också

antalet påbörjade bostäder markant det första

halvåret i år och steg med ca 35% jämfört med

året innan. De flesta kortsiktsindikatorer tyder

på en fortsatt kraftig återhämtning av

bostadsbyggandet framöver. Enligt

Konjunkturinstitutets barometer från juli

förväntas bostadsbyggandet öka kraftigt under

det tredje kvartalet. En liknande bild framträder i

trähusfabrikanternas statistik som visar att

orderingången under januari till juli månad har

stigit med hela 46 % jämfört med samma period

förra året.

Priserna på småhus har det senaste året stigit

med ytterligare 8 %, vilket innebär att priserna

på andrahandsmarknaden nu överstiger

nyproduktionskostnaden för riket som helhet.

De regionala prisskillnaderna är dock mycket

stora, vilket förklaras av att tillväxten de senaste

åren har varit stark i vissa expansiva områden

såsom Stockholm och Göteborg. Det senaste

året har också vakansgraden, dvs. andelen

outhyrda lägenheter i förhållande till beståndet,

minskat

ytterligare i tillväxtregioner medan den i stort

varit oförändrad i övriga delar av riket. För

landet som helhet har vakansgraden sjunkit från

4,0 % i mars 1998 till 3,7 % i mars i år. Av

diagram 10.3 framgår att om antalet outhyrda

lägenheter fortsätter att minska bör

bostadsproduktionen ta fart framdeles.

I tillväxtregionerna har också vissa

bristsituationer uppstått vilka förutses kvarstå

under

prognosperioden, trots en förväntad uppgång i

bostadsproduktionen. I mindre kommuner

väntas en svag arbetsmarknad bidra till en

stagnerande eller negativ befolkningsutveckling,

vilket innebär att vakansgraden permanentas på

en hög nivå. Enligt Boverkets

långtidsbedömning över bostadsbyggandet

skulle det behöva produceras omkring 25 000

bostäder årligen för att svara mot den långsiktiga

efterfrågan. Bedömningen tar sin utgångspunkt i

demografiska beräkningar men tar också hänsyn

till regionala tillväxtaspekter samt en långsiktig

genomsnittlig BNP-tillväxt på strax under 2 %.

Diagram 10.3 Antal outhyrda respektive påbörjade

lägenheter

Tusental

Trots att de flesta indikatorer för närvarande är

mycket positiva finns det ändå skäl att räkna med

en lägre bostadsproduktion de närmaste åren än

den av Boverket beräknade långsiktiga

efterfrågan. I tillväxtregionerna begränsas

produktionen på kort sikt av

kapacitetsrestriktioner både i form av brist på

planerad tomtmark och av en begynnande brist

på byggnadsarbetare. Bristande

incitamentstruktur vid nyproduktion av

hyresrätter förhindrar också en mer markerad

uppgång. Inledningsvis märks uppgången främst

inom byggnation av egnahem och bostadsrätter

medan byggande av hyresfastigheter begränsas.

Sammantaget beräknas antalet påbörjade

bostäder stiga från 12 000 förra året till 15 000 i

år och till 17 000 nästa år.

Antalet påbörjade ombyggnationer minskade till

låga 17 000 under 1998. En förklaring till den

låga ombyggnadsverksamheten de senaste två

åren är sannolikt att de fördelaktiga

stimulansbidrag som kunde erhållas under 1995

och 1996, ledde till en tidigareläggning av vissa

projekt. Därtill skall läggas svårigheten att höja

hyrorna tillräckligt för att ombyggnaderna skulle

bli lönsamma. Boverket har tidigare uppskattat

de långsiktiga behoven av ombyggnader till

30 000 35 000 lägenheter årligen så att

bostadsstocken kan bibehållas. Hushållens starka

inkomstutveckling tillsammans med relativt sett

låga räntor bör innebära att

ombyggnadsvolymerna närmar sig en mer

långsiktig jämviktsnivå. Dessutom har ekonomin

hos de allmännyttiga företagen förbättrats de

senaste åren. Antalet påbörjade ombyggnationer

steg också med hela 36 % under det första

halvåret i år.

10.3 Lager

Prognosen för 1999 avseende

lagerinvesteringarna har reviderats upp sedan

vårpropositionen, från ett tillväxtbidrag på

0,7 % till 0,4 % av BNP. Upprevideringen av

lagren kan hänföras till den högre aktivitetsnivå i

ekonomin som nu förutses och som bedöms

minska behovet av att justera ned lagerstockarna.

Det bör understrykas att tolkningen av

lagerutvecklingen försvåras dels av att

primärstatistiken och nationalräkenskaperna

delvis ger olika resultat, dels av att omläggningen

av nationalräkenskaperna har medfört att

redovisningen av lagerstatistiken i dagsläget är

mer aggregerad.

Ett flertal begreppsförändringar beträffande

lagerinvesteringarna har skett vid införandet av

de nya nationalräkenskaperna. Bland annat ses

tillväxt av skog numera som produktion.

Därmed bokförs nettot av tillväxt och

avverkning av skog som en lagerförändring.

Dessa lagerinvesteringar har varit positiva och

successivt ökat från ca 3,5 miljarder kronor 1993

till ca 4,5 miljarder kronor förra året. Ytterligare

en förändring av lagerbegreppet är att det

numera bokförs lagerinvesteringar i

tjänstebranscherna (främst mjukvara) och i

byggbranschen. Sammantaget har

begreppsförändringarna höjt nivån på

lagerinvesteringarna i jämförelse med de gamla

nationalräkenskaperna. Lageromslaget, dvs.

skillnaden i lagerförändringen mellan två år, och

BNP-bidraget är emellertid i stort sett desamma

som i den gamla tidsserien, se diagram 10.4.

Under vintern försämrades

industrikonjunkturen påtagligt. Orderingången

föll, produktionen minskade och industrins lager

växte snabbt. Enligt Konjunkturinstitutets

barometer för industrin fanns också ett

betydande missnöje med färdigvarulagrens

storlek. Därefter har utsikterna för industrin

förbättrats markant. Orderingången visar på en

kraftig ökning av efterfrågan på industrivaror,

produktionen har ökat och barometern för andra

kvartalet visar på en oväntat snabb förbättring av

lagersituationen. Justeringen av lagren förefaller

därmed vara avklarad och under andra halvåret i

år antas lagren växa i takt med den förväntade

uppgången av industriproduktionen.

Diagram 10.4 Totala lagerinvesteringar

BNP-bidrag, procent

Utvecklingen av lagren inom handeln har vissa

likheter med situationen inom industrin. Under

slutet av förra året och inledningsvis i år fanns

det ett missnöje med storleken på lagerstockarna

inom flera delar av handeln enligt

Konjunkturinstitutets barometer för

tjänstebranscherna. Enligt nationalräkenskaperna

genomfördes också en viss avveckling under

första kvartalet i år. I likhet med industrin

förbättrades lageromdömena under andra

kvartalet enligt barometern. Därmed förefaller

ytterligare neddragningar av lagren inte vara

nödvändiga. Redan i år men framför allt nästa år

förväntas handelslagren växa något i samband

med en fortsatt ökad inhemsk efterfrågan.

Sammantaget beräknas lagren, utöver

revideringar betingade av de nya

nationalräkenskaperna, växa snabbare både i år

och nästa år än i den bedömning som gjordes i

1999 års vårproposition. Mot bakgrund av den

kraftiga uppbyggnaden i fjol innebär årets

lagerökning ett negativt tillväxtbidrag på

motsvarande 0,4 % av BNP. Nästa år beräknas

lagerinvesteringarna vara något högre än i år, bl.a.

på grund av den stärkta industrikonjunkturen.

Lagerförändringarna förväntas därmed ge ett

positivt tillväxtbidrag på 0,1 % av BNP år 2000. I

den medelfristiga kalkylen, dvs. för åren 2001

och 2002, är lagerinvesteringarna tillväxtneutrala.

11 Den offentliga sektorn

Den offentliga sektorns finansiella sparande

visade ett överskott på 2,3 % av BNP 1998. I år

beräknas överskottet till 1,7 % av BNP. Från och

med nästa år leder den gynnsamma ekonomiska

utvecklingen till att det finansiella sparandet, vid

oförändrad politik, överträffar budgetmålet om

ett överskott på 2 % av BNP. Därmed uppstår

ett finansiellt utrymme för de nu föreslagna

skattesänkningarna och andra åtgärder. År 2002

väntas det finansiella sparandet förstärkas

ytterligare, vilket vidgar utrymmet för eventuella

framtida skattesänkningar och/eller

utgiftsökningar. Överskotten bidrar till att den

konsoliderade bruttoskulden understiger 60 %

av BNP redan nästa år och att nettoskulden går

ned till nära noll år 2002.

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Finansiellt sparande

År 1998 uppgick den offentliga sektorns

finansiella sparande enligt de nya

nationalräkenskaperna till ca 44 miljarder kronor

eller 2,3 % av BNP. I det redovisade överskottet

ingår effekten av att AP-fondens fastigheter

överförts till bolagsform, vilket drar upp

sparandet med ca 17 miljarder kronor eller 0,9 %

av BNP. I år beräknas det finansiella sparandet

till 1,7 % av BNP. Det är en förbättring jämfört

med 1998, exkluderat effekten av bolagiseringen

av AP-fondens fastigheter.

Det finansiella sparandet förstärks till 2,1 % av

BNP år 2000, efter beaktande av de nu föreslagna

skattesänkningarna och andra åtgärder. Vid

hittills beslutade och föreslagna regler väntas det

finansiella sparandet uppgå till 2 % av BNP år

2001 och sedan öka till nära 3 % av BNP år 2002.

Tabell 11.1 Den offentliga sektorns finanser

Miljarder kronor, löpande priser

1998

1999

2000

2001

2002

Inkomster

1136,9

1155,1

1189,5

1212,6

1252,9

 procent av BNP

60,7

59,2

58,3

57,0

56,5

 Skatter och avgifter

998,2

1021,5

1056,4

1081,4

1124,4

 procent av BNP

53,3

52,4

51,7

50,8

50,7

 Kapitalinkomster

73,5

67,1

64,8

61,0

56,4

 Övriga inkomster

65,2

66,5

68,4

70,2

72,1

Utgifter

1093,0

1121,0

1147,6

1169,8

1188,0

 procent av BNP

58,4

57,5

56,2

55,0

53,6

 Transfereringar

456,0

448,1

461,1

467,9

471,7

 Konsumtion och investeringar

529,3

569,5

594,6

617,9

637,1

 Ränteutgifter

107,8

103,4

91,9

84,0

79,2

Finansiellt sparande

före överföring

43,9

34,1

41,9

42,8

64,9

 procent av BNP

2,3

1,7

2,1

2,0

2,9

Beräkningsteknisk överföring

20,6

Finansiellt sparande

efter överföring

43,9

34,1

41,9

42,8

44,3

 procent av BNP

2,3

1,7

2,1

2,0

2,0

Finansiell ställning

 Nettoskuld

288,6

237,6

116,5

60,2

15,4

 procent av BNP

15,4

12,2

5,7

2,8

0,7

 Konsoliderad bruttoskuld1

1342,2

1289,4

1199,5

1152,6

1152,8

 procent av BNP

71,7

66,1

58,8

54,1

52,0

1 Den konsoliderade skulden är definierad enligt EU:s konvergenskriterier

(Maastricht).

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Riksrevisionsverket,

Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Under perioden 1999 2002 sjunker

skatteinkomsterna som andel av BNP

(skattekvoten) till följd av skattesänkningarna,

men utgiftskvoten sjunker än mer.

Ränteutgifterna minskar även nominellt till följd

av att statsskulden amorteras. Inkomsterna av

räntor och utdelningar faller också eftersom de

finansiella tillgångarna minskar, främst genom

AP-fondens överföringar till staten, men även till

följd av försäljningar av aktier i statliga bolag.

Intäkterna från dessa försäljningar inkluderas

inte i det finansiella sparandet. Däremot

reduceras den offentliga bruttoskulden och

ränteutgifterna när försäljningsinkomsterna

används till amorteringar av statsskulden.

Det finansiella sparandet 2002 överträffar

budgetmålet om ett överskott på 2 % av BNP

med 20,6 miljarder kronor. Detta överskjutande

överskott antas i föreliggande kalkyl beräknings-

tekniskt tillföras hushållssektorn, vilket har

betydelse för bl.a. prognosen för den privata

konsumtionen.

Jämförelse med 1999 års ekonomiska

vårproposition

Omläggningen av nationalräkenskaperna (se

appendix till kapitel 1) innebär att en direkt

jämförelse av inkomster och utgifter med

vårpropositionen ej är möjlig. Det utfall för 1998

som låg till grund för prognosen i

vårpropositionen har reviderats ned med ca 13

miljarder kronor, exkl. effekten av

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter, som

inte ingick i nationalräkenskapernas redovisning

i våras. Det finansiella sparandet för 1999 är

oförändrat jämfört med vårpropositionen, trots

att tillväxten och sysselsättningen justerats upp

betydligt. Det beror delvis på den lägre

utgångsnivån på sparandet 1998. Därtill kommer

att en anpassning till det preliminära

taxeringsutfallet avseende 1998 väntas medföra

lägre skatteintäkter under 1999, jämfört med

bedömningen i vårpropositionen.

Prognosrevideringarna för år 2000 medför

dock att det finansiella sparandet beräknas bli ca

15 miljarder kronor högre än vad som

beräknades i vårpropositionen. Denna

förbättring ger utrymme för de nu föreslagna

åtgärderna. För åren 2001 och 2002 beräknas det

finansiella sparandet, exkl. effekten av

åtgärderna, ligga på i stort sett samma nivå som i

vårpropositionen.

Den finansiella ställningen

Det finansiella sparandet visar den förändring av

den finansiella förmögenheten som sker genom

reala transaktioner. Finansiella transaktioner,

som köp och försäljning av aktier och andra

finansiella tillgångar, påverkar således inte det

finansiella sparandet. Detsamma gäller

värdeförändringar på tillgångar och skulder. Den

offentliga skulden påverkas däremot av

anskaffning och försäljning av finansiella

tillgångar samt värdeförändringar.

Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld, definierad enligt de s.k.

Maastrichtkriteri-erna, motsvarade 75,4 % av

BNP vid utgången av 1994. Skuldkvoten har

sedan reducerats och uppgick till 71,7 % vid

utgången av 1998. Genom de finansiella

överskotten och försäljningar av statens

aktieinnehav fortsätter skulden att sjunka och

beräknas understiga 60 % av BNP år 2000. Den

konsoliderade bruttoskulden reduceras även av

att det som ett led i ålderspensionsreformen sker

en betydande engångsöverföring under år 2001

av tillgångar från AP-fonden till staten för

amortering av statsskulden.

Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld,

dvs. skulder minus samtliga finansiella tillgångar,

är väsentligt lägre än den konsoliderade

bruttoskulden. Detta beror huvudsakligen på att

AP-fonden har betydande finansiella tillgångar

vid sidan av statsobligationer. Även staten och

den kommunala sektorn har finansiella tillgångar

i form av t.ex. aktier och utlåning. Nettoskulden

sjunker genom överskotten i det finansiella

sparandet och påverkas också av de

värdeförändringar som sker på den offentliga

sektorns innehav av aktier och obligationer.

Planerade försäljningar av statliga icke

börsnoterade aktier reducerar nettoskulden på

grund av att det bokförda värdet av dessa aktier

är lägre än det marknadsvärde som framkommer

vid försäljning. Skillnaden mellan det bokförda

värdet och försäljningsinkomsterna redovisas i

national- och finansräkenskaperna som

värdeförändring. Nettoskulden, som uppskattas

till 15,4 % av BNP vid utgången av 1998,

beräknas understiga 1 % av BNP vid utgången av

2002.

Skatter och avgifter

I de nya nationalräkenskaperna redovisas

skatterna när skattskyldigheten uppstår och inte

som tidigare när skatten betalas. Den ändrade

periodiseringen har stora effekter för vissa år

jämfört med den tidigare redovisningen. Därtill

kommer att den del av mervärdeskatten och

tullinkomsterna, som ingår som en del av EU-

avgiften, inte längre redovisas i den offentliga

sektorn utan bokförs som en skatt till utlandet.

De totala skatterna är således större än den

offentliga sektorns skatteinkomster.

Skattekvoten har stigit kraftigt de senaste åren

och uppgick 1998 till 53,9 %. I år har den statliga

inkomstskatten sänkts från 25 % till 20 % för

inkomster upp till ca 390 000 kronor per år och

en skattereduktion har införts för inkomsttagare

med låga inkomster. Skatten har också förändrats

i vissa kommuner och landsting så att den

genomsnittliga kommunalskatten minskat från

31,65 % till 31,48 %. Vidare har fastighetsskatten

på hyreshus sänkts från 1,5 % till 1,3 % av

taxeringsvärdet. Dessa skattesänkningar,

motsvarande ca 9 miljarder kronor, bidrar till att

skattekvoten sjunker till 53 % i år. Därtill

minskar företagens direkta skatter från den

historiskt höga nivån förra året.

Tabell 11.2 Skatter och avgifter

Procent av BNP

1998

1999

2000

Hushållens direkta skatter

och avgifter

22,4

22,1

21,7

Företagens direkta skatter

3,6

3,3

3,2

Arbetsgivaravgifter

14,5

14,9

14,8

Mervärdesskatt

7,2

7,0

6,9

Övriga indirekta skatter

6,1

5,8

5,7

Totala skatter och avgifter

53,9

53,0

52,3

 varav till EU

0,7

0,6

0,5

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

För nästa år föreslås nu skattesänkningar på

motsvarande 15,5 miljarder kronor netto eller

0,7 % av BNP. Inkomstskatten för hushållen

sänks med ca 12 miljarder kronor genom en

skattereduktion för ¼ av ålderspensionsavgiften

och genom en höjning av skiktgränsen för den

statliga skatten med 3 600 kronor. Bolagsskatten

sänks med ca 2,5 miljarder kronor genom en

höjning av avsättning till periodiseringsfonder.

Därtill kommer ett tillfälligt skattebortfall till

följd av att tiden för återföringen till beskattning

förlängs från 5 till 6 år. Fastighetskatten på

hyreshus sänks ytterligare från 1,3 % till 1,2 % av

taxeringsvärdet. Energibeskattningen höjs för att

finansiera kompetensutveckling i företagen.

Skatteförändringarna slår inte igenom omedel-

bart i minskade skatteinkomster, utan successivt

under prognosperioden. Det visar sig i att skatte-

kvoten, som sjunker till 52,3 % år 2000,

fortsätter att minska år 2001.

Utgifter

Utgifterna som andel av BNP (utgiftskvoten)

uppgick till 58,4 % 1998. Därav svarade

ränteutgifterna för 5,8 procentenheter.

Utgiftskvoten beräknas sjunka successivt under

prognosperioden. Som framgår av tabell 11.3

minskar ränteutgifterna kraftigt nästa år till följd

av den relativt låga räntenivån och den minskade

statsskulden. Men även exklusive räntor sjunker

utgiftskvoten.

Tabell 11.3 Den offentliga sektorns utgifter

Andel av

utgifter i %

1998

1998

1999

Procent av

BNP

2000

Summa utgifter

100,0

58,4

57,5

56,2

 exklusive räntor

90,1

52,6

52,2

51,7

Hushållstransfereringar

35,6

20,8

20,2

19,6

 Pensioner

20,1

11,7

11,5

11,2

 Sjukförsäkring m.m.

3,7

2,1

2,4

2,4

 Arbetsmarknadsstöd

4,5

2,6

2,2

1,9

 Barnbidrag

1,5

0,9

0,9

0,9

 Studiebidrag m.m.

1,5

0,9

0,9

0,9

 Bostadsbidrag och

 underhållsbidrag

0,8

0,5

0,4

0,4

 Assistantersättning

0,5

0,3

0,3

0,3

 Socialbidrag

1,1

0,7

0,6

0,5

 Övrigt

2,0

1,2

1,1

1,1

Övriga transfereringar

6,1

3,6

2,7

3,0

 Räntebidrag till

 bostäder

1,0

0,6

0,4

0,2

 BNI-avgiften till EU

0,8

0,5

0,4

0,6

 Bistånd

1,1

0,6

0,6

0,6

 Övrigt

3,2

1,9

1,3

1,6

Ränteutgifter

9,9

5,8

5,3

4,5

Konsumtion

45,6

26,6

26,8

26,7

Investeringar

4,5

2,7

2,6

2,5

Köp och försäljning av

fastigheter

 1,7

 1,0

 0,2

 0,1

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Transfereringarna till hushållen, som svarar för

ca 35 % av de offentliga utgifterna, sjunker på

bred front som andel av BNP, trots en ökning i

reala termer (jämför tabell 9.1). Det förbättrade

läget på arbetsmarknaden medför lägre

kostnader för ersättningarna till arbetslösa och

till personer i arbetsmarknadspolitiska program.

Även socialbidragen minskar. Utbetalningarna

från sjukförsäkringen har dock gått upp kraftigt i

år till följd av ökad sjukfrånvaro. Dessutom

halverades arbetsgivarperioden i

sjukförsäkringen 1 april förra året, vilket ökat

utbetalningarna från den offentliga sektorn.

Barnbidragen föreslås höjas i två steg år 2000 och

2001. Pensionsutbetalningarna stiger realt, men

minskar som andel av BNP.

Räntebidragen till bostäder har minskat från

över 35 miljarder kronor 1993 till knappt 11

miljarder kronor 1998. Nästa år beräknas

bidragen uppgå till endast 3,7 miljarder kronor.

Den fortsatta minskningen beror huvudsakligen

på att bidrag lämnas till en stegvis minskande

andel av räntekostnaderna.

Den BNI-baserade EU-avgiften ökar kraftigt

nästa år. En anpassning till EU:s regler för att

beräkna bruttonationalinkomsten, som ligger till

grund för avgiften, innebär att BNI-avgiften höjs

med ca 200 miljoner kronor per år framöver.

Därtill kommer en retroaktiv betalning om ca 1

miljard kronor år 2000.

Den offentliga konsumtionen och de

offentliga investeringarna, som sammanlagt

motsvarar hälften av de offentliga utgifterna, steg

i volym förra året efter flera års minskningar.

Denna återhämtning väntas fortsätta under

prognosperioden. I volym växer den offentliga

konsumtionen betydligt långsammare än BNP,

men då prisutvecklingen är högre än för BNP är

konsumtionsutgifterna som andel av BNP i stort

sett oförändrade mellan 1998 och år 2000.

Finanspolitikens inriktning

I tabell 11.4 förklaras förändringen av det

finansiella sparandet av några viktiga faktorer,

som konjunkturutveckling, förändringar av

kapitalinkomster och ränteutgifter,

periodiseringar av skatteinkomster samt köp och

försäljningar av fastigheter. Efter beaktande av

bidragen från dessa faktorer till förändringen av

det finansiella sparandet återstår en restpost,

justerat finansiellt sparande, som kan tolkas som

en grov indikator på finanspolitikens inriktning.

Den komponent som hänförs till

konjunkturen beaktar såväl BNP-utvecklingen

som de viktigaste skattebasernas utveckling i

förhållande till BNP. Den del som beror på

BNP-utvecklingen mäts som 75 % av avvikelsen

i BNP-tillväxt från en antagen trendmässig

utveckling på 2 %. Denna uppskattning av

konjunkturkänsligheten i de offentliga

finanserna är baserad på simuleringar i modeller

av den offentliga sektorns inkomster och

utgifter.

Hur det offentliga sparandet påverkas av

konjunkturen beror inte bara på BNP-tillväxten

utan också på tillväxtens sammansättning. En

exportledd tillväxt ger lägre skatteinkomster än

om tillväxten drivs av privat konsumtion.

Förskjutningar mellan vinster och löner påverkar

också skatteinkomsterna eftersom vinster på

kort sikt är lägre beskattade än löner. Den

kraftiga ökningen av sysselsättningen i år betyder

att skattebaserna stiger mer än BNP.

Periodiseringar av skatteinkomsterna har vissa

år stor betydelse för det finansiella sparandet.

Redovisningen i nationalräkenskaperna avviker

från den slutligt fastställda skatten för bolag och

hushåll. Den starka periodiseringseffekten för

1999 beror på att de redovisade

skatteinkomsterna för 1998 var större än de

slutligt fastställda och att motsatsen väntas gälla

för 1999.

Det som i nationalräkenskaperna registreras

som köp och försäljningar av fastigheter är ofta

ett resultat av tillfälliga transaktioner, s.k. sale-

lease-backavtal och bolagiseringar. År 1998 drogs

det offentliga sparandet upp av den ovan nämnda

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter.

Tabell 11.4 Beräkning av finanspolitikens inriktning

Procent av BNP

1999

2000

2001

2002

Total förändring av finansiellt

sparande

 0,6

0,3

0,0

0,0

Förklarande faktorer

 Kapitalinkomster och

 ränteutgifter, netto

0,0

0,5

0,2

0,1

 Konjunkturläge inkl. föränd-

 ring av skattebaser

2,2

0,6

 0,1

 0,3

 Periodisering av skatte-

 inkomster

 0,8

0,3

 0,7

0,3

 Köp och försäljning av

 fastigheter, netto

 0,8

 0,1

 0,1

0,0

 Justerat finansiellt sparande

 efter överföring1

 1,1

 1,0

0,5

 0,1

1 Det justerade finansiella sparandet visar finanspolitikens inriktning. Ett

negativt tal

innebär att inriktningen är expansiv och ett positivt tal att inriktningen är

kontraktiv.

Källa: Finansdepartementet

Som framgår av tabell 11.4 minskar det justerade

finansiella sparandet 1999 med ca 1 % av BNP.

Finanspolitiken ger således en stimulans till

ekonomin i år. Det kan ses mot bakgrund av den

kraftiga åtstramningen som skedde genom

konsolideringsprogrammet under perioden

1995 1998, då den offentliga sektorns finansiella

sparande vändes från ett underskott på ca 11 %

av BNP 1994 till förra årets överskott.

Skattesänkningar och andra åtgärder medför

att det justerade sparandet sjunker med 1 % av

BNP år 2000, vilket således innebär en fortsatt

expansiv finanspolitik.

För år 2001 innebär ett finansiellt sparande

enligt budgetmålet på 2 % av BNP att

finanspolitiken blir något åtstramande detta år,

då det justerade sparandet ökar med 0,5 % av

BNP.

Exklusive den beräkningstekniska

överföringen från offentlig sektor till hushållen

ökar det justerade finansiella sparandet med ca

1 % av BNP år 2002. Denna förbättring är ett

resultat av den underliggande utvecklingen av

den offentliga sektorns inkomster och utgifter

vid hittills fattade beslut och förslag. Efter den

beräkningstekniska överföringen från den

offentliga sektorn till hushållen minskar det

justerade sparandet marginellt som andel av

BNP, vilket indikerar en neutral finanspolitik.

11.2 Den statliga sektorn

Statens finansiella situation har förbättrats

markant under senare år. Det finansiella

sparandet har vänts från ett underskott på ca 190

miljarder kronor 1994 till ett överskott på ca 23

miljarder kronor 1998. Motsvarande förbättring

visar sig också i att statens budgetsaldo vänts från

en upplåning på 185 miljarder kronor 1994 till en

amortering av statsskulden med nära 10 miljarder

förra året. Statsskulden ökade dock 1998 till följd

av den kraftiga försvagningen av kronan mot

slutet av året. Mellan 1994 och 1998 reducerades

statsskulden som andel av BNP från 81 % till

77,4 %.

Statens finansiella sparande kommer att

variera kraftigt under prognosperioden till följd

av den finansiella infasningen av det reformerade

ålderspensionssystemet. När infasningen är över

medför reformen en påtaglig belastning på

statens finanser. De statliga

ålderspensionsavgifterna, överföringen av medel

till premiepensionssystemet, reglering av

avgiftsuttaget m.m. medför en årlig

nettoförsvagning av statsfinanserna med 60

miljarder kronor. Som kompensation för denna

försvagning överförs under åren 1999 och 2000

medel till staten från AP-fonden motsvarande 45

miljarder kronor vartdera åren för amortering av

statsskulden. År 2001 sker ytterligare en

överföring på 155 miljarder kronor.

Vid en avstämning år 2004 beslutas om ett

slutligt överföringsbelopp.

Överföringen 2001 antas delvis bestå av

bostadsobligationer, som ska förvaltas av

Riksgäldskontoret till dess obligationerna

förfaller till betalning. Den del av dessa

obligationer som förfaller efter 2001 påverkar

därför inte statens budgetsaldo detta år. Däremot

påverkas statens finansiella sparande av

överföringen av bostadsobligationer. I

prognosen har antagits att av överföringen år

2001 utgörs ca 37 miljarder kronor av

bostadsobligationer, med förfall efter 2001. År

2002 förfaller ca 10 miljarder kronor, vilket

förbättrar budgetsaldot detta år.

År 2002 beräknas statens sparande visa ett

underskott på ca 8 miljarder kronor,

motsvarande 0,4 % av BNP, inklusive den

beräkningstekniska överföringen till hushållen.

Överskottet i den offentliga sektorns finansiella

sparande uppkommer i stället i

ålderspensionssystemet och i någon mån i den

kommunala sektorn. Det är en följd av att

pensionsreformen innebär en mycket stor

omfördelning av det offentliga finansiella

sparandet från staten till ålderspensionssystemet.

Genom försäljningar av statens aktier blir

budgetsaldot och amorteringen av statsskulden

sammantaget under perioden 1999 2002 större

än det finansiella sparandet. Statsskulden

beräknas minska med ca 312 miljarder kronor

från 1998 till 2002 till motsvarande 53,4 % av

BNP år 2002.

Normalt är emellertid budgetsaldot något

lägre än det finansiella sparandet genom att

staten har viss utlåning, t.ex. studielån. Exklusive

tillfälliga effekter av inlösen av

bostadsobligationer och försäljningar beräknas

ett underliggande lånebehov på ca 20 miljarder

kronor år 2002. Vid normala förhållanden

kommer således statsskulden att öka vid det

målsatta överskottet i de offentliga finanserna på

2 % av BNP.

Den statliga konsumtionen svarar för 1/4 av

statens utgifter och ca 8 % av BNP. Den statliga

konsumtionen varierar relativt kraftigt mellan

åren och har visat sig vara svår att förutsäga.

Genom systemet med anslagssparande kan

statliga myndigheter delvis förskjuta

förbrukningen av de budgeterade medlen över

tiden. Dessutom är nationalräkenskapernas

preliminära utfall osäkra och genomgår ofta stora

revideringar.

De statliga konsumtionsutgifterna i fasta

priser steg med ca 2 % 1998, exklusive effekten

av överföringen av kostnadsansvaret för

läkemedelssubventioner från staten till

landstingen. Uppgången förra året skedde efter

att den statliga konsumtionen minskat i volym

med nära 3 % 1997. Första halvåret i år steg

konsumtionen med 2 % och ökningen för

helåret 1999 beräknas till 1,5 %. De följande åren

väntas en ökning med 0,5 % per år.

Tabell 11.5 Statens finanser (exkl. statliga affärsverk och aktiebolag)

Miljarder kronor, löpande priser

1998

1999

2000

2001

2002

Inkomster

665,3

714,4

689,5

812,8

687,4

 Skatter och avgifter

606,7

612,8

582,5

599,4

628,2

 Överföring från AP-fonden

45,0

45,0

155,0

0,0

 Övriga inkomster

58,6

56,6

62,0

58,4

59,1

Utgifter

642,3

650,5

705,4

683,0

674,9

 Transfereringar till privat sektor och utlandet

293,8

278,0

287,2

288,9

285,5

 Bidrag till kommuner

80,5

88,7

86,5

92,6

89,8

 Ålderspensionsavgifter till pensionssystemet

15,3

19,8

19,8

19,9

 Premiepensionsmedel

49,6

21,2

18,9

 Konsumtion och investeringar

169,5

174,2

180,4

186,7

191,9

 Ränteutgifter

98,5

94,3

82,0

73,9

69,0

Finansiellt sparande före överföring

23,0

63,9

 15,9

129,8

12,5

 procent av BNP

1,2

3,3

 0,8

6,1

0,6

Beräkningsteknisk överföring

20,6

Finansiellt sparande efter överföring

23,0

63,9

 15,9

129,8

 8,1

 procent av BNP

1,2

3,3

 0,8

6,1

 0,4

Budgetsaldo

9,7

55,3

82,5

81,0

5,7

 procent av BNP

0,5

2,8

4,0

3,8

0,3

Statsskuld

1448,9

1376,8

1287,0

1190,7

1184,0

 procent av BNP

77,4

70,6

63,0

55,9

53,4

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

11.3 Ålderspensionssystemet

År 1998 understeg avgiftsintäkterna till den

allmänna tilläggspensionen (ATP) utbetalda

pensioner med ca 33 miljarder kronor. Detta

underskott finansierades med AP-fondens

direktavkastning i form av utdelningar och

ränteinkomster, som sammantagna uppgick till

40,5 miljarder kronor. Under 1998 överfördes

AP-fondens fastighetsinnehav till bolagsform.

Detta tillgodoräknas det finansiella sparandet i

nationalräkenskaperna, eftersom aktier till

skillnad från fastigheter betraktas som en

finansiell tillgång. Exklusive effekten av

bolagiseringen av fastigheter uppgick AP-

fondens finansiella sparande till 7 miljarder

kronor förra året. I början av 1990-talet hade

fonden ett sparande på 46,5 miljarder kronor.

Ålderspensionsreformen innebär att AP-

fonden fr.o.m. år 1999 har en delvis ny roll.

Fonden finansierar numera inkomstbaserade

ålderspensioner inom det reformerade systemets

s.k. fördelningsdel. Finansieringsansvaret för

förtids- och efterlevandepension har förts över

till statsbudgeten. Vidare medför reformen att

fondens avgiftsinkomster förstärks genom att

det införs statliga ålderspensionsavgifter på vissa

transfereringar m.m., som betalas över

statsbudgeten. Nivåerna för allmänna

pensionsavgiften och ålderspensionsavgiften höjs

år 2000 till 7 % respektive 10,21 %. Höjningen

av ålderspensionsavgiften med 3,81

procentenheter kompenseras av motsvarande

lägre arbetsgivaravgifter till staten så att det

samlade avgiftsuttaget blir i stort sett oförändrat.

Därigenom sker en avgiftsväxling mellan staten

och ålderspensionssystemet med motsvarande ca

30 miljarder kronor.

Vid sidan av AP-fonden sker en

förmögenhetsuppbyggnad inom

premiepensionssystemet. De medel som avsätts

motsvarar intjänad premiepensionsrätt och

placeras först i Riksgäldskontoret och därefter

hos den fondförvaltare som den enskilde själv

väljer. Genom att den statliga

Premiepensionsmyndigheten (PPM) formellt är

ägare av fondandelarna kommer sparandet i

premiepensionssystemet att i

nationalräkenskaperna inräknas i den offentliga

sektorn.

Under år 2000 överförs retroaktiva

premiepensionsmedel avseende inkomståren

1995 1998 från den tillfälliga förvaltningen hos

Riksgäldskontoret till PPM, sammanlagt ca 50

miljarder kronor. Det sparande som sker inom

premiepensionssystemet motsvaras således av ett

reducerat sparande inom staten. Medel

motsvarande premiepensionsrätten överförs till

PPM först andra året efter inkomståret.

Överföringen år 2001, som avser inkomståret

1999, blir särskilt stor till följd av att

insättningarna 1999 inkluderar korrigering för

låga insättningar åren 1995 1997. Från och med

inkomståret 1999 höjs den intjänade

premiepensionsrätten från 2 % till 2,5 % av

pensionsgrundande inkomster och belopp.

På grund av infasningen av pensionsreformen

reduceras AP-fondens finansiella sparande åren

1999 2001. År 2002 beräknas sparandet i

pensionssystemet, dvs. AP-fonden och

premiepensionssystemet, uppgå till 48,7

miljarder kronor eller 2,2 % av BNP.

Tabell 11.6 Ålderspensionssystemet

Miljarder kronor, löpande priser

1998

1999

2000

2001

2002

Inkomster

132,5

146,7

228,4

203,5

200,1

 Avgifter

92,0

109,0

149,1

153,2

157,3

 Premiepensions-

 medel

49,6

21,2

18,9

 Räntor, utdel-

 ningar m.m.

40,5

37,7

29,6

29,0

23,7

Utgifter

108,6

180,8

185,0

299,8

151,4

 Pensioner

124,9

135,0

139,0

143,6

150,1

 Överföring till

 staten

45,0

45,0

155,0

0,0

 Övriga utgifter

 16,3

0,8

1,0

1,2

1,3

Finansiellt

sparande

24,0

 34,1

43,4

 96,3

48,7

 procent av BNP

1,3

 1,8

2,0

 5,0

2,2

AP-fonden

24,0

 34,1

 8,3

 120,0

26,2

Premiepensions-

myndigheten

51,7

23,7

22,5

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

11.4 Kommunsektorn

I år beräknas de kommunala

konsumtionsutgifterna stiga med 1,7 % i reala

termer. År 2000 träder kravet om ekonomisk

balans i budgeten för kommuner och landsting i

kraft. Genom fortsatt god utveckling av

kommunsektorns skatteunderlag i kombination

med ökade statsbidrag bedöms

kommunsektorns konsumtionsutgifter

fortsättningsvis kunna öka i volym under

perioden 2000 2002 samtidigt som balanskravet

uppnås i sektorn som helhet.

Utvecklingen 1999 2000

De kommunala konsumtionsutgifterna steg med

1,2 % mellan 1997 och 1998, efter att varje år

volymmässigt ha minskat eller legat på en

oförändrad nivå sedan 1991. Ökningen är främst

en effekt av höjda statsbidrag och ökade

skatteinkomster. Preliminärt utfall för första

halvåret 1999 visar på en fortsatt ökning av

konsumtionsutgifterna.

Den kraftiga sysselsättningsuppgången i

ekonomin leder till ökade skatteintäkter för

kommunsektorn för åren 1999 och 2000. Den

föreslagna reduceringen av avdragsrätten för

egenavgifterna medför att skatteunderlaget växer

för kommuner och landsting, vilket beräknas ge

ökade skatteintäkter med ca 4,8 miljarder kronor

per år fr.o.m. år 2000. Regeringen föreslår därför

att det generella statsbidraget till kommuner och

landsting reduceras med motsvarande belopp.

Mellan åren 1998 och 2000 förväntas

skatteinkomsterna stiga med drygt 45 miljarder

kronor. Kommunsektorns skatteinkomster och

statsbidrag i förhållande till BNP, den s.k.

kommunala skattekvoten, ökar därmed med nära

1 procentenhet från 1998 till år 2000.

Den genomsnittliga kommunalskattesatsen

för år 1999 är 31,5 % och den beräknas ligga kvar

på en oförändrad nivå under hela perioden fram

till år 2002. Vid utgången av år 1999 upphör

sanktionerna mot kommunalskattehöjningar att

gälla. Sanktionerna har, med vissa undantag,

inneburit att statsbidrag dragits in vid

skattehöjningar. Att kommunsektorn som

helhet bedöms hålla skattesatsen oförändrad

motiveras av ökade skatteinkomster samt höjda

statsbidrag.

Beslutade och föreslagna tillskott innebär att

statsbidragen är 20 miljarder kronor högre år

2000 jämfört med år 1996, obeaktat regleringen

till följd av de föreslagna förändringarna i

inkomstbeskattningen. I år och nästa år förstärks

kommunernas och landstingens inkomster

genom en tillfällig överföring av statlig

inkomstskatt motsvarande ca 1,3 miljarder

kronor per år. De specialdestinerade

statsbidragen, som bl.a. finansierar

läkemedelssubventionerna och Kunskapslyftet,

är beräknade till ca 31,3 miljarder kronor år 1999

och förväntas öka till 32,9 miljarder kronor år

2000. Statsbidragen redovisas här netto efter

avdrag för kommunsektorns avgift till

momssystemet.

På grund av den gynnsamma utvecklingen på

arbetsmarknaden väntas utgifterna för

socialbidrag minska. Utfallet för första kvartalet

år 1999 visar på en minskning med 8 %, jämfört

med motsvarande period år 1998.

Investeringsutgifterna väntas öka de närmaste

åren i takt med att kommunsektorns finanser

stärks.

Tabell 11.7 Kommunsektorns finanser

Miljarder kronor

1998

1999

2000

2001

2002

Inkomster

422,2

445,5

475,1

487,4

496,7

 Skatter

299,5

315,0

344,6

348,5

358,7

 Statsbidrag1

80,5

88,7

86,5

92,6

89,8

 Skatter och stats-

 bidrag, % av BNP

20,3

20,7

21,1

20,7

20,2

 Övrigt

42,1

41,8

44,0

46,3

48,2

Utgifter

425,3

441,3

460,6

478,1

492,9

 Transfereringar

49,3

46,8

47,4

48,2

49,0

 Konsumtionsutgifter

351,6

370,5

387,8

402,5

414,8

 volymförändring %2

1,23

1,7

1,3

1,1

0,5

 Investeringar

24,4

24,0

25,4

27,5

29,1

Finansiellt sparande

 3,1

4,3

14,5

9,3

3,7

Justerat finansiellt

sparande4

2,4

9,3

6,8

8,6

3,7

Anm: Kommunsektorn innefattar kyrkan under hela prognosperioden.

1 Statsbidrag redovisas netto efter avdrag för kommunernas och landstingens

avgift till

momssystemet.

2 Årlig procentuell förändring av konsumtionsutgifter i fasta priser.

3 Exkl. övertagandet av kostnadsansvaret för läkemedelssubventioner från stat

till

landsting år 1998.

4 Justerat sparande erhålls genom att föra slutavräkningen av

kommunalskattemedel

till det år den avser.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Från och med år 2000 är kommuner och

landsting skyldiga att uppnå ekonomisk balans i

budgeten. Om utfallet visar att kostnaderna ändå

överstiger intäkterna skall underskottet täckas

inom två år. Genom den gynnsamma

utvecklingen av inkomsterna bedöms

kommunsektorn som helhet klara kravet om

ekonomisk balans, samtidigt som man beräknas

öka sina konsumtionsutgifter i volym med 1,7 %

år 1999 och med 1,3 % år 2000.

Finansiellt sparande

Den kraftiga ökningen av skatter och statsbidrag

leder till att det finansiella sparandet i år

förväntas bli positivt för första gången sedan

1993. Det finansiella sparandet för 1999 beräknas

uppgå till 4,3 miljarder kronor. Under år 2000

förväntas sparandet öka till 14,5 miljarder

kronor. Det

höga sparandet nästa år beror till ca 7,5 miljarder

kronor på tillfälligt höga skatteinkomster till

följd av slutavräkningen av skatterna avseende

1999. Detta väntas inte leda till att kommuner

och landsting ökar sina utgifter, utan i stället

anpassar utgifterna efter den varaktiga

inkomstnivån. Om skatteinkomsterna förs till

det inkomstår de avser, uppvisar sparandet en

jämnare utveckling.

Jämförelse med 1999 års ekonomiska

vårproposition

Jämfört med prognosen i vårpropositionen har

kommunsektorns underliggande inkomster

justerats upp. Omläggningen av

nationalräkenskaperna innebär bl.a. att

slutavräkningen periodiseras ett år tidigare än i

de gamla nationalräkenskaperna. Därmed är en

direkt jämförelse av inkomster och finansiellt

sparande med tidigare prognoser ej är möjlig.

Det underliggande finansiella sparandet har dock

förbättrats. Den starkare utvecklingen av

kommunsektorns inkomster möjliggör större

konsumtionsutgifter jämfört med vad som

beräknades i vårpropositionen.

Volymutvecklingen i konsumtionsutgifterna har

reviderats upp med 0,7 procentenheter för år

1999 och med 0,2 procentenheter år 2000.

Medelsiktig kalkyl

Regeringen aviserar i denna proposition ett

resurstillskott på 1 miljard kronor till vården och

omsorgen år 2001. Dessutom beräknar

regeringen ett engångsvist tillskott på 700

miljoner kronor år 2001 till särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting. Utöver detta

ökar de generella statsbidragen med 4 miljarder

kronor, enligt vad som tidigare aviserats.

Regeringen föreslår att den tillfälliga

överföringen av statlig inkomstskatt till

kommunsektorn förlängs till år 2001, vilket ökar

de generella statsbidragen med 1,3 miljarder

kronor.

År 2002 trappas några tillfälliga satsningar ned

i kommunsektorn, samma år minskas antalet

platser i Kunskapslyftet, varför de special-

destinerade statsbidragen sjunker år 2002. Under

perioden 2001 2002 beräknas utgifterna växa i en

högre takt än inkomsterna, men det finansiella

sparandet bedöms fortfarande ligga på en nivå

där sektorn som helhet bör klara kravet om

ekonomisk balans.

Konsumtionsutgifterna bedöms i volym öka

med drygt 1,0 % under 2001. År 2002 beräknas

konsumtionsutgifternas utvecklingstakt dämpas

till 0,5 %, delvis till följd av en nedgång i antalet

platser i Kunskapslyftet. Konsumtionstillväxten

medför en sysselsättningsökning i den

kommunala sektorn för åren 1999 2002 med i

genomsnitt ca 13 500 personer per år.

 Bland dessa länder inkluderas här Filippinerna, Indonesien, Malaysia,

Sydkorea och Thailand.

 Med OECD 14 avses Förenta staterna, Japan, Tyskland, Frankrike,

Italien, Storbritannien, Kanada, Österrike, Belgien, Danmark, Finland,

Nederländerna, Norge och Schweiz.

 Observera att det är regeringens planer avseende Kunskapslyftet som

har lagts in för såväl utfallsåren som prognosåren. Dessutom finns det en

viss risk för dubbelräkning eftersom det antas att alla deltagare i

Kunskapslyftet är utanför arbetskraften även om flera av dem sannolikt är

sysselsatta. Därmed kan nivån vara för hög vissa år.

 I samband med att statistikredovisningen avseende kommunala

myndigheter flyttades över från Kommun- och Landstingsförbundet till

Statistiska centralbyrån från och med januari 1999, skedde vissa

förändringar avseende redovisningsmetod och populationsstorlek. Det

innebär att det är svårt att justera det tidigare utfallet för 1998 med

retroaktiva löneutbetalningar som inkommer under 1999 men som avser

1998. Därmed finns det ännu inget definitivt utfall för 1998.

Förändringarna i statistiken försvårar också redovisningen av

löneutvecklingen mellan 1998 och 1999.

 Exkl. övertagandet av kostnadsansvaret för läkemedelssubventioner från

stat till landsting år 1998.

 Reglering av de kommunala skattemedlen sker året efter det aktuella

inkomståret i de nya nationalräkenskaperna. En avstämning görs då av

preliminära kommunalskattemedel mot definitiva kommunalskattemedel.

Kommuner och landsting blir då antingen återbetalningsskyldiga eller

erhåller ytterligare skattemedel. Betalningarna sker i januari året därpå.

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

20

5

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

26

21

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

30

31

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

36

37

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

40

41

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

46

47

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

50

49

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

52

53

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

58

57

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

62

63

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

70

69

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

PROP. 1999/2000:1 BILAGA 2

72

73