Prop.

1994/95:184Regeringens proposition

1994/95:184

Genomförande av EG:s tredje skade- respektive

livförsäkringsdirektiv

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 mars 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till ändringar i lagstiftningen för svenska

och utländska försäkringsföretag. Merparten av ändringarna är betingade av EG:s

regler i det tredje skadeförsäkringsdirektivet och det tredje

livförsäkringsdirektivet. Genom förslagen möjliggörs Sveriges fulla deltagande i

EG:s inre marknad för försäkringstjänster. Förslagen gäller regler bl.a. om

 - en enda auktorisation

 - hemlandstillsyn

 - prövning av ägare och företagsledning vid koncessionsgivning och vid den

löpande tillsynen

 - ett försäkringsbolags grunder och avskaffande av stadfästelse av grunder

 - placering av tillgångar som svarar mot de försäkringstekniska skulderna

 - överlåtelse av försäkringsbestånd.

 Propositionen innehåller även ett förslag som ger understödsföreningar

möjlighet att, efter Finansinspektionens tillstånd, tillämpa de nya place-

ringsregler som föreslås för försäkringsföretag. En ändring föreslås även i

lagstiftningen för försäkringsmäklare. Som alternativ till det utbildningskrav

som gäller för att en fysisk person skall kunna registreras som försäk-

ringsmäklare föreslås en möjlighet att beakta erfarenhet som vunnits som

försäkringsmäklare i annat land.

 Den nya lagstiftningen föreslås i huvudsak träda i kraft den 1 juli 1995.

Bestämmelserna om nytt innehåll i försäkringsföretagens grunder föreslås träda i

kraft den dag regeringen bestämmer.

 3

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.........9

2 Lagtext..............................10

 2.1 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

 (1982:713).....................10

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1302) om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige60

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för

 utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse

 i Sverige......................78

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om för-

 säkringsavtal..................94

 2.5 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979).....................95

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om under-

 stödsföreningar................96

 2.7 Förslag till lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410)....................99

 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:357) om

 motortävlingförsäkring.........101

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:508) om

 försäkringsmäklare............102

 2.10Förslag till lag om ändring i lagen (1989:1079) om liv-

 försäkringar med anknytning till värdepappersfonder103

 2.11Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2005) om ändring

 i sekretesslagen (1980:100) ..106

3 Ärendet och dess beredning........108

4 Allmänna utgångspunkter...........111

 4.1 EG och EU.....................111

 4.2 Sverige och EU................112

 4.3 EG:s grundläggande regler om försäkringsverksamhet112

 4.4 Den tredje generationens direktiv113

 4.5 Förhållandet till tredje land.114

5 Harmonisering av grundläggande regler116

 5.1 Prövning av större ägare och företagsledning116

 5.1.1Lämplighetsprövning vid ansökan om

 koncession...............116

 5.1.2Lämplighetsprövning i ett koncessionerat

 bolag....................120

 5.2 Grunder för försäkringsverksamhet124

 5.2.1Stadfästelse av grunder och grundernas inne-

 håll.....................124

 5.2.2Beräkning av försäkringspremier och premie-

 reserv i livförsäkringsrörelse130

 5.3 Premiesättning m.m. i trafikförsäkringsrörelse132

 5.4 Försäkringsklasser............136

 5.5 Placeringsregler m.m..........137

 5.5.1 Utgångspunkter..........137

 5.5.2 Institut som omfattas av placerings-

 reglerna................143

 5.5.3 Placeringsreglernas tillämpningsområde147

 5.5.4 Värdering av tillgångar.153

 5.5.5 Matchnings- och diversifierings-

 principerna.............159

 5.5.6 Tillåtna tillgångsslag..164

 5.5.7 Begränsningar för olika tillgångsslag179

 5.5.8 Begränsningar för enhandsengagemang185

 5.5.9 Valutamatchning.........190

 5.5.10Lokalisering av tillgångar, registerföring

 och förmånsrätt.........192

 5.5.11Garantiförbindelser m.m.201

 5.5.12Femprocentsregeln m.m...202

 5.5.13Upplåningsregler........206

 5.5.14Derivatinstrument.......207

 5.6 Soliditetsregler..............209

 5.7 Information till försäkringstagarna210

6 En inre marknad för försäkringstjänster214

 6.1 En enda auktorisation.........214

 6.2 Hemlandstillsyn...............221

 6.3 Begreppet det allmänna bästa..231

 6.4 Överlåtelse av försäkringsbestånd235

 6.5 Försäkringsmäklare............239

 6.6 Avtalet mellan Schweiz och EG om skadeförsäkrings-

 verksamhet....................242

7 Straff och överklaganden..........244

8 Ekonomiska effekter av förslagen..245

9 Ikraftträdande.......................247

10Författningskommentar.............248

 10.1Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

 (1982:713) ...................248

 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1302) om

 EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige290

 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:272) om

 rätt för utländska försäkringsföretag att driva för-

 säkringsrörelse i Sverige.....301

 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om

 försäkringsavtal..............308

 10.5Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen

 (1970:979)....................308

 10.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:262) om

 understödsföreningar .........308

 10.7Förslaget till lag om ändring i trafikskadelagen

 (1975:1410)...................309

 10.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:357) om

 motortävlingförsäkring........309

 10.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:508)

 om försäkringsmäklare.........310

 10.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:1079) om

 livförsäkringar med anknytning till värdepappers-

 fonder........................310

 10.11Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2005)

 om ändring i sekretesslagen (1980:100)311

Bilaga 1Förteckning över remissinstanser vid beredning av prome-

 morian (Ds 1993:57) Placeringsregler för försäkrings-

 bolag och Försäkringsutredningens delbetänkande

 (SOU 1993:108) Försäkringsrörelse i förändring 2313

Bilaga 2Förteckning över remissinstanser vid beredningen av

 Finansdepartementets promemoria om vissa lagändringar

 med anledning av EG:s tredje skade- resp. livförsäkrings-

 direktiv......................314

Bilaga 3Förteckning över remissinstanser vid beredning av Justitie-

 departementets promemoria om ny försäkringsavtalslag

 (Ds 1993:39) i den del som behandlar försäkrings-

 direktivens informationsregler315

Bilaga 4Förteckning över remissinstanser vid beredningen av

 Finansdepartementets promemoria om försäkringsmäklares

 utbildning.......................316

Bilaga 5Rådets direktiv 77/92/EEG av den 13 december 1976 om

 åtgärder för att underlätta det effektiva utövandet av

 etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster

 vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkrings-

 mäklare (ur grupp 630 ISIC) och särskilt om övergångsbe-

 stämmelser för sådan verksamhet (Försäkringsmäklar-

 direktivet)......................317

Bilaga 6Rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om sam-

 ordning av lagar och andra författningar som avser annan

 direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av

 direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet

 om annan direkt försäkring än livförsäkring)323

Bilaga 7Rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 om

 samordning av lagar och andra författningar som avser

 direkt livförsäkring samt om ändring av direktiven

 79/267/EEG och 90/619/EEG (tredje livförsäkrings-

 direktivet)......................346

Bilaga 8Remitterade lagförslag......373

Bilaga 9Lagrådets yttrande..........466

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

Rättsdatablad

 5

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

 2. lag om ändring i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i

Sverige,

 3. lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag

att driva försäkringsrörelse i Sverige,

 4. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal,

 5. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979),

 6. lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar,

 7. lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410),

 8. lag om ändring i lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring,

 9. lag om ändring i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare,

 10. lag om ändring i lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till

värdepappersfonder,

 11. lag om ändring i lagen (1994:2005) om ändring i sekretesslagen (1980:100).

 9

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

 Härigenom föreskrivs[1] i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713)

 dels att 7 kap. 5-7 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att nuvarande 2 kap. 6 § skall betecknas 7 kap. 3 §, 7 kap. 2 § skall

betecknas 7 kap. 4 §, 7 kap. 3 § skall betecknas 7 kap. 5 §, 7 kap. 4 § skall

betecknas 7 kap. 6 §, 7 kap. 9 a § skall betecknas 7 kap. 10 f §, 7 kap. 10 a §

skall betecknas 7 kap. 11 § och 7 kap. 11 § skall betecknas 7 kap. 11 a §,

 dels att 1 kap. 2, 5 och 10 §§, 2 kap. 3-5, 8 och 18 §§, 2 a kap. 1 och 2 §§,

3 kap. 2 §, 7 kap. nya 3-6 §§, 8-10 §§, nya 10 f, 11 och 11 a §§, 12, 15, 17 och

19 §§, 8 kap. 7 och 8 §§, 10 kap. 5 §, 11 kap. 7 §, 12 kap. 8 och 13 §§, 14 kap.

26 §, 15 kap. 1 och 3-6 §§, 19 kap. 1-3, 10, 11, 13 och 13 a §§ samt 21 kap. 2 §

skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken till 2 a kap. skall lyda "Verksamhet i ett annat land inom

EES",

 dels att det i lagen skall införas 21 nya paragrafer, 1 kap. 9 a §, 2 a kap.

3-6 §§, 3 kap. 2 a-2 c §§, 7 kap. 2, 8 a, 9 a, 10 a-10 e, 10 g och 17 b §§, 14

kap. 26 a och 26 b §§, 19 kap. 11 a § samt närmast före 2 a kap. 1 och 4 §§ två

nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[2]

Denna lag gäller inte för försäkringsrörelse som drivs enligt andra förfat-

tningar eller som utövas av försäkringsanstalter som inrättats av staten.

 Särskilda bestämmelser om utländska försäkringsgivare finns i lagen (1950:272)

om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige

och i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela särskilda

 föreskrifter om

 bedrivande av försäk-

 ringsrörelse för att

 uppfylla Sveriges

 åtaganden till följd

 av avtal mellan

 Europeiska gemen-

 skaperna (EG) och

 Schweiz.

 5 §[3]

Bestämmelserna om Bestämmelserna om

livförsäkring, med livförsäkring, med

undantag för 1 kap. undantag för 1 kap.

8 a § samt 7 kap. 8 a § samt 7 kap.

22, 23 och 26 §§, 22, 23 och 26 §§, får

 - får tillämpas förtillämpas för skade-

skadeförsäkringar somförsäkringar som

avses i 2 kap. 3 a §avses i 2 kap. 3 a §

första stycket första stycket

klasserna 1 och 2 klasserna 1 och 2

samt för avgångs- samt för av-

bidragsförsäkringar,gångsbidragsförsäk-

 - behöver inte ringar.

tillämpas för sådana Bestämmelserna om

livförsäkringar som livförsäkring, med

avses i 2 kap. 3 b §undantag för 1 kap.

första stycket klas-8 a § samt 7 kap. 2,

serna 1 b och 4 om 22, 23 och 26 §§,

premien är beräknad behöver inte

och bestämd för längsttillämpas för sådana

fem år. livförsäkringar som

 avses i 2 kap. 3 b §

 första stycket klas-

 serna 1 b och 4 om

 premien är beräknad

 och bestämd för längst

 fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera liv-

försäkring eller annan försäkring beroende på vilket av dessa slag av för-

säkringar som har meddelats. Har en sådan ränta inköpts i ett livförsäk-

ringsbolag, skall den dock i detta bolag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta För sådan livränta

eller sjukränta som eller sjukränta som

tillhör annan tillhör annan

försäkring än livför-försäkring än livför-

säkring gäller de säkring gäller de

särskilda bestäm- särskilda bestäm-

melserna om livför- melserna om

säkring i 2 kap. 3 livförsäkring i

och 4 §§, 7 kap. 9, 97 kap. 2 och 11 a §§,

a, 10 a och 11 §§, 8 kap. 18 § samt

8 kap. 18 § samt 14 14 kap. 7, 21 och

kap. 7, 21 och 24-28 §§.

24-28 §§.

 9 a §

 Med ett

 kvalificerat inne-

 hav avses enligt

 denna lag ett

 direkt eller in-

 direkt ägande i ett

 företag, om inne-

 havet representerar

 tio procent eller

 mer av kapitalet

 eller av samtliga

 röster eller annars

 möjliggör ett

 väsentligt

 inflytande över led-

 ningen av företaget.

 För skadeförsäkring

 avses enligt denna

 lag med land där

 risken är belägen

 1. när försäkringen

 avser byggnad eller

 byggnad och dess

 innehåll, till den

 del byggnaden och

 innehållet täcks av

 samma försäkring, det

 land som egendomen

 är belägen i,

 2. när försäkringen

 avser registre-

 ringspliktigt

 fordon, det land där

 registreringen

 skall ske,

 3. när försäkringen

 har en giltig-

 hetstid av fyra

 månader eller mindre

 och oberoende av

 försäkringsklass

 täcker rese- eller

 semesterrisker, det

 land där försäkrings-

 tagaren har tecknat

 försäkringen,

 4. i andra fall än

 de som omfattas av

 1--3, om försäkrings-

 tagaren är en fysisk

 person, det land där

 försäkringstagaren

 har sin vanliga

 vistelseort eller,

 om försäkringstagaren

 är en juridisk per-

 son, det land där

 det etable-

 ringsställe som för-

 säkringen gäller är

 beläget.

 För livförsäkring

 avses enligt denna

 lag med land där

 åtagandet skall

 fullgöras, om

 försäkringstagaren är

 en fysisk person,

 det land där

 försäkringstagaren

 har sin vanliga

 vistelseort eller,

 om försäkringstagaren

 är en juridisk

 person, det land där

 det

 etableringsställe

 som försäkringen

 gäller är beläget.

 10 §[4]

I fråga om I fråga om

livförsäkringar, somlivförsäkringar, som

gäller endast för gäller endast för

dödsfall och medde- dödsfall och med-

las för en tid av delas för en tid av

längst fem år eller längst fem år eller

mot en premie som ärmot en premie som är

beräknad och bestämdberäknad och bestämd

för längst fem år i för längst fem år i

sänder, får undantagsänder, får undantag

medges från bestäm- medges från

melserna om bestämmelserna om

livförsäkring. Från livförsäkring. Från

bestämmelserna om bestämmelserna om

förbud mot fondemis-förbud mot

sion i 4 kap. 1 § fondemission i

och vinstutdelning 4 kap. 1 § och

i 12 kap. 2 § samt vinstutdelning i

bestämmelserna om 12 kap. 2 §, be-

kapitalbas, garan- stämmelserna om

tibelopp och beräkning av premie-

solvensmarginal i 1 reserv i 7 kap. 2 §

kap. 8 a § samt 7 samt bestämmelserna

kap. 22, 23 och 26 §§om kapitalbas,

får dock undantag garantibelopp och

inte medges. solvensmarginal i

 1 kap. 8 a § samt 7

 kap. 22, 23 och 26 §§

 får dock undantag

 inte medges.

 Undantag från denna Undantag från denna

lag får medges i lag får medges i

fråga om mottagna fråga om mottagna

återförsäkringar, i återförsäkringar, i

den mån det prövas den mån det prövas

skäligt. Undantag förskäligt. Undantag för

ett mottagande ett mottagande

bolag som avses i bolag som avses i

fjärde stycket 3 fjärde stycket 3

skall vara förenligtskall vara förenligt

med Sveriges för- med EG:s rättsakter

pliktelser i fråga i fråga om direkt

om direkt försäkringförsäkring.

enligt avtalet den

2 maj 1992 om

Europeiska

ekonomiska sam-

arbetsområdet.

 Om ett försäkringsbolag driver rörelse i utlandet, får sådana avvikelser från

denna lag medges som föranleds av hänsyn till utländsk rätt eller rätts-

tillämpning.

 I fråga om skadeförsäkringar får undantag från denna lag medges för

 1. ömsesidiga försäkringsbolag som driver skadeförsäkringsrörelse under

förutsättning att verksamheten inte omfattar kredit- eller borgensförsäkring

eller annan ansvarsförsäkring än sådan som enligt 2 kap. 3 a § tredje stycket

behandlas som underordnad, att den årliga premieinkomsten från

skadeförsäkringsrörelsen inte överstiger ett belopp motsvarande en miljon ecu

samt att minst hälften av denna premieinkomst härrör från bolagets delägare,

 2. lokala skadeförsäkringsbolag som meddelar endast försäkring enligt 2 kap. 3

a § första stycket klass 18 (assistans) i form av naturaförmåner och vilkas

årliga premieinkomst inte överstiger ett belopp motsvarande 200 000 ecu,

 3. ömsesidiga försäkringsbolag som enligt avtal med ett annat sådant bolag (det

mottagande bolaget) fullt ut återförsäkrar alla sina avtal om direkt försäkring

eller överlåter samtliga sina förpliktelser enligt försäkringsavtalen.

 Medgivanden enligt första-fjärde styckena lämnas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, av Finansinspektionen.

 2 kap.

 3 §[5]

Stiftarna skall Stiftarna skall

upprätta en bolags- ansöka om koncession

ordning som skall samt upprätta en

underställas rege- bolagsordning som

ringen för skall underställas

stadfästelse. Till regeringen för

ansökan om stadfästelse.

koncession skall Till ansökan skall

fogas en plan för fogas en plan för

den tilltänkta verk-den tilltänkta

samheten. Avser verksamheten. Rege-

bolagets rörelse ringen eller, efter

sådan försäkring förregeringens be-

vilken grunder myndigande,

skall upprättas Finansinspektionen

enligt 6 § eller får meddela

därför att med stöd avföreskrifter om vad

1 kap. 5 § bestäm- verksamhetsplanen

melserna om skall innehålla.

livförsäkring tilläm-

pas skall grunderna

fogas till verk-

samhetsplanen.

Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen

får meddela

föreskrifter om vad

verksamhetsplanen

skall innehålla.

 Regeringen prövar Regeringen prövar

att bolagsordningen att bolagsordningen

och grunderna överensstämmer med

överensstämmer med denna lag och med

denna lag och med andra författningar

andra författningar samt om och i vad

samt om och i vad mån särskilda

mån särskilda bestämmelser behövs

bestämmelser behövs med hänsyn till

med hänsyn till omfattningen och

omfattningen och arten av bolagets

arten av bolagets verksamhet.

verksamhet.

 Regeringen Regeringen

stadfäster bolags- stadfäster bolags-

ordningen och ordningen och

grunderna samt beviljar

beviljar koncession,om den

koncession, om den planerade

planerade verk- verksamheten kan

samheten kan antas antas komma att

komma att uppfylla uppfylla kraven på

kraven på en sund en sund

försäkrings- försäkringsverksamhet

verksamhet. Kon- och den som kommer

cession beviljas att äga ett kvalifi-

tills vidare eller, cerat innehav i

om särskilda om- bolaget kan antas

ständigheter föran- inte motverka en

leder detta, för sund utveckling av

bestämd tid, högst verksamheten i

tio år, och därutöverbolaget. Koncession

till det löpande beviljas tills

räkenskapsårets slut.vidare eller, om

Koncession får inte särskilda

vägras av det skäletomständigheter

att det inte behövs föranleder detta, för

något ytterligare bestämd tid, högst

försäkringsbolag. tio år, och därutöver

 till det löpande räk-

 enskapsårets slut.

 Koncession får inte

 vägras av det skälet

 att det inte behövs

 något ytterligare

 försäkringsbolag.

 Vid förlängning av Vid förlängning av

en koncession som en koncession som

har beviljats ett har beviljats ett

försäkringsbolag förförsäkringsbolag för

bestämd tid gäller bestämd tid gäller

första-tredje första-fjärde

styckena i styckena i

tillämpliga delar. tillämpliga delar.

 4 §[6]

Om bolagsordningen Vid ändring av en

eller grunderna bolagsordning eller

ändras skall även av en beviljad

ändringen stadfästas.koncession gäller 3 §

Regeringen kan i tillämpliga delar.

uppdra åt Regeringen kan

Finansinspektionen bestämma att Finans-

att i regeringens inspektionen skall

ställe meddela meddela beslut om

stadfästelse i sådanastadfästelse av

fall som inte är av ändring av

principiell bolagsordning eller

betydelse eller som om ändring av

i övrigt inte är av koncession i fall

synnerlig vikt. som inte är av prin-

 Avser ändringen en cipiell betydelse

utvidgning av eller i övrigt av

bolagets rörelse synnerlig vikt.

eller en väsentlig

omläggning av

rörelsen, gäller i

övrigt 3 §

första-tredje

styckena i

tillämpliga delar.

 5 §[7]

Bolagsordningen skall ange

 för samtliga försäkringsbolag

 1. bolagets firma,

 2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

 3. föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om verk-

samheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring,

 4. området för verk-

samheten, om det

gäller direkt

försäkring i Sverige,

 5. i förekommande 4. om bolaget

fall, att bolaget skall driva försäk-

skall driva ringsrörelse utanför

försäkringsrörelse iEuropeiska eko-

utlandet, nomiska

 samarbetsområdet

 (EES),

 6. antalet eller 5. antalet eller

lägsta och högsta an-lägsta och högsta

talet av de antalet av de

styrelseledamöter, styrelseledamöter,

revisorer och revisorer och

eventuella eventuella

styrelsesupp- styrelsesup-

leanter, som får pleanter, som får

utses av bolags- utses av bolags-

stämman, samt tiden stämman, samt tiden

för styrelse- för styrelse-

ledamöternas och ledamöternas och

revisorernas upp- revisorernas upp-

drag, drag,

 7. sättet att 6. sättet att

sammankalla bolags- sammankalla bolags-

stämman, stämman,

 8. vilka ärenden 7. vilka ärenden

som skall förekomma som skall förekomma

på den ordinarie på den ordinarie

stämman, stämman,

 9. de regler 8. de regler

enligt vilka enligt vilka

bolagsstämman får bolagsstämman får

förfoga över bolagetsförfoga över bolagets

vinst, vinst,

 10. i vilken 9. i vilken

utsträckning bolagetutsträckning bolaget

är skyldigt att är skyldigt att

teckna återförsäkring,teckna återförsäkring,

om det gäller annan

försäkring än

livförsäkring,

 för försäkringsaktiebolag

 11. aktiekapitalet 10. aktiekapitalet

eller, om detta eller, om detta

utan ändring av utan ändring av

bolagsordningen bolagsordningen

skall kunna skall kunna

bestämmas till lägrebestämmas till lägre

eller högre belopp, eller högre belopp,

minimikapitalet och minimikapitalet och

maximikapitalet, maximikapitalet,

varvid minimi- varvid minimi-

kapitalet inte får kapitalet inte får

vara mindre än en vara mindre än en

fjärdedel av fjärdedel av

maximikapitalet, maximikapitalet,

 12. aktiernas 11. aktiernas

nominella belopp, nominella belopp,

 för ömsesidiga försäkringsbolag

 13. 12.

garantikapitalet, garantikapitalet,

 14. regler för hur 13. regler för hur

rösträtten skall ut-rösträtten skall ut-

övas och hur beslut övas och hur beslut

skall fattas på skall fattas på

bolagsstämman, bolagsstämman,

varvid särskilt varvid särskilt

skall anges om och skall anges om och

i vilken utst- i vilken utst-

räckning delägarnas räckning delägarnas

rösträtt skall utövasrösträtt skall utövas

genom utsedda genom utsedda

delegerade samt i delegerade samt i

vilken utsträckning vilken utsträckning

rösträtt skall rösträtt skall

tillkomma tillkomma

garanterna, garanterna,

 15. intill vilket 14. intill vilket

belopp och i vilken belopp och i vilken

ordning delägarna ärordning delägarna är

personligen personligen

ansvariga för ansvariga för

bolagets förplik- bolagets förplik-

telser, om inte telser, om inte

uteslutande bolag- uteslutande bola-

ets tillgångar gets tillgångar

svarar för bolagets svarar för bolagets

förpliktelser, förpliktelser,

 16. antal och 15. antal och

sammanlagt belopp sammanlagt belopp

av de försäkringar av de försäkringar

som skall vara som skall vara

tecknade innan tecknade innan

bolaget kan anses bolaget kan anses

bildat, bildat,

 17. vilken 16. vilken

begränsning som begränsning som

skall gälla för skall gälla för

mottagen mottagen

återförsäkring i för-återförsäkring i för-

hållande till den hållande till den

direkta försäkringen,direkta försäkringen,

om verksamheten om verksamheten

avser såväl direkt avser såväl direkt

försäkring som mot- försäkring som mot-

tagen återförsäkring,tagen återförsäkring,

 18. i vilken 17. i vilken

ordning garanterna ordning garanterna

skall betala in det skall betala in det

tecknade garanti- tecknade garanti-

kapitalet samt kapitalet samt

 19. om och i 18. om och i

vilken ordning räntavilken ordning ränta

skall betalas på skall betalas på

garantikapitalet garantikapitalet

och vinst delas ut och vinst delas ut

till garanterna och till garanterna och

i vilken ordning i vilken ordning

garantikapitalet garantikapitalet

skall återbetalas. skall återbetalas.

 I fråga om publika försäkringsaktiebolag, vars firma inte innehåller ordet

publikt, skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter firman.

 8 §[8]

Teckning av aktier Teckning av aktier

eller för ömsesidigaeller för ömsesidiga

försäkringsbolag försäkringsbolag

teckning av försäk- teckning av försäk-

ringar i bolaget ringar i bolaget

skall ske på skall ske på

stiftelseurkunden stiftelseurkunden

eller på tecknings- eller på tecknings-

lista som innehållerlista som innehåller

avskrift av avskrift av

stiftelseurkunden. stiftelseurkunden.

Till stiftelseur- Till stiftelseur-

kunden skall fogas kunden skall fogas

avskrifter av kon- avskrifter av kon-

cessionsbeslutet, cessionsbeslutet

bolagsordningen och och bolagsord-

de grunder som ningen.

anges i 6 §.

 Har aktier eller försäkringar tecknats på annat sätt kan teckningen inte göras

gällande av bolaget, om tecknaren anmäler felet hos Finansinspektionen före

bolagets registrering.

 Har aktier eller försäkringar tecknats med villkor, är teckningen ogiltig. Har

ogiltigheten inte anmälts hos Finansinspektionen före bolagets registrering, är

dock tecknaren bunden fastän han inte kan åberopa villkoret.

 18 §9

Innan försäkringsbolaget har registrerats, kan det inte förvärva rättigheter

eller ikläda sig skyldigheter. Det kan inte heller söka, kära eller svara inför

domstol eller någon annan myndighet. Styrelsen kan dock föra talan i mål rörande

bolagsbildningen och i övrigt vidta åtgärder för att erhålla de tecknade

aktiebeloppen eller de belopp som tecknats som garantikapital.

 För en åtgärd som För en åtgärd som

vidtas på bolagets vidtas på bolagets

vägnar före vägnar före

registreringen registreringen

svarar de som har svarar de som har

deltagit i åtgärden deltagit i åtgärden

eller beslutet om eller beslutet om

denna solidariskt. denna solidariskt.

När bolaget har När bolaget har

registrerats, övergårregistrerats, övergår

ansvaret på bolaget,ansvaret på bolaget,

om förpliktelsen om förpliktelsen

följer av stiftelse-följer av stiftelse-

urkunden eller urkunden eller har

grunderna eller ha tillkommit efter

tillkommit efter det att bolaget har

det att bolaget har bildats.

bildats.

 Har ett avtal för bolaget slutits före registreringen med en medkontrahent som

visste att bolaget inte var registrerat, kan denne, om något annat inte följer

av avtalet, frånträda detta endast

 1. om bolaget inte har anmälts för registrering inom den tid som föreskrivs i

13 § eller

 2. om Finansinspektionen genom ett lagakraftägande beslut har avskrivit en

sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget.

 Visste medkontrahenten inte att bolaget var oregistrerat, kan han frånträda

avtalet innan bolaget har registrerats.

2 a kap. 2 a kap. Verksamhet

Gränsöverskridande i ett annat land

verksamhet10 inom EES

 Sekundäretablering

 1 §11

Om ett Ett försäkringsbolag

försäkringsbolag som avser att

avser att från upprätta en filial,

Sverige eller från agentur eller annat

en agentur eller liknande driftställe

filial i ett annat (sekun-

land inom däretablering)i ett

Europeiska annat EES-land

ekonomiska skall underrätta

samarbetsområdet Finansinspektionen.

(EES-land) Underrättelsen

marknadsföra för- enligt första

säkringar avseende

risker belägna i ett

tredje land och

detta

9Senaste lydelse 1994:1941.

10Senaste lydelse 1993:1304.

11Senaste lydelse 1993:1304.

skall ske på annat sätt än stycket skall innehålla

genom en där etablerad 1. uppgift om i vilket land

agentur eller filial, skall sekundäretableringen skall

bolaget underrätta upprättas,

Finansinspektionen om sin 2. en plan för den tilltänkta

avsikt med angivande av i verksamheten, med angivande

vilket land marknadsföringen av sekundäretableringens

skall ske och vilket slag av organisation och vilket

risker den skall avse. slags försäkringsverksamhet

 Första stycket gäller också närsom skall drivas där,

ett försäkringsbolag avser att 3. uppgift om

ändra eller utvidga sådan sekundäretableringens adress,

verksamhet till att avse ett och

nytt slag av risker eller på 4. uppgift om vem som är

något annat väsentligt sätt. företrädare för sekundäretable-

 Finansinspektionen får från ringen. Om

bolaget infordra en plan för ett försäkringsbolag från en

den tilltänkta verksamheten. sekundäretablering skall

 Finansinspektionen skall på meddela försäkringar som anges

begäran av bolaget, om för- i 2 kap. 3 a § första styc-

utsättningar därtill före- ket 10 (motorfordonsansvar)

ligger, utfärda ett intyg som och som inte uteslutande

utvisar att bolaget har en avser försäkring av frakt-

tillräcklig kapitalbas enligt förares ansvar, skall

7 kap. 22-27 §§ och att underrättelsen enligt första

bolagets koncession tillåter stycket dessutom innehålla en

det att driva verksamhet försäkran att bolaget är medlem

utanför det land där det fastai motsvarigheten till Tra-

driftställe är beläget från fikförsäkringsföreningen i

vilket marknadsföringen skall sekundäretableringens

ske. Skall marknadsföringen EES-land och i det landets

ske från Sverige skall nationella garantifond.

intyget även utvisa vilka Regeringen eller, efter

försäkringsklasser bolagets regeringens bemyndigande,

koncession omfattar och att Finansinspektionen får med-

inspektionen inte har någon dela föreskrifter om vad den

erinran mot att bolaget i andra stycket 2 angivna

marknadsför försäkringar i ettverksamhetsplanen i övrigt

annat land. Intyg skall skall innehålla.

utfärdas om den planerade

verksamheten kan antas komma

att uppfylla kraven på en

sund försäkringsverksamhet i

det land där marknadsföringen

skall ske och det kan antas

att den inte leder till

skada för verksamheten här i

landet.

 2 §[12]

Ett försäkringsbolag som Finansinspektionen

avser att marknadsföra skall, om förut-

försäkringar i Sverige sättningarna enligt andra

från en agentur eller stycket är uppfyllda,

filial i ett annat inom tre månader från det

EES-land avseende att inspektionen har

risker belägna här i tagit emot en sådan

landet skall underrätta underrättelse som avses i

Finansinspektionen om 1 § meddela den behöriga

sin avsikt. myndigheten i det land

 Regeringen eller, där sekundäretableringen

efter regeringens skall upprättas om under-

bemyndigande, Finansin- rättelsen. Till

spektionen får meddela Finansinspektionens

föreskrifter om vilka meddelande skall fogas

handlingar som skall ett intyg att försäk-

fogas till ringsbolaget har en

underrättelsen. tillräcklig kapitalbas

 enligt 1 kap. 8 a § och

 7 kap. 22-27 §§.

 Försäkringsbolaget får Ett meddelande enligt

starta verksamheten när första stycket skall

Finansinspektionen har lämnas om det inte finns

fått del av de hand- skäl att ifrågasätta att

lingar som avses i 1. försäkringsbolagets

andra stycket. organisation är ändamåls-

 Ett försäkringsbolag fårenlig,

inte ändra de slag av 2. försäkringsbolagets

risker som skall för- finansiella situation är

säkras förrän det anmält detillfredsställande med

ändringar som skall hänsyn till den planerade

företas till verksamhetens art och

Finansinspektionen. Vad omfattning, och

som anges i 3. företrädaren för

första-tredje styckena sekundäretableringen har

skall gälla även när tillräcklig kompetens och

bolaget avser att på erfarenhet och i övrigt är

något väsentligt sätt lämpad att leda verk-

utvidga sin verksamhet. samheten vid sekundär-

 etableringen.

 Finansinspektionen

 skall samtidigt som den

 lämnar meddelandet enligt

 första stycket underrätta

 försäkringsbolaget om att

 ett sådant meddelande

 lämnas.

 Verksamheten vid

 sekundäretableringen får

 inledas två månader efter

 det att Finansinspek-

 tionen lämnat det

 meddelande som avses i

 första stycket.

 Om Finansinspektionen

 finner att förutsättningar

 för att upprätta en

 sekundäretablering inte

 föreligger, skall

 inspektionen meddela

 beslut om det inom tre

 månader från det att

 inspektionen tagit emot

 en underrättelse enligt 1

 §.

 3 §

 Om något av de förhållanden

 som angivits i

 försäkringsbolagets under-

 rättelse till

 Finansinspektionen en-

 ligt 1 § skall ändras

 sedan en sekun-

 däretablering har

 upprättats, skall försäk-

 ringsbolaget underrätta

 inspektionen och den

 utländska behöriga

 myndigheten minst en må-

 nad innan ändringen

 genomförs.

 Om Finansinspektionen

 finner att ändringen inte

 får göras, skall inspek-

 tionen meddela beslut om

 det inom en månad från det

 att underrättelsen kom in

 till inspektionen. Den

 utländska behöriga myndig-

 heten skall genast

 underrättas om beslutet.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 4 §

 Om ett försäkringsbolag

 avser att från Sverige

 eller från en sekundär-

 etablering i ett annat

 land inom EES meddela

 försäkringar för risker

 belägna i eller för

 åtaganden som skall

 fullgöras i ett annat

 EES-land, och detta

 skall ske på annat sätt än

 genom en sekundäretable-

 ring i det landet

 (gränsöverskridande

 verksamhet), skall

 bolaget underrätta

 Finansinspektionen om

 det. I underrättelsen

 skall det anges vilket

 eller vilka slag av

 risker eller åtaganden

 försäkringarna skall om-

 fatta.

 5 §

 Finansinspektionen skall

 inom en månad från det att

 en underrättelse enligt

 4 § tagits emot meddela

 den behöriga myndigheten

 i det land där den

 gränsöverskridande verk-

 samheten skall bedrivas

 om underrättelsen. Till

 Finansinspektionens med-

 delande skall fogas ett

 intyg om att försäkrings-

 bolaget har en till-

 räcklig kapitalbas enligt

 1 kap. 8 a § och 7 kap.

 22-27 §§ och en upplysning

 om vilka försäkrings-

 klasser bolagets konces-

 sion omfattar.

 Finansinspektionen

 skall samtidigt som den

 lämnar meddelandet enligt

 första stycket underrätta

 försäkringsbolaget om att

 meddelandet lämnats.

 Gränsöverskridande

 verksamheten enligt 4 §

 får inledas när

 Finansinspektionen

 underrättat bolaget

 enligt andra stycket.

 Om Finansinspektionen

 finner att förutsättningar

 för att bedriva gräns-

 överskridande verksamhet

 inte föreligger, skall

 inspektionen vägra att

 lämna meddelande enligt

 första stycket. Beslut

 härom skall fattas inom

 en månad från det att en

 underrättelse enligt 4 §

 togs emot.

 6 §

 Om något av de förhållanden

 som angivits i en under-

 rättelse enligt 4 § skall

 ändras sedan den gränsöver-

 skridande verksamheten

 inletts, skall bestäm-

 melserna i 4 och 5 §§

 tillämpas.

 3 kap.

 2 §[13]

Aktier kan fritt Aktier kan fritt överlåtas

överlåtas och förvärvas, omoch förvärvas, om något

något annat inte följer annat inte följer av

av 3 § eller i övrigt av bestämmelserna i detta

lag. kapitel eller i övrigt av

 lag.

 Den som förvärvar aktier Ett direkt eller

skall inom en månad indirekt förvärv av aktier

anmäla förvärvet till i ett försäkringsaktiebo-

finansinspektionen, om lag, som medför att

det medför att förvärvarens sammanlagda

förvärvarens andel av innehav utgör ett kvali-

aktiekapitalet eller ficerat innehav enligt

röstetalet för samtliga 1 kap. 9 a §, får ske bara

aktier i bolaget kommer efter tillstånd av

att överskrida något av Finansinspektionen.

gränsvärdena tio, tjugo, Detsamma gäller förvärv som

fyrtio och femtio pro- innebär att ett kvali-

cent. ficerat innehav ökas så

 att det uppgår till eller

 överstiger 20, 33 eller

 50 procent av aktie-

 kapitalet eller

 röstetalet för samtliga

 aktier eller så att

 försäkringsaktiebolaget

 blir dotterföretag.

 Finansinspektionen

 skall ge tillstånd till

 förvärv enligt andra

 stycket, om det inte kan

 antas att förvärvaren

 kommer att utöva sitt in-

 flytande på ett sätt som

 motverkar en sund

 utveckling av för-

 säkringsbolagets

 verksamhet.

 Inspektionen får

 föreskriva en viss tid

 inom vilken ett förvärv

 skall genomföras.

 Inspektionen skall

 meddela beslut i ett

 ärende enligt andra

 stycket inom tre månader

 från det att ansökan om

 tillstånd gjordes.

 2 a §

 Den som avser att

 avyttra ett kvalificerat

 innehav eller en så stor

 del av ett kvalificerat

 innehav att det åter-

 stående innehavet kommer

 att understiga någon av

 de i 2 § angivna gränserna

 skall underrätta

 Finansinspektionen om

 detta.

 2 b §

 Ett försäkringsaktiebolag

 skall årligen till

 Finansinspektionen anmäla

 namnen på de aktieägare

 som har ett kvalificerat

 innehav av aktier i

 bolaget samt storleken på

 innehaven.

 När ett försäkringsaktie-

 bolag får kännedom om att

 bolagets aktier blivit

 föremål för ett sådant förvärv

 som avses i 2 § eller för

 en sådan avyttring som

 avses i 2 a §, skall bo-

 laget snarast anmäla för-

 värvet eller avyttringen

 till Finansinspektionen.

 2 c §

 Om ägaren till ett kvali-

 ficerat innehav av

 aktier utövar eller kan

 antas komma att utöva

 sitt inflytande på ett

 sätt som motverkar en

 sund utveckling av

 försäkringsbolagets verk-

 samhet, får Finans-

 inspektionen besluta att

 aktierna inte får före-

 trädas vid bolagsstämman.

 Om ägaren till ett

 kvalificerat innehav av

 aktier har underlåtit att

 ansöka om tillstånd till

 ett förvärv som avses i 2 §

 eller har förvärvat aktier

 i strid med Finans-

 inspektionens beslut, får

 inspektionen besluta att

 aktierna inte får före-

 trädas vid bolagsstämman

 eller att röster avgivna

 för sådana aktier skall

 vara ogiltiga.

 Finansinspektionen får

 också förelägga aktieägare

 som sägs i första och

 andra styckena att av-

 yttra en så stor del av

 aktierna att innehavet

 därefter inte är kvali-

 ficerat.

 Aktier som omfattas av

 ett beslut av

 inspektionen enligt

 första, andra eller

 tredje stycket skall

 inte medräknas när det

 fordras samtycke av ägare

 till en viss del av

 aktierna i bolaget för

 att ett beslut skall bli

 giltigt eller en

 befogenhet skall få ut-

 övas.

 7 kap.

3 § 2 §

Premiereservgrunderna Premiereserven för en

skall bestämmas så att livförsäkringsrörelse skall

premiereserven alltid beräknas så att den alltid

utgör summan av motsvarar summan av pre-

 1. skillnaden mellan miereserverna för varje

det förväntade försäkring ökad med ett för

kapitalvärdet av bolaget gemensamt

bolagets framtida beräknat särskilt tillägg

utgifter för löpande för-som anses behövligt för

säkringar och det att möta förluster på grund

förväntade kapitalvärdet av att försäkringar upphör

av de premier bolaget i förtid. Annan försäk-

ytterligare kan ha att ringsmatematiskt

uppbära för dessa för- vedertagen be-

säkringar och räkningsmetod får användas,

 2. det belopp som om premiereserven

anses behövligt för att beräknad enligt sådan

möta förluster genom att metod ger i stort sett

försäkringar upphör i samma resultat som om

förtid. den hade beräknats för

 varje försäkring.

 Premiereserven för en

 försäkring utgör skillnaden

 mellan det förväntade

 kapitalvärdet av bolagets

 framtida utgifter för för-

 säkringen och det

 förväntade kapitalvärdet av

 de premier bolaget

 ytterligare kan ha att

 uppbära för försäkringen

 (prospektiv beräknings-

 metod). Annan för-

 säkringsmatematiskt

 vedertagen

 beräkningsmetod får an-

 vändas, om premiereserven

 beräknad enligt en sådan

 metod inte blir lägre än

 om en prospektiv beräk-

 ningsmetod hade använts

 eller om en prospektiv

 metod inte är möjlig att

 tillämpa för försäkringen.

 Beräkningen skall grundas

 på sådana antaganden som

 sägs i 5 § första och andra

 styckena.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela närmare föreskrif-

 ter om beräkning av

 premiereserv för en

 livförsäkringsrörelse. Före-

 skrifterna skall ange

 maximiräntesats och vilka

 försäkringar som, med

 hänsyn till sin beskaf-

 fenhet, inte skall

 omfattas av en sådan före-

 skrift.

 3 §[14]

För livförsäkringar skall,För livförsäkringar skall

om det inte med hänsyn grunder upprättas för

till försäkringarnas

särskilda natur finns

anledning till

undantag, grunder upp-

rättas för

 1. beräkning av försäk- 1. beräkning av försäk-

ringspremier, ringspremier och premie-

 2. beräkning av premie- reserv,

reserv, 2. beräkning av tekniska

 3. försäkringstagarnas återköpsvärden, samt

rätt till återköp och 3. återbäring till försäk-

fribrev, ringstagarna.

 4. belåning av

försäkringsbrev hos

bolaget,

 5. verkan av

underlåtenhet att betala

premie,

 6. försäkringstagarens

rätt när försäkringen i

andra fall än som avses

i 3 eller 5 upphör i

förtid eller bolaget i

övrigt inte har ansvar

för försäkringsfallet,

 7. återbäring till försäk-

ringstagarna,

 8. skyldighet att

teckna återförsäkring och

 9. förräntning av för-

säkringsbelopp som för-

fallit till betalning.

 Om andra Om andra

skadeförsäkringar än sådanaskadeförsäkringar, än sådana

beträffande vilka bestäm-som bestämmelserna om

melserna om livförsäkringlivförsäkring tillämpas för

tillämpas med stöd av 1 med stöd av 1 kap. 5 §,

kap. 5 § skall meddelas meddelas för längre tid än

för längre tid än tio år,tio år, skall grunder

skall grunder upprättas upprättas för beräkning av

för beräkning av premiereserv för

premiereserv för försäk- försäkringarna. Finans-

ringarna liksom för inspektionen får medge

bestämmande av försäk- undantag härifrån, om det

ringstagarnas rätt när med hänsyn till försäk-

försäkringen upphör i ringarnas särskilda be-

förtid eller bolaget i skaffenhet finns

övrigt inte har ansvar anledning till det.

för försäkringsfallet.

 För sådan livränta eller För sådan livränta eller

sjukränta, som enligt sjukränta, som enligt

1 kap. 5 § tillhör annan 1 kap. 5 § tillhör annan

försäkring än livförsäkring,försäkring än livförsäkring,

skall grunder upprättas skall grunder upprättas

för beräkning av premie- för beräkning av premie-

reserv och rätt till reserv och tekniska

återköp. återköpsvärden.

 Om grunder för livför-

säkring finns

ytterligare bestämmelser

i 7 kap. 2-8 §§ och

12 kap. 8 § andra

stycket vilka i

tillämpliga delar även

gäller för premiereserv-

grunder enligt tredje

stycket.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finansins-

 pektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 hur grunderna redak-

 tionellt skall ställas

 upp.

2 § 4 §

De grunder som nämnts i De grunder som anges i 3 §

2 kap. 6 § skall avse skall avse att trygga

att trygga bolagets för- bolagets förmåga att full-

måga att fullgöra sina göra sina förpliktelser

förpliktelser enligt enligt ingångna

ingångna försäkringsavtalförsäkringsavtal och att

och att meddela meddela försäkringar till

försäkringar till en en kostnad som är skälig

kostnad som är skälig medmed hänsyn till för-

hänsyn till försäkringenssäkringens art.

art.

 Om grunderna inte Om grunderna inte längre

längre fyller det fyller det avsedda ända-

avsedda ändamålet skall målet skall styrelsen och

styrelsen och verkställande direktören

verkställande direktören genast se till att

genast vidta åtgärder förgrunderna ändras.

att få grunderna ändrade.

3 § 5 §

Grunderna för beräkning Grunderna för beräkning av

av försäkringspremier försäkringspremier

(premiegrunderna) och (premiegrunderna) och

premiereserv premiereserv (premie-

(premiereservgrunderna) reservgrunderna) för

för livförsäkringsrörelsenlivförsäkringsrörelsen

skall innehålla skall innehålla de

antaganden om dödlighet antaganden om dödlighet

och andra riskmått, rän- och andra riskmått,

tefot samt räntesats samt drifts-

driftskostnader. Grun- kostnader som krävs för

derna får också innehållaberäkningen. Grunderna får

föreskrifter om särskildaockså innehålla före-

säkerhetstillägg. skrifter om särskilda

 säkerhetstillägg.

 Antagandena om Antagandena om dödlighet

dödlighet och andra och andra riskmått,

riskmått, räntefot samt räntesats samt drifts-

driftskostnader skall kostnader skall väljas så

väljas så att de kan an- att de kan anses vart för

ses vart för sig sig betryggande för det

betryggande för det slag slag av försäkringsrörelse

av försäkringsrörelse somsom det är fråga om.

det är fråga om. Avvikelser från kravet

Avvikelser från kravet att varje antagande för

att varje antagande för sig skall vara

sig skall vara betryggande får dock ske

betryggande får dock ske om det i grunderna finns

om det i grunderna föreskrifter om särskilda

finns föreskrifter om säkerhetstillägg som

särskilda säkerhetstilläggföranleder detta.

som föranleder detta.

 Premiereservgrunderna Premiereservgrunderna

skall bestämmas så att skall bestämmas i

premiereserven alltid enlighet med 2 §.

utgör summan av

 1. skillnaden mellan

det förväntade

kapitalvärdet av

bolagets framtida

utgifter för löpande för-

säkringar och det

förväntade kapitalvärdet

av de premier bolaget

ytterligare kan ha att

uppbära för dessa

försäkringar och

 2. det belopp som

anses behövligt för att

möta förluster genom att

försäkringar upphör i

förtid.

 Om premiegrunderna

innehåller föreskrifter

om särskilda säkerhets-

tillägg, skall premie-

reservgrunderna ange på

vilket sätt hänsyn skall

tas till dessa säker-

hetstillägg när kapital-

värdet av framtida ut-

gifter beräknas.

 Premiereservgrunderna

skall innehålla regler

för beräkning av den del

av premiereserven som

skall anses belöpa på

varje försäkring.

 Vid bedömande av frågan Vid bedömningen av om

huruvida ändring av ändring av premie-

premiereservgrunderna reservgrunderna för redan

för redan tecknade försäk-tecknade försäkringar bör

ringar bör ske, skall förske, skall för varje an-

varje antagande hänsyn tagande hänsyn tas till

tas till den säkerhet den säkerhet som finns i

som finns i övriga an- övriga antaganden för

taganden för ifråga- försäkringarna samt till

varande försäkringar samtstorleken av de särskilda

till storleken av de säkerhetstilläggen.

särskilda säkerhets-

tilläggen.

 Första-fjärde styckena

 gäller även för premie-

 reservgrunder enligt 3 §

 tredje stycket.

 6 §[15]

Om det på grund av Om det på grund av ändrade

ändrade förhållanden krävsförhållanden krävs en

en väsentlig ökning av väsentlig ökning av

premiereserven för redan premiereserven för redan

tecknade livförsäkringar,tecknade livförsäkringar

får särskilda premie- eller för sådan livränta

reservgrunder (övergångs-eller sjukränta som

grunder) stadfästas för enligt 1 kap. 5 § tillhör

en bestämd tid. annan försäkring än

 livförsäkring, får särskilda

 premiereservgrunder

 (övergångsgrunder) upp-

 rättas för en bestämd tid.

 Har bolaget tillfälligt Har ett bolag

lidit avsevärd förlust tillfälligt lidit avsevärd

till följd av att till- förlust till följd av att

gångarna sjunkit i värde tillgångarna sjunkit i

eller dödligheten värde eller dödligheten

överstigit vad som har överstigit vad som har

antagits i grunderna antagits i grunderna

eller genom andra eller genom andra

liknande omständigheter, liknande omständigheter,

får övergångsgrunder får övergångsgrunder upp-

dessutom stadfästas, om rättas, om det inte finns

det inte finns anledning att anta att

anledning att anta att bolaget skall råka på obe-

bolaget skall råka på stånd och om grunderna

obestånd och om kan anses främja för-

grunderna kan anses säkringstagarnas

främja försäkringstagarnasintresse.

intresse.

 I övergångsgrunderna får,I övergångsgrunderna får,

utan hinder av utan hinder av bestämmel-

bestämmelserna i 3 § om serna i 2 §, föreskrivas

premiereservgrunder, att vid beräkning av

föreskrivas att vid premiereserven det

beräkning av premie- förväntade kapitalvärdet av

reserven det förväntade bolagets framtida ut-

kapitalvärdet av bo- gifter skall minskas med

lagets framtida kapitalvärdet av den

utgifter skall minskas vinst som väntas uppkomma

med kapitalvärdet av den i rörelsen under den tid

vinst som väntas övergångsgrunderna gäller.

uppkomma i rörelsen

under den tid övergångs-

grunderna gäller.

 Utan synnerliga skäl får övergångsgrunder inte gälla under längre sammanhängan-

de tid än tio år.

 För stadfästelse av över-

gångsgrunderna gäller

2 kap. 4 §. Som villkor

för stadfästelsen får bes-

tämmas att bolaget i det

register som anges i

10 a § skall införa även

andra tillgångar än dem

som avses där.

 8 §

Grunderna beträffande Grunderna för återbäring

återbäring till till försäkringstagarna

försäkringstagarna skall skall innehålla regler för

innehålla regler för beräkning och fördelning

 1. användning av åter- av återbäring samt

bäringsfonden, användning av åter-

 2. tilldelning av åter- bäringsfonden.

bäring samt

 3. förräntning av återbä-

ringsmedel.

 Reglerna för

tilldelning av återbäring

skall ange hur till-

delningen skall ske.

Den tilldelade återbä-

ringen skall utbetalas

omedelbart eller vid en

bestämd senare tidpunkt

eller också till-

godoräknas försäkrings-

tagaren som nedsättning

av premien eller

utvidgning av för-

säkringsförmånerna.

 Utfästelse om återbäring får inte göras på annat sätt än som följer av reglerna

om tilldelning av återbäring.

 8 a §

 Senast när grunder för

 livförsäkring enligt 3 §

 första stycket, 5, 6

 eller 8 § börjar användas,

 skall de tillställas

 Finansinspektionen.

 Till grunderna skall

 fogas en redogörelse för

 de konsekvenser

 grunderna får för

 försäkringstagarna och

 försäkringsbolaget. Rege-

 ringen eller, efter

 regeringens be-

 myndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela närmare före-

 skrifter om vad redo-

 görelsen skall innehålla.

 Bestämmelserna i första

 och andra styckena gäller

 också vid ändring av

 grunder.

 9 §[16]

Ett belopp motsvarande Ett försäkringsbolag som

försäkringstekniska driver direkt försäkrings-

skulder för livförsäk- rörelse skall ha till-

ringar skall alltid gångar till ett belopp

redovisas i följande som motsvarar försäkrings-

slag av tillgångar: tekniska skulder för egen

 1. obligationer eller räkning, med tillägg av

andra skuldförbindelser värdet av

som utfärdats eller reservdeposition som en

garanterats av staten, återförsäkringsgivare har

 2. obligationer, som ställt hos bolaget,

utfärdats av Sveriges placerade i enlighet med

allmänna hypoteksbank, 9 a-10 e §§ (skuldtäck-

Konungariket Sveriges ning).

stadshypotekskassa, Med försäkringstekniska

Svenska bostadskredit- skulder för egen räkning

kassan, Svenska avses de försäkrings-

skeppshypotekskassan, tekniska skulderna

Skeppsfartens sekundär- inklusive mottagen

lånekassa eller av återförsäkring och med av-

Nordiska investerings- drag för avgiven

banken, eller andra av återförsäkring.

nu angivna Om avgiven återförsäkring

kreditinstitut utfärdade inte bidrar till att

skuldförbindelser, med minska bolagets

undantag av sådana för risktagande, får Finans-

den allmänna rörelsen av-inspektionen för visst

sedda förskrivningar som fall bestämma att avdrag

medför rätt till betal- inte får göras för sådan

ning först efter ut- återförsäkring.

färdarens övriga Ett försäkringsbolag

fordringsägare (för- skall till Finans-

lagsbevis), inspektionen lämna

 3. obligationer, uppgift om de försäkrings-

utfärdade eller tekniska skuldernas

garanterade av ett storlek, hur dessa har

svenskt bankaktiebolag, beräknats samt avgiven

en svensk sparbank återförsäkring och dess

eller en central storlek. Regeringen

föreningsbank, eller av eller, efter regeringens

ett sådant bankinstitut bemyndigande, Finans-

eller av Riksbanken inspektionen skall

utfärdade andra ford- meddela närmare

ringsbevis, med undan- föreskrifter om uppgifts-

tag av förlagsbevis, skyldigheten.

 4. obligationer eller

andra skuldförbindelser,

utfärdade eller garan-

terade av en svensk

kommun,

 5. av ett svenskt

näringsföretag utfärdade

obligationer som

offentligen utbjudits

av ett svenskt bank-

aktiebolag eller Nor-

diska investe-

ringsbanken,

 6. skuldförbindelser för

vilka bolaget äger

säkerhet genom

 panträtt i en

jordbruks-, bo-

stads-kontors- eller

affärsfastighet inom

70 procent av fastig- givarnas ansvarighet.

hetens uppskattade värde

eller, om pantvärdet har

fastställts för fastig-

heten enligt gällande

bestämmelser om lån av

statsmedel till

främjande av bostads-

byggandet, inom 75 pro-

cent av pantvärdet,

 panträtt i tomträtt,

till vilken hör en

byggnad som är avsedd för

bostads-, kontors-

eller affärsändamål, inom

70 procent av det upp-

skattade värdet av bygg-

naden eller någon annan

egendom som hör till

tomträtten eller, om

pantvärde har fastställts

för egendomen enligt

nämnda bestämmelser, inom

75 procent av pant-

värdet, allt med den

ytterligare begränsning

som Finansinspektionen

föreskriver med hänsyn

till tomträttsavtalets

innehåll eller någon

annan omständighet eller

 panträtt i en

fastighet, som helt

eller delvis är inrättad

för industriell

verksamhet, eller i en

tomträtt till vilken hör

byggnad som helt eller

delvis är inrättad för

sådan verksamhet, inom

60 procent av det

uppskattade värdet av

egendomen, såvitt avser

tomträtt med den ytter-

ligare begränsning Fi-

nansinspektionen

föreskriver med hänsyn

till tomträttsavtalets

innehåll eller någon

annan omständighet,

 varvid dock en

förutsättning för att

panträtt i fastigheten

eller tomträtten skall

godkännas - utom i fråga

om sådant lån till en

svensk kommun för vilket

Finansinspektionen har

medgett undantag - är

att tillhörande

byggnader skall vara

brandförsäkrade i

försäkringsbolag som

avses i denna lag eller

i utländskt försäkrings-

företag med rätt att

driva försäkringsrörelse

här i landet,

 7. inhemska eller

utländska värde-

handlingar, som till

sin art och till den

säkerhet de erbjuder kan

anses jämförliga med några

av de under 1-6 nämnda,

varvid dock värde-

handlingar, som enligt

sin lydelse skall

inlösas i främmande

valuta, får användas för

redovisning endast i

den mån de motsvarar

försäkringstekniska

skulder för egen räkning

för försäkringar i samma

valuta,

 8. lån mot säkerhet i

bolagets försäkringsbrev

inom återköpsvärdet,

 9. värdet av återförsäk-

ringsgivarnas

ansvarighet på grund av

de livförsäkringar som

har övertagits i form av

återförsäkring, dock en-

dast i den mån an-

svarigheten överstiger

värdet av reservdeposi-

tion som har ställts av

återförsäkringsgivare hos

det avgivande bolaget

och i den omfattning

som regeringen eller,

efter regeringens be-

myndigande, Finans-

inspektionen före-

skriver,

 10. försäkringsbolagets

egna fastigheter och

tomträtter,

 11. aktier i

dotterbolag, som har

till ändamål att äga

fastigheter eller tomt-

rätter (fastighets-

bolag),

 12. medel på konto i

bank.

 Om ett försäkringsbolag

har hållit kvar

tillgångar som motsvarar

en avgiven livåterförsäk-

ring, får åter-

försäkringsgivaren använda

sin fordran hos det av-

givande bolaget för

redovisning av försäk-

ringstekniska skulder

för den mottagna

livåterförsäkringen.

 Med det uppskattade

värdet avses det värde

som försäkringsbolaget

bestämt på grundval av en

särskild värdering.

 Utan hinder av första

stycket får ett belopp

motsvarande högst

20 procent av de

försäkringstekniska

skulderna för egen

räkning redovisas i

andra tillgångar än som

avses i första stycket,

dock inte i aktier.

 Med försäkringstekniska

skulder för egen räkning

förstås den del av dessa

skulder som överstiger

värdet av återförsäkrings-

 9 a §

 Utöver de begränsningar,

 som följer av 10-10 e §§,

 skall följande gälla för de

 tillgångar som används för

 skuldtäckning. Tillgån-

 garna skall placeras på

 ett sådant sätt att lämplig

 riskspridning uppnås.

 Tillgångarna skall, med

 beaktande av bolagets

 försäkringsåtaganden och

 förändringar i tillgång-

 arnas framtida värde och

 avkastning, placeras så

 att bolagets betalnings-

 beredskap är tillfreds-

 ställande och den för-

 väntade avkastningen

 tillräcklig.

 10 §[17]

Om ett försäkringsbolag För skuldtäckning som

för längre tid än tio år avses i 9 § får, med de

meddelar andra skadeför- begränsningar som anges i

säkringar än sådana andra-sjätte styckena och

beträffande vilka bestäm-10 a-10 d §§, följande

melserna om livförsäkringtillgångar användas:

tillämpas med stöd av 1. Obligationer eller

1 kap. 5 §, skall i frågaandra skuldförbindelser

om redovisning av som svenska staten, en

premiereserv för sådana svensk kommun eller

försäkringar därmed jämförlig

bestämmelserna i 9 § för-samfällighet svarar för.

sta stycket 1-7 och 2. Obligationer eller

9-12, andra och fjärde andra skuldförbindelser

styckena samt 9 a § som Europeiska gemen-

tillämpas. skaperna eller utländska

 För skadeförsäkringar somstater eller

meddelas för kortare tid centralbanker svarar för.

än tio år och beträffande 3. Obligationer eller

vilka inte bestämmel- andra skuldförbindelser

serna om livförsäkring som utländsk kommun eller

tillämpas med stöd av 1 därmed jämförlig utländsk

kap. 5 § skall följande samfällighet med be-

gälla. De medel som mot- fogenhet att kräva in

svarar offentlig uppbörd svarar

försäkringstekniska skul-för.

derna skall placeras 4. Obligationer eller

med hänsyn till det slag andra skuldförbindelser

av försäkringsverksamhet som internationella

som försäkringsbolaget organisationer svarar

bedriver, varvid risken för.

för framtida växlingar i 5. Fordringar på premie

tillgångarnas avkastning eller andra fordringar på

och värde samt risken förförsäkringstagare som har

valutakursförluster samband med försäkrings-

skall beaktas. Dessutom avtal, om rättssubjekt

gäller vad som i 9 a § som anges i 1-4 svarar

första stycket sägs om för fordran. Ett för-

var tillgångar skall säkringsbolag som ingår i

vara lokaliserade. en koncern och vars

 Regeringen eller, verksamhet uteslutande

efter regeringens består i att försäkra

bemyndigande, Finansin- risker inom koncernen,

spektionen skall får för skuldtäckning även

föreskriva hur stor del använda fordringar som

av de försäkringstekniskabolag inom koncernen

skulderna som får svarar för. Om en fordran

motsvaras av återför- enligt denna punkt varit

säkringsgivares förfallen till betalning

ansvarighet på grund av längre tid än tre månader,

de försäkringar som över-får den dock inte användas

tagits i form av för skuldtäckning.

återförsäkring samt

meddela närmare

föreskrifter om hur

risken för valutakursför-

luster skall beaktas.

 6. Skuldförbindelser med

 säkerhet i bolagets liv-

 försäkringsbrev, inom åter-

 köpsvärdet.

 7. Medel på konto i

 svensk eller utländsk

 bank.

 8. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som Allmänna pensions-

 fonden, ett

 kreditinstitut eller ett

 värdepappersbolag med

 tillstånd enligt 3 kap. 4 §

 första stycket 4 och 5

 lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse svarar

 för. Med kreditinstitut

 avses bank, kredit-

 marknadsbolag, Svenska

 skeppshypotekskassan,

 Konungariket Sveriges

 stadshypotekskassa och

 Sveriges allmänna hypo-

 teksbank.

 9. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som ett utländskt kredit-

 institut svarar för.

 10. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som ett publikt aktie-

 bolag eller ett

 motsvarande utländskt

 bolag svarar för.

 11. Aktier och andra

 värdepapper som kan

 jämställas med aktier, som

 har getts ut av ett

 publikt aktiebolag, ett

 publikt bankaktiebolag,

 ett publikt försäkrings-

 aktiebolag eller ett

 motsvarande utländskt

 bolag, med undantag av

 bolag som avses i 12.

 12. Aktier och andra

 värdepapper som kan

 jämställas med aktier, som

 har getts ut av ett

 publikt aktiebolag eller

 ett motsvarande utländskt

 bolag, under förutsättning

 att bolaget har till

 uppgift att äga sådana

 tillgångar som anges i

 13.

 13. Fastigheter,

 tomträtter och byggnader

 samt andelar i sådan

 egendom.

 14. Skuldförbindelser

 som fysiska personer och

 andra subjekt än de som

 anges i 1-4 och 8-10

 svarar för och som

 panträtt i fastighet

 eller tomträtt lämnats som

 säkerhet för. Panträtten

 skall ligga inom en viss

 andel av fastighetens

 eller tomträttens värde.

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyn-

 digande,

 Finansinspektionen skall

 meddela föreskrifter om

 andelens storlek och om

 värdering av fastigheter

 och tomträtter för tillämp-

 ningen av bestämmelserna

 i denna punkt.

 15. Skuldförbindelser

 som fysiska personer och

 andra subjekt än de som

 anges i 1-4 och 8-10

 svarar för och som annan

 betryggande säkerhet än

 panträtt i fastighet

 eller tomträtt lämnats som

 säkerhet för.

 16. Kassa.

 17. Andelar i

 värdepappersfonder och

 placeringar i utländska

 fondföretag som är

 underkastade lagstift-

 ning eller annan

 offentlig reglering som

 väsentligen stämmer överens

 med den som gäller för

 värdepappersfonder här i

 landet, om de förvaltade

 tillgångarna huvud-

 sakligen består av

 tillgångar som får användas

 för skuldtäckning.

 18. Beslutad

 överskjutande skatt.

 19. Återförsäkringsgivares

 fordran hos det

 avgivande försäkrings-

 bolaget (återför-

 säkringstagaren) som

 grundas på att återförsäk-

 ringstagaren har hållit

 kvar tillgångar som mot-

 svarar en avgiven åter-

 försäkring.

 Andra fondpapper än som

 avses i 10 a § första

 stycket 1, får endast

 användas för skuldtäckning

 om de är kortfristigt

 realiserbara eller är

 föremål för handel på en

 reglerad marknad som är

 öppen för allmänheten.

 Aktier och andra värde-

 papper som kan jämställas

 med aktier, som har

 getts ut av ett privat

 aktiebolag får användas för

 skuldtäckning under

 förutsättning att bolaget

 är ett dotterbolag som

 anges i 10 a § första

 stycket 1.

 Utländska tillgångar som

 avses i första stycket

 2-4, 7, 9-12 och 17 får

 användas för skuldtäckning

 i den mån det följer av

 föreskrifter som

 regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen meddelat

 1. såvitt angår första

 stycket 2, om vilka

utländska stater och ut-

ländska centralbanker

som avses,

 2. såvitt angår första

stycket 4, om vilka

internationella

organisationer som

avses, samt

 3. såvitt angår första

stycket 3, 7, 9-12 och

17, om vilka stater de

rättssubjekt som avses

skall vara belägna eller

ha sitt säte i.

 Tillgångar får användas

för skuldtäckning endast

till den del de inte

belastas av panträtt

eller annan säkerhets-

rätt.

 För att tillgångar

enligt första stycket 13

skall få användas för

skuldtäckning skall

byggnader som hör till

fastigheter och

tomträtter vara brand-

försäkrade. Detsamma

gäller byggnader som hör

till fastigheter och

tomträtter som utgör

säkerhet för skuldför-

bindelser enligt första

stycket 14.

 Förlagsbevis och

förlagsandelsbevis skall

vid tillämpningen av

bestämmelserna i 10 b

och 10 c §§ jämställas med

tillgångar som anges i

första stycket 11 och

12.

 Finansinspektionen får,

om det finns särskilda

skäl, medge att även

andra slag av tillgångar

än som anges i första

stycket tillfälligt får

användas för

skuldtäckning.

 10 a §

 Aktier och andelar i

 dotterföretag får användas

 för skuldtäckning om

 dotterföretaget

 1. har till uppgift att

 direkt eller indirekt äga

 tillgångar som avses i 10 §

 första stycket,

 2. är ett publikt

 försäkringsaktiebolag

 eller

 3. är ett sådant finan-

 siellt företag som avses

 i 17 a §, om företaget är

 ett publikt aktiebolag.

 Vid tillämpningen av

 bestämmelserna i 10 b och

 10 c §§ skall de tillgångar

 som tillhör ett dotter-

 företag som anges i första

 stycket 1 behandlas som

 om tillgångarna ägts

 direkt av

 försäkringsbolaget.

 För att aktier och

 andelar i dotterföretag

 som har till uppgift att

 äga tillgångar som avses i

 10 § första stycket 13

 eller 14, skall få

 användas för skuldtäckning,

 skall byggnader som hör

 till fastigheter och

 tomträtter vara brandför-

 säkrade.

 10 b §

 Av det belopp som skall

 skuldtäckas får en andel

 om högst

 - 75 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 7-10,

 varav högst 50 pro-

 centenheter får motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 10,

 - 25 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 11,

 - 25 procent motsvaras

 av tillgångar som anges

 i 10 § första stycket

 12-14,

 - 10 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 15 och

 - 3 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 16.

 Andra fondpapper än som

 avses i 10 § första

 stycket 17 och 10 a §

 första stycket 1, och som

 inte omsätts på någon

 reglerad marknad som är

 öppen för allmänheten, får

 uppgå till högst 10

 procent av de tillgångar

 som används för skuldtäck-

 ning.

 Vid tillämpningen av

 bestämmelserna i första

 stycket skall även be-

 aktas ett

 försäkringsbolags indi-

 rekta ägande av tillgångar

 genom dess innehav av

 andelar i värdepappers-

 fonder eller placeringar

 i utländska fondföretag

 som används för

 skuldtäckning.

 Finansinpektionen får,

 om det finns särskilda

 skäl, medge tillfälliga

 avvikelser från de

 begränsningar som anges i

 första och andra

 styckena.

 10 c §

 Värdet av en enskild

 placering får motsvara

 högst följande andelar av

 det belopp som skall

 skuldtäckas:

 1. Fem procent om

 placeringen utgörs av en

 fastighet, tomträtt eller

 byggnad, eller en grupp

 av sådan egendom, om

 egendomen eller

 egendomarna är belägna på

 ett sådant sätt att de ur

 risksynpunkt utgör en

 investering. Motsvarande

 skall gälla för andelar i

 sådan egendom.

 2. Fem procent om

 placeringen utgörs av

 aktier och andra värde-

 papper som kan jämställas

 med aktier eller

 obligationer eller

 skuldförbindelser från

 samma emittent eller

 samma låntagare, om inte

 annat följer av 3.

 3. Tio procent om

 placeringen utgörs av

 aktier och andra värde-

 papper som kan jämställas

 med aktier eller

 obligationer eller

 skuldförbindelser från

 samma emittent eller

 låntagare, om denne är så-

 dant rättsubjekt som

 anges i 10 § första

 stycket 8 eller 9. Det

 sammanlagda innehavet av

 sådana tillgångar får uppgå

 till högst 40 procent av

 det belopp som skall

 skuldtäckas. Andelen

 aktier eller andra

 värdepapper som kan jäm-

 ställas med aktier från

 samma emittent får dock

 inte överstiga fem

 procent av det belopp

 som skall skuldtäckas.

 4. Tio procent om

 placeringen utgörs av

 andelar i värdepappers-

 fonder som förvaltas av

 samma fondbolag eller

 fondföretag, om inte

 annat medges av Finans-

 inspektionen.

 Begränsningarna i första

 stycket 2 och 3 skall

 tillämpas på motsvarande

 sätt för grupper av emit-

 tenter eller låntagare

 med inbördes anknytning.

 Med en sådan grupp avses

 två eller flera fysiska

 eller juridiska personer

 som utgör en helhet från

 risksynpunkt därför att

 någon av dem har, direkt

 eller indirekt, ägarin-

 flytande över en eller

 flera av de övriga i

 gruppen, eller de utan

 att stå i sådant förhållande

 har sådan inbördes an-

 knytning att någon eller

 samtliga av de övriga kan

 råka i betalningssvårig-

 heter om en av dem

 drabbas av finansiella

 problem.

 Begränsningarna i första

 stycket 2 och 3 gäller

 inte sådana i 10 § första

 stycket 1-5 angivna

 tillgångar som får användas

 för skuldtäckning.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finansin-

 spektionen får inom de

 ramar som anges i första

 stycket meddela ytter-

 ligare föreskrifter om

 lämplig riskspridning.

 Finansinspektionen får,

 om det finns särskilda

 skäl, medge tillfälliga

 avvikelser från de

 begränsningar som anges i

 första stycket.

 10 d §

 De tillgångar som används

 för skuldtäckning skall, i

 fråga om skadeförsäkring,

 finnas inom EES om

 risken är belägen inom

 EES och, i fråga om

 livförsäkring, finnas inom

 EES om försäkringsbolagets

 verksamhet utövas inom

 EES. För risker och

 verksamhet utanför EES

 skall de tillgångar som

 används för skuldtäckning

 finnas i Sverige.

 Finansinspektionen får

 medge undantag från första

 stycket.

 10 e §

 De tillgångar som används

 för skuldtäckning skall

 placeras så att risken för

 valutakursförluster be-

 gränsas.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finansin-

 spektionen skall meddela

 föreskrifter om högsta

 tillåtna valutakursrisk.

 10 f §[18]

Om inte annat medges av Fordringar på annan än

Finansinspektionen försäkringstagare skall

eller följer av 12 § beaktas endast till den

skall de tillgångar som del de överstiger belopp

används för redovisning som gäldenären har att

av försäkringstekniska fordra av bolaget.

skulder för

livförsäkringar finnas i

Sverige. Denna

begränsning gäller dock

inte för

återförsäkringsgivares an-

svarighet på grund av de

försäkringar som

övertagits i form av

återförsäkring.

 Vid redovisning enligt De tillgångar som används

9 § skall tillgångarna för skuldtäckning skall

värderas enligt 11 kap. värderas enligt 11 kap.

med de undantag som med de undantag som an-

nämns i tredje och fjärdeges i tredje och fjärde

styckena. styckena. Vid värderingen

 skall avdrag göras för

 skulder som hänför sig

 till förvärvet av

 tillgången.

 Tillgångar som nämns i 9 §Regeringen eller, efter

första stycket 10 får regeringens

redovisas till högst den bemyndigande, Finansin-

andel av uppskattat spektionen skall meddela

värde eller fastställt föreskrifter om vilket

pantvärde som anges i 9 §värde som tillgångar som

första stycket 6 och en- anges i 10 § första

dast i den utsträckning stycket 13 högst får tas

fastigheterna och upp till.

tomträtterna inte utnyt-

tjats för pantsättning.

För tomträtter får

Finansinspektionen be-

stämma ytterligare

begränsningar enligt vad

som sägs i 9 § första

stycket 6. För fas-

tigheter och tomträtter

som inte omfattas av 9 §

första stycket 6

fastställer Finansin-

spektionen i varje

särskilt fall det värde

som får redovisas.

 Aktier enligt 9 § första För sådana aktier i

stycket 11 skall dotterbolag, som med stöd

redovisas till det av 10 a § första stycket 1

lägsta av det upp- används för skuldtäckning,

skattade värdet av får inte högre värde fast-

aktierna och det värde ställas än det värde som

som skulle ha skulle ha fastställts för

fastställts enligt tillgångarna sammanlagt,

tredje stycket om efter avdrag för bolagets

fastigheter och skulder, om de ägts

tomträtter ägts direkt avdirekt av försäkrings-

försäkringsbolaget. Om bolaget. Om försäkringsbo-

försäkringsbolaget inte laget inte äger samtliga

äger samtliga aktier i aktier i dotterbolaget,

fastighetsbolaget, beaktas endast så stor

beaktas endast så stor del av tillgångarnas värde

del av fastigheternas som svarar mot

värde som svarar mot aktieinnehavet.

aktieinnehavet. Om

fastighetsbolaget äger

fastigheter och

tomträtter såväl i Sverige

som i utlandet,

beaktas endast de som är

belägna i Sverige.

 Med det uppskattade

värdet avses det värde

som försäkringsbolaget

bestämt på grundval av en

särskild värdering.

 Som villkor för att

tillgångar enligt 9 §

första stycket 10 och 11

skall få redovisas till

täckande av för-

säkringstekniska skulder

gäller att till

fastigheter och

tomträtter hörande

byggnader är brandför-

säkrade.

 10 g §

 Ett försäkringsbolag skall

 upprätta riktlinjer för

 placering av medel som

 används för skuldtäckning.

 Livförsäkringstagare och

 den som avser att teckna

 en livförsäkring i bolaget

 skall informeras om det

 huvudsakliga innehållet i

 riktlinjerna. Regeringen

 eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela föreskrifter om

 hur informationen skall

 lämnas och om vad den

 skall innehålla.

 11 §[19]

Ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag skall

skall föra ett register föra ett register som vid

som vid varje tidpunkt varje tidpunkt utvisar

utvisar de tillgångar de tillgångar som används

som motsvarar för- för skuldtäckning och

säkringstekniska skulder tillgångarnas värde.

enligt 9 § och

premiereserv enligt 10 §

första stycket.

 Om en tillgång, som Om en tillgång, som

antecknats i registret, antecknats i registret

har upplåtits med sådan har upplåtits med sådan

rätt att dess fulla värderätt att dess fulla värde

inte kan utnyttjas till inte kan utnyttjas för

täckning av försäkrings- skuldtäckning, skall

tekniska skulder enligt detta antecknas i

9 § eller premiereserv registret.

enligt 10 §, skall detta

antecknas i registret.

 Styrelsen och

verkställande direktören

skall se till att det

till Finansinspektionen

sänds in dels beräkningar

av försäkringstekniska

skulder respektive

premiereserv, dels

kopior av registret.

 11 a §[20]

Försäkringstagarnas för- Försäkringstagarnas

månsrätt enligt 4 a § förmånsrätt enligt 4 a §

förmånsrättslagen förmånsrättslagen

(1970:979) omfattar de (1970:979) följer med

tillgångar som i fordran som grundas på

enlighet med avtal om

föreskrifterna i 9 och 9 1. livförsäkring och

a §§ finns upptagna i detskadeförsäkring för vilken

register som anges i bestämmelserna om

10 a §, när bolaget för- livförsäkring tillämpas med

sätts i konkurs eller stöd av 1 kap. 5 §,

utmätning äger rum. 2. annan skadeförsäkring

 Förmånsrätten följer medsom meddelats för längre

fordran som grundas på tid än tio år, eller

avtal om 3. återförsäkring avseende

 1. livförsäkring, sådan försäkring som sägs i

 2. annan skadeförsäkring1 och 2.

än beträffande vilken Förmånsrätten omfattar de

bestämmelserna om till-gångar som finns

livförsäkring tillämpas upptagna i det register

med stöd av 1 kap. 5 §, som anges i 11 § när bo-

om den meddelas för laget försätts i konkurs

längre tid än tio år, eller utmätning äger rum.

eller

 3. återförsäkring

avseende sådan försäkring

som sägs i 1 och 2.

 Fordran enligt 1 eller 2 har företräde framför fordran enligt 3.

 12 §[21]

Om ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag får

driver verksamhet i ett inte ingå borgen eller

annat EES-land genom ställa annan säkerhet, om

agentur, filial eller inte Finansinspektionen

gränsöverskridande medger det för visst

verksamhet och det krävs fall. Detta gäller inte

tillstånd i det landet åtaganden som gjorts i

för verksamheten, skall sådan direkt skadeför-

för den delen av verk- säkringsrörelse som anges

samheten bestämmelserna i 2 kap. 3 a § första

i det landet gälla för stycket 14 och 15.

 1. beräkning av försäk-

ringstekniska skulder,

 2. redovisning av

tillgångar motsvarande

de försäkringstekniska

skulderna,

 3. var dessa tillgångar

skall vara lokaliserade

och hur de skall skyd-

das mot

valutakursförluster,

samt

 4. såvitt avser livför-

säkring, återbäring samt

försäkringars fribrevs-

och återköpsvärde.

 15 §

Ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag eller

eller dess ombud får dess ombud får inte till

inte medge en enskild fördel för en enskild för-

försäkringstagare eller säkringstagare eller

en grupp av för- grupper av försäkrings-

säkringstagare direkt tagare medge direkt

eller indirekt eller indirekt

nedsättning av livförsäk-nedsättning av

ringspremier som livförsäkringspremier som

bolaget bestämt enligt bo-laget bestämt enligt

fastställda grunder. upprättade grunder. Ned-

Nedsättning av premier sättning av premier får

får dock ske genom dock ske genom återbäring

återbäring i överensstäm-i överensstämmelse med

melse med fastställda upprättade grunder.

grunder.

 17 §[22]

Ett försäkringsbolag får inte utan Finansinspektionens medgivande äga större

andel av aktierna i ett svenskt eller utländskt aktiebolag än som svarar mot ett

röstetal om högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier. Tillhör

försäkringsbolaget en koncern, skall bestämmelsen gälla koncernen. Vid

beräkningen av koncernens innehav skall dock, intill ett

innehav motsvarande fem procent av röstetalet i aktiebolaget, bortses från ak-

tier som innehas av bankföretag i koncernen eller av dotterföretag till bank-

företagen.

 Första stycket skall Första stycket skall

inte tillämpas på aktier inte tillämpas på aktier

eller andelar i försäk- eller andelar i försäk-

ringsbolag eller i ringsbolag eller i

juridiska personer vars juridiska personer vars

verksamhet uteslutande verksamhet uteslutande

har till föremål att äga har till uppgift att äga

aktier i försäkrings- aktier i försäkringsaktie-

aktiebolag, att bolag, att tillskjuta

tillskjuta garanti- garantikapital i

kapital i ömsesidiga ömsesidiga försäkringsbo-

försäkringsbolag, att lag, att förvalta

förvalta försäkringsbolag-försäkringsbolagens

ens fastigheter eller fastigheter eller att

att biträda försäkrings- biträda försäkringsbolag

bolag vid rörelsens be- vid rörelsens bedrivande.

drivande. Första stycket skall dock

 tillämpas på aktier eller

 andelar i juridiska

 personer med uppgift att

 direkt eller indirekt äga

 tillgångar som avses i

 10 § första stycket om

 tillgångarna inte utgörs

 av aktier eller andelar

 i publika försäkrings-

 aktiebolag eller mot-

 svarande utländska bolag.

 Beträffande försäkringsbolags rätt att äga aktier eller andelar i företag som

driver någon form av finansiell verksamhet gäller 17 a §.

 17 b §

 Optioner och termins-

 kontrakt eller andra

 liknande finansiella

 instrument får användas för

 att sänka den finansiella

 risken i ett för-

 säkringsbolag. Sådana

 instrument får dessutom

 användas för att effekti-

 visera förvaltningen av

 bolagets tillgångar om

 detta kan ske utan att

 bolagets finansiella

 risker överstiger en

 risknivå som är förenlig

 med kraven på en sund för-

 säkringsverksamhet.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen får meddela

 föreskrifter om

 tillämpningen av bestäm-

 melserna i första

 stycket.

 19 §[23]

Ett försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäk-

ringsvillkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i

brevet.

 Om ett försäkringsbolag Regeringen eller, efter

marknadsför försäkringar regeringens

genom gränsöverskridande bemyndigande, Finans-

verksamhet i ett annat -inspektionen meddelar

EES-land skall försäk- närmare föreskrifter om

ringstagarna underrättas vilken information som

om i vilket land det ett försäkringsbolag skall

fasta driftställe som lämna till försäkrings-

avtalet skall ingås med tagarna och till den som

är beläget. Sådan avser att teckna en

information skall även försäkring i bolaget.

finnas på varje handling

som lämnas till för-

säkringstagarna. Avtalet

och försäkringsansökan, om

den är bindande, skall

innehålla adress till

försäkringsbolagets

huvudkontor och till

den agentur eller

filial som avtalet ingås

med. Om försäkringen

omfattar den försäkrings-

klass som anges i 2

kap. 3 a § första stycket

10, skall avtalet och

en bindande försäkrings-

ansökan även innehålla

namn och adress till

den representant som

företräder försäk-

ringsbolaget vid

skadefall.

 Vad som sägs i andra

stycket gäller inte när

marknadsföringen avser

 1. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 4-7, 11

och 12,

 2. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 14 och

15, om försäkringstagaren

är näringsidkare och

risken avser

näringsverksamheten,

eller

 3. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 3, 8-10,

13 och 16, om

försäkringstagaren är

näringsidkare och minst

två av följande

förutsättningar är upp-

fyllda enligt senast

fastställda resultat-

och balansräkning:

 a) försäkringstagaren

har en balansomslutning

som uppgår till minst

ett belopp motsvarande

6 200 000 ecu,

 b) försäkringstagaren

har en bruttoomsättning

som uppgår till minst

ett belopp motsvarande

12 800 000 ecu,

 c) försäkringstagaren

har haft i genomsnitt

minst 250 personer an-

ställda.

 Om försäkringstagaren

ingår i en koncern som

avger koncernredovis-

ning skall

förutsättningarna i

tredje stycket gälla

koncernen.

 Innan ett avtal om

livförsäkring ingås genom

sådan gränsöverskridande

verksamhet som avses i

2 a kap. 2 § skall

försäkringsbolaget till

försäkringstagaren

överlämna en handling där

försäkringstagaren

uppmärksammas på att

försäkringsbolaget är

underkastat tillsyns-

reglerna i det land där

det försäkrande fasta

driftstället är beläget.

Försäkringstagaren skall

skriva under hand-

lingen. Handlingen

skall överensstämma med

formulär som fastställs

av regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finansin-

spektionen.

 8 kap.

 7 §

Styrelsen svarar för bolagets organisation och för förvaltningen av bolagets

angelägenheter. Verkställande direktören skall sköta den löpande förvaltningen

enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Verkställande

direktören får dessutom utan styrelsens bemyndigande vidta åtgärder som med

hänsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet är osedvanliga eller

av stor betydelse, om styrelsens beslut inte kan avvaktas utan väsentlig

olägenhet för bolagets verksamhet. I sådant fall skall styrelsen så snart som

möjligt underrättas om åtgärden.

 Styrelsen skall se till att organisationen i fråga om bokföringen och medels-

förvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Verkställande

direktören skall sörja för att bolagets bokföring fullgörs i överensstämmelse

med denna lag och andra författningar och att medelsförvaltningen sköts på ett

betryggande sätt.

 Styrelsen skall

 fastställa sådana rikt-

 linjer som anges i 7

 kap. 10 g § och se till

 att de följs. Styrelsen

 skall fortlöpande pröva om

 riktlinjerna behöver

 ändras.

 Styrelsen ansvarar för

 att uppgifter enligt 7

 kap. 9 § fjärde stycket

 lämnas och att informa-

 tionsskyldigheten enligt

 7 kap. 10 g § andra

 stycket fullgörs.

 8 §

Beslut om ändring av Beslut om antagande och

grunderna fattas av ändring av grunder fattas

styrelsen. Ändringen av styrelsen.

skall sedan den

stadfästs genast anmälas

för registrering av

styrelsen eller verk-

ställande direktören.

Ändringsbeslutet får inte

verkställas förrän det har

registrerats.

 10 kap.

 5 §

Den kan inte vara revisor som

 1. är styrelseledamot, verkställande direktör eller innehar en befattning i

ledande ställning i försäkringsbolaget eller dess dotterföretag eller biträder

vid bolagets bokföring eller medelsförvaltning eller bolagets kontroll däröver,

 2. är anställd hos bolaget eller på något annat sätt intar en underordnad eller

beroende ställning till detta eller till någon som avses under 1 eller är

verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder bolaget vid

grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bolagets kontroll däröver,

 3. är gift med eller sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden med

eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till en person

som avses under 1 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, eller

 4. på annat sätt än genom4. på annat sätt än genom

belåning av belåning av livförsäkrings-

livförsäkringsbrev enligtbrev med stöd av försäk-

grunderna står i ringsavtal står i låne-

låneskuld till bolaget skuld till bolaget eller

eller något annat företagnågot annat företag i

i samma koncern eller samma koncern eller har

har förpliktelser för förpliktelser för vilka

vilka ett sådant företag ett sådant företag har

har ställt säkerhet. ställt säkerhet.

 I dotterföretag kan den inte vara revisor som enligt första stycket inte är

behörig att vara revisor i moderbolaget.

 Revisorerna får vid revisionen inte anlita någon som enligt första eller andra

stycket inte är behörig att vara revisor. Har bolagen i sin tjänst anställda med

uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta den interna revisionen får

revisorerna dock anlita sådana anställda i den utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

 11 kap.

 7 §

Andra tillgångar än anläggningstillgångar anses som omsättningstillgångar.

 Värdehandlingar, som Värdehandlingar som

svarar mot för- används för skuldtäckning

säkringstekniska skulder enligt 7 kap. 10 § första

enligt 7 kap. 9 § första stycket 1-4, 8-10, 14

stycket 1-7 eller mot och 15 får tas upp till

premiereserven enligt ett högre värde än vad som

7 kap. 10 § i den följer av bestämmelserna i

utsträckning denna para- bokföringslagen. De får

graf hänvisar till 7 dock högst tas upp till

kap. 9 § första stycket samma värde som i närmast

1-7, får tas upp till föregående balansräkning

högre värde än vad som eller, om värdehandlingen

följer av bestämmelsernaanskaffats under räken-

i bokföringslagen. De fårskapsåret,

dock högst tas upp till anskaffningsvärdet. Detta

samma värde som i närmastgäller endast om

föregående balansräkning värdehandlingarna kan

eller, om värde- avyttras till ett värde,

handlingen anskaffats som motsvarar detta högre

under räkenskapsåret, värde, vid tidpunkter som

anskaffningsvärdet. får anses tillfreds-

Detta gäller endast om ställande med hänsyn till

värdehandlingarna kan de försäkringsutfästelser

avyttras till ett värde, som värdehandlingarna

som motsvarar detta säkerställer.

högre värde, vid

tidpunkter som får anses

tillfredsställande med

hänsyn till de

försäkringsutfästelser som

värdehandlingarna

säkerställer.

 Andra värdehandlingar än de som avses i andra stycket och som utgörs av

reversfordringar som förfaller eller kan sägas upp till betalning av försäk-

ringsbolaget först efter längre tid än ett år, får, om det finns särskilda skäl

till det, tas upp över det verkliga värdet, dock högst till anskaffningsvärdet.

 12 kap.

 8 §

Om en förlust på livförsäkringsrörelsen i ett ömsesidigt livförsäkringsbolag

inte kan täckas på det sätt som anges i 7 §, skall förlusten, i den mån den

överstiger garantikapitalet, utjämnas genom att bolagets ansvarighet för löpande

livförsäkringar och tilldelad återbäring sätts ned.

 Nedsättningen skall Nedsättningen skall

verkställas på ett sätt verkställas på ett sätt som

som är skäligt med hänsynär skäligt med hänsyn till

till förlustens orsak förlustens orsak och

och andra om- andra omständigheter. För

ständigheter. För ned- nedsättningen skall

sättningen skall grunder grunder (nedsätt-

(nedsättningsgrunder) ningsgrunder) upprättas.

upprättas. Om stad-

fästelse av nedsättnings-

grunderna gäller bestäm-

melserna i 2 kap. 3 §.

 13 §[24]

Bestämmelserna i 12 § Bestämmelserna i 12 §

första stycket utgör inteförsta stycket utgör inte

något hinder för något hinder för

försäkringsbolag att i försäkringsbolag att i

enlighet med reglerna i enlighet med bestämmelser

grunderna lämna lån mot i försäkringsavtalen lämna

säkerhet i lån mot säkerhet i försäk-

försäkringsbrev. ringsbrev.

 I fråga om lån eller säkerhet för förvärv av aktier i bolaget eller annat bolag

i samma koncern får Finansinspektionen medge undantag från 12 § om det behövs på

grund av särskilda omständigheter. Ett sådant undantag får dock inte medges vid

förvärv av aktier i det bolag som lämnar lån eller ställer säkerhet.

 I andra fall än som avses i första och andra stycket får Finansinspektionen

medge undantag från 12 § om det finns synnerliga skäl.

 14 kap.

 26 §[25]

När ett När ett livförsäkringsbolag

livförsäkringsbolag har har trätt i likvidation

trätt i likvidation eller försatts i konkurs,

eller försatts i kon- skall beståndet av liv-

kurs, skall beståndet av försäkringar om möjligt

livförsäkringar om möjligtöverlåtas till en eller

överlåtas till ett eller flera andra försäkrings-

flera andra försäkrings- givare som antingen är

bolag. Ett avtal om 1. ett svenskt

överlåtelse skall försäkringsbolag, eller

godkännas av 2. en utländsk

Finansinspektionen för försäkringsgivare som har

att bli giltigt. koncession i Sverige

 Om inspektionen anser eller som är auktoriserad

att ett avtal skall i ett land inom EES.

godkännas, skall Ett avtal om överlåtelse

inspektionen Post- och skall godkännas av

Inrikes Tidningar och i Finansinspektionen för

övrigt på ett ändamåls- att bli giltigt.

enligt sätt kungöra av-

talets innehåll. Kun-

görelsen skall innehålla

föreläggande för försäk-

ringstagarna att inom

en bestämd tid, minst en

månad efter kungörelsens

utfärdande, hos inspek-

tionen anmäla om de har

något att invända mot

avtalet. Även den som

inte är försäkringstagare

men som har förvärvat rätt

på grund av en försäkring

skall få möjlighet att

framföra invändningar.

 Ett beslut om

godkännande av ett avtal

skall inspektionen

genast registrera. När

registrering sker, över-

går ansvaret för det

överlåtna försäkrings-

beståndet på det över-

tagande bolaget.

Styrelsen och verk-

ställande direktören i

detta bolag skall

underrätta försäkrings-

tagarna och dem som för-

värvat rätt på grund av en

försäkring om överlåtelsen

och de eventuella änd-

ringar i villkoren som

överlåtelsen medför.

Finansinspektionen be-

stämmer på vilket sätt

underrättelsen skall

ske.

 26 a §

 Om inspektionen anser

 att ett avtal skall

 godkännas, skall

 inspektionen i Post- och

 Inrikes Tidningar och i

 övrigt på ett ändamålsenligt

 sätt kungöra avtalets

 innehåll. Kungörelsen

 skall innehålla före-

 läggande för försäkrings-

 tagarna att inom en

 bestämd tid, minst en

 månad efter kungörelsens

 utfärdande, hos

 inspektionen anmäla om de

 har något att invända mot

 avtalet. Även den som

 inte är försäkringstagare,

 men som har förvärvat rätt

 på grund av en försäkring,

 skall få möjlighet att

 framföra invändningar.

 Om i beståndet av livför-

 säkringar som skall över-

 låtas ingår åtaganden som

 skall fullgöras

 utomlands, skall

 Finansinspektionen innan

 godkännande lämnas ge de

 behöriga myndigheterna i

 det land där åtagandena

 skall fullgöras tillfälle

 att yttra sig. Om över-

 låtelsen avser försäkrings-

 avtal som tecknats genom

 en sekundäretablering i

 ett annat land, skall

 även de behöriga myndig-

 heterna i det landet ges

 tillfälle att yttra sig.

 Finansinspektionen får

 pröva frågan om godkännande

 av avtalet när myndig-

 heterna som avses i

 andra stycket yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader från det

 att den utländska

 myndigheten mottog

 meddelandet som avses i

 andra stycket.

 26 b §

 Finansinspektionen skall

 godkänna ett avtal om

 överlåtelse om

 1. den övertagande försäk-

 ringsgivaren har den

 kapitalbas som krävs

 sedan överlåtelsen

 beaktats, varvid hänsyn

 tagits till sådan förmån

 som kan ha medgivits i

 enlighet med 23 a § första

 stycket lagen (1950:272)

 om rätt för utländska för-

 säkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i

 Sverige, och

 2. behörig myndighet i

 det land där åtaganden

 skall fullgöras, sam-

 tycker till överlåtelsen

 eller inte har yttrat

 sig.

 Saknar den övertagande

 försäkringsgivaren konces-

 sion att driva för-

 säkringsverksamhet i

 Sverige, skall

 kapitalbasen intygas av

 behörig myndighet. Med

 behörig myndighet avses,

 för EES-försäkringsgivare,

 den behöriga myndigheten

 i dess hemland och, för

 försäkringsgivare hemma-

 hörande i ett land utanför

 EES, den behöriga

 myndigheten i det

 EES-land som övervakar

 försäkringsgivarens

 soliditet.

 Ett beslut om

 godkännande av ett avtal

 skall inspektionen

 genast registrera. När

 registrering sker, övergår

 ansvaret för det överlåtna

 försäkringsbeståndet på den

 övertagande

 försäkringsgivaren. Är den

 övertagande för-

 säkringgivaren ett för-

 säkringsbolag eller en

 annan försäkringsgivare

 med koncession i

 Sverige, skall den

 övertagande försäk-

 ringsgivaren underrätta

 försäkringstagarna och dem

 som förvärvat rätt på grund

 av en försäkring om över-

 låtelsen och de

 eventuella ändringar i

 villkoren som överlåtelsen

 medför. Finans-

 inspektionen bestämmer på

 vilket sätt underrättelsen

 skall lämnas.

 15 kap.

 1 §[26]

Ett försäkringsbolag (detEtt försäkringsbolag (det

överlåtande bolaget) får överlåtande bolaget) får

med Finansinspektionens med Finansinspektionens

tillstånd helt eller tillstånd helt eller del-

delvis överlåta sitt vis överlåta sitt försäk-

försäkringsbestånd till enringsbestånd till en

annan försäkringsgivare annan försäkringsgivare

som har koncession i (den övertagande försäk-

Sverige (den övertagande ringsgivaren). Överlåtelse

försäkringsgivaren). får ske till

 Om försäkringsbeståndet 1. ett svenskt

består av försäkringar somförsäkringsbolag, eller

har meddelats genom 2. en utländsk

gränsöverskridande verk- försäkringsgivare som har

samhet, får överlåtelsen koncession i Sverige

med inspektionens eller som är auktoriserad

tillstånd också ske till i ett land inom EES.

en försäkringsgivare med

fast driftställe i det

land där riskerna är be-

lägna.

 Ett avtal om överlåtelse skall för att bli giltigt godkännas av bolagsstämman i

det överlåtande bolaget. Överlåtelse av försäkringsbeståndet kan ske utan hinder

av att det överlåtande bolaget har trätt i likvidation.

 Följande handlingar skall hållas tillgängliga för aktieägarna respektive de

röstberättigade under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken frågan om

godkännande av överlåtelseavtalet skall behandlas, samt läggas fram på stämman,

 1. ett förslag till bolagsstämmans beslut,

 2. avtalet om överlåtelse,

 3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av vikt vid

bedömningen av förslagets lämplighet för bolaget och försäkringstagarna,

 4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3 samt

 5. om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, de handlingar som avses

i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

 Handlingarna skall genast sändas till de aktieägare respektive till de röst-

berättigade som begär det och uppger sin postadress.

 3 §[27]

Senast fyra månader Ansökan om tillstånd till

efter det att beslutet överlåtelsen skall göras av

om godkännande av såväl det överlåtande

avtalet om överlåtelse bolaget som den över-

registrerats skall såväl tagande försäkringsgivaren

överlåtande som senast fyra månader efter

övertagande försäkrings- det att bolags-

givare ansöka om Finans- stämmobeslutet i det

inspektionens tillstånd överlåtande bolaget om

att verkställa avtalet. godkännande av överlåt-

Sådant tillstånd får inteelseavtalet

ges om registrerats. Om ansökan

försäkringstagarnas rätt inte har gjorts inom

därigenom försämras. föreskriven tid eller om

 ansökan har avslagits,

 skall Finansinspektionen

 förklara att frågan om

 överlåtelse har fallit.

 Om den övertagande för- Tillstånd att verkställa

säkringsgivaren har kon- överlåtelseavtalet skall

cession i Sverige och ges om

det försäkringsbestånd som1. försäkringstagarnas

överlåtelsen avser bestårrätt inte försämras,

av försäkringar som har 2. den övertagande

meddelats genom gräns- försäkringsgivaren har den

överskridande verk- kapitalbas som krävs

samhet, får tillstånd gessedan överlåtelsen

endast om behörig beaktats varvid hänsyn

myndighet i det land där tagits till sådan förmån

riskerna är belägna som kan ha medgivits i

samtycker till över- enlighet med 23 a § första

låtelsen och den över- stycket lagen (1950:272)

tagande om rätt för utländska för-

försäkringsgivaren där säkringsföretag att driva

uppfyller kraven för försäkringsrörelse i

gränsöverskridande verk- Sverige, och

samhet med de 3. behörig myndighet i

försäkringar som det land där risker är

överlåtelsen avser. belägna eller där åtaganden

 I de fall som avses i skall fullgöras samtycker

1 § andra stycket får till överlåtelsen eller

tillstånd ges endast om inte har yttrat sig.

behörig myndighet i det Saknar den övertagande

land där riskerna är försäkringsgivaren

belägna samtycker till koncession att driva

överlåtelsen. försäkringsverksamhet i

 Är den övertagande Sverige, skall

försäkringsgivaren en kapitalbasen intygas av

utländsk försäkringsgivarebehörig myndighet. Med

krävs för tillstånd, utöverbehörig myndighet avses,

vad som anges i för EES-försäkringsgivare,

första-tredje styckena, den behöriga myndigheten

att behörig myndighet i i dess hemland och, för

försäkringsgivarens försäkringsgivare

hemland intygar att hemmahörande i ett land

försäkringsgivaren har utanför EES, den behöriga

erforderlig kapitalbas myndigheten i det

sedan överlåtelsen EES-land som övervakar

beaktats. försäkringsgivarens soli-

 ditet.

 Finansinspektionen kan förelägga försäkringsgivarna att komma in med den

ytterligare utredning som är nödvändig för att inspektionen skall kunna

fastställa att försäkringstagarnas rätt inte försämras.

 4 §[28]

 Om ansökan om Finans-

inspektionens tillstånd

inte har gjorts inom

föreskriven tid eller om

ansökan har avslagits,

skall Finansinspek-

tionen förklara att

frågan om överlåtelsen har

fallit.

 Skall ansökningen inte genast avslås skall Finansinspektionen i Post- och

Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som Finansinspektionen finner

lämpliga kungöra ansökningens innehåll med uppgift om att ett avtal om

överlåtelse av försäkringsbestånd har träffats och var avtalet och annan

utredning hålls tillgänglig. Kungörelsen skall vidare innehålla föreläggande för

de försäkringstagare, vilkas försäkringar är avsedda att överlåtas, att på

bestämd tid - minst en månad efter kungörelsens utfärdande - hos

Finansinspektionen anmäla om de har något att erinra mot ansökningen. Omfattar

avtalet livränta, som utgår till personer som inte är försäkringstagare i det

överlåtande bolaget, skall även dessa personer ges möjlighet att anmäla om de

har något att erinra mot ansökningen.

 Finansinspektionen

 skall innan tillstånd

 lämnas ge den behöriga

 myndigheten i det land

 där risker är belägna eller

 där åtaganden skall

 fullgöras tillfälle att

 yttra sig. Om överlåtelsen

 avser försäkringsavtal som

 tecknats genom en sekun-

 däretablering i ett annat

 land, skall även den

 behöriga myndigheten i

 det landet ges tillfälle

 att yttra sig.

 Finansinspektionen får

 pröva ansökan om tillstånd

 att verkställa över-

 låtelseavtalet när myndig-

 heterna som avses i

 andra stycket yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader från det

 att den utländska

 myndigheten mottog med-

 delandet som avses i

 andra stycket.

 5 §[29]

Sedan tillstånd att Sedan tillstånd att

verkställa avtalet verkställa avtalet

lämnats, skall lämnats, skall

Finansinspektionen Finansinspektionen ge-

genast registrera nast registrera

beslutet. När beslutet. När regi-

registrering skett, strering skett, övergår

övergår ansvaret för det ansvaret för det överlåtna

överlåtna försäkringsbe- försäkringsbeståndet på den

ståndet på det övertagandeövertagande försäkringsgiv-

bolaget. aren.

 6 §[30]

Sedan överlåtelsen verk- Sker överlåtelsen till ett

ställts, skall styrelsen försäkringsbolag eller en

och verkställande direk- annan försäkringsgivare

tören i det övertagande med koncession i Sverige

bolaget om överlåtelsen skall, sedan överlåtelsen

underrätta varje försäk- verkställts, den

ringstagare eller övertagande för-

livräntetagare som berörssäkringsgivaren lämna en

av den. Finansinspek- underrättelse om över-

tionen bestämmer på låtelsen till varje

vilket sätt under- försäkringstagare eller

rättelsen skall ske. livräntetagare som berörs

 av den. Finansin-

 spektionen bestämmer på

 vilket sätt underrättelsen

 skall lämnas.

 19 kap.

 1 §[31]

Finansinspektionen Finansinspektionen skall

skall verka för en sund verka för en sund utveck-

utveckling av ling av försäkrings-

försäkringsväsendet. väsendet. Inspektionen

Inspektionen skall i skall i sin tillsyns-

sin tillsynsverksamhet verksamhet samarbeta med

ha ett sådant nära motsvarande utländska

samarbete med övriga tillsynsmyndigheter i

EES-länders tillsyns- den utsträckning som

myndigheter som för- följer av Sveriges

anleds av avtalet om medlemskap i Europeiska

Europeiska ekonomiska unionen.

samarbetsområdet.

 Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall, när bo-

laget har börjat sin verksamhet, genast underrätta Finansinspektionen om det.

 2 §[32]

Om koncession beviljats Regeringen skall, efter

för ett försäkringsbolag anmälan av Finansinspek-

och bolaget därefter tionen, förklara konces-

inte anmälts för sion som beviljats för

registrering inom före- ett försäkringsbolag

skriven tid, skall förverkad om

regeringen efter anmälan 1. bolaget inte har

av finansinspektionen anmälts för registrering

förklara koncessionen inom den tid som anges i

förverkad. Detsamma 2 kap. 13 §,

gäller om bolaget inte 2. bolaget inte har

har börjat sin verk- börjat sin verksamhet

samhet inom tre månader inom tre månader från det

från det bolaget regist- bolaget registrerades,

rerades eller om 3. anmälningen för

anmälningen för bolagets bolagets registrering

registrering genom genom lagakraftägande

lagakraftägande beslut beslut blivit avskriven

blivit avskriven eller eller av-slagen, eller

avslagen. 4. bolaget under längre

 tid än sex månader inte

 drivit verksamhet.

 Om registrering av beslut, varigenom koncessionen har förverkats, förordnar

regeringen.

 3 §[33]

Styrelsen, verkställande Styrelsen, verkställande

direktören och andra be- direktören och andra be-

fattningshavare i an- fattningshavare i an-

svarig ställning i svarig ställning i

försäkringsbolag skall försäkringsbolag skall

lämna Finansinspektionen lämna Finansinspektionen

de upplysningar om de upplysningar om

verksamheten som verksamheten som

inspektionen begär. Om inspektionen begär. Om

bolaget driver bolaget driver

verksamhet i ett annat verksamhet i ett annat

EES-land, skall de lämna land inom EES, skall de,

motsvarande i den utsträckning som

upplysningar till följer av Sveriges

behörig myndighet i det medlemskap i Europeiska

landet i enlighet med unionen, lämna de upp-

där gällande bestämmelser.lysningar till behörig

 myndighet i det landet

 som den myndigheten

 behöver för att fullgöra

 sina uppgifter.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsbolag skall lämna till

inspektionen.

 10 §

Styrelsen och Skyldigheten enligt 3

verkställande direktören och 9 §§ att lämna

i de aktiebolag vilkas upplysningar och hålla

verksamhet uteslutande tillgångar och handlingar

har till föremål att tillgängliga för

biträda försäkringsbolag ärgranskning gäller även för

skyldiga enligt 3 § och 1. styrelsen och verk-

9 § första stycket att ställande direktören eller

lämna upplysningar och motsvarande organ i

hålla tillgångar och företag vars verksamhet

handlingar tillgängliga uteslutande skall vara

för granskning. Detsamma att biträda

gäller ordföranden och försäkringsbolag eller som

verkställande direktören försäkringsbolag har ett

eller motsvarande bestämmande inflytande i,

befattningshavare i 2. ordförande och verk-

tarifföreningar, ställande direktör eller

skaderegleringsnämnder, motsvarande befattnings-

villkorsnämnder och havare i

andra organ som biträder skaderegleringsnämnd,

försäkringsbolag vid villkorsnämnd eller i

rörelsens bedrivande annat liknande organ,

samt styrelsen och som biträder ett

verkställande direktören försäkringsbolag samt

i annat aktiebolag än nu 3. styrelsen och verk-

sagts, om det med bo- ställande direktör i ett

lagets samtycke före- aktiebolag, om det med

skrivits i villkor för bolagets samtycke före-

medgivande enligt skrivits en sådan skyl-

7 kap. 17 § att inneha dighet som villkor för

aktier i bolaget. medgivande att inneha

 aktier i bolaget enligt

 7 kap. 17 §.

 11 §[34]

Finansinspektionen får meddela de erinringar i fråga om försäkringsbolagets

verksamhet som inspektionen anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse

om inspektionen finner att

 1. avvikelse skett från denna lag, trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen

(1976:357) om motortävlingsförsäkring eller föreskrifter som har meddelats med

stöd av dessa lagar eller från bolagsordningen eller grunderna, om sådana finns,

 2. bolagsordningen eller grunderna inte längre är tillfredsställande med hänsyn

till omfattningen och beskaffenheten av bolagets rörelse,

 3. försäkringsbolagets

 riktlinjer för placering

 av tillgångar som används

 för skuldtäckning inte är

 tillfredsställande med

 hänsyn till innehållet i

 7 kap. 9 a-10 e §§,

 3. de tillgångar, i 4. de tillgångar som

vilka försäkringstekniskaanvänds för skuldtäckning

skulder redovisas, inte inte är tillräckliga eller

är tillräckliga, inte är placerade enligt

 7 kap. 9 a-10 e §§,

 4. försäkringsbeståndet 5. försäkringsbeståndet

inte är tillräckligt för inte är tillräckligt för

erforderlig risk- erforderlig riskutjämning

utjämning eller eller

 5. det i övrigt finns 6. det i övrigt finns

allvarliga anmärkningar allvarliga anmärkningar

mot försäkringsbolagets mot försäkringsbolagets

verksamhet. verksamhet.

 Om ett försäkringsbolags kapitalbas understiger solvensmarginalen enligt 7 kap.

23 eller 25 §, skall Finansinspektionen förelägga bolaget eller dess styrelse

att upprätta en plan för att återställa en sund finansiell ställning och

överlämna planen till inspektionen för godkännande. Om

kapitalbasen understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller garantibeloppet

enligt 7 kap. 26 eller 27 § eller om kapitalbasen för ett livkapitalbasen

understiger en tredjedel av solvensmarginalen eller garantiförsäkringsbolag inte

har den sammansättning som anges i 7 kap. 26 § tredje stycket, skall

inspektionen förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta och för

godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av kapitalbasen.

 Om ett försäkringsbolag Om ett försäkringsbolag

driver gränsöverskridandedriver verksamhet i ett

verksamhet och bolaget annat land inom EES och

inte rättar sig efter bolaget inte rättar sig

Finansinspektionens efter Finans-

eller behörig utländsk inspektionens eller

myndighets anmodan om behörig utländsk

rättelse, skall inspek- myndighets anmodan om

tionen vidta de åtgärder rättelse, skall inspek-

som behövs för att för- tionen vidta de åtgärder

hindra fortsatta över- som behövs för att

trädelser. Inspektionen förhindra fortsatta över-

får förbjuda bolaget att trädelser. Inspektionen

bedriva skall underrätta den be-

gränsöverskridande höriga utländska

verksamhet. myndigheten om vilka

 åtgärder som vidtas.

 Om ett föreläggande enligt andra-fjärde styckena inte har följts inom bestämd

tid och det anmärkta förhållandet inte heller på något annat sätt har

undanröjts, skall Finansinspektionen anmäla detta till regeringen.

 Följer bolaget inte Finansinspektionen får

gällande bestämmelser om begränsa bolagets för-

redovisning och täckning foganderätt eller förbjuda

av försäkringstekniska bolaget att förfoga över

skulder eller uppfyller sina tillgångar i

bolaget inte gällande Sverige, om

krav på garantibelopp, 1. bolaget inte följer

får regeringen efter gällande bestämmelser om

anmälan av skuldtäckning,

Finansinspektionen 2. bolagets kapitalbas

förbjuda bolaget att understiger en tredjedel

förfoga över sina till- av solvensmarginalen

gångar i Sverige eller eller inte uppfyller

begränsa bolagets gällande krav på

förfoganderätt. Om bo- garantibelopp,

laget driver verksamhet 3. bolagets kapitalbas

i ett annat EES-land understiger solvens-

och beslutet grundas på marginalen och det finns

att bolagets kapitalbas särskilda skäl att anta

understiger en att bolagets finansiella

tredjedel av solvens- ställning ytterligare

marginalen eller kommer att försämras,

garantibeloppet, skall eller

inspektionen underrätta 4. det bedöms vara nöd-

den behöriga myndigheten vändigt för att skydda de

i det landet och, om försäkrades intressen vid

det behövs, begära att beslut om förverkande av

denna vidtar bolagets koncession

motsvarande åtgärder. enligt 2 § eller enligt

 åttonde stycket.

 Finansinspektionen får besluta hur försäkringsverksamheten skall drivas efter

ett sådant beslut som avses i sjätte stycket.

 En koncession kan förklaras förverkad av regeringen om bolaget

 1. inte längre uppfyller kraven för koncession,

 2. inte inom angiven tid har vidtagit åtgärderna i en plan som har godkänts

enligt tredje stycket, eller

 3. i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten.

 11 a §

 Finansinspektionen skall

 anmäla beslut enligt 11 §

 sjätte stycket om förbud

 eller begränsning i rätten

 att förfoga över tillgångar

 till de behöriga myndig-

 heterna i de EES-länder

 där bolaget enligt under-

 rättelse bedriver försäk-

 ringsverksamhet enligt

 2 a kap. 1 eller 4 §.

 Sådant beslut skall

 dessutom anmälas till

 behöriga myndigheter i de

 EES-länder där bolaget har

 tillgångar.

 Finansinspektionen skall

 anmäla beslut enligt 2

 eller 11 § om förverkande

 av koncession till

 behöriga myndigheter i

 övriga länder inom EES.

 Finansinspektionen får i

 samband med anmälan

 enligt första stycket

 begära att den behöriga

 utländska myndigheten i

 samarbete med inspek-

 tionen vidtar mot-

 svarande åtgärder. Har

 bolagets koncession för-

 klarats förverkad får

 begäran avse att den ut-

 ländska myndigheten även i

 övrigt vidtar de åtgärder

 som behövs för att skydda

 de försäkrades intressen.

 13 §[35]

Finansinspektionens Finansinspektionens

beslut om att förbjuda beslut enligt 2 a kap.

gränsöverskridande verk- 2, 3, 5 eller 6 § får över-

samhet enligt 19 kap. klagas hos kammarrätten.

11 § fjärde stycket får Inspektionens beslut om

överklagas hos kammar- att förelägga eller utdöma

rätten. Inspektionens vite enligt 21 kap. 2 §

beslut om att avslå en får överklagas hos läns-

begäran om att utfärda rätten. Prövningstillstånd

intyg enligt 2 a kap. 1 §krävs vid överklagande

fjärde stycket eller om till kammarrätten av läns-

att förelägga eller utdömarättens avgörande.

vite enligt 21 kap. 2 § Inspektionens beslut i

får överklagas hos läns- övrigt enligt denna lag

rätten. Prövningstillståndfår överklagas hos

krävs vid överklagande regeringen.

till kammarrätten av

länsrättens avgörande.

Inspektionens beslut i

övrigt enligt denna lag

får överklagas hos

regeringen.

 Inspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande eller om verksamhetens

drivande enligt 11 § sjunde stycket skall gälla omedelbart.

 Om överklagande av vissa beslut finns bestämmelser i 20 kap. 7 §.

 13 a §[36]

Har regeringen i ett Har regeringen i ett

ärende om koncession ärende om koncession inte

inte fattat beslut sex fattat beslut sex månader

månader efter det att efter det att ansökan

ansökningen gavs in, får gavs in, eller har

sökanden begära förklaringFinansinspektionen i ett

av kammarrätten att ärende enligt 2 a kap. 2 §

ärendet onödigt uppehålls.inte fattat beslut inom

Har regeringen inte tre månader, eller i ett

meddelat beslut sex ärende enligt 2 a kap. 3,

månader efter det att 5 eller 6 §, inom en

kammarrätten avgett en månad, får sökanden begära

sådan förklaring, skall förklaring av kammarrätten

det anses som att att ärendet onödigt

ansökningen har uppehålls.

avslagits.

 Efter det att

 kammarrätten avgett sådan

 förklaring skall ansökan

 anses ha avslagits av

 regeringen eller

 Finansinspektionen om

 beslut inte har

 meddelats

 - inom sex månader i ett

 ärende om koncession,

 - inom tre månader i ett

 ärende enligt 2 a kap. 2

 §, eller

 - inom en månad i ett

 ärende enligt 2 a kap. 3,

 5 eller 6 §.

 21 kap.

 2 §[37]

Finansinspektionen kan Finansinspektionen kan

vid vite förelägga verk- förelägga verkställande

ställande direktören och direktören och styrelse-

styrelseledamöterna att ledamöterna att fullgöra

fullgöra sina sina skyldigheter enligt

skyldigheter enligt denna lag eller andra

denna lag eller andra författningar att

författningar att

 1. till Finansinspektionen sända in behöriga redovisningshandlingar eller

revisionsberättelser,

 2. hos inspektionen göra behöriga anmälningar för registrering, eller

 3. på bolagets brev, fakturor och orderblanketter lämna sådana uppgifter som

anges i 17 kap. 5 §.

 Föreläggande enligt första stycket 2 får inte meddelas, om underlåtenhet att

göra anmälan medför att bolagsstämmans eller styrelsens beslut förfaller eller

bolaget blir skyldigt att träda i likvidation.

 Finansinspektionen kan Finansinspektionen kan

förena annat föreläggandeförena föreläggande eller

enligt denna lag än som förbud enligt denna lag

avses i första stycket med vite.

med vite.

 Har inspektionen förelagt vite skall den mot vilken föreläggandet riktas genast

skriftligen underrättas om detta.

 Följs inte ett sådant vitesföreläggande som avses i första stycket kan

Finansinspektionen döma ut vitet.

 1. Denna lag träder i kraft såvitt avser 2 kap. 18 §, nya 7 kap. 3 §, 10 kap. 5

§ och 12 kap. 13 § den dag regeringen bestämmer och i övrigt

den 1 juli 1995.

 2. I fråga om försäkringsbolag som har koncession och som har bildats före den

1 juli 1995 gäller 2 kap. 5 § i dess äldre lydelse till utgången av juni 1996.

 3. Bestämmelserna i 7 kap. 12 § om borgensförbindelser m.m. gäller inte sådana

förbindelser som ingåtts före lagens ikrafträdande.

 4. För sådana placeringar hos ett livförsäkringsbolag som vid lagens

ikraftträdande överskrider gränserna i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3

skall följande gälla.

 Senast den 31 december 1999 skall placeringarna ha nedbringats till de nivåer

som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3.

 Om en placering överstiger tjugo procent av det belopp som skall skuldtäckas

skall den senast den 30 juni 1996 ha nedbringats under denna nivå.

 En placerings andel av det belopp som skall skuldtäckas får inte öka.

 Andelen aktier eller andra värdepapper som kan jämställas med aktier från samma

emittent får inte i något fall överstiga fem procent av det belopp som skall

skuldtäckas.

 5. För försäkringar som har meddelats före ikraftträdandet av nya 7 kap. 3 §,

gäller fortfarande bestämmelserna i 7 kap. 5-7 §§ samt 8 § första och andra

styckena i sin äldre lydelse.

 För försäkringar som avses i första stycket och som vid ikraftträdandet av nya

7 kap. 3 § fortfarande gäller skall upprättade grunder även därefter ha fortsatt

giltighet om inte till försäkringsvillkoren har överförts bestämmelserna i

grunderna om

 1. villkoren för försäkringstagarnas rätt till återköp,

 2. försäkringstagarnas rätt till fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos bolaget,

 4. verkan av underlåtenhet att betala premie,

 5. försäkringstagarens rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 1, 2

eller 4 upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för

försäkringsfallet,

 6. villkoren för tilldelning av återbäring, och

 7. förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

 För sådana försäkringar som avses i första stycket skall 7 kap. 8 a § endast

tillämpas beträffande grunder för

 1. beräkning av försäkringspremier och premiereserv,

 2. beräkning av tekniska återköpsvärden, samt

 3. återbäring till försäkringstagarna.

 6. Ett försäkringsbolag som vid lagens ikraftträdande äger aktier eller andelar

i juridiska personer med uppgift att äga tillgångar som avses i 7 kap. 10 §

första stycket behöver inte Finansinspektionens medgivande enligt 7 kap. 17 §

för detta innehav om sådant medgivande inte krävdes före lagens ikraftträdande.

 **Fotnot**

 [1]jfr rådets direktiv 91/371/EEG (EGT nr L 205, 27.7.1991, s 48,

 Celex 391L0371), 91/370/EEG (EGT nr L 205, 27.7.1991, s 2, Celex

 391D0370), 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1, Celex

 392L0049), 92/96/EEG (EGT nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex

 392L0096).

 [2]Senaste lydelse 1993:1304.

 [3]Senaste lydelse 1993:1304.

 [4]Senaste lydelse 1993:1304.

 [5]Senaste lydelse 1993:1304.

 [6]Senaste lydelse 1993:1304. Ändringen innebär bl.a. att andra

 stycket upphävs.

 [7]Senaste lydelse 1994:1941.

 [8]Senaste lydelse 1994:1941.

 [12]Senaste lydelse 1993:1304.

 [13]Senaste lydelse 1992:1241.

 [14]Senaste lydelse av förutvarande 2 kap. 6 § 1993:1304.

 Ändringen innebär bl.a. att fjärde stycket upphävs.

 [15]Senaste lydelse av förutvarande 4 § 1989:1081. Ändringen

 innebär bl.a. att sista stycket upphävs.

 [16]Senaste lydelse 1993:1304.

 [17]Senaste lydelse 1993:1304.

 [18]Senaste lydelse av förutvarande 7 kap. 9 a § 1993:1304.

 Ändringen innebär bl.a. att första, femte och sjätte styckena

 upphävs.

 [19]Senaste lydelse av förutvarande 7 kap. 10 a § 1993:1304.

 [20]Senaste lydelse av förutvarande 11 § 1993:1304.

 [21]Senaste lydelse 1993:1304.

 [22]Senaste lydelse 1993:1304.

 [23]Senaste lydelse 1993:1304.

 [24]Senaste lydelse 1994:1941.

 [25]Senaste lydelse 1991:1767.

 [26]Senaste lydelse 1993:1304.

 [27]Senaste lydelse 1993:1304.

 [28]Senaste lydelse 1991:1767. Ändringen innebär bl.a. att första

 stycket upphävs.

 [29]Senaste lydelse 1991:1767.

 [30]Senaste lydelse 1991:1767.

 [31]Senaste lydelse 1993:1304.

 [32]Senaste lydelse 1991:1767.

 [33]Senaste lydelse 1993:1304.

 [34]Senaste lydelse 1993:1304.

 [35]Senaste lydelse 1995:54.

 [36]Senaste lydelse 1993:1304.

 [37]Senaste lydelse 1994:1941.

 10

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige

 Härigenom föreskrivs[38] i fråga om lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares

verksamhet i Sverige

 dels att 3 och 4 kap., 5 kap. 1-11 §§, 6 kap. 6-8 §§, 7 kap. 2 § samt 8 kap. 7

och 9 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubrikerna närmast före 2 kap. 1 och 4 §§ samt 6 kap. 1, 2, 7 och 9 §§

skall utgå,

 dels att punkterna 2-4 i övergångsbestämmelserna till lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige skall upphöra att gälla,

 dels att nuvarande 5 kap. 12 § skall betecknas 2 kap. 6 §, nuvarande 5 kap. 13

§ skall betecknas 2 kap. 7 §, nuvarande 5 kap. 14 § skall betecknas 6 kap. 6 §,

nuvarande 6 kap. 10 § skall betecknas 8 kap. 4 a §, och nuvarande 6 kap. 11 §

skall betecknas 6 kap. 10 §,

 dels att 1 kap. 2, 3 och 5 §§, 2 kap. 1-5 §§, den nya 6 §, 6 kap. 1, 3-6 och 9

§§ och den nya 10 §, 7 kap. 1 och 3 §§ samt 8 kap. 1 och 4-6 §§ skall ha

följande lydelse,

 dels att rubriken till 6 kap. skall lyda "Finansinspektionens uppgifter m.m.",

 dels att rubriken närmast före 2 kap. 2 § skall sättas närmast före 2 kap. 4 a

§,

 dels att det i lagen skall föras in två nya paragrafer, 2 kap. 4 a § och 6 kap

5 a §, samt närmast före 2 kap. 2 och 6 §§ två nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[39]

Med skadeförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 a §

försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Med livförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 b §

försäkringsrörelselagen.

 Bestämmelserna i denna lag om livförsäkring behöver inte tillämpas för sådana

livförsäkringar som avses i 2 kap. 3 b § första stycket klasserna 1 b och 4

försäkringsrörelselagen om premien är beräknad och bestämd för längst fem år. De

får tillämpas för skadeförsäkringar som avses i 2 kap. 3 a § första stycket

klasserna 1 och 2 försäkringsrörelselagen samt för avgångsbidragsförsäkringar.

 Ersättning, som betalas i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera

livförsäkring eller skadeförsäkring beroende på vilket av dessa slag av

försäkring som har meddelats. Har sådan ränta köpts i ett livförsäkringsföretag,

skall den dock i detta företag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta

eller sjukränta som

tillhör

skadeförsäkring gäller

de särskilda bestäm-

melserna om

livförsäkring i 3

kap. 2 § andra

stycket, 3 § första

och andra styckena,

5 kap. 2-7 och 9-11 §§

samt 7 kap. 2 § i

tillämpliga delar.

 3 §[40]

Med EES-land där

risken är belägen

avses i denna lag

 1. när försäkringen

avser byggnad eller

byggnad och dess

innehåll, till den

del byggnaden och

innehållet täcks av

samma försäkring, det

EES-land i vilket

egendomen är belägen,

 2. när försäkringen

avser regist-

reringspliktigt

fordon, det

EES-land där

registreringen

skall ske,

 3. när försäkringen

har en giltig-

hetstid av fyra

månader eller mindre

och oberoende av

försäkringsklass

täcker rese- eller

semesterrisker, det

EES-land där försäk-

ringstagaren har

tecknat försäkringen,

 4. i andra fall än

dem som uttryck-

ligen omfattas av

1-3, om

försäkringstagaren är

en fysisk person,

det EES-land där för-

säkringstagaren har

sin vanliga vis-

telseort eller, om

försäkringstagaren är

en juridisk person,

det EES-land där det

driftställe som

försäkringen gäller är

beläget.

 Det land där försäkringsgivaren har sitt säte anses som försäkringsgivarens

hemland. Försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning skall anses ha sitt

hemland i det land där sammanslutningens verkliga

ledning finns.

 5 §[41]

Angående trafikförsäkring meddelas vissa särskilda bestämmelser i trafikskade-

lagen (1975:1410).

 I fråga om livförsäkring endast för dödsfall, som meddelas för en tid av längst

fem år eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst fem år i

sänder, får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen

medge undantag från de särskilda bestämmelserna om livförsäkring samt, i mån av

behov, besluta att bestämmelser som särskilt gäller skadeförsäkring skall

tillämpas i stället.

 Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen

får i fråga om sådan

livförsäkring som

avses i 2 kap. 3 b §

första stycket klass

3 försäk-

ringsrörelselagen

(1982:713) medge

undantag från 5 kap.

5 § och, om det

finns särskilda skäl,

från övriga

bestämmelser om liv-

försäkring. Ett

undantag skall vara

förenligt med

Sveriges

förpliktelser i fråga

om försäkring enligt

avtalet den 2 maj

1992 om Europeiska

ekonomiska sam-

arbetsområdet.

 2 kap.

Etablering

 1 §

Försäkringsgivare somEn försäkringsgivare

avses i 1 kap. 1 § som i sitt hemland

får driva försäkrings-har tillstånd att

rörelse här i landet,driva försäkrings-

om tillstånd (kon- rörelse får driva

cession) därtill verksamhet här i

lämnats av landet

regeringen. Rörelsen 1. från en

skall drivas sekundäretablering

 1. genom en med början två månader

generalagent som efter det att

syssloman, Finansinspektionen

 2. genom ett från den behöriga

avdelningskontor myndigheten i försäk-

med självständig för-ringsgivarens

valtning (filial), hemland tagit emot

eller en underrättelse med

 3. såvitt avser sådant innehåll som

försäkringsgivare i anges i 4 § första

en försäk- och andra styckena,

ringssammanslutning, 2. genom

genom en gränsöverskridande

generalrepresentation.verksamhet, så snart

 Finansinspektionen

 från en behörig myn-

 dighet i försäk-

 ringsgivarens hem-

 land mottagit en

 underrättelse med

 sådant innehåll som

 anges i 4 a §.

 En generalagent

skall vara bosatt

här i landet. Han får

inte vara underårig,

i konkurs eller

underkastad

näringsförbud eller

ha förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldra-

balken. Som

generalagent får även

svensk juridisk

person anlitas. För

fullgörande av de

skyldigheter som

åligger generala-

genten skall den

juridiska personen

utse ett ombud som

uppfyller kraven i

första och andra me-

ningarna.

 Den utländska

försäkringsgivaren

skall utfärda full-

makt för general-

agenten att ingå för

försäkringsgivaren

bindande

rättshandlingar med

tredje man samt ta

emot stämning för den

utländska försäkrings-

givaren och själv

eller genom annan

tala och svara för

denne.

 För verksamhet som

drivs genom filial

gäller även

bestämmelserna i

lagen (1992:160) om

utländska filialer

m.m. Verkställande

direktör för en

utländsk

försäkringsgivares

filial skall dock

vara bosatt i

Sverige.

 En

generalrepresentation

för försäkringsgivare

i en försäk-

ringssammanslutning

skall förestås av ett

ombud som uppfyller

kraven i andra

stycket. De till

sammanslutningen

hörande försäkrings-

givarna skall

utfärda fullmakt för

ombudet att vid

tvister som rör

ingångna försäkrings-

avtal ingå för

försäkringsgivarna

bindande rättshand-

lingar och att ta

emot stämning för

försäkringsgivarna

och själv eller

genom annan tala

och svara för dem.

Särskilda be-

stämmelser om ombud

för försäkringsgivare

i försäkringssamman-

slutning finns i 4

kap. Med företrädare

avses i denna lag

generalagent,

verkställande

direktör för en

filial samt ombud

för generalagent och

för försäkringsgivare

i en för-

säkringssammanslutning.

Finansinspektionen

skall efter ansökan

lämna förhandsbesked

om huruvida

koncession enligt

första stycket krävs

för en planerad

verksamhet.

 Ett sådant

förhandsbesked är

bindande för den

myndighet som har

lämnat beskedet. Om

regeringen har

beslutat i fråga om

förhandsbesked är även

Finansinspektionen

bunden av detta

besked.

Gränsöverskridande Sekundäretablering

verksamhet

 2 §

Efter anmälan till Med

Finansinspektionen sekundäretablering

får en försäk- enligt 1 § avses

ringsgivare 1. en generalagent

marknadsföra 2. ett

försäkringar här i avdelningskontor

landet från ett fastmed självständig

driftställe i ett förvaltning (fi-

annat EES-land lial), eller

(gränsöverskridande 3. såvitt avser

verksamhet). försäkringsgivare i

Marknadsföring som en försäkrings-

avser livförsäkringarsammanslutning, en

och som riktas till generalrepresentation.

enskilda person-

ligen skall ske

genom förmedling av

en försäkringsgivare

som har koncession

att genom ett fast

driftställe i

Sverige driva för-

säkringsrörelse här

och som tillhör

samma koncern som

försäkringsgivaren

eller som denne har

samarbetsavtal med.

 Efter tillstånd av

Finansinspektionen

(koncession) får

sådan marknadsföring

som avses i första

stycket andra

meningen ske utan

förmedling av en

försäkringsgivare med

koncession i

Sverige.

 3 §

Gränsöverskridande En generalagent

verksamhet får inte skall vara bosatt

avse försäkring av här i landet. Han får

följande risker inte vara underårig,

enligt 2 kap. 3 a § i konkurs eller

första stycket underkastad

försäkringsrörelse- näringsförbud eller

lagen (1982:713): ha förvaltare enligt

 1. 11 kap. 7 § föräldra-

arbetsolycksfall balken. Som gene-

(klass 1), ralagent får även

 2. civilrättsligt svensk juridisk

ansvar för kärnenergiperson anlitas. För

och produktansvar att fullgöra de

för läkemedel (klassskyldigheter som

13), och åligger en general-

 3. agent skall den

byggnadsarbeten, om juridiska personen

sådan försäkring är utse ett ombud som

obligatorisk (klass uppfyller dessa

9 och 13). krav.

 Den som deltar i Den utländska

koassuransavtal försäkringsgivaren

avseende stora skall utfärda full-

risker på annat sättmakt för general-

än som ledande agenten att ingå för

försäkringsgivare försäkringsgivaren

behöver inte göra bindande

sådan anmälan som rättshandlingar med

avses i 2 §. tredje man samt ta

 Bestämmelserna i 2 §emot stämning för den

om livförsäkring utländska försäkrings-

tillämpas även på givaren och själv

verksamhet avseende eller genom annan

tontiner och sådan tala och svara för

kapi- denne.

taliseringsverksamhetFör verksamhet som

som grundas på försäk-drivs genom filial

ringstekniska beräk-gäller även

ningar. bestämmelserna i

 lagen (1992:160) om

 utländska filialer

 m.m. En verk-

 ställande direktör för

 filialen skall dock

 vara bosatt i

 Sverige.

 En

 generalrepresentation

 för försäkringsgivare

 i en försäkringssam-

 manslutning skall

 förestås av ett ombud

 som uppfyller

 kraven i första

 stycket. De försäk-

 ringsgivare som hör

 till samman-

 slutningen skall

 utfärda fullmakt för

 ombudet att vid

 tvister som rör

 ingångna försäkrings-

 avtal ingå för försäk-

 ringsgivarna

 bindande rättshand-

 lingar och att ta

 emot stämning för

 försäkringsgivarna

 och själv eller

 genom annan tala

 och svara för dem.

 Ombudet ansvarar

 för den verksamhet

 som försäkrings-

 givarna i

 sammanslutningen

 driver enligt denna

 lag. Ombudet är

 skyldigt att rätta

 sig efter svenska

 myndigheters beslut

 och föreskrifter som

 meddelas med stöd av

 lag eller annan

 författning.

 Med företrädare

 avses i denna lag

 generalagent,

 verkställande direk-

 tör för en filial

 samt ombud för

 generalagent och för

 försäkringsgivare i

 en försäkringssamman-

 slutning.

Annan verksamhet än

försäkringsrörelse

 4 §

Om det finns En underrättelse

särskilda skäl, får enenligt 1 § 1 om

försäkringsgivare somsekundäretablering

har fått sådan skall innehålla

koncession som 1. uppgifter om

anges i 1 § medges sekundäretable-

att driva annan ringens adress och

rörelse här i landetom vem som skall

än försäkringsrörelse.vara dess

Medgivande lämnas avföreträdare,

regeringen eller, 2. en plan över den

efter regeringens tilltänkta

bemyndigande, av verksamheten med

Finansinspektionen. angivande av

 Om det finns skäl, etableringens

får ett medgivande organisation och

enligt första vilket slags

stycket återkallas försäkringsverksamhet

av den som får lämnasom skall drivas

sådant medgivande. där, och

 3. intyg utfärdat

 av hemlandsmyn-

 digheten om för-

 säkringsgivarens

 kapitalbas.

 För verksamhet som

 avser försäkringar

 angivna i 2 kap.

 3 a § första stycket

 10 försäkringsrörelse-

 lagen (1982:713)

 (motorfordons-

 ansvar) och som

 inte uteslutande

 avser försäkring av

 fraktförares ansvar,

 skall en under-

 rättelse dessutom

 innehålla en försäkran

 att försäk-

 ringsgivaren är med-

 lem i Trafik-

 försäkringsföreningen.

 Om

 försäkringsgivaren

 avser att ändra sin

 verksamhet i fråga

 om förhållanden som

 anges i första

 stycket 1 och 2, får

 ändringen göras

 tidigast en månad

 efter det att

 försäkringsgivaren

 underrättat

 Finansinspektionen

 om ändringen.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 4 a §

 En underrättelse

 enligt 1 § 2 om att

 en försäkringsgivare

 skall meddela för-

 säkringar här i

 landet från ett fast

 driftställe i ett

 annat EES-land

 (gränsöverskridande

 verksamhet) skall

 innehålla

 1. uppgift om

 vilket eller vilka

 slag av risker

 eller åtaganden för-

 säkringarna skall

 täcka, och

 2. intyg utfärdat

 av hemlandsmyn-

 digheten om

 a)

 försäkringsgivarens

 kapitalbas, och

 b) vilka

 försäkringsklasser

 försäkringsgivarens

 koncession om-

 fattar.

 För verksamhet som

 avser försäkringar

 angivna i 2 kap.

 3 a § första stycket

 10 försäkringsrörelse-

 lagen (1982:713)

 (motorfordons-

 ansvar) och som

 inte uteslutande

 avser försäkring av

 fraktförares ansvar,

 skall en under-

 rättelse dessutom

 innehålla

 1. uppgift om vem

 som är för-

 säkringsgivarens

 representant enligt

 5 § trafikskadelagen

 (1975:1410), och

 2. en försäkran att

 försäkringsgivaren är

 medlem i Trafik-

 försäkringsföreningen.

 Om

 försäkringsgivaren

 avser att ändra sin

 verksamhet i fråga

 om förhållanden som

 anges i första och

 andra styckena, får

 ändringen göras

 tidigast en månad

 efter det att

 Finansinspektionen

 underrättats om

 ändringen.

 Separationsprincipen

 5 §[42]

Försäkringsgivare får här i landet bara driva sådan försäkringsrörelse som

försäkringsgivaren driver i sitt hemland.

 Rörelse som avses iRörelse som avses i

2 kap. 3 b § 2 kap. 3 b §

försäkringsrörelse- försäkringsrörelse-

lagen (1982:713), lagen (1982:713),

direkt direkt

livförsäkringsrörelse,livförsäkringsrörelse,

får här i landet får här i landet

förenas endast med förenas endast med

direkt skadeförsäk- direkt skadeförsäk-

ringsrörelse som ringsrörelse som

avses i 2 kap. 3 a §avses i 2 kap. 3 a §

första stycket klas-första stycket klas-

serna 1 och 2 försäk-serna 1 och 2 försäk-

ringsrörelselagen ringsrörelselagen

samt med rörelse samt med rörelse

avseende återför- avseende återför-

säkring (indirekt säkring (indirekt

försäkring) av försäkring) av

försäkring enligt försäkring enligt

någon av dessa någon av dessa

klasser och klasser och

livförsäkring om intelivförsäkring om inte

annat följer av annat följer av

fjärde stycket. tredje stycket.

 En försäkringsgivare

som i sitt hemland

förenar direkt liv-

försäkringsrörelse med

någon annan skade-

försäkringsrörelse än

sådan som avses i

andra stycket, får

genom agentur eller

filial här i landet

endast driva skade-

försäkringsrörelse om

inte annat följer av

fjärde stycket.

 Utöver vad som Utöver vad som

följer av andra och följer av andra

tredje styckena får stycket får direkt

direkt liv- livförsäkringsrörelse

försäkringsrörelse ochoch skadeförsäk-

skadeförsäkrings- ringsrörelse här i

rörelse här i landetlandet bedrivas av

bedrivas av samma samma för-

försäkringsgivare omsäkringsgivare om

sådan verksamhet sådan verksamhet

samtidigt bedrevs samtidigt bedrevs

här vid tidpunkten här vid tidpunkten

för undertecknandet för undertecknandet

av avtalet om Euro- av avtalet om

peiska ekonomiska Europeiska

samarbetsområdet, ekonomiska sam-

den 2 maj 1992. arbetsområdet, den

 2 maj 1992.

 Direkt Direkt

livförsäkringsrörelselivförsäkringsrörelse

och skadeförsäkrings-och skadeförsäk-

rörelse som här i ringsrörelse som här

landet bedrivs av i landet bedrivs av

samma försäkrings- samma försäk-

givare enligt andra ringsgivare enligt

eller fjärde stycketandra eller tredje

skall hållas åtskildastycket skall hållas

hos försäkrings- åtskilda hos för-

givaren. säkringsgivaren.

 Övriga bestämmelser

5 kap. 12 § 6 §

En försäkringsgivareEn försäkringsgivare

eller företrädare fåreller företrädare får

inte till fördel förinte till fördel för

enskilda en enskild försäk-

försäkringstagare ringstagare eller

eller grupper av grupp av

försäkringstagare, påförsäkringstagare, på

annat sätt än genom annat sätt än genom

återbäring, medge återbäring, medge

direkt eller direkt eller

indirekt nedsättningindirekt nedsättning

av de livförsäkrings-av de livförsäkrings-

premier som premier som

försäkringsgivaren försäkringsgivaren

enligt fastställda enligt grunder

grunder bestämt för eller andra

sin rörelse här i tekniska beräkningar

landet. tillämpar för sin

 rörelse här i landet.

6 kap. Om tillsyn 6 kap. Finans-

över inspektionens

försäkringsverksamhetenuppgifter m.m.

Tillsynens

inriktning

 1 §

Verksamhet som Finansinspektionen

bedrivs enligt skall följa den

denna lag skall stå verksamhet som

under tillsyn av drivs enligt denna

Finansinspektionen lag i den

i den utsträckning utsträckning som

som följer av lagen.behövs för

Inspektionen skall tillämpningen av

verka för en sund lagen. Inspektionen

utveckling av skall, i samarbete

verksamheten. med den behöriga

 myndigheten i försäk-

 ringsgivarens

 hemland, verka för

 Inspektionen skall en sund utveckling

lämna de uppgifter av verksamheten.

till behöriga Finansinspektionen

myndigheter i skall lämna uppgift

försäkringsgivarnas till behöriga myn-

hemländer som dessa digheter i en försäk-

myndigheter behöver ringsgivares

för kontroll av hemland, om dessa

försäkringsgivarnas myndigheter behöver

soliditet samt i uppgiften för sin

övrigt ha ett sådanttillsyn över en för-

nära samarbete med säkringsgivares

övriga EES-länders verksamhet, samt i

behöriga myndigheterövrigt ha ett nära

som föranleds av samarbete med

avtalet om behöriga myn-

Europeiska ekono- digheter.

miska samarbets-

området.

 Efter anmälan till

 Finansinspektionen

 kan en behörig

 myndighet i en

 försäkringsgivares

 hemland företa

 undersökning hos en

 sekundäretablering

 här i landet.

 3 §

Företrädaren skall En försäkringsgivare

lämna Finans- som driver för-

inspektionen de säkringsverksamhet

upplysningar som här i landet enligt

inspektionen begär 2 kap. skall lämna

om försäkringsgivarenFinansinspektionen

och den verksamhet de uppgifter som

som denne driver härbehövs för fullgörande

i landet genom av gransk-

etablering. ningsuppgifter

 Företrädaren skall enligt denna lag.

hålla tillgångar samtFörsäkringsgivaren

räkenskaper och skall även hålla

andra handlingar tillgångar,

tillgängliga för räkenskaper och

granskning av andra handlingar

Finansinspektionen. tillgängliga för

 granskning.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela föreskrifter om vilka upplysningar som en försäkringsgivare skall lämna

till inspektionen.

 4 §

Skyldighet enligt 3 §Skyldigheten enligt

att lämna 3 § att lämna

upplysningar och upplysningar och

hålla tillgångar ochhålla tillgångar och

handlingar handlingar

tillgängliga för tillgängliga för

granskning åligger granskning gäller

även även för

 1. styrelsen och 1. styrelsen och

verkställande verkställande

direktören i aktie- direktören eller

bolag som driver motsvarande organ i

verksamhet här i företag vars verk-

landet med föremål samhet uteslutande

uteslutande att bi- skall vara att

träda utländsk biträda utländsk

försäkringsgivare somförsäkringsgivare

driver rörelse här ieller som sådan för-

landet, säkringsgivare har

 ett bestämmande

 inflytande i,

 2. ordförande och 2. ordförande och

verkställande verkställande

direktör eller direktör eller

motsvarande be- motsvarande befatt-

fattningshavare i ningshavare i

tarifförening, skadereglerings-

skaderegleringsnämnd,nämnd, villkorsnämnd

villkorsnämnd eller eller annat

annat liknande liknande organ, som

organ, som här i här i landet biträder

landet biträder sådanutländsk

försäkringsgivare vidförsäkringsgivare i

rörelsens dess rörelse.

bedrivande, och

 3. personer som är

införda i en

förteckning som

anges i 4 kap. 2 §.

 5 §

Finansinspektionen Om en

får meddela de försäkringsgivare

erinringar i fråga överträder denna lag

om försäkringsgivareseller en föreskrift

verksamhet här i som har meddelats

landet som med stöd av denna

inspektionen anser lag eller på annat

behövliga. sätt visar sig

 Finansinspektionen olämplig att driva

skall förelägga försäkringsverksamhet

försäkringsgivaren här, får Finans-

att vidta rättelse, inspektionen före-

om inspektionen lägga försäkrings-

finner att givaren att vidta

 1. avvikelse skett rättelse. Om försäk-

från denna lag ellerringsgivaren inte

föreskrifter som harföljer föreläggandet

meddelats med stöd skall inspektionen

av denna lag eller underrätta behörig

grunderna, om sådanamyndighet i försäk-

finns, ringsgivarens

 2. grunderna inte hemland.

längre är till-

fredsställande med

hänsyn till om-

fattningen och

beskaffenheten av

försäkringsgivarens

rörelse,

 3. de tillgångar

som motsvarar värdet

av de för-

säkringstekniska

skulderna inte

längre är tillräck-

liga, eller

 4. det i övrigt

finns allvarliga

anmärkningar mot

försäkringsgivarens

verksamhet.

 Om ett föreläggande Om rättelse ändå inte

enligt första sker, får

stycket inte har inspektionen för-

följts inom den be- bjuda försäkrings-

stämda tiden och detgivaren att

anmärkta förhållandetfortsätta sin

inte heller på någotmarknadsföring och

annat sätt undan- att ingå nya försäk-

röjts, skall ringsavtal om

Finansinspektionen risker som är belägna

anmäla detta till här i landet eller,

regeringen. när det gäller livför-

 Följer en säkring, om

försäkringsgivare försäkringsåtaganden

inte gällande som skall fullgöras

bestämmelser om här i landet. Innan

redovisning och ett förbud meddelas

täckning av försäk- skall inspektionen

ringstekniska underrätta behörig

skulder får myndighet i

regeringen, efter försäkringsgivarens

att ha underrättat hemland.

behörig myndighet i I brådskande fall

försäkringsgivarens får Finansinspek-

hemland, förbjuda tionen, utan att

försäkringsgivaren den behöriga myndig-

att fritt förfoga heten

över sina tillgångarunderrättats,vidta

i Sverige. de åtgärder som anges

 i andra stycket för

 att hindra att

 ytterligare över-

 trädelser sker.

 Finansinspektionen

 får i brådskande fall

 och utan att den

 utländska behöriga

 myndigheten under-

 rättats även förordna

 ett ombud att på för-

 säkringsgivarens

 vägnar ta emot

 stämning och i övrigt

 företräda denne med

 avseende på redan

 meddelade försäk-

 ringar. Till dess

 att kungörelse skett

 av sådant förordnande

 får försäkringstagare,

 om försäkringsgivaren

 inte är en

 försäkringssamman-

 slutning, sätta in

 förfallen

 försäkringspremie hos

 Finansinspektionen

 med samma verkan

 som om den blivit

 betald till försäk-

 ringsgivaren.

5 § 5 a §

Om behörig myndighetOm en behörig

i en försäk- myndighet i en för-

ringsgivares säkringsgivares

hemland inskränker hemland inskränker

försäkringsgivarens försäkringsgivarens

rätt att förfoga överrätt att förfoga över

sina tillgångar, sina tillgångar,

skall Finans- skall Finansinspek-

inspektionen på tionen på begäran av

begäran av myndig- myndigheten vidta

heten vidta samma samma åtgärder i fråga

åtgärder beträffandeom försäkrings-

försäkringsgivarens givarens tillgångar

tillgångar i i Sverige.

Sverige.

 Finansinspektionen Finansinspektionen

får besluta hur skall biträda den

skadeförsäkrings- behöriga myndigheten

verksamhet skall i försäkringsgivarens

drivas efter ett hemland vid verk-

sådant beslut som ställighet av ett

avses i fjärde och beslut om hur

femte styckena. För försäkringsverksam-

livförsäkringsverksamhetheten skall drivas

skall bestämmelsernaefter det att den

i 7 kap. 2 § myndigheten

tillämpas. beslutat

 - att

 försäkringsgivaren

 inte får fortsätta

 sin marknadsföring

 eller ingå nya försäk-

 ringsavtal, eller

 - att inskränka för-

 säkringsgivarens rätt

 att förfoga över sina

 tillgångar.

5 kap. 14 § 6 §

Om företrädaren inteOm en företrädare

kan utöva sitt avsäger sig sitt

uppdrag, om han uppdrag, om

avsäger sig det fullmakten

eller om fullmakten återkallas eller om

återkallas, skall företrädaren av annan

Finansinspektionen anledning inte kan

för tiden till dess utöva sitt uppdrag,

hindret upphört skall åtgärder som

eller en ny anges i 5 §

företrädare blivit första-tredje

befullmäktigad och stycket vidtas. Om

godkänd förordna ettdet med hänsyn till

ombud att på skyddet av försäk-

försäkringsgivarens ringstagarnas

vägnar ta emot intressen är nödvän-

stämning och i övrigtdigt, får inspek-

företräda denne med tionen, för tiden

avseende på redan till dess hindret

meddelade upphört eller en ny

försäkringar. Ett företrädare blivit

sådant förordnande befullmäktigad, för-

skall inspektionen ordna ett ombud i

genast kungöra i enlighet med 5 §

Post- och Inrikes fjärde stycket.

Tidningar. Till

dess att en sådan

kungörelse skett får,

beträffande andra

försäkringsgivare än

försäkringsgivare i

försäkrings-

sammanslutning,

försäkringstagare hos

inspektionen sätta

in förfallen

försäkringspremie med

samma verkan som om

den blivit betald

till försäkrings-

givaren.

 9 §[43]

Om det kan antas att någon driver sådan verksamhet att denna lag är tillämplig,

får Finansinspektionen förelägga denne att lämna de upplysningar om verksamheten

som behövs för att bedöma om lagen är tillämplig.

 Om Om

Finansinspektionen Finansinspektionen

finner att någon finner att någon

utan koncession driver

driver tillstånds- försäkringsverksamhet

pliktig verksamhet, utan att

skall inspektionen förutsättningarna en-

förelägga denne att ligt 2 kap. är

inom viss tid ansökauppfyllda, skall

om koncession eller inspektionen före-

vidta de ändringar ilägga denne att

verksamheten som upphöra med

inspektionen anger verksamheten.

eller också upphöra Inspektionen skall

med verksamheten. genast underrätta

 Bestämmelsen i behörig myndighet i

andra stycket skall försäkringsgivarens

i tillämpliga delar hemland om

gälla om Finansin- föreläggandet.

spektionen finner

att någon driver

gränsöverskridande

verksamhet utan att

anmälan skett.

 Ett föreläggande enligt denna paragraf får riktas mot såväl försäkringsgivaren

som den som här i landet, i syfte att förmå någon att teckna försäkring hos

försäkringsgivaren, är verksam för försäkringsgivarens räkning.

11 § 10 §

Försäkringsgivare somRegeringen får

omfattas av denna föreskriva att en

lag skall med årligaförsäkringsgivare som

avgifter bekosta enligt denna lag

Finansinspektionens driver verksamhet

verksamhet enligt från en sekun-

de närmare före- däretablering här i

skrifter som landet, skall

regeringen betala årliga av-

meddelar. gifter till

 Finansinspektionen.

 Regeringen skall i

 så fall meddela

 närmare föreskrifter

 om hur avgiften

 skall beräknas.

 7 kap.

 1 §

Om en Om en

försäkringsgivare försäkringsgivare

upphör att driva till följd av ett

försäkringsrörelse härbeslut av behörig

i landet, åligger myndighet i

det försäkrings- hemlandet inte

givaren att med längre får driva

bifogande av giltig försäkringsrörelse här

fullmakt hos i landet, skall

Finansinspektionen Finansinspektionen

uppge ombud, som vidta de åtgärder som

godkänns av behövs för att hindra

inspektionen, att påatt försäkrings-

försäkringsgivarens givaren fortsätter

vägnar företräda denneverksamheten eller

med avseende på inleder ny verk-

redan meddelade samhet.

försäkringar. För Inspektionen skall,

tiden intill dess på begäran av och i

sådan anmälan har samarbete med be-

skett får hörig myndighet i

Finansinspektionen försäkringsgivarens

förordna ett ombud hemland,

med nämnda - förbjuda

befogenhet. Inspek- försäkringsgivaren

tionen skall genast att förfoga över sina

införa kungörelse i tillgångar i Sverige

Post- och Inrikes eller begränsa

Tidningar om försäkringsgivarens

godkännandet eller förfoganderätt, eller

förordnandet. Intill - förbjuda

dess sådant försäkringsgivaren

kungörande har att fortsätta sin

skett, får försäk- marknadsföring eller

ringstagare hos att ingå nya

Finansinspektionen försäkringsavtal.

sätta in förfallen Finansinspektionen

försäkringspremie medskall i övrigt vidta

samma verkan som om de åtgärder som behövs

den blivit inbetald till skydd för de

till försäkrings- försäkrades

givaren. intressen.

 Inspektionen skall

 också biträda

 hemlandets

 myndighet i ange-

 lägenheter som rör

 avvecklingen av för-

 säkringsgivarens

 verksamhet här i

 landet. Inspek-

 tionen får därvid

 vidta sådana åtgärder

 som inspektionen

 kan besluta i fråga

 om ett svenskt

 försäkringsbolag.

 3 §

En försäkringsgivareNär

som har koncession Finansinspektionen

enligt 2 kap. 1 § fårav en behörig

med Finans- myndighet i ett

inspektionens annat EES-land ges

tillstånd helt ellertillfälle att yttra

delvis överlåta sittsig över en fråga om

försäkringsbestånd tillstånd till en

till en annan för- överlåtelse av ett

säkringsgivare som ibestånd av försäk-

Sverige har fått ringar som

koncession att meddelats under

driva sådan verksamhet som dri-

försäkringsrörelse. vits med stöd av

 denna lag, skall

 inspektionen lämna

 sitt samtycke om

 1.

 försäkringstagarnas

 rätt inte försämras,

 och

 2. den övertagande

 försäkringsgivaren

 har den kapitalbas

 som krävs sedan över-

 låtelsen beaktats.

 Om det Finansinspektionen

försäkringsbestånd somskall yttra sig

överlåtelsen avser inom tre månader.

består av försäkringar

som meddelats genom

gränsöverskridande

verksamhet, får

tillstånd ges endast

om behörig myndighet

i det land där

riskerna är belägna

samtycker till över-

låtelsen och den

övertagande för-

säkringsgivaren där

uppfyller kraven för

gränsöverskridande

verksamhet med de

försäkringar som över-

låtelsen avser.

 Är den övertagande Finansinspektionen

försäkringsgivaren enskall innan den

utländsk yttrar sig ge

EES-försäkringsgivareberörda försäk-

krävs för tillstånd,ringstagare och

utöver vad som angeslivräntetagare till-

i andra stycket, fälle att anmäla om

att behörig myn- de har något att

dighet i invända mot

försäkringsgivarens överlåtelsen. Därvid

hemland intygar att skall vad som

försäkringsgivaren föreskrivs i 15 kap.

har erforderlig 4 § första stycket

kapitalbas sedan försäkrings-

överlåtelsen rörelselagen

beaktats. (1982:713) gälla i

 tillämpliga delar.

 En försäkringsgivare

som har fått

koncession enligt 2

kap. 1 § får med

Finansinspektionens

tillstånd helt eller

delvis överlåta sitt

försäkringsbestånd som

består av försäkringar

som meddelats genom

gränsöverskridande

verksamhet till en

EES-försäkringsgivare

med fast driftställe

i det land där

riskerna är belägna.

Tillstånd får medges

endast om behörig

myndighet i över-

tagande försäkrings-

givares hemland

intygar att försäk-

ringsgivaren har

erforderlig

kapitalbas sedan

överlåtelsen beaktats

och behörig

myndighet i det

land där riskerna är

belägna samtycker

till överlåtelsen.

 Ansökan om tillstånd

skall göras av såväl

överlåtare som över-

tagare. Vid ansök-

ningen skall fogas

det avtal, som

träffats angående

överlåtelsen. Med

avseende på ansök-

ningen gäller vidare

vad i 15 kap. 3 §

andra stycket och 4 §

andra stycket

försäkringsrörelse-

lagen (1982:713)

föreskrivs i tillämp-

liga delar.

 Om ansökningen

bifalls, skall över-

låtaren anses

fritagen från sina

förpliktelser på

grund av det över-

låtna försäkringsbe-

ståndet, vilka

förpliktelser i

stället skall åvila

övertagaren. Angående

underrättelse om

verkställd överlåtelse

skall bestämmelsen i

15 kap. 6 § försäk-

ringsrörelselagen

tillämpas.

 Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen

får meddela närmare

föreskrifter om de

handlingar som

skall bifogas en

ansökan om tillstånd.

 8 kap.

 1 §

Finansinspektionen Finansinspektionen

skall i Post- och skall i Post- och

Inrikes Tidningar Inrikes Tidningar

kungöra kungöra

 1. beviljande av 1. förordnande av

koncession eller ett ombud enligt 6

utvidgning av kap. 5 eller 6 §,

koncession, 2. beslut om att

 2. godkännande av förbjuda eller

företrädare eller begränsa försäkrings-

ändring av givarens rätt att

grunderna, förfoga över sina

 3. ändring i tillgångar här i

bolagsordning eller landet, och

liknande handling 3. beslut om att

som innefattar lämna sitt samtycke

ändring av till överlåtelse av

försäkringsgivarens försäkringsbestånd.

firma,

 4. förverkande av

koncession, och

 5. tillstånd till

överlåtelse av

försäkringsbestånd.

 4 §

Ett ombud, som Ett ombud, som

enligt 5 kap. 14 § enligt 6 kap. 5

eller 7 kap. 1 § eller 6 § förordnats

förordnats av av Finans-

Finansinspektionen, inspektionen, har

har rätt att få rätt att få ersättning

ersättning av försäk-av försäkringsgivaren

ringsgivaren med med det belopp som

det belopp som bestäms av inspek-

bestäms av inspek- tionen.

tionen.

 5 §[44]

En försäkringsgivare som driver försäkringsrörelse här i landet skall i alla

meddelanden till allmänheten nämna sin företagsform och sitt hemland.

 Försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäkrings-

villkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet.

 I meddelanden till

allmänheten om

företagets fonder

skall särskilt anges

beloppet av ännu

inte inbetalade

förbindelser av

delägare eller

garanter om dessa

belopp inräknats i

fonderna.

 Om en Regeringen eller,

försäkringsgivare efter regeringens

marknadsför bemyndigande,

försäkringar avseendeFinansinspektionen

andra risker än skall meddela när-

stora risker genom mare föreskrifter om

gränsöverskridande den information som

verksamhet i ett en försäkringsgivare

annat EES-land, skall lämna till

skall för- försäkringstagarna

säkringstagarna och till den som

underrättas om i avser att teckna en

vilket land det försäkring hos

fasta driftställe försäkringsgivaren.

som avtalet skall

ingås med är beläget.

Sådan information

skall även finnas på

varje handling som

lämnas till

försäkringstagarna.

Avtalet och

försäkringsansökan, om

den är bindande,

skall innehålla

adress till för-

säkringsgivarens

huvudkontor och

till den agentur

eller filial som

avtalet ingås med.

Om försäkringen

omfattar den försäk-

ringsklass som

anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 10

försäkringsrörelse-

lagen (1982:713)

skall avtalet och

en bindande försäk-

ringsansökan även

innehålla namn och

adress till den som

företräder försäk-

ringsgivaren vid

skadefall.

 Innan ett avtal om

livförsäkring ingås

genom gräns-

överskridande verk-

samhet i andra fall

än som avses i

2 kap. 2 § andra

stycket skall

försäkringsgivaren

till försäkrings-

tagaren överlämna en

handling där

försäkringstagaren

uppmärksammas på att

försäkringsgivaren är

underkastad

tillsynsreglerna i

det land där det för-

säkrande fasta

driftstället är

beläget. Försäkrings-

tagaren skall

skriva under hand-

lingen. Handlingen

skall överensstämma

med formulär som

fastställs av

regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen.

 6 §[45]

Finansinspektionens Följande beslut av

beslut om Finansinspektionen,

 1. att avslå en får överklagas hos

ansökan om kammarrätten,

koncession enligt 3 nämligen beslut

kap. 3 eller 4 §, 1. att förbjuda en

 2. att förbjuda en försäkringsgivare att

försäkringsgivare attfortsätta med sin

förfoga över sina marknadsföring eller

tillgångar enligt 6 ingå nya försäk-

kap. 5 § femte ringsavtal,

stycket eller 2. att inskränka en

 3. att återkalla försäkringsgivares

koncession för rätt att förfoga över

gränsöverskridande sina tillgångar

verksamhet eller enligt 6 kap.

förbjuda sådan 5 eller 5 a § eller

verksamhet enligt 7 kap. 1 §, eller

6 kap. 8 § tredje 3. att inte lämna

eller fjärde stycketsitt samtycke till

får överklagas hos en överlåtelse av ett

kammarrätten. försäkringsbestånd

 Finansinspektionensenligt 7 kap. 3 §.

beslut om att avslå Finansinspektionens

en ansökan om att beslut om att förena

utfärda intyg enligtett föreläggande med

3 kap. 6 § tredje vite får överklagas

stycket eller om hos länsrätten. Pröv-

att förelägga vite fårningstillstånd krävs

överklagas hos läns-vid överklagande

rätten. Prövnings- till kammarrätten av

tillstånd krävs vid länsrättens avgörande.

överklagande till

kammarrätten av läns-

rättens avgörande.

 Finansinspektionens beslut i övrigt enligt denna lag får överklagas hos

regeringen.

 Finansinspektionen får bestämma att beslut enligt första stycket skall gälla

omedelbart.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. En försäkringsgivare med säte i ett land inom EES, som med koncession driver

försäkringsrörelse i Sverige vid ikraftträdandet, skall anses ha uppfyllt

villkoren i 2 kap. 1-4 §§ för att få driva försäkringsrörelse från en

sekundäretablering här i landet.

 3. Försäkringsgivare, som avses i punkt 2 och som har deponerat värdehandlingar

i bankinstitut enligt 6, 10 och 15 a §§ lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige skall återfå de

deponerade tillgångarna.

 4. Om Finansinspektionen när denna lag träder i kraft, förvaltar ett sådant

administrationsbo som avses i 7 kap. 2 § i dess äldre lydelse, skall den

bestämmelsen tillämpas för förvaltningen av administrationsboet.

 **Fotnot**

 [38]jfr rådets direktiv 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1,

 Celex 392L0049), 92/96/EEG (EGT nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex

 392L0096).

 [39]Ändringen innebär att femte stycket upphävs.

 [40]Ändringen innebär bl.a. att första stycket upphävs.

 [41]Ändringen innebär att tredje stycket upphävs.

 [42]Ändringen består bl.a. i att tredje stycket upphävs

 [43]Ändringen består bl.a. i att tredje stycket upphävs.

 [44]Ändringen innebär bl.a. att tredje och femte stycket upphävs.

 [45]Senaste lydelse 1995:102.

 60

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige

 Härigenom föreskrivs[46] i fråga om lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige[47]

 dels att 13 a, 36 och 38 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 38 § skall utgå,

 dels att 1-2 a, 6, 7, 9, 10-13, 14-16, 19, 21, 24 a, 25 och 29 §§ skall ha

följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 12 a § och 29 a-29 c §§

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[48]

Denna lag innehållerDenna lag innehåller

bestämmelser om rättbestämmelser om rätt

för utländska för utländska

försäkringsföretag attförsäkringsföretag att

driva för- driva för-

säkringsrörelse i säkringsrörelse i

Sverige. Lagen Sverige. Lagen

gäller inte för sådanagäller inte för sådana

försäkringsgivare somförsäkringsgivare som

omfattas av lagen omfattas av lagen

(1993:1302) om (1993:1302) om

EES-försäk- EES-för-

ringsgivares säkringsgivares

verksamhet i verksamhet i

Sverige. Sverige. Regeringen

 eller, efter rege-

 ringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela särskilda

 föreskrifter om

 bedrivande av försäk-

 ringsrörelse för att

 uppfylla Sveriges

 åtaganden till följd

 av avtal mellan

 Europeiska gemen-

 skaperna (EG) och

 Schweiz.

 Utländskt försäkringsföretag får driva försäkringsrörelse genom generalagent

som syssloman här i landet, om det har fått tillstånd av regeringen (koncession)

till detta.

 Finansinspektionen skall efter ansökan lämna förhandsbesked om huruvida

koncession enligt andra stycket krävs för en planerad verksamhet.

 Ett förhandsbesked enligt tredje stycket är bindande för den myndighet som har

lämnat beskedet. Om regeringen har beslutat i fråga om förhandsbesked är även

Finansinspektionen bunden av detta besked.

 Om det finns särskilda skäl och företagets reglemente tillåter det, får ett

utländskt försäkringsföretag som har erhållit koncession medges att genom

generalagenten driva annan rörelse här i landet än försäkringsrörelse.

Medgivande lämnas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, får ett medgivande enligt femte stycket återkallas av den

som får lämna sådant medgivande.

 Det land där företaget har sitt säte anses som dess hemland.

 2 §[49]

Ett utländskt försäkringsföretag får här i landet bara driva sådan för-

säkringsrörelse som det driver i sitt hemland.

 Med skadeförsäkring avses i denna lag sådana försäkringar som anges i 2 kap. 3

a § försäkringsrörelselagen (1982:713). Med livförsäkring avses sådana

försäkringar som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen.

 Direkt livförsäkringsrörelse får här i landet förenas endast med rörelse av-

seende återförsäkring av livförsäkring.

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

denna lag om liv- denna lag om livför-

försäkring, med säkring, med

undantag för 16 a §,undantag för 16 a §,

 - får tillämpas ocksåfår tillämpas också för

 för sjuk- och sjuk- och

 olycksfallsför- olycksfallsför-

 säkringar som säkringar som avses

 avses i 2 kap. 3 i 2 kap. 3 a § första

 a § första stycketstycket klasserna 1

 klasserna 1 och och 2 försäkrings-

 2 försäkringsrörel-rörelselagen samt för

 selagen samt för avgångsbidragsförsäk-

 avgångsbidrags- ringar.

 försäkringar, Bestämmelserna i

 - behöver inte denna lag om liv-

 tillämpas för såda-försäkring, med

 na livförsäkringarundantag för 10 §

 som avses i fjärde stycket och

 2 kap. 3 b § 16 a §, behöver inte

 första stycket tillämpas för sådana

 klasserna 1 b livförsäkringar som

 och 4 om premien avses i 2 kap. 3 b §

 är beräknad och första stycket

 bestämd för längstklasserna 1 b och 4

 fem år. försäkringsrörelselagen

 om premien är

 beräknad och bestämd

 för längst fem år.

 Ersättning, som Ersättning, som

utges i form av utges i form av

livränta eller livränta eller

sjukränta, tillhör sjukränta, tillhör

endera livförsäkringendera livförsäkring

eller annan för- eller annan för-

säkring beroende på säkring beroende på

vilket av dessa vilket av dessa

slag av försäkringarslag av försäkringar

som har meddelats. som har meddelats.

Har en sådan ränta Har en sådan ränta

inköpts i ett livför-inköpts i ett

säkringsbolag, skalllivförsäkringsföretag,

den dock i detta skall den dock i

bolag höra till liv-detta företag höra

försäkring. till livförsäkring.

 För sådan livränta För sådan livränta

eller sjukränta som eller sjukränta som

tillhör annan tillhör annan

försäkring än livför-försäkring än livför-

säkring gäller de säkring gäller de

särskilda bestäm- särskilda bestäm-

melserna om melserna om

livförsäkring i 6 § livförsäkring i 10 §,

sjunde stycket, 7 § 15 § tredje och

tredje stycket, 9 § fjärde styckena samt

första stycket, 17 och 28 §§ i

10-13 samt 14, 15, tillämpliga delar.

17 och 28 §§ i

tillämpliga delar.

 2 a §5

 Denna lag gäller

 inte återförsäkring.

 Särskilda

 bestämmelser om tra-

 fikförsäkring finns i

 trafikskadelagen

 (1975:1410).

 I fråga om

 livförsäkring, som

 gäller endast för

 dödsfall och med-

 delas för en tid av

 längst fem år eller

 mot en premie som är

 beräknad och bestämd

 för längst fem år, får

 regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 medge undantag från

 de särskilda

 bestämmelserna om

 livförsäkring samt

 besluta att bestäm-

 melser som särskilt

 gäller skadeförsäkring

 skall tillämpas i

 stället. Undantag får

 dock inte medges

 från bestämmelserna

 om beräkning av

 premiereserv i 10 §

 fjärde stycket.

 Regeringen eller, Regeringen eller,

efter regeringens efter regeringens

bemyndigande, bemyndigande,

Finansinspektionen Finansinspektionen

får i fråga om sådanfår i fråga om sådan

livförsäkring som livförsäkring som

avses i 2 kap. 3 b §avses i 2 kap. 3 b §

första stycket klassförsta stycket klass

3 försäk- 3 försäk-

ringsrörelselagen ringsrörelselagen

(1982:713) medge (1982:713) medge

undantag från 13 § undantag från 13 §

och, om det finns och, om det finns

särskilda skäl, frånsärskilda skäl, från

övriga bestämmelser övriga bestämmelser

om livförsäkring. Ettom livförsäkring. Ett

undantag skall vara undantag skall vara

förenligt med förenligt med

Sveriges Europeiska

förpliktelser i frågagemenskapernas

om försäkring enligträttsakter i fråga om

avtalet den 2 maj försäkring.

1992 om Europeiska

ekonomiska sam-

arbetsområdet.

 6 §6

Ansökan om koncession görs hos regeringen. Ansökan skall lämnas in till Finans-

inspektionen som skall överlämna den till regeringen med eget yttrande.

 Till ansökan skall fogas dels en plan för den tilltänkta verksamheten,

dels bevis att företaget på det sätt och under de villkor, som Finansin-

5Senaste lydelse 1993:1305.

6Senaste lydelse 1993:1305.

spektionen godkänner, i bankinstitut har deponerat värdehandlingar till ett

värde som motsvarar 300 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring som gällde då ansökningen lämnades in.

 Deponering enligt andra stycket skall ske särskilt för livförsäkring och sär-

skilt för skadeförsäkring.

 Deponeringen skall ske i värdehandlingar, som Finansinspektionen godtagit.

Inspektionen får bestämma att deponeringen får ske med det lägre belopp som

inspektionen med hänsyn till rörelsens omfattning och beskaffenhet anser

skäligt. Sådant beslut får inspektionen återkalla om det finns skäl till det.

 Bestämmelser om att Finansinspektionen får medge företag undantag från

skyldigheten att göra deponering i vissa fall finns i 23 a §.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela närmare föreskrifter om vad verksamhetsplanen skall innehålla och vilka

ytterligare handlingar som skall fogas till ansökan.

 Om rörelsen skall avse

livförsäkring, skall

enligt 11 § upprättas sär-

skilda grunder för

verksamheten.

Grunderna, som skall

bifogas ansökningen om

koncession, skall

underställas regeringen

för stadfästelse.

 7 §[7]

Regeringen beviljar koncession om ansökan har skett enligt 6 § och den planerade

verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven på en sund för-

säkringsverksamhet. I samband därmed godkänner regeringen generalagenten.

Koncession får inte vägras av det skälet att det inte behövs någon ytterligare

försäkringsgivare.

 Koncession beviljas tills vidare eller, om det finns särskilda omständigheter,

för bestämd tid, högst tio år, och därutöver till det löpande räkenskapsårets

slut.

 I samband med

beviljandet av konces-

sionen stadfäster

regeringen enligt 11 §

upprättade grunder för

verksamheten om dessa

överensstämmer med denna

lag och andra författ-

ningar.

 Koncession skall meddelas i enlighet med den indelning som anges i 2 kap. 3 a

och 3 b §§ försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Avser ansökan endast ändring av beviljad koncession får Finansinspektionen

besluta i ärendet i regeringens ställe, om ärendet inte är av principiell

betydelse eller i övrigt av synnerlig vikt.

 9 §[8]

Å ändring av stadfästa

grunder skall ock sökas

regeringens stad-

fästelse. I regeringens

ställe äger Finans-

inspektionen besluta i

sådant ärende, om det

icke är av principiell

betydelse eller eljest

av synnerlig vikt.

Ansökningen skall in-

lämnas till Finans-

inspektionen.

 Ansökan om förlängning avAnsökan om förlängning av

koncession, som koncession, som

beviljats för bestämd beviljats för bestämd tid,

tid, skall prövas av den skall prövas av den

myndighet som beviljat myndighet som beviljat

koncessionen. Ansök- koncessionen. Ansökningen

ningen skall inlämnas skall inlämnas till

till Finansinspektionen Finansinspektionen

sist sex månader före ut-senast sex månader före

gången av den löpande utgången av den löpande

koncessionen. koncessionen.

 Utses ny generalagent, skall företaget hos Finansinspektionen söka dess god-

kännande av generalagenten.

 Har ändring av grunder Har förlängning av

stadfästs eller har för- koncession beviljats

längning av koncession eller ny generalagent

beviljats eller ny blivit godkänd, skall

generalagent blivit Finansinspektionen låta

godkänd, skall Finans- införa kungörelse därom i

inspektionen låta införa Post- och Inrikes

kungörelse därom i Post- Tidningar.

och Inrikes Tidningar.

 10 §[9]

Det åligger generalagenten att för varje räkenskapsår enligt formulär, som

fastställs av Finansinspektionen, upprätta redogörelse för företagets verksamhet

inom landet.

 För livförsäkringsverksamhet skall redogörelsen enligt första stycket innehålla

bevis om att värdet av den av företaget gjorda depositionen enligt 6 § andra

stycket motsvarar 300 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring som gällde vid räkenskapsårets utgång. För den ytterligare

deposition, utöver vad som föreskrivs i 6 § andra stycket, som denna bestämmelse

kan ge upphov till gäller bestämmelserna i 6 § fjärde stycket.

 I redogörelsen skall, under beteckningen försäkringstekniska skulder, som skuld

tas upp det vid samma tidpunkt beräknade värdet av företagets ansvarighet på

grund av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för inträffade försäkringsfall (ersättningsreserv),

 3. utgifterna för reglering av inträffade försäkringsfall (skadebehandlings-

reserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som inte har för-

fallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livförsäkrings-

rörelse som inte har förfallit till betalning.

 Vid beräkning av

 premiereserv för livförsäk-

 ringsrörelsen gäller

 7 kap. 2 §

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713).

 11 §[10]

För livförsäkring skola, För livförsäkringar skall

om icke med hänsyn till grunder upprättas för

försäkringens särskilda beräkning av försäkrings-

natur anledning till premier och premiereserv

undantag föreligger, samt beräkning av

grunder upprättas be- tekniska återköpsvärden.

träffande

 1. beräkning av

försäkringspremier och

premiereserv;

 2. försäkringstagares

rätt till återköp och

fribrev;

 3. belåning av

försäkringsbrev hos

företaget;

 4. verkan av underlåten

premiebetalning;

 5. försäkringstagares

rätt när, annorledes än av

anledning som avses

under 2 eller 4,

försäkringen upphör i

förtid eller företaget

eljest är fritt från

ansvarighet för försäk-

ringsfall;

 6. förräntning av försäk-

ringsbelopp som

förfallit till

betalning.

 För sådan livränta eller

 sjukränta som enligt 2 §

 tillhör annan försäkring än

 livförsäkring skall grun-

 der upprättas för beräkning

 av premiereserv och

 tekniska återköpsvärden.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 hur grunderna redak-

 tionellt skall ställas

 upp.

 12 §[11]

Med avseende på de i 11 §För de i 11 § första styc-

under 1-4 angivna ket angivna grunderna för

grunderna skall vad i beräkning av försäkrings-

7 kap. 3 §, 4 § premier och premiereserv

första-fjärde styckena samt för de i 11 § andra

samt 5-7 §§ försäkrings- stycket angivna

rörelselagen (1982:713) grunderna för beräkning av

stadgas äga motsvarande premiereserv gäller

tillämpning. Beträffande 7 kap. 5 och 6 §§

övergångsgrunder enligt 7försäkringsrörelselagen

kap. 4 § första-fjärde (1982:713) i tillämpliga

styckena nämnda lag delar.

gäller vad i 9 § här ovan

är i fråga om ändring av

grunder stadgat om

stadfästelse och

kungörande därav. Som

villkor för stadfästelse

av övergångsgrunder får

bestämmas, att företaget

skall införa tillgångar

utöver vad som motsvarar

de försäkringstekniska

skulderna i det

register som avses i

15 §.

 12 a §

 Senast när grunder som

 har angetts i 11 § första

 stycket börjar användas,

 skall de tillställas

 Finansinspektionen.

 Till grunderna skall

 fogas en redogörelse för

 de konsekvenser grun-

 derna får för försäkrings-

 tagarna och för-

 säkringsföretaget. Rege-

 ringen eller, efter

 regeringens be-

 myndigande, Finans-

 inspektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 vad redogörelsen skall

 innehålla.

 Bestämmelserna i första

 och andra styckena gäller

 också vid ändring av

 grunder.

 13 §[12]

Tillgångar motsvarande Om ett försäkringsföretag

värdet av de försäkrings-driver direkt försäkrings-

tekniska skulderna för rörelse, skall vad som

livförsäkring skall vid sägs om skuldtäckning i 7

varje tidpunkt kap. 9 § första-tredje

redovisas i sådana till- styckena, 9 a-10 c §§, 10

gångar som anges i e § samt 10 f § försäkrings-

7 kap. 9 § första stycketrörelselagen (1982:713)

1-8 och 10-12 försäk- eller föreskrifter som

ringsrörelselagen meddelats med stöd av

(1982:713) eller, i den någon av dessa bestäm-

mån Finansinspektionen melser gälla för företaget.

medger det, värdet av

återförsäkringsgivarnas

ansvarighet på grund av

livförsäkringar, som har

övertagits i åter-

försäkring.

 I de tillgångar som I de tillgångar som

skall motsvara värdet av skall användas för

de försäkringstekniska skuldtäckning får räknas in

skulderna får räknas in 90 procent av

90 procent av deponeringen enligt 6

deponeringen enligt 6 och 10 §§ under

och 10 §§ under förutsättning att

förutsättning att deponeringen till den

deponeringen till den delen består av värdehand-

delen består av värde- lingar som får användas för

handlingar som avses i skuldtäckning med tillämp-

första stycket och inte ning av bestämmelserna i

beaktas enligt 16 a § första stycket och som

första stycket tredje inte beaktas enligt 16 a §

meningen. första stycket tredje me-

 Utan hinder av första ningen.

stycket får ett belopp,

motsvarande högst tjugo

procent av de

försäkringstekniska

skulderna för egen räk-

ning, redovisas i andra

tillgångar än sådana som

nämns i första stycket,

dock inte i aktier.

 Med de

försäkringstekniska skul-

derna för egen räkning

förstås den del av de för-

säkringstekniska skul-

derna, som icke

motsvarar värdet av

återförsäkringsgivarnas

ansvarighet.

 De tillgångar som De tillgångar som används

motsvarar värdet av de för skuldtäckning skall

försäkringstekniska finnas i Sverige.

skulderna skall finnas

i Sverige, dock med

undantag för återförsäk-

ringsgivares

ansvarighet på grund av

livförsäkringar som

övertagits i form av

återförsäkring. I övrigt

gäller vid tillämpningen

av denna paragraf

bestämmelserna i 7 kap.

9 a § andra-sjätte

styckena försäk-

ringsrörelselagen.

 Generalagenten skall se

 till att det till

 Finansinspektionen lämnas

 uppgift om de försäkrings-

 tekniska skuldernas

 storlek, hur dessa har

 beräknats samt om avgiven

 återförsäkring och dess

 storlek. Regeringen

 eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela närmare före-

 skrifter om

 uppgiftsskyldigheten.

 14 §[13]

Värdehandlingar får vid Generalagenten skall se

redovisning enligt 13 § till att sådana

ej upptagas till högre riktlinjer som anges i

värde än som följer av be-7 kap. 10 g §

stämmelserna i försäkringsrörelselagen

bokföringslagen (1982:713) upprättas och

(1976:125) om värdering att riktlinjerna följs.

av omsättningstillgångar.Generalagenten skall

De får dock tas upp till vidare fortlöpande pröva

samma värde som beräk- om riktlinjernas behöver

nats närmast föregående ändras.

räkenskapsår eller, om Generalagenten skall se

värdehandlingen till att

anskaffats under räken- försäkringstagarna och den

skapsåret, anskaffnings- som avser att teckna en

värdet. Detta gäller livförsäkring i företaget

endast om värde- informeras om det huvud-

handlingarna kan sakliga innehållet i

avyttras till ett värde, riktlinjerna. Regeringen

som motsvarar detta eller, efter regeringens

högre värde vid tidpunk- bemyndigande, Finans-

ter som får anses inspektionen får meddela

tillfredsställande med föreskrifter om hur

hänsyn till de informationen skall

försäkringsutfästelser somlämnas och vad den skall

värdehandlingarna säker- innehålla.

ställer.

 15 §[14]

Generalagenten skall Generalagenten skall föra

föra ett register som ett register som vid

vid varje tidpunkt varje tidpunkt utvisar

utvisar de tillgångar de tillgångar som används

som motsvarar de för- för skuldtäckning och

säkringstekniska tillgångarnas värde.

skulderna enligt 13 §. Om en tillgång, som

 Om en tillgång, som antecknats i registret,

antecknats i registret, har upplåtits med sådan

har upplåtits med sådan rätt att dess fulla värde

rätt att dess fulla värdeinte kan utnyttjas för

inte kan utnyttjas till skuldtäckning, skall

täckning av försäk- detta antecknas i

ringstekniska skulder registret.

enligt 13 §, skall detta

antecknas i registret.

 Försäkringstagarnas för- Försäkringstagarnas för-

månsrätt enligt 4 a § för-månsrätt enligt 4 a §

månsrättslagen (1970:979)förmånsrättslagen

omfattar de tillgångar (1970:979) följer med

som i enlighet med före- fordran som grundas på

skrifterna i 13 § finns avtal om

upptagna i registret, 1. livförsäkring, eller

när företaget försätts i 2. återförsäkring avseende

konkurs eller utmätning livförsäkring.

äger rum eller särskild Förmånsrätten omfattar de

administration träder tillgångar som finns

in. Förmånsrätten följer upptagna i det register

med fordran som grundas som anges i första

på avtal om livförsäkringstycket, när företaget

eller på avtal om återför-försätts i konkurs eller

säkring avseende utmätning äger rum eller

livförsäkring. En fordransärskild administration

på grund av ett avtal om träder in.

livförsäkring har företrädeFordran enligt 1 har

framför återför- företräde framför fordran

säkringstagares fordran. enligt 2.

 Generalagenten skall

se till att det till

försäkringsinspektionen

sänds in dels beräkningar

av de försäkringstekniska

skulderna, dels kopior

av registret.

 16 §[15]

Tillgångar som ett ut- Tillgångar som ett ut-

ländskt försäkringsföretagländskt försäkringsföretag

enligt 6, 10 och 15 a §§ enligt 6, 10 och 15 a §§

deponerat i deponerat i bankinstitut

bankinstitut och som och som inte beaktats

inte beaktats enligt enligt 16 a § första

16 a § första stycket stycket tredje meningen

tredje meningen eller eller använts för

avsatts till täckande av skuldtäckning, får användas

försäkringstekniska endast till betalning av

skulder enligt 13 § får 1. fordringar på grund

användas endast till av försäkringsavtal, som

betalning dels av ford- tillhör företagets rörelse

ringar på grund av försäk-här i landet,

ringsavtal, som tillhör 2. böter, viten,

företagets rörelse här i avgifter och ersättningar

landet, dels av böter, som med anledning av

viten, avgifter och er- denna rörelse kan åläggas

sättningar som i an- företaget, generalagenten

ledning av denna rörelse eller ombud som utsetts

kan åläggas företaget, av företaget enligt 4 §

generalagenten eller av andra stycket eller 27 §

företaget utsett ombud och

som avses i 4 § andra 3. ett

stycket eller 27 §, administrationsbos ford-

dels, i händelse av sär- ringar hos företaget i

skild administration av händelse av särskild

ett företags livförsäk- administration av före-

ringsrörelse här i tagets livförsäkrings-

landet, av rörelse här i landet.

administrationsboets

fordran hos företaget.

 19 §[16]

Å de Ett försäkringsföretag

livförsäkringspremier, eller dess företrädare får

som utländskt försäkrings-inte till fördel för en

företag jämlikt enskild försäkringstagare

fastställda grunder eller grupper av försäk-

bestämt för sin rörelse härringstagare, på annat sätt

i riket, må till fördel än genom återbäring, medge

för enskild för- direkt eller indirekt

säkringstagare eller nedsättning av de livför-

grupp av säkringspremier som

försäkringstagare varken företaget enligt upp-

direkt eller indirekt rättade grunder bestämt för

nedsättning medgivas sin rörelse här i landet.

vare sig av företaget

eller dess ombud

annorledes än genom

återbäring.

 21 §[17]

Utländskt försäkringsföretag, som driver försäkringsrörelse här i landet, skall

i alla meddelanden till allmänheten nämna sin företagsform och sitt hemland. I

meddelandena får inte lämnas uppgift av innebörd att företaget genom att

fullgöra i denna lag föreskriven skyldighet att nedsätta värdehandlingar ställt

fullgod säkerhet för sina svenska försäkringstagare eller att det beträffande

hela sin verksamhet är kontrollerat av svenska staten.

 Försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäk-

ringsvillkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring, som avses i

brevet.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen meddelar

 närmare föreskrifter om

 den information som ett

 försäkringsföretag skall

 lämna till försäkrings-

 tagarna och till den som

 avser att teckna en

 försäkring i företaget.

 I meddelanden till allmänheten om företagets fonder skall särskilt anges

beloppet av ännu inte inbetalda förbindelser av delägare eller garanter om dessa

belopp inräknats i fonderna.

 24 a §[18]

Skyldighet enligt 24 § Skyldigheten enligt 24 §

första stycket att lämna att lämna upplysningar

upplysningar och hålla och hålla tillgångar och

tillgångar och handlingar tillgängliga

handlingar tillgängliga för granskning gäller även

för granskning åligger för

även styrelsen och 1. styrelsen och

verkställande direktören verkställande direktören

i aktiebolag som driver eller motsvarande organ

verksamhet här i riket i företag vars verksamhet

med föremål uteslutande här i landet uteslutande

att biträda utländskt skall vara att biträda

försäkringsföretag som utländskt försäkringsföretag

driver rörelse här i eller som sådant

riket, så ock ordförande försäkringsföretag har ett

och verkställande bestämmande inflytande i,

direktör eller mot- samt

svarande befattnings- 2. ordförande och verk-

havare i tarifförening, ställande direktör eller

skaderegleringsnämnd, motsvarande företrädare i

villkorsnämnd eller skaderegleringsnämnd,

annat liknande organ, villkorsnämnd eller annat

som här i riket biträder liknande organ, som här i

sådant företag vid landet biträder sådant

rörelsens bedrivande. företag i dess rörelse.

 25 §[19]

Finansinspektionen får meddela de erinringar i fråga om utländska försäkrings-

företags verksamhet här i landet som inspektionen anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga företaget att vidta rättelse om inspektionen

finner att

 1. avvikelse skett från 1. avvikelse skett från

denna lag eller före- denna lag,

skrifter som har medde- trafikskadelagen

lats med stöd av denna (1975:1410), lagen

lag eller grunderna, om (1976:357) om motor-

sådana finns, tävlingsförsäkring eller

 föreskrifter som har

 meddelats med stöd av

 någon av dessa lagar

 eller grunderna, om

 sådana finns,

 2. grunderna inte 2. grunderna inte längre

längre är till- är tillfredsställande med

fredsställande med hänsynhänsyn till omfattningen

till omfattningen och och beskaffenheten av

beskaffenheten av företagets rörelse,

bolagets rörelse,

 3. i bankinstitut enligt 6, 10 eller 15 a § deponerat belopp minskats genom att

värdehandlingarna avsevärt nedgått i värde eller av annan anledning,

 4. försäkringsföretagets

 riktlinjer för placering

 av tillgångar som används

 för skuldtäckning inte är

 tillfredsställande med

 hänsyn till innehållet i

 13 § samt 7 kap. 9 a-10 c §§

 och 10 e § försäkrings-

 rörelselagen (1982:713),

 4. de tillgångar som 5. de tillgångar som an-

motsvarar värdet av de vänds för skuldtäckning

försäkringstekniska inte är tillräckliga eller

skulderna inte är inte är placerade enligt

tillräckliga eller 13 § samt 7 kap. 9

 a-10 c §§ och 10 e §

 försäkringsrörelselagen,

 5. det i övrigt finns eller

allvarliga anmärkningar 6. det i övrigt finns

mot försäkringsföretagetsallvarliga anmärkningar

verksamhet. mot försäkringsföretagets

 verksamhet.

 Om ett utländskt försäkringsföretags kapitalbas understiger solvensmarginalen

enligt 7 kap. 23 eller 25 § försäkringsrörelselagen (1982:713), skall

Finansinspektionen förelägga företaget att upprätta en plan för att återställa

en sund finansiell ställning och överlämna planen till inspektionen för

godkännande. Om kapitalbasen understiger de nivåer som anges i 16 a §, eller om

garantibeloppet för livförsäkringsrörelse inte har en sådan sammansättning som

anges i 16 a § tredje stycket, skall inspektionen förelägga företaget att

upprätta och för godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av

kapitalbasen.

 Vad som sägs i tredje stycket skall inte gälla i de fall företaget medgetts

förmåner enligt 23 a § och någon annan myndighet än Finansinspektionen har

tillsyn över soliditeten. Om den utländska myndighet som kontrollerar företagets

soliditet förbjuder det att helt eller delvis förfoga över sina tillgångar

skall, på begäran av myndigheten, Finansinspektionen vidta samma åtgärder

beträffande företagets tillgångar i Sverige.

 Om ett föreläggande enligt andra eller tredje stycket inte har följts inom den

bestämda tiden och det anmärkta förhållandet inte heller på något annat sätt har

undanröjts, skall Finansinspektionen anmäla detta till regeringen.

 Följer företaget inte Finansinspektionen får

gällande bestämmelser om begränsa ett försäkrings-

redovisning och täckning företags förfoganderätt

av försäkringstekniska eller förbjuda företaget

skulder eller uppfyller att förfoga över sina

företaget inte gällande tillgångar i Sverige, om

krav på garantibelopp, 1. företaget inte följer

får regeringen efter gällande bestämmelser om

anmälan av skuldtäckning,

Finansinspektionen 2. företagets kapitalbas

förbjuda företaget att understiger en tredjedel

helt eller delvis av solvensmarginalen

förfoga över sina eller inte uppfyller

tillgångar. Om företaget gällande krav på

medgetts förmåner enligt garantibelopp,

23 a § och någon annan 3. företagets kapitalbas

myndighet än Finans- understiger

inspektionen har solvensmarginalen och

tillsyn över soliditeten det finns särskilda skäl

skall regeringen, innan att anta att bolagets

åtgärd vidtas, underrättafinansiella ställning

den behöriga myndighet ytterligare kommer att

som kontrollerar försämras, eller

företagets soliditet. 4. det bedöms vara

 nödvändigt för att skydda

 de försäkrades intressen

 vid beslut om förverkande

 av företagets koncession.

 Om företaget medgetts

 förmåner enligt 23 a § och

 någon annan myndighet än

 Finansinspektionen har

 tillsyn över soliditeten,

 skall inspektionen

 underrätta den behöriga

 myndighet som kontrolle-

 rar företagets soliditet

 innan åtgärd vidtas.

 Om företaget driver

 verksamhet eller har

 tillgångar placerade i

 ett annat EES-land,

 skall Finansinspektionen

 underrätta den behöriga

 myndigheten i det landet

 om beslut som fattats i

 enlighet med sjätte

 stycket och, om det

 behövs, begära att den

 behöriga myndigheten i

 samarbete med

 inspektionen vidtar mot-

 svarande åtgärder.

 Finansinspektionen

 skall anmäla beslut om

 förverkande av koncession

 till de behöriga

 myndigheterna i de

 EES-länder där företaget

 bedriver försäkringsverk-

 samhet. Inspektionen får

 i samband härmed begära

 att sådan myndighet i

 samarbete med

 inspektionen vidtar de

 åtgärder som behövs för att

 skydda de försäkrades

 intressen.

 Finansinspektionen får besluta hur verksamheten skall drivas efter ett sådant

beslut som avses i fjärde och sjätte styckena.

 Regeringen kan förklara En koncession kan

koncessionen förverkad förklaras förverkad av

om så svåra miss- regeringen om företaget

förhållanden föreligger 1. inte längre uppfyller

att försäk- kraven för koncession,

ringsverksamheten bör 2. inte inom angiven

upphöra. tid har vidtagit

 åtgärderna i en plan som

 har godkänts enligt

 tredje stycket, eller

 3. i annat fall

 allvarligt åsidosätter

 gällande bestämmelser för

 verksamheten.

 Om företaget medgetts förmåner enligt 23 a § och dess auktorisation förklarats

förverkad av en utländsk myndighet som kontrollerar företagets soliditet, skall

Finansinspektionen vidta erforderliga åtgärder. Om skälet till att

auktorisationen förklarats förverkad är att företagets soliditet är

otillräcklig, skall regeringen genast förklara företagets koncession i Sverige

förverkad.

 Beslut, varigenom koncessionen förklaras förverkad, skall av Finansinspektionen

kungöras i Post- och Inrikes Tidningar.

 29 §[20]

Ett utländskt försäkrings-Ett utländskt försäkrings-

företag får med Finans- företag (det överlåtande

inspektionens tillstånd företaget) får med Finans-

överlåta hela sitt till inspektionens tillstånd

verksamheten här i helt eller delvis överlåta

landet hörande sitt försäkringsbestånd

försäkringsbestånd eller till en annan försäkrings-

del därav till svenskt givare (den övertagande

försäkringsbolag eller försäkringsgivaren).

utländskt Överlåtelse får ske till

försäkringsföretag, som 1. ett svenskt

har koncession för det försäkringsbolag, eller

slag av försäkringsrörelse2. en utländsk

det är frågan om. Har denförsäkringsgivare som har

övertagande koncession i Sverige

försäkringsgivaren säte ieller som är auktoriserad

ett EES-land får Finans- i ett land inom EES.

inspektionen medge

tillstånd bara om behörig

myndighet i försäkrings-

givarens hemland

intygar att för-

säkringsgivaren har

erforderlig kapitalbas

sedan överlåtelsen be-

aktats.

29 § 29 a §

Ansökan om tillstånd Ansökan om tillstånd till

skall göras av såväl överlåtelsen skall göras av

överlåtare som övertagare.såväl det överlåtande

Det avtal, som träffats företaget som den över-

angående överlåtelsen, tagande försäkrings-

skall fogas till givaren. Det avtal som

ansökningen. För ansök- träffats angående över-

ningen gäller 15 kap. 3 §låtelsen skall fogas till

femte stycket och 4 § ansökningen. För ansök-

andra stycket ningen gäller 15 kap. 3 §

försäkringsrörelselagen fjärde stycket och 4 §

(1982:713). första stycket försäkrings-

 rörelselagen (1982:713).

 Tillstånd att verkställa

 överlåtelseavtalet skall

 ges om

 1. försäkringstagarnas

 rätt inte försämras,

 2. den övertagande försäk-

 ringsgivaren har den

 kapitalbas som krävs

 sedan överlåtelsen

 beaktats, varvid hänsyn

 tagits till sådan förmån

 som kan ha medgivits i

 enlighet med 23 a § första

 stycket, och

 3. behörig myndighet i

 det land där risker är be-

 lägna eller där åtaganden

 skall fullgöras, sam-

 tycker till överlåtelsen

 eller inte har yttrat

 sig.

 Saknar den övertagande

 försäkringsgivaren

 koncession att driva

 försäkringsverksamhet i

 Sverige, skall

 kapitalbasen intygas av

 behörig myndighet. Med

 behörig myndighet avses,

 för EES-försäkringsgivare,

 den behöriga myndigheten

 i dess hemland och, för

 försäkringsgivare

 hemmahörande i ett land

 utanför EES, den behöriga

 myndigheten i det

 EES-land som övervakar

 försäkringsgivarens

 soliditet.

 29 b §

 Finansinspektionen skall

 innan tillstånd lämnas ge

 den behöriga myndigheten

 i det land risker finns

 eller där åtaganden skall

 fullgöras tillfälle att

 yttra sig. Finans-

 inspektionen får pröva

 ansökningen om tillstånd

 att verkställa över-

 låtelseavtalet när myndig-

 heterna yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader från det

 att den utländska

 myndigheten mottog med-

 delandet.

29 § 29 c §

När ansökan bifallits, Sedan Finansinspektionen

övergår ansvaret för det bifallit ansökningen,

överlåtna försäkringsbe- övergår ansvaret för det

ståndet på den övertagandeöverlåtna

försäkringsgivaren. Försäk-försäkringsbeståndet på den

ringstagare och övertagande försäkringsgiv-

livräntetagare som berörsaren. Försäkringstagare

av överlåtelsen skall och livräntetagare som

underrättas om den berörs av överlåtelsen

enligt vad som anges i skall underrättas om den

15 kap. 6 § försäkrings- enligt vad som anges i

rörelselagen. 15 kap. 6 § försäkrings-

 rörelselagen (1982:713).

 1. Denna lag träder ikraft såvitt avser 11 § den dag regeringen bestämmer och i

övrigt den 1 juli 1995.

 2. För livförsäkringar som har meddelats före ikraftträdandet av 11 §, gäller

fortfarande bestämmelserna i 11 § och 7 kap. 5-7 §§ försäkringsrörelselagen

(1982:713) i sin äldre lydelse.

 För försäkringar som avses i första stycket och som vid ikraftträdandet av 11 §

fortfarande gäller skall upprättade grunder även därefter ha fortsatt giltighet

om inte till försäkringsvillkoren har överförts bestämmelserna i grunderna om

 1. villkoren för försäkringstagares rätt till återköp,

 2. försäkringstagares rätt till fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos företaget,

 4. verkan av underlåtenhet att betala premie,

 5. försäkringstagares rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 1, 2

 eller 4 upphör i förtid eller företaget i övrigt inte har ansvar för

 försäkringsfallet, och

 6. förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

 För sådan livränta eller sjukränta som enligt 2 § tillhör annan försäkring än

livförsäkring gäller, i stället för 11 § andra stycket, vad som sagts i första

stycket i tillämpliga delar, om försäkringen har meddelats före ikraftträdandet

av 11 §.

 För sådana försäkringar som avses i första stycket skall 12 a § endast

tillämpas beträffande grunder för

 1. beräkning av försäkringspremier och premiereserv, och

 2. beräkning av tekniska återköpsvärden.

 **Fotnot**

 [46]jfr rådets direktiv 91/371/EEG (EGT nr L 205, 27.7.1991, s

 48, Celex 391L0371), 91/370/EEG (EGT nr L 205, 27.7.1991, s 2,

 Celex 391D0370), 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1, Celex

 392L0049), 92/96/EEG (EGT nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex

 392L0096).

 [47]Lagen omtryckt 1989:1082.

 Senaste lydelse av

 lagens rubrik 1982:1083

 13 a § 1993:1305

 36 § 1991:270

 38 § 1993:1305

 [48]Senaste lydelse 1993:1305.

 [49]Senaste lydelse 1993:1305.

 [7]Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär att tredje

 stycket upphävs.

 [8]Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär bl.a. att första

 stycket upphävs.

 [9]Senaste lydelse 1993:1305.

 [10]Senaste lydelse 1982:1083.

 [11]Senaste lydelse 1989:1082.

 [12]Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär bl.a. att tredje

 och fjärde styckena upphävs.

 [13]Senaste lydelse 1982:1083.

 [14]Senaste lydelse 1993:1305.

 [15]Senaste lydelse 1993:1305.

 [16]Senaste lydelse 1982:1083.

 [17]Senaste lydelse 1993:1305.

 [18]Senaste lydelse 1982:1083.

 [19]Senaste lydelse 1993:1305.

 [20]Senaste lydelse 1993:1305.

 78

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 17 §

Vad i 13 § stadgas Bestämmelserna i 13 §

äge ej tillämpning ågäller inte

försäkringsavtal, förförsäkringar för vilka

vilka enligt lag försäkringsgivarens

regler om påföljd grunder innehåller

därav, att premie ejbestämmelser om

erlägges, skola verkan av

finnas i särskilda underlåtenhet att

för för- betala premie.

säkringsgivarens Bestämmelserna i 16 §

verksamhet stadfästagäller inte

grunder. försäkringar för vilka

 Ej heller skall försäkringsgivarens

vad i 16 § är stadgatgrunder innehåller

äga tillämpning, då ibestämmelser om

sådana grunder skolaförsäkringstagarens

meddelas bestäm- rätt när försäkringen

melser om den rätt, upphör i förtid.

som må tillkomma för-

säkringstagaren,

därest försäkring

upphör i förtid.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 94

2.5 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen

(1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 4 a § förmånsrättslagen (1970:979)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §2

Förmånsrätt följer medFörmånsrätt följer med

försäkringstagares försäkringstagares

fordran hos fordran hos

försäkringsföretag iförsäkringsföretag i

den egendom och i den egendom och i

den omfattning som den omfattning som

anges i 7 kap. 11 § anges i 7 kap.

försäkringsrörelse- 11 a § försäkrings-

lagen (1982:713), rörelselagen

15 § tredje stycket (1982:713) och 15 §

lagen (1950:272) om tredje-femte

rätt för utländska styckena lagen

försäkringsföretag att(1950:272) om rätt

driva försäk- för utländska

ringsrörelse i försäkringsföretag att

Sverige och 5 kap. driva försäkrings-

9 § tredje stycket rörelse i Sverige.

lagen (1993:1302)

om EES-försäkrings-

givares verksamhet

i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

1Lagen omtryckt 1975:1248.

2Senaste lydelse 1993:1310.

 95

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

 Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (1972:272) om understödsföreningar

 dels att 24 och 25 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 24 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 24 §2

Vid varje tidpunkt skall ett belopp, som täcker summan av dels försäkrings-

fonder, dels understödsföreningens övriga skulder, annan fond än försäkringsfond

ej medräknad, vara redovisat i följande slag av tillgångar, nämligen

 1. obligationer eller andra skuldförbindelser som utfärdats eller garanterats

av staten,

 2. obligationer som utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank, Konungariket

Sveriges Stadshypotekskassa, Svenska Bostadskreditkassan, Svenska

skeppshypotekskassan, Skeppsfartens sekundärlånekassa eller av Nordiska

investeringsbanken, eller andra skuldförbindelser som utfärdats av sådan

kreditinrättning, dock ej sådana för den allmänna rörelsen avsedda

förskrivningar, som medför rätt till betalning först efter utfärdarens övriga

fordringsägare (förlagsbevis),

 3. obligationer som utfärdats eller garanterats av bankaktiebolag, sparbank

eller central föreningsbank eller andra fordringsbevis som utfärdats av sådant

bankinstitut eller Riksbanken, dock ej förlagsbevis,

 4. obligationer eller andra skuldförbindelser, utfärdade eller garanterade av

kommun,

 5. obligationer som utfärdats av svenskt näringsföretag och som offentligen

utbjudits av bankaktiebolag, sparbank, föreningsbank, eller Nordiska

investeringsbanken,

 6. skuldförbindelser, för vilka föreningen har säkerhet i form av panträtt på

grundval av

 inteckning i jordbruks-, bostads-, kontors- eller affärsfastighet inom fyra

femtedelar eller i annan fastighet inom två tredjedelar av senast fastställda

taxeringsvärde, eller

 inteckning i tomträtt, till vilken hör byggnad som är avsedd för bostads-,

kontors-, eller affärsändamål, inom fyra femtedelar eller i annan tomträtt inom

två tredjedelar av senast fastställda taxeringsvärde, med den ytterligare

begränsning som Finansinspektionen kan komma att föreskriva med hänsyn till

tomträttsavtalets innehåll eller annan omständighet,

1jfr rådets direktiv 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1, Celex 392L0049),

92/96/EEG nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex 392L0096).

2Senaste lydelse 1992:1624.

 dock att, utom i fråga om sådant lån till kommun för vilket inspektionen

medgett undantag, byggnad skall, för att säkerheten skall få godtas, vara

brandförsäkrad i svenskt försäkringsbolag eller i utländskt försäkringsföretag

som har rätt att driva försäkringsrörelse här i riket,

 7. andra svenska eller utländska värdehandlingar utom sådana som skall infrias

i främmande valuta, om de till art och säkerhet kan anses jämförliga med

värdehandlingar som avses i någon av punkterna 1-6,

 8. lån mot säkerhet i föreningens försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

 9. föreningen tillhörig fastighet eller tomträtt intill de gränser och med de

brandförsäkringsvillkor som enligt 6 gäller beträffande inteckning, eller

 10. värdet av svenskt försäkringsbolags ansvarighet på grund av försäkringar,

som övertagits i återförsäkring.

 Förening, som enligt sina stadgar huvudsakligen är avsedd för anställda i visst

eller vissa företag, får även fullgöra i första stycket förskriven redovisning i

sådana av ett eller flera av företagen utfärdade skuldförbindelser, för vilka

föreningen äger säkerhet i värdehandlingar som avses i samma stycke 1-5 och 7.

 Vid tillämpning av första stycket 6 ersätts, om Finansinspektionen har medgett

det

 fyra femtedelar av taxeringsvärdet med sjuttio procent av det uppskattade

värdet av fastigheten respektive av byggnad eller annan egendom som hör till

tomträtten eller, om pantvärde fastställts för egendomen enligt gällande

bestämmelser om lån av statsmedel till främjande av bostadsbyggandet, med

sjuttiofem procent av pantvärdet, samt

 två tredjedelar av taxeringsvärdet med sextio procent av egendomens uppskattade

värde.

 Med uppskattat värde avses det värde som understödsföreningen har bestämt på

grundval av särskild värdering. Har medgivande enligt tredje stycket lämnats får

belopp som dittills har redovisats enligt första stycket 6 dock redovisas på

samma sätt även i fortsättningen.

 Utan hinder av första Utan hinder av första

och andra styckena får och andra styckena får

ett belopp, som svarar ett belopp, som svarar

mot högst en femtedel av mot högst en femtedel av

föreningens försäkrings- föreningens försäkrings-

fonder, redovisas i fonder, redovisas i

andra värdehandlingar än andra värdehandlingar än

som förut sagts, dock ej som förut sagts, dock ej

i aktier eller andelar i aktier eller i andelar

i aktiefond, och i i värdepappersfond, och i

tillgångar som nämns i tillgångar som nämns i

första stycket 9 utöver första stycket 9 utöver där

där angiven gräns. angiven gräns.

 24 a §

 Finansinspektionen kan

 efter ansökan av en

 understödsförening besluta

 att föreningen i stället

 för 24 §, skall tillämpa

 7 kap. 9 a-10 g §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) och

 föreskrifter som

 meddelats med stöd av de

 bestämmelserna samt punkt

 4 i övergångsbestämmelserna

 till lagen (1995:000) om

 ändring i försäkrings-

 rörelselagen (1982:713).

 25 §3

Understödsförening får Understödsförening får inte

icke utan utan Finansinspektionens

Finansinspektionens medgivande äga mer än en

medgivande äga mer än en tjugondel av aktierna i

tjugondel av aktierna i svenskt eller utländskt

svenskt eller utländskt aktiebolag eller, om

aktiebolag eller, om rösterna har olika röst-

aktierna har olika röst- värde, större antal än att

värde, större antal än attröstetalet för aktierna

röstetalet för aktierna utgör högst en tjugondel

utgör högst en tjugondel av röstetalet för samtliga

av röstetalet för samt- aktier.

liga aktier.

 Understödsförening får

icke utan

Finansinspektionens

medgivande äga andel i

aktiefond.

 Denna lag träder i kraft 1 juli 1995.

3Senaste lydelse 1992:1624. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs

 96

2.7 Förslag till lag om ändring i trafikskadelagen

(1975:1410)

 Härigenom föreskrivs1 att 5 § trafikskadelagen (1975:1410)2 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §3

Trafikförsäkring Trafikförsäkring får

meddelas av för- meddelas av

säkringsanstalt som 1. en

har fått tillstånd försäkringsgivare som

därtill av har fått tillstånd

regeringen. till det av

Försäkringsanstalt regeringen, samt

som har fått sådant 2. en

tillstånd är skyldigförsäkringsgivare som

att på begäran är verksam här i

meddela trafikförsäk-landet enligt lagen

ring. (1993:1302) om

 I tillstånd som EES-försäkrings-

avses i första givares verksamhet

stycket kan skyl- i Sverige.

digheten att med- En försäkringsgivare

dela trafikförsäkringsom får meddela

begränsas till att trafikförsäkring är

gälla försäkring åt skyldig att på

personer som tillhörbegäran meddela

viss yrkesgrupp trafikförsäkring. I

eller intressegrupp ett tillstånd enligt

eller som är bosattaförsta stycket 1 kan

inom visst område. dock skyldigheten

 Utöver vad som begränsas till att

följer av första gälla försäkring åt

stycket får trafik- personer som tillhör

försäkring meddelas en viss yrkesgrupp

av en utländsk eller intressegrupp

EES-försäkringsgivareeller som är bosatta

som för sådan för- inom ett visst

säkring har gjort område. Finans-

anmälan enligt 2 inspektionen kan

kap. 2 § första efter ansökan medge

stycket lagen motsvarande be-

(1993:1302) om gränsning för

EES-försäkrings- försäkringsgivare som

givares verksamhet driver verksamhet

i Sverige och som här som avses i

har utsett en första stycket 2.

representant för sig En försäkringsgivare

här i landet. En som avser att

försäkringsgivare sommeddela trafik-

har gjort sådan an- försäkring genom

mälan är skyldig attgränsöverskridande

på begäran meddela verksamhet med stöd

trafikförsäkring. av 2 kap. 1 § lagen

Finansinspektionen om

kan på ansökan be- EES-försäkringsgivares

gränsa denna verksamhet i

skyldighet till att Sverige men som

avse personer som inte har fast

tillhör viss yrkes- driftställe i

grupp eller Sverige skall ha en

intressegrupp eller representant här i

som är bosatta inom landet. Repre-

visst område. sentanten skall

 En representant vara bosatt i

som avses i tredje Sverige eller vara

stycket skall vara en svensk juridisk

bosatt i Sverige person. Försäkrings-

eller vara en givaren skall

svensk juridisk utfärda en fullmakt

person. för representanten

Försäkringsgivaren att gentemot

skall utfärda en skadelidande

fullmakt för företräda försäkrings-

representanten att givaren och att

gentemot skade- själv eller genom

lidande företräda annan tala och

försäkringsgivaren svara för denne

och att själv eller angående försäk-

genom ringsfall.

 Representanten

 skall även

1jfr rådets direktiv 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1, Celex 392L0049)

2Lagen omtryckt 1977:949.

3Senaste lydelse 1993:1307.

annan tala och svara för ha behörighet att företräda

denne angående försäkringsgivaren vid

försäkringsfall. kontroll av om det finns

Representanten skall giltig trafikförsäkring.

även ha behörighet att Försäkringsgivaren skall

företräda informera

försäkringsgivaren vid försäkringstagarna om vem

kontroll av om giltig som är försäkringsgivarens

trafikförsäkring före- representant och om

ligger. Ytterligare dennes adress.

föreskrifter om villkor Ytterligare föreskrifter

beträffande om villkor beträffande

representanten får representanter får

meddelas av regeringen meddelas av regeringen

eller, efter eller, efter regeringens

regeringens bemyndigande,

bemyndigande, Finans- Finansinspektionen.

inspektionen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 97

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:357) om

motortävlingsförsäkring

 Härigenom föreskrivs1 att 2 § lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

MotortävlingsförsäkringMotortävlingsförsäkring

meddelas av får bara meddelas av

försäkringsanstalt en försäkringsgivare

som har fått som har fått

tillstånd därtill avtillstånd till det

regeringen. av regeringen samt

Försäkringsanstalt av en försäkrings-

som har fått sådant givare som är

tillstånd är skyldigverksam här i landet

att på begäran enligt lagen

meddela motor- (1993:1302) om

tävlingsförsäkring ochEES-försäkringsgivares

att utfärda bevis verksamhet i

därom enligt formulärSverige.

som försäkrings- En försäkringsgivare

inspektionen som får meddela

fastställer. motortävlings-

 försäkring är skyldig

 att på begäran

 meddela motortäv-

 lingsförsäkring och

 att utfärda bevis

 därom enligt formulär

 som Finansinspek-

 tionen fastställer.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

1jfr rådets direktiv 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s 1, Celex 392L0049).

 98

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

 Härigenom föreskrivs1 att 5 § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

För att en fysisk person skall bli registrerad som försäkringsmäklare krävs att

han

 1. inte är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har för-

valtare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken,

 2. inte genom anställning eller uppdrag hos något försäkringsföretag eller på

annat sätt är beroende av försäkringsgivarintressen,

 3. har en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas honom om han

åsidosätter sina skyldigheter,

 4. har en 4. har en

tillfredsställande tillfredsställande

utbildning för den utbildning för den

verksamhet som verksamhet som

skall bedrivas, och skall bedrivas

 eller, om han varit

 verksam som mäklare

 i annat land, har

 förvärvat kunskap på

 annat sätt, och

 5. i övrigt är lämplig som försäkringsmäklare.

 Sådan försäkring som avses i första stycket 3 krävs inte om mäklarens verk-

samhet bedrivs uteslutande för en juridisk person som är registrerad som

försäkringsmäklare.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

1jfr rådets direktiv 77/92/EEG (EGT nr L 26, 31.1.1977, s 14, Celex 377L0092).

2Senaste lydelse 1994:2011.

 99

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs1 att 1, 4-6, 8 och 10-11 §§ lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder2 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §3

Denna lag gäller Denna lag gäller

livförsäkringar där livförsäkringar där

premierna enligt premierna enligt

försäkringsavtalet försäkringsavtalet

skall placeras i en skall placeras i en

eller flera eller flera

värdepappersfonder. värdepappersfonder

 eller i utländska

 fondföretag.

 Premierna får

 placeras i utländska

 fondföretag, om

 företagen är under-

 kastade

 lagstiftning eller

 annan offentlig

 reglering som

 väsentligen stämmer

 överens med den som

 gäller för värde-

 pappersfonder här i

 landet. Regeringen

 eller, efter

 regeringens bemyn-

 digande,

 Finansinspektionen

 skall meddela

 föreskrifter om

 vilka utländska

 stater de utländska

 fondföretagen skall

 vara belägna eller

 ha sitt säte i.

 4 §4

Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

skall placera in- skall placera in-

betalda premier för betalda premier för

försäkringen i den försäkringen i den

eller de eller de

värdepappersfonder värdepappersfonder

som eller utländska

försäkringstagaren fondföretag som för-

från tid till annan säkringstagaren från

bestämmer. tid till annan

 bestämmer.

 Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

har dock rätt att i har dock rätt att i

sina villkor sina villkor

begränsa antalet begränsa antalet

fonder i vilka fonder eller

inbetalda premier fondföretag i vilka

får placeras. inbetalda premier

 får placeras.

 5 §5

Utdelning från en Utdelning från en

värdepappersfond på värdepappersfond

andelar som eller ett utländskt

förvärvats enligt 4 §fondföretag på

får användas endast andelar som

för förvärvats enligt

1jfr rådets direktiv 92/96/EEG (EGT nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex 392L0096).

2Senaste lydelse av lagens rubrik 1990:1117.

3Senaste lydelse 1993:936.

4Senaste lydelse 1993:936.

5Senaste lydelse 1993:936.

förvärv av nya 4 § får användas endast för

fondandelar, utbetal- förvärv av nya fondandelar

ning enligt försäk- eller placeringar i

ringsavtalet eller utländska fondföretag samt

täckning av försäkrings- för utbetalning enligt

tagarens kostnader för försäkringsavtalet eller

försäkringen. täckning av försäkrings-

 tagarens kostnader för

 försäkringen.

 6 §

Inlösen av fondandelar Inlösen av fondandelar

får, utöver vad som följereller andelar i utländska

av 4 §, ske endast för fondföretag får, utöver vad

utbetalning enligt som följer av 4 §, ske en-

försäkringsavtalet eller dast för utbetalning

täckning av försäkrings- enligt försäkringsavtalet

tagarens kostnader för eller täckning av försäk-

försäkringen. ringstagarens kostnader

 för försäkringen.

 7 §6

Om det finns särskilda Om det finns särskilda

skäl får regeringen skäl får regeringen eller,

eller, efter efter regeringens

regeringens bemyndigande,

bemyndigande, Finansinspektionen medge

Finansinspektionen undantag från bestäm-

medge undantag från melserna i

bestämmelserna i försäkringsrörelselagen

försäkringsrörelselagen (1982:713) utöver vad som

(1982:713) utöver vad föreskrivs i 1 kap. 10 §

som föreskrivs i 1 kap. den lagen. Ett undantag

10 § den lagen. Ett skall vara förenligt med

undantag skall vara Europeiska

förenligt med Sveriges gemenskapernas rättsakter

förpliktelser i fråga om i fråga om direkt

försäkring enligt avtaletförsäkring.

den 2 maj 1992 om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

 8 §

Ett försäkringsbolag som Ett försäkringsbolag som

driver rörelse enligt driver rörelse enligt

denna lag får redovisa denna lag får använda

belopp motsvarande för- andelar i värdepappers-

säkringstekniska skulder fonder och placeringar i

i andra slag av utländska fondföretag för

tillgångar än som anges iskuldtäckning utan de

7 kap. 9 § försäkrings- begränsningar som anges i

rörelselagen (1982:713). 7 kap. 10 b och 10 c §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) i den ut-

 sträckning

 försäkringsbolaget inte

 står den finansiella

 risken.

 10 §

För ett försäkringsbolag som driver rörelse enligt denna lag gäller inte vad som

föreskrivs för livförsäkringsbolag i försäkringsrörelselagen (1982:713) i fråga

om

6Senaste lydelse 1993:1306.

 1. förbud enligt 4 kap. 1 § mot fondemission,

 2. förbud enligt 12 2. förbud enligt 12 kap.

kap. 2 § mot vinst- 2 § mot vinstutdelning,

utdelning och

 3. skyldighet enligt 3. skyldighet enligt 12

12 kap. 5 § att avsätta kap. 5 § att avsätta

årsvinst till en åter- årsvinst till en åter-

bäringsfond. bäringsfond och

 4. placering av

 tillgångar enligt 7 kap.

 10 e §.

 Försäkringsbolagets egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och

fritt eget kapital eller ansamlad förlust på det sätt som föreskrivs i 11 kap.

10 § fjärde stycket försäkringsrörelselagen.

 Försäkringsbolaget får dela ut vinst till aktieägare enligt vad som föreskrivs

för skadeförsäkringsbolag i 12 kap. 2 § försäkringsrörelselagen.

 11 §7

Om inte årsvinsten sätts Om inte årsvinsten sätts

av till en av till en

återbäringsfond, skall återbäringsfond, skall

försäkringsbolaget inrättaförsäkringsbolaget inrätta

en reservfond för av- en reservfond för

sättningar enligt vad avsättningar enligt vad

som föreskrivs för som föreskrivs för

skadeför- säkringsbolag iskadeförsäkringsbolag i 12

12 kap. 9 § försäkrings- kap. 9 §

rörelselagen (1982:713). försäkringsrörelselagen

Regeringen eller, efter (1982:713). Regeringen

regeringens bemynd- eller, efter regeringens

igande, Finansinspek- bemyndigande, Finans-

tionen får i samband med inspektionen får i

stadfästelse av grunder samband med att grunder

för bolagets verksamhet för bolagets verksamhet

meddela närmare villkor tillställs Finans-

i fråga om avsättning inspektionen enligt

till reservfonden. 7 kap. 8 a § försäkrings-

 rörelselagen meddela

 närmare bestämmelser i

 fråga om avsättning till

 reservfonden.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

7Senaste lydelse 1993:1306.

 100

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2005) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)1

 dels att 8 kap. 5 § i paragrafens lydelse enligt lagen (1994:2005) om ändring i

nämnda lag skall ha följande lydelse,

 dels att ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1994:2005) om ändring i nämnda

lag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt SFS Föreslagen lydelse

1994:2005

 8 kap.

 5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i tillståndsgivning

eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden,

eller försäkringsväsendet, för uppgift om

 1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser,

om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

 2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i

affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet

avser.

 I ärende hos I ärende hos

statlig myndighet statlig myndighet

om innehav av om innehav av

aktier i bankaktie- aktier i bankaktie-

bolag, bolag,

kreditmarknadsbolag kreditmarknadsbolag,

och värde- värdepappersbolag

pappersbolag gäller och i försäkrings-

sekretess för aktiebolag gäller

uppgift om enskilds sekretess för upp-

personliga eller gift om enskilds

ekonomiska personliga eller

förhållanden om det ekonomiska

kan antas att den förhållanden om det

enskilde lider kan antas att den

skada eller men om enskilde lider

uppgiften röjs. skada eller men om

Sekretess gäller uppgiften röjs.

inte för beslut av Sekretess gäller

myndigheten och inte för beslut av

inte heller för upp-myndigheten och

gift som erhållits inte heller för upp-

från annan myndighetgift som erhållits

om uppgiften inte ärfrån annan myndighet

sekretessbelagd där.om uppgiften inte är

 sekretessbelagd där.

 Sekretess gäller vidare i statlig myndighets verksamhet, som består i över-

vakning enligt insiderlagen (1990:1342), för sådan uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon

som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte mot-

verkar syftet med uppgiftsskyldigheten.

 Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande

stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verk-samhet som avses i

första - tredje styckena för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden

och ekonomiska eller personliga förhållanden som

1Lagen omtryckt 1992:1474.

Lydelse enligt SFS 1994:2005Föreslagen lydelse

myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess gäller hos Finans-

inspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om inspektionen från

motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter enligt annat avtal. Före-

skrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga om denna sekretess tillämpas i

strid med avtalet.

 Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen enligt

första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

 Denna lag träder i Denna lag träder i kraft

kraft den 1 januari den 1 juli 1995.

1996.

 101

3 Ärendet och dess beredning

I detta ärende tas upp förslag till ändringar i lagstiftningen för svenska och

utländska försäkringsgivare som följer av genomförandet av EG:s tredje

skadeförsäkringsdirektiv (92/49/EEG) och tredje livförsäkringsdirektiv

(92/96/EEG) och Sveriges medlemskap i Europeiska unionen (EU).

 Hösten 1990 tillkallades med stöd av regeringens bemyndigande en kommitté,

Försäkringsutredningen (Fi 1990:11) för att utreda vissa frågor på

försäkringsområdet och föreslå ändringar i försäkringsrörelselagstiftningen.

Syftet med utredningen är att skapa mer rationella rörelseregler för

försäkringsbolagen och att åstadkomma ett regelsystem som är förenligt med det

inom EG. Frågor som berördes av den västeuropeiska integrationen skulle

behandlas med förtur.

 Försäkringsutredningen presenterade hösten 1991 ett första delbetänkande,

Försäkringsrörelse i förändring 1 (SOU 1991:89). Betänkandet innehöll bl.a.

förslag till nya soliditets- och placeringsregler för försäkringsbolag.

Förslaget om soliditetsregler, som grundades på EG:s första skade-

försäkringsdirektiv och första livförsäkringsdirektiv, togs upp i prop.

1992/93:257 om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning av

EES-avtalet. Propositionen antogs av riksdagen (bet. 1993/94:NU5, rskr.

1993/94:39) och lagstiftningen trädde i kraft den 1 januari 1994 (SFS

1993:1302-1311).

 Den del av Försäkringsutredningens förslag som avsåg placeringsregler

behandlades inte i den nämnda propositionen. Utgångspunkten för utredningens

förslag var EG-kommissionens förslag till tredje skadeförsäkringsdirektiv och

tredje livförsäkringsdirektiv. I de sedermera antagna direktiven har

direktivförslagens placeringsregler reviderats i en inte obetydlig omfattning.

Regeringen fann i beslut den 17 december 1992 att Försäkringsutredningens

förslag till placeringsregler borde bearbetas ytterligare och att det arbetet

borde utföras i särskild ordning. Regeringen uppdrog åt docenten Lars[REDACTED_EFTERNAMN] att

föreslå nya placeringsregler för försäkringsbolag.[REDACTED_EFTERNAMN] presenterade i

september 1993 departementspromemorian Placeringsregler för försäkringsbolag (Ds

1993:57).

 Försäkringsutredningen lämnade i december 1993 sitt andra delbetänkande

Försäkringsrörelse i förändring 2 (SOU 1993:108). Betänkandet innehåller framför

allt förslag som föranleds av de bestämmelser i det tredje

skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet som rör

produktfrihet och beräkning av försäkringstekniska reserver.

 Förslagen i departementspromemorian och Försäkringsutredningens delbetänkande

har sådant samband att de har remissbehandlats gemensamt.

 Av remissinstanserna har åtta understödsföreningar tagit upp frågan om

konkurrensneutralitet mellan försäkringsbolag och understödsföreningar när det

gäller placeringsregler (se avsnitt 5.5.2). Ett utkast till allmänmotivering,

lagförslag och författningskommentar som behandlar ämnet har utarbetats inom

Finansdepartementet. Utkastet överensstämmer med förslaget i denna proposition.

De nämnda understödsföreningarna och Arkitekternas Pensionskassa har fått

tillfälle att avge yttrande över utkastet.

 Inom Finansdepartementet upprättades i mars 1994 en promemoria om vissa

lagändringar med anledning av EG:s tredje skade- resp. livförsäkringsdirektiv.

Promemorian behandlar sådana ämnen i det tredje skadeförsäkringsdirektivet och

tredje livförsäkringsdirektivet som inte tas upp i Lars Nybergs promemoria om

placeringsregler för försäkringsbolag och Försäkringsutredningens andra

delbetänkande. Finansdepartementets promemoria har remissbehandlats.

 Inom Justitiedepartementet har upprättats en promemoria Ny försäkringsavtalslag

(Ds 1993:39). Promemorian bygger på Försäkringsrättskommitténs betänkanden

Personförsäkringslag (SOU 1986:56) och Skadeförsäkringslag (SOU 1989:88). I

promemorian har föreslagits informationsregler som följer av det tredje

skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Den delen av

promemorians förslag tas upp i förevarande lagstiftningsärende. Promemorian har

remissbehandlats.

 I förevarande lagstiftningsärende behandlas även en fråga om försäkrings-

mäklares utbildning. Inom Finansdepartementet har utarbetats en promemoria med

förslag till allmänmotivering, lagförslag och författningskommentar i frågan.

Promemorian har remissbehandlats.

 I bilagorna 1-4 finns förteckningar över de remissinstanser som yttrat sig över

promemorian om placeringsregler för försäkringsbolag, Försäkringsutredningens

andra delbetänkande, Finansdepartementets promemoria och den del av promemorian

om ny försäkringsavtalslag som behandlar försäkringsdirektivens

informationsregler samt promemorian om försäkringsmäklare. Remissyttrandena

finns tillgängliga i Finansdepartementet (dnr Fi93/3858, Fi94/171, Fi94/849 och

Fi95/39) och i Justitiedepartementet (dnr Ju93/2420).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 9 februari 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 8.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 9.

 Lagrådet har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen har i allt

väsentligt följt Lagrådets förslag och synpunkter. Lagrådet har förutsatt att en

särskild fråga som föranleds av en bestämmelse i 7 kap. 10 § FRL närmare utreds

i detta lagstiftningsärende. Frågan har behandlats i författningskommentaren

till den bestämmelsen och föranlett en ändring i 7 kap. 9 § första stycket FRL.

 Efter Lagrådets granskning har vissa ändringar gjorts i lagförslagen.

Bestämmelserna om normgivningsdelegation i 1 kap. 2 § försäkringsrörelselagen

(FRL) och 1 § lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att

driva försäkringsrörelse i Sverige (LUF) har inskränkts från att omfatta avtal

mellan Europeiska gemenskaperna (EG) och ett land utanför Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet till att endast avse avtal mellan EG och Schweiz. Punkt 2 i

övergångsbestämmelserna till lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares

verksamhet i Sverige (LEF) har förtydligats så att det av lagtexten framgår dels

att verksamhet skall drivas före ikraftträdandet, dels att det skall anses som

om lagens krav för sekundäretablering uppfyllts. Punkt 2 i övergångsbe-

stämmelserna till LUF har ändrats med anledning av att de försäkringsföretag som

omfattas av lagen inte behöver upprätta grunder för återbäring. I 2 a kap. 1 §

FRL och 2 kap. 4 § LEF har en bestämmelse om representant för vissa sekundär-

etableringar tagits bort så som oförenlig med EG:s direktiv. Vissa ändringar har

också gjorts i 7 kap. 10 § första stycket 16 och 10 c § första stycket 4 FRL

samt i 13 § andra stycket LUF. I 25 § andra stycket 1 LUF har införts en

möjlighet för Finansinspektionen att ingripa mot här koncessionerade utländska

försäkringsföretag när avvikelse skett från lagen (1976:357) om motortäv-

lingsförsäkring.

 På grund av ändringarnas beskaffenhet anser regeringen att Lagrådets hörande i

denna del skulle sakna betydelse.

 I förtydligande syfte har även ändringar gjorts i 2 a kap. 5 §, 14 kap. 26 a §

och 15 kap. 4 § FRL samt 29 b § LUF.

 Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagförslagen.

 108

4 Allmänna utgångspunkter

4.1 EG och EU

Europeiska Gemenskaperna, EG, är en sammanslutning mellan europeiska stater,

vars övergripande mål är att skapa tillväxt, stabilitet och ökat välstånd i

medlemsstaterna. Formellt består EG av tre självständiga gemenskaper, Europeiska

kol- och stålgemenskapen, Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atom-

energigemenskapen. Samarbetet inom EG har successivt byggts ut, bl.a. genom det

s.k. fusionsfördraget (1965), den s.k. enhetsakten (1986) och unionsfördraget

(Maastrichtfördraget 1992). Den övergripande helhet som omfattas av

unionsfördraget betecknas Europeiska unionen (EU).

 EU har sedan den 1 januari 1995, då Sverige, Finland och Österrike blev

medlemmar, femton medlemsländer; förutom de nyss nämnda Tyskland, Frankrike,

Italien, Nederländerna, Belgien, Luxemburg, Storbritannien, Irland, Danmark,

Grekland, Spanien och Portugal.

 I lagrådsremissen används beteckningen EU för Europeiska unionen när

medlemsstaternas samarbete i hela dess vidd diskuteras. För den del av sam-

arbetet som har överstatliga inslag och som traditionellt förknippas med de

Europeiska gemenskaperna används den alltjämt riktiga beteckningen EG. EG:s

regler för försäkringsverksamhet ryms helt inom ramen för det senare samarbetet.

 Inom gemenskapen har utvecklats ett särskilt regelverk, den s.k. EG-rätten. Den

primära EG-rätten består av de fördrag som ligger till grund för de tre

gemenskaperna samt fusionsfördraget och enhetsakten. Det grundläggande är det

s.k. Romfördraget, som bl.a. innehåller det viktiga förbudet mot diskriminering

på grund av nationalitet och principbestämmelsen om bildandet av en gemensam

marknad. Den gemensamma marknaden omfattar de fyra friheterna, dvs. den fria

rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital. Den fria rörligheten för

personer omfattar den s.k. etableringsfriheten som, tillsammans med

tjänstefriheten, är grundläggande i förevarande lagstiftningsärende. Den

sekundära EG-rätten utgörs av rättsakter som har utfärdats av EG:s

institutioner. Sådana rättsakter syftar bl.a. till att åstadkomma en

harmonisering av de olika ländernas lagstiftning för att därigenom förverkliga

gemenskapernas mål. Direktiven, som beslutas av EG:s råd, riktar sig till

medlemsstaterna och anger ett visst resultat som skall uppnås inom en bestämd

tid. Medlemsstaterna får själva bestämma form och tillvägagångssätt för införan-

det av reglerna i den nationella rätten. Direktiven är alltså inte direkt

tillämpliga i medlemsstaterna och har inte heller s.k. direkt verkan (effekt) i

förhållandet mellan enskilda, dvs. direktivens bestämmelser grundar inte några

rättigheter eller skyldigheter och kan normalt inte åberopas inför domstolar och

myndigheter. Ett direktiv kan emellertid i vissa fall, enligt uttalande från

EG-domstolen, anses ha direkt effekt i de delar som avser rättigheter för

enskild om medlemsstaten underlåtit att införliva direktivet i den nationella

rättsordningen inom utsatt tid. Ett uteblivet införlivande av ett direktiv kan

även berättiga till skadestånd för enskild.

 Inom EU fordras inte endast att direktiven skall införlivas med de nationella

rättsordningarna utan också att direktiven och annan EG-rätt tolkas enhetligt i

alla EU-länder. Tolkningen skall i sista hand göras av EG-domstolen. Svenska

domstolar och andra rättstillämpande myndigheter är därför skyldiga att beakta

EG-domstolens avgöranden.

4.2 Sverige och EU

Sverige och andra dåvarande EFTA-länder (Finland, Island, Norge och Österrike)

träffade i februari 1992 avtal med EG och EG:s medlemsstater om ett Europeiskt

ekonomiskt samarbetsområde, EES. EES-avtalet, som trädde i kraft den 1 januari

1994, syftar till en integrering av de aktuella EFTA-ländernas marknader med

EU:s inre marknad med dess fria rörlighet för varor, tjänster, personer och

kapital (de fyra friheterna). Det ursprungliga EES-avtalet omfattade

EG-rättsakter som antagits fram till och med den 31 juli 1991. Enligt avtalet

kan direktiv som därefter antas av EG fogas till EES-avtalet genom beslut i den

Gemensamma EES-kommittén. Ett sådant tillägg till avtalet beslutades i mars

1994.

 Sverige har den 1 januari 1995 inträtt som medlem i EU. Sveriges förpliktelse

att införliva EG-rätten i den svenska rättsordningen grundas härefter enbart på

medlemskapet. Sverige kommer dock i egenskap av medlem i EU att omfattas av

EES-avtalet och vara skyldigt att tillämpa de direktiv som ingår i avtalet i

förhållande till de EFTA-länder som är avtalsparter, för närvarande Norge och

Island. Föreliggande lagförslag har utformats med beaktande av detta. Det område

som omfattas av den gemensamma marknaden betecknas således, liksom i redan

gällande lagstiftning, EES.

4.3 EG:s grundläggande regler om försäkringsverksamhet

EG antog 1961 ett program om genomförande av etablerings- och tjänstefrihet på

försäkringsområdet. Redan 1964 kom ett direktiv om avskaffande av alla hinder

avseende etablering och tjänstehandel rörande återförsäkring och retrocession

(64/225/EEG). När det gäller direkt försäkring gick utvecklingen betydligt

långsammare. Det första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) antogs 1973.

Direktivet syftar till etableringsfrihet inom skadeförsäkringsverksamhet.

Motsvarande direktiv för livförsäkring, det första livförsäkringsdirektivet

(79/267/EEG), antogs först 1979. Dessa första direktiv brukar kallas

etableringsdirektiven eller första generationens direktiv. De innebär en

minimiharmonisering av regler för auktorisation och övriga krav som skall gälla

för etablering i medlemsstaterna. I juni 1988 antogs det andra

skadeförsäkringsdirektivet (88/357/EEG). Det innehåller främst regler om

möjligheten att sälja försäkringar över nationsgränserna utan etablering i

mottagarlandet (gränsöverskridande verksamhet). Motsvarande direktiv för

livförsäkring, det andra livförsäkringsdirektivet (90/619/EEG), antogs i

november 1990. Dessa båda direktiv utgör andra generationens direktiv. Såväl

första som andra generationens direktiv har kompletterats och ändrats i flera

omgångar. Det har skett bl.a. genom direktiv (84/641/EEG) om ändring av första

skadeförsäkringsdirektivet speciellt avseende reserisker, direktiv (87/343/EEG)

om ändring av första skadeförsäkringsdirektivet såvitt avser kreditförsäkring

och borgensförsäkring och direktiv (90/618/EEG) om ändring av första och andra

skadeförsäkringsdirektivet vad avser ansvarsförsäkring för motorfordon.

 Genom EES-avtalet åtog sig Sverige att bl.a. införa regler om etableringsfrihet

och om rätt att tillhandahålla tjänster genom gränsöverskridande verksamhet.

Sverige har också införlivat de rättsakter som ingår i det ursprungliga

EES-avtalet och som rör försäkringsverksamhet i den nationella lagstiftningen

genom lagändringar som trädde i kraft den 1 januari 1994 (SFS 1993:1302-1311,

prop. 1992/93:257, bet. 1993/94:NU15, rskr. 1993/94:39).

 EG har bedrivit ett fortsatt harmoniseringsarbete genom att anta ytterligare

direktiv på försäkringsområdet. Avsikten har varit att fullständigt genomföra

den inre marknaden även på försäkringsområdet genom bl.a. etablerings- och

tjänstefrihet. De direktiv genom vilka detta uppnås är det s.k. tredje

skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG) och det s.k. tredje livför-

säkringsdirektivet (92/96/EEG), den tredje generationens direktiv, antagna den

18 juni 1992 resp. den 10 november 1992. Direktiven skall till följd av Sveriges

medlemskap i EU införlivas med den svenska rättsordningen. Dessa två direktiv

ingår även i tilläggsavtalet till EES-avtalet och gäller därför för de

EFTA-länder som omfattas av EES-avtalet.

4.4 Den tredje generationens direktiv

Tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet är i långa

stycken likalydande. Direktiven syftar till att genomföra principerna om en enda

auktorisation och om hemlandstillsyn.

 Principen om en enda auktorisation innebär att en försäkringsgivare skall ha

möjlighet att med stöd av auktorisationen i sitt hemland driva

försäkringsverksamhet inom hela EU. Verksamheten skall kunna drivas såväl från

ett fast driftställe etablerat i ett annat medlemsland än hemlandet som genom

gränsöverskridande handel från ett fast driftställe beläget inom EU.

Tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland får inte hindra etablering

utomlands eller gränsöverskridande verksamhet bara på grund av att verksamheten

inte enbart är inhemsk. Myndigheten kan emellertid hindra verksamhet i ett annat

medlemsland (värdlandet) om försäkringsgivaren inte driver verksamheten på ett

sunt sätt. Prövningen görs av hemlandsmyndigheten. Värdlandet kan inte hindra en

försäkringsgivare som har auktorisation i sitt hemland att driva verksamhet i

värdlandet, och får heller inte bestämma om verksamheten skall drivas från ett

fast driftställe eller genom gränsöverskridande handel.

 Verksamheten skall, var den än bedrivs inom EU, i princip stå under

hemlandstillsyn. Detta innebär att hemlandets myndigheter skall ha huvudansvaret

för övervakningen även av filialer etablerade inom andra EU-länder och av

verksamhet som drivs i andra EU-länder genom gränsöverskridande verksamhet.

 En ordning med en enda auktorisation och hemlandstillsyn förutsätter att varje

medlemsstat erkänner övriga medlemsstaters regler för finansiell rörelse och

offentlig tillsyn som tillräckliga för att tillgodose värdlandets anspråk på

sundhet i rörelsen. Därför har i direktivform lagts fast miniminivåer för

harmonisering av grundläggande regler för verksamheten (minimiharmonisering),

som t.ex regler för prövning av större ägare, regler om soliditet och beräkning

av tekniska reserver samt placeringsregler.

 Denna proposition har disponerats på så sätt att ämnen som kan hänföras till

minimiharmonisering behandlas i avsnitt 5 samt till enda auktorisation och

hemlandstillsyn i avsnitt 6.

 Värdlandets tillsynsmyndighet får dock i viss utsträckning kontrollera den

verksamhet som drivs i landet. För att en försäkringsgivare skall få starta

verksamhet - från ett etablerat driftställe eller genom gränsöverskridande

verksamhet - skall en anmälan göras till värdlandets tillsynsmyndighet av dess

motsvarighet i hemlandet. Värdlandsmyndigheten har i det skedet en möjlighet att

meddela vilka allmänna förutsättningar som verksamheten skall uppfylla med

hänsyn till det allmänna bästa.

 I princip är det hemlandsmyndigheten som skall följa försäkringsgivarens

verksamhet och ingripa om den inte uppfyller de krav som ställs för rörelsens

bedrivande. Värdlandets tillsynsmyndighet har emellertid möjlighet att anmoda

försäkringsgivaren att rätta sig om verksamheten inte överensstämmer med de

regler som gäller. I undantagsfall - när försäkringsgivaren inte rättat sig

efter ett påpekande från den behöriga myndigheten i hemlandet eller när fara i

dröjsmål föreligger - kan även tillsynsmyndigheten i värdlandet ingripa, om det

behövs till och med genom att förbjuda försäkringsgivaren att meddela nya

försäkringar.

4.5 Förhållandet till tredje land

Förutom de förpliktelser som följer med EES-avtalet och ett medlemskap i EU har

Sverige också förpliktelser gentemot medlemsstaterna i OECD. De åtaganden som

OECD:s medlemsstater har gjort inom försäkringsområdet ingår i stadgan för

liberalisering av löpande osynliga betalningar (Code of liberalisation of

Current Invisible Operations) och i kapitalliberaliseringsstadgan (Code of

Liberalisation of Capital Movements). Sverige har i fråga om

försäkringsverksamhet inte gjort några reservationer som är av betydelse i detta

sammanhang mot liberaliseringsförpliktelserna i liberaliseringsstadgorna.

Förpliktelserna innebär att länderna i stor utsträckning skall likabehandla

inhemska företag och företag från andra OECD-länder. I avsnitt 6.6 behandlas

åtaganden gentemot Schweiz som följer av Sveriges inträde i Europeiska unionen.

 111

5 Harmonisering av grundläggande regler

5.1 Prövning av större ägare och företagsledning

5.1.1 Lämplighetsprövning vid ansökan om koncession

Regeringens förslag: Som en del i koncessionsförfarandet skall ingå prövning av

lämpligheten hos tilltänkta ägare av s.k. kvalificerade innehav, som motsvarar

10 procent eller mer av aktiekapitalet eller av samtliga röster eller som annars

möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. Koncession

skall inte beviljas om sådana ägare kan antas komma att utöva sitt inflytande på

ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i bolaget.

 Försäkringsdirektivens regler om prövning av företagets faktiska ledning

föranleder inga lagändringar.

 Internpromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund anför att försäkringsrörelselagens

allmänna sundhetskrav bl.a. innefattar att företagets verkställande ledning och

större ägare skall uppfylla sådana krav på kunskaper och omdöme som behövs för

att på ett långsiktigt och stabilt sätt driva en sund försäkringsverksamhet, och

att detta således inte behöver anges särskilt i lagtexten. Samfundet anser

vidare att det i det föreslagna kravet på en sund utveckling kan intolkas att

utvecklingen i bolaget skall vara sund även ur en allmän marknadsekonomisk

synvinkel, medan någon motsvarande tolkningsmöjlighet däremot inte föreligger

när det gäller direktivens bestämmelser. Samfundet föreslår därför att den före-

slagna regeln ändras så att den kommer i bättre överenstämmelse med direktiven.

Försäkringsförbundet förutsätter att en prövning av ägare med kvalificerade

innehav inte inskränker arbetsmarknadsparternas fria förhandlingsrätt

beträffande avtalsförsäkring, samt att någon ny materiell prövning inte skall

ske om ett bolag till följd av de ändrade försäkringsklasser som föreslås måste

omkoncessioneras t.ex. från livförsäkringsbolag till skadeförsäkringsbolag.

Finansinspektionen anser att det bör klargöras vilken personkrets som skall

anses ingå i ett försäkringsbolags verkställande ledning. Enligt inspektionen är

det vidare oklart om lämplighetsprövningen skall omfatta hela företagsledningen

eller endast den verkställande ledningen. Inspektionen pekar slutligen på de

problem som uppstår till följd av att ledningen vid tidpunkten för lämplighets-

prövningen ännu inte är formellt utsedd.

 EG:s regler: Enligt artikel 7 i tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 8 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet får auktorisation för ett försäkringföretag

inte beviljas förrän prövningsmyndigheten fått information om vilka ägare,

fysiska eller juridiska personer, som har kvalificerade innehav i företaget.

Också storleken av sådana innehav skall uppges. Myndigheten skall vägra

auktorisation om den, med hänsyn till behovet att säkerställa en sund och

ansvarsfull ledning av företaget, bedömer att lämpligheten av sådan ägare inte

är tillfredsställande.

 Med ett kvalificerat innehav avses, enligt artikel 1 i både tredje livför-

säkringsdirektivet och tredje skadeförsäkringsdirektivet, ett direkt eller

indirekt ägande i ett företag, som representerar 10 procent eller mer av kapi-

talet eller av samtliga röster eller som annars möjliggör ett väsentligt

inflytande över ledningen av företaget.

 Förutom vad som krävs i fråga om större ägares lämplighet föreskriver dire-

ktiven även att försäkringsföretag som ansöker om auktorisation faktiskt skall

ledas av personer med gott anseende och lämpliga yrkesmässiga kvalifikationer

eller erfarenheter, artikel 8.1 i första skade- resp. livförsäkringsdirektivet i

artiklarnas lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet. Reglerna om ledningens lämplighet

är en utökning av de krav som gäller för auktorisation enligt den första

generationens direktiv.

 Skälen för regeringens förslag: Några uttryckliga regler om prövning av större

ägares lämplighet i samband med koncession finns för närvarande inte. En sådan

prövning förutsätts dock ske inom ramen för bedömningen av om lagens allmänna

sundhetskrav är uppfyllt. Detta följer av förarbetena till de nuvarande reglerna

i 2 kap. 3 § försäkringsrörelselagen (1982:713), FRL (prop. 1992/93:257 s. 187).

Där uttalas att principen om sund försäkringsverksamhet är avsedd att uttrycka

samma krav som innefattas i begreppet sund bankverksamhet, som i detta avseende

innebär att bolagets verkställande ledning och större ägare skall bedömas

uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som

erfordras för att de på ett långsiktigt och stabilt sätt skall kunna driva en

sund verksamhet. Som Advokatsamfundet påtalat skall således redan i dag en

prövning av ledningens och större ägares lämplighet göras vid koncessions-

förfarandet. I internpromemorian angavs som skäl för att trots detta i lagtexten

ta in uttryckliga regler om ägarprövning att prövningen kan leda till att

enskilda personers eller företags rätt att äga viss egendom - aktier i

försäkringsbolag - inskränks. Det ansågs därför lämpligt att dessa regler följde

direkt av lag. Regeringen delar detta synsätt. Sådana regler har också nyligen

tagits in i bankaktiebolagslagen (1987:618), lagen (1992:1610) om kredit-

marknadsbolag och lagen (1991:981) om värdepappersrörelse (prop. 1994/95:50,

bet. 1994/95:NU12, rskr. 1994/95:164, SFS 1994:2007, 2018 och 2015). Motsvarande

bestämmelser bör därför införas även i fråga om koncession av försäkringsbolag.

I enlighet med de överväganden som gjorts i samband med nyssnämnda lagändringar

kan det emellertid inte anses erforderligt, såsom föreslogs i internpromemo-

rian, att i lag ta in en regel om att det till Finansinspektionen alltid skall

lämnas uppgift om tilltänkta kvalificerade innehav. En sådan bestämmelse kan i

stället fogas till exempelvis föreskrifter om vad en koncessionsansökan skall

innehålla. Regler om lämplighetsprövning av större ägare i redan koncessionerade

bolag kommer att tas upp i avsnitt 5.1.2. Där behandlas också prövningens

materiella innehåll.

 Advokatsamfundet har föreslagit att regeln om ägarprövning skall ges en annan

utformning som närmare ansluter till lydelsen av bestämmelserna i direktiven.

Bakom förslaget ligger farhågor om att regeln skulle kunna tolkas så att den gav

stöd för en behovsprövning av det slag som tidigare avskaffats. Regeringen vill

med anledning av detta slå fast att någon sådan tillämpning inte är avsedd. I

sammanhanget bör även påpekas att den särskilda bestämmelsen om att koncession

inte får vägras på den grunden att det inte behövs något ytterligare

försäkringsbolag alltjämt gäller. Denna regel avser givetvis inte enbart behovet

av ett försäkringsbolag som sådant. Bestämmelsens centrala innehåll är i stället

att koncession inte får vägras därför att det saknas behov av sådana

försäkringar som bolaget avser att erbjuda, oavsett om detta beror på att sådana

försäkringar redan erbjuds av andra bolag eller att försäkringar av detta slag

inte bedöms vara efterfrågade. Att någon behovsprövning inte skall ske följer

också av de regler om produktfrihet och förbud mot förhandsgranskning av grunder

som nu föreslås (avsnitt 6.3 resp. 5.2.1).

 I fråga om de synpunkter som Försäkringsförbundet framfört kan inledningsvis

konstateras att någon inskränkning av parternas fria förhandlingsrätt i fråga om

avtalsförsäkring givetvis inte är avsedd. Några sådana effekter torde heller

knappast uppstå i praktiken. Det måste ju förutsättas att avtalsförsäkrings-

lösningar redan i dag ges en sådan utformning att de inte skulle komma i

konflikt med en regel om att större ägare skall anses lämpliga. Förhållandet är

likartat vad gäller prövning av omkoncessionering från ett slag av

försäkringsrörelse till ett annat. Utgångspunkten måste ju även här vara att

större ägare skall vara lämpliga. Om så inte är fallet torde det oavsett en

eventuell omkoncessionering finnas skäl för Finansinspektionen att ingripa

enligt de regler om löpande ägarprövning som behandlas i avsnitt 5.1.2. Det

finns därför inte skäl att göra några särskilda undantag från ägarprövnings-

reglerna vad gäller omkoncessionering. En annan sak är att prövningen i ett fall

där bolagets ägare sedan tidigare är kända och "godkända" naturligen kan göras

mycket summarisk i förhållande till den som behövs beträffande ett helt nytt

bolag med ägare som inte tidigare varit föremål för bedömning eller granskning.

 Av direktiven följer att en prövning skall ske inte bara av större ägare, utan

också av de personer som leder bolaget. Finansinspektionen har i sitt remissvar

väckt frågan om vilken krets av personer som skall anses tillhöra denna grupp.

Som tidigare har angetts ingår prövning av ledningens lämplighet som en del i

bedömningen av om den planerade verksamheten som helhet kan antas uppfylla

kraven på en sund försäkringsverksamhet. I de ovan redovisade uttalandena i för-

arbetena till motsvarande bestämmelser för banker, som enligt prop. 92/93:257 s.

187 är giltiga även i fråga om försäkringsbolag, anges att bedömningen skall

avse bolagets verkställande ledning. Enligt inspektionen har emellertid

prövningen av ansökningar om bankoktroj i praktiken kommit att innefatta en

kvalitativ bedömning av den framtida bankens ledning i ordets vidare bemärkelse.

 Vid en bedömning av om EG-reglerna om ledningsprövning kräver lagändringar

måste beaktas dels den nuvarande svenska ordningen, dels de närmare krav som

följer av den tredje generationens försäkringsdirektiv. I de relevanta

bestämmelserna i försäkringsdirektiven, som är likalydande med dem för kredit-

institut och värdepappersföretag, anges i den engelska språkversionen att

företaget "shall be effectively run by persons of good repute with appropriate

qualifications or experience". Den motsvarande svenska översättningen lyder

"faktiskt ledas av personer med gott anseende och med lämliga yrkesmässiga

kvalifikationer eller lämplig yrkesmässig erfarenhet". I Danmark har direktiven

tolkats så att prövningen där omfattar "medlem af forsikringsselskabets

direktion eller bestyrelse". Enligt den tolkning som har gjorts i Storbritannien

anges som föremål för prövningen bolagets "board of directors".

 Enligt regeringens uppfattning kan direktivens krav i fråga om lämpligheten hos

bolagets faktiska ledning tillgodoses inom ramen för gällande regler. Några

lagändringar behövs därför inte. Med denna bedömning ankommer det inte på

regeringen att uttala sig om tolkningen eller tillämpningen av sedan tidigare

beslutade lagregler. Detta är i stället en uppgift för Finansinspektionen som

ansvarig myndighet.

 Finansinspektionen har även pekat på ett för ägar- och ledningsprövning

gemensamt problem, nämligen att beslut om koncession enligt nu gällande ordning

fattas innan det aktuella bolaget är bildat och således också innan ägar- och

ledningsfrågorna är formellt avgjorda. Skälet för detta är att koncessions-

förfarandet enligt dagens regler sker på ett mycket tidigt stadium av ett

försäkringsbolags bildande. Motsvarande regler gäller också vid prövning av

tillstånd att driva bankverksamhet (oktroj). Som inspektionen anfört kan den

nuvarande ordningen medföra problem av praktisk natur. Dessa kan dock inte

undvikas utan en förändring av gången för bildande och koncessionering av ett

försäkringsbolag. Med hänsyn till reglernas nära överensstämmelse borde i så

fall också övervägas motsvarande ändringar av reglerna för bankoktroj. En sådan

översyn ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende.

 Prövningen av blivande ägare och ledning kommer således att ske i anslutning

till det nuvarande koncessionsförfarandet. Någon risk för att ett bolag av detta

skäl skulle komma att ledas eller ägas av olämpliga personer torde emellertid

inte föreligga. Såvitt gäller ledningen uppstår svårigheter endast om en eller

flera befattningshavare inte kunnat namnges i koncessionsansökan eller om

personer som namngetts i ansökan ersätts med andra. Skulle i ett sådant fall en

olämplig person utses efter det att koncession beviljats kan ingripande mot

detta ske i efterhand, i sista hand genom beslut om förverkande av koncessionen.

Förverkande kan enligt 19 kap. 11 § sista stycket FRL ske bl.a. om bolaget inte

längre uppfyller kraven för koncession. Så är fallet om den verkställande led-

ningen är att anse som olämplig. Beträffande större ägare föreslås nu uttryck-

liga lagregler om sanktioner mot en olämplig ägare eller förvärvare av ett

kvalificerat innehav i ett koncessionerat bolag. Reglerna behandlas i följande

avsnitt.

5.1.2 Lämplighetsprövning i ett koncessionerat bolag

Regeringens förslag: Finansinspektionens tillstånd krävs för förvärv av

kvalificerade innehav av aktier i ett försäkringsbolag. Tillstånd krävs även för

förvärv som innebär att den som redan har ett kvalificerat innehav ökar detta så

att det uppgår till eller överskrider 20, 33 eller 50 procent av kapitalet eller

rösterna eller som medför att försäkringsföretaget får ställning av

dotterföretag.

 Inspektionen skall bevilja tillstånd till ett förvärv om lämpligheten hos

förvärvaren inte kan antas motverka en sund utveckling av verksamheten i

bolaget. På samma grund kan inspektionen ingripa mot den som redan har ett

kvalificerat innehav i ett försäkringsbolag, bl.a. genom förbud att utöva

rösträtt och, i sista hand, föreläggande att avyttra aktierna. Inspektionen

skall meddela beslut om tillstånd till förvärv inom tre månader från det att

ansökan om tillstånd gjordes.

 Anmälan skall ske till Finansinspektionen av avyttringar som medför att ett

innehav upphör att vara kvalificerat eller som innebär att innehavet går ned

under någon av de ovan angivna nivåerna.

 I ärenden om ägarprövning skall sekretess gälla hos Finansinspektionen för

uppgifter om enskildas ekonomiska eller personliga förhållanden om det kan antas

att den enskilde lider skada eller men om uppgifterna blir offentliga.

 Internpromemorians förslag innehöll ingen särskild sekretessregel. Intern-

promemorian överensstämmer i övrigt med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund anser att följande bör föreskrivas i

författning. Aktier som förvärvats i strid med tillståndsplikten eller

inspektionens beslut får inte företrädas vid bolagsstämma och avgivna röster

skall därför vara ogiltiga, om inte inspektionen i efterhand gett tillstånd till

förvärvet. Finansinspektionen påpekar att internpromemorian inte berör frågan om

en eventuell löpande prövning av ledningen. Inspektionen anser det vidare

värdefullt att riktlinjer ges för inspektionens befogenheter vad gäller

prövningen av ägares och lednings lämplighet.EG:s regler: Enligt artikel 14.1 i

det tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 15.1 i det tredje skade-

försäkringsdirektivet skall det föreskrivas en skyldighet för varje fysisk eller

juridisk person, som avser att förvärva ett kvalificerat innehav i ett för-

säkringsföretag, att underrätta behöriga myndigheter om storleken av det till-

tänkta innehavet. Innebörden av begreppet kvalificerat innehav har behandlats i

avsnitt 5.1.1. En underrättelse skall lämnas även av den som avser att öka ett

kvalificerat innehav så att hans andel av kapitalet eller rösterna kommer att nå

upp till eller överskrida 20, 33 eller 50 procent, eller så att

försäkringsföretaget får ställning av dotterföretag.

 När en myndighet fått en anmälan om ett tilltänkt förvärv, skall den enligt

samma artiklar ha möjlighet att inom en tid av tre månader motsätta sig

förvärvet. Detta skall ske om förvärvaren bedöms vara olämplig. Om myndigheten

beslutar att inte motsätta sig förvärvet får den föreskriva en viss tid inom

vilken förvärvet skall ha genomförts.

 Enligt artikel 14.2 i livförsäkringsdirektivet och artikel 15.2 i skadeförsäk-

ringsdirektivet skall anmälan göras även av fysiska och juridiska personer som

avser att avyttra - direkt eller indirekt - ett kvalificerat innehav. Också i

det fall en avyttring innebär att ett kvalificerat innehav upphör att var

kvalificerat eller att innehavet minskas så att andelen av kapitalet eller

rösterna går ned under 20, 33 eller 50 procent eller så att försäkringsföretaget

förlorar sin ställning av dotterföretag, skall anmälan ske.

 En skyldighet att underrätta behöriga myndigheter åligger enligt artikel 14.3 i

livförsäkringsdirektivet och artikel 15.3 i skadeförsäkringsdirektivet

försäkringsföretag som, i samband med bolagsstämma eller på annat sätt, får

kännedom om förvärv eller avyttringar som nu sagts. Ett försäkringsföretag skall

också löpande, minst en gång om året, underrätta myndigheterna om vilka personer

som har kvalificerade innehav i företaget och om storleken av sådana innehav.

 Enligt artikel 14.4 i livförsäkringsdirektivet och artikel 15.4 i skadeförsäk-

ringsdirektivet åligger det behöriga myndigheter att ingripa mot ägare med

kvalificerade innehav, när de utövar sitt inflytande på ett sätt som är ägnat

att motverka en sund och ansvarsfull ledning av försäkringsföretaget. Sådana

ingripanden skall kunna ske exempelvis i form av förelägganden, sanktioner gent-

emot styrelsen och den verkställande ledningen samt genom upphävande av rösträtt

som följer med innehavet. Åtgärder av samma slag skall kunna vidtas gentemot den

som underlåter att lämna föreskrivna underrättelser om förvärv. Om ett förvärv

genomförs i strid med myndighetens beslut skall - oavsett vilka ingripanden som

sker i övrigt - förordnas att rösträtterna som är knutna till innehavet inte får

utövas eller att avgivna röster skall vara eller får förklaras ogiltiga.Skälen

för regeringens förslag: Regler om prövning av lämpligheten av större ägare i

redan auktoriserade finansiella institut infördes inom EG först i fråga om

banker och andra kreditinstitut. Dessa regler finns i direktivet 89/646/EEG av

den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten

att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv

77/780/EEG (andra banksamordningsdirektivet). Bestämmelser om ägarprövning i

enlighet med vad som föreskrivs i direktivet har införts först i ifråga om

banker och därefter också för kreditmarknadsbolag. Bestämmelserna finns nu i

bankrörelselagen resp. lagen om kreditmarknadsbolag (prop. 1992/93:89, bet.

1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109, SFS 1992:1613 och 1610). Inom EG har vidare

genom direktivet 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster inom

värdepappersområdet motsvarande ägarprövningsregler införts även beträffande

värdepappersföretag. Direktivets bestämmelser i detta avseende överensstämmer

med bestämmelserna i det andra banksamordningsdirektivet. Ägarprövningsregler

för värdepappersbolag som är likalydande med dem för banker och

kreditmarknadsbolag har nyligen tagits in i lagen (1991:981) om värdepappers-

rörelse (prop. 1994/95:50, bet. 1994/95:NU12, rskr. 1994/95:164, SFS 1994:2015).

 Det finns i dag inga uttryckliga regler om prövning av ägare i försäk-

ringsbolag. I försäkringsrörelselagen föreskrivs endast att den som förvärvar

aktier, inom en månad skall anmäla förvärvet till Finansinspektionen om det

medför att förvärvarens andel av aktiekapitalet eller rösterna kommer att

överstiga vissa gänsvärden. Syftet bakom bestämmelsen är att sådan information

kan utgöra ett värdefullt komplement till de upplysningar om bolagets verksamhet

som inspektionen tar del av i övrigt och underlätta tillsynen (prop.

1989/90:116, s.49). Detta är inte tillräckligt för att uppfylla EG:s regler. Av

tredje generationens försäkringsdirektiv följer att bestämmelser om

ägarprövning, innefattande bl.a. tillståndsplikt för förvärvare av aktier, skall

införas beträffande försäkringsbolag. Försäkringsdirektivens regler är utformade

på samma sätt som EG-reglerna för kreditinstitut och värdepappersföretag. Som

redovisats ovan är också de svenska reglerna för de två sistnämnda slagen av

företag överensstämmande. Internpromemorians förslag bygger på att även reglerna

för prövningen av ägare i försäkringsbolag bör ha samma innehåll som reglerna

för prövningen av ägare i andra finansiella företag.

 Sveriges Advokatsamfund har i ett avseende föreslagit en annan utformning av

ägarprövningsreglerna. Samfundet förordar att följden av att ett förvärv sker

utan Finansinspektionens tillstånd - förbud mot att aktierna företräds vid

bolagsstämma eller ogiltighet av avgivna röster - skall följa direkt av lagen i

stället för att kräva ett särskilt beslut av Finansinspektionen. Som skäl för

detta har anförts dels att de rättsliga följderna av ett förvärv i strid med

tillståndsplikten eller Finansinspektionens beslut blir mer förutsägbara, dels

att en aktieägare kan vända sig direkt till domstol för att få ett bolagsstämmo-

beslut upphävt om beslutet möjliggjorts genom att någon som gjort ett otillåtet

förvärv röstat på stämman. Samfundet anser det vidare lämpligare från rätts-

säkerhetssynpunkt att frågan om aktier får företrädas på bolagsstämma prövas av

domstol och inte av Finansinspektionen. Enligt regeringens uppfattning är dock

skillnaderna mellan internpromemorians och samfundets förslag i praktiken små. I

fall där Finansinspektionen avslagit en ansökan om tillstånd torde, om förvärvet

ändå genomförs, både förvärvaren och andra berörda även med den ordning som

föreslås i internpromemorian normalt kunna utgå från att aktierna inte kommer

att få företrädas på bolagsstämman. Om ett förvärv sker innan inspektionen

meddelat beslut i tillståndsfrågan kommer även med den utformning av regeln som

samfundet föreslår en osäkerhet om avgivna röster är giltiga eller inte att råda

till dess frågan om tillstånd prövats. Det kan vidare vara en fördel att röster

som avgivits av en ägare som sedermera bedöms som olämplig inte automatiskt blir

ogiltiga. Syftet med ägarprövningsreglerna är att förhindra att en olämplig

ägare påverkar bolagets verksamhet i osund riktning. Beslut som en i och för sig

olämplig ägare medverkat till vid en enstaka bolagsstämma behöver inte nöd-

vändigtvis ha en sådan verkan. En automatisk ogiltighetsverkan kan i sådana fall

komma att medföra att sakligt sett helt legitima beslut rivs upp. Inte heller

bör fördelarna ur rättssäkerhetssynpunkt av att ogiltighet beslutas av domstol

överdrivas. Domstolens prövning kommer enligt samfundets förslag endast att avse

frågan om Finansinspektionen beviljat tillstånd till förvärvet eller inte. Den

mer krävande uppgiften att avgöra huruvida en förvärvare är lämplig och således

skall beviljas tillstånd skulle alltjämt komma att ligga hos inspektionen.

 Mot bakgrund av de överväganden som redovisats ovan finner regeringen inte skäl

att frångå internpromemorians förslag. Ägarprövningsreglerna för för-

säkringsbolag bör således ges samma lydelse som de regler som redan införts i

fråga om banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Enhetliga regler i

detta avseende kommer härigenom att gälla inom hela det finansiella området.

 Ägarprövningsreglernas närmare tillämpning behandlas i författningskommentaren

till de aktuella bestämmelserna. Ett flertal frågor av mer principiell karaktär

har också kommenterats i förarbetena till motsvarande regler på

värdepappersområdet (prop. 1994/95:50 s. 138-141). Vad som uttalats där är i

tillämpliga delar giltigt också i fråga om prövningen enligt FRL.

 Finansinspektionen har tagit upp frågan om löpande prövning också av bolagets

ledning. Som redovisats i närmast föregående avsnitt (5.1.1) ingår prövning av

ledningen som en del i koncessionsförfarandet. Koncession skall inte beviljas om

inte den planerade verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven på en sund

försäkringsverksamhet. Givetvis måste samma krav på ledningen gälla även sedan

koncession beviljats. Koncessionsprövningen skulle annars förlora sin verkan.

Kontrollen av att verksamheten leds av lämpliga och kompetenta personer ingår

således som en del av Finansinspektionens löpande tillsyn.

 För ägarprövning enligt bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag finns

i 8 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen (1980:100) regler om sekretess i vissa

fall för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden.

Reglerna gäller både för prövning som sker vid ansökan om oktroj resp.

auktorisation och för prövning som sker inom ramen för den löpande tillsynen.

Motsvarande regler har nyligen beslutats för prövning enligt bestämmelserna i

värdepappersrörelselagen. Samma sekretesskydd bör gälla även vid ägarprövning

som sker enligt FRL. Sekretessfrågor i övrigt behandlas i samband med reglerna

om hemlandstillsyn (avsnitt 6.2).

5.2 Grunder för försäkringsverksamhet

5.2.1 Stadfästelse av grunder och grundernas innehåll

Regeringens förslag: Kravet på stadfästelse av grunder slopas. Grunder för

livförsäkring skall tillställas Finansinspektionen senast samtidigt med att de

börjar användas. Till grunderna skall fogas en redogörelse för de konsekvenser

grunderna får för försäkringstagarna och försäkringsbolaget. Motsvarande skall

gälla vid ändring av grunder. Skyldigheten att teckna återförsäkring för

livförsäkring skall inte längre anges i grunderna utan, i likhet med

skadeförsäkring, framgå av bolagsordningen. Om en långvarig skadeförsäkrings

särskilda beskaffenhet föranleder det får undantag medges från kravet på grun-

der. De bestämmelser i grunderna som har villkorskaraktär skall framgå av

försäkringsvillkoren och inte anges i grunderna. Bestämmelser om beräkning av

försäkringspremier, premiereserv och tekniska återköpsvärden samt om återbäring

till försäkringstagarna skall även fortsättningsvis anges i grunderna.

 Försäkringsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag om slopande av kravet på stadfästelse

har tillstyrkts av remissinstanserna. Svenska Aktuarieföreningen har framhållit

att det finns risk för betydande ekonomiska förluster för försäkringsbolaget om

grunderna underkänns i efterhand. Föreningen anser att frågan om möjlighet för

Finansinspektionen att ge bindande förhandsbesked avseende grundernas innehåll

bör diskuteras. Försäkringsförbundet har anfört att uppgifter i grunderna

rörande regler för beräkning av premier och tekniskt återköpsvärde måste kunna

sekretessbeläggas. Förbundet har vidare ifrågasatt att detaljerade regler för

tilldelning av återbäring skall överföras till försäkringsvillkoren.

Finansinspektionen anser att det bör klarläggas om ett ingripande i fråga om

grunderna från inspektionens sida skall få retroaktiv verkan på innehållet i

avtal som tecknats före ingripandet. Konkurrensverket har avstyrkt förslaget att

Finansinspektionen skall ges möjlighet att meddela närmare föreskrifter om

utformningen av grunderna. Verket har vidare funnit det uteslutet att det skall

krävas anmälningsskyldighet för samtliga uppgifter i grunderna.

 EG:s regler: Artikel 8.3 i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse

enligt artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet förbjuder medlemsstaterna att

anta bestämmelser som gör etableringstillstånd beroende av förhandsgodkännande

eller av löpande anmälan av allmänna och särskilda försäkringsvillkor,

premietariffer, tekniska grunder som särskilt används för beräkning av

premietariffer eller tekniska avsättningar, eller formulär och andra tryckta

handlingar som företaget avser att använda i sina mellanhavanden med

försäkringstagarna. Beträffande allmänna och särskilda försäkringsvillkor,

premietariffer eller andra tryckta handlingar gäller detsamma för

skadeförsäkring enligt artikel 8.3 i första skadeförsäkringsdirektivet i dess

lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet. För

skadeförsäkring får inte heller, dock med visst undantag, krävas förhandsanmälan

eller godkännande av premiehöjningar.

 För livförsäkring får hemlandet kräva regelbunden underrättelse om de tekniska

grunder som använts vid beräkning av premietariffer och tekniska avsättningar.

För både liv- och skadeförsäkring får hemlandet kräva att stiftelseurkund och

bolagsordning samt alla andra handlingar som krävs för normal tillsyn ges in

till behörig myndighet.

 De redovisade bestämmelserna kompletteras i artikel 29 i både tredje liv- och

skadeförsäkringsdirektiven av en bestämmelse som innebär att detsamma gäller

även under verksamhetens bedrivande, dvs. efter det att auktorisation beviljats.

 Gällande regler: För livförsäkring och i vissa fall för skadeförsäkring skall

grunder upprättas. Grunderna består till stor del av försäkringsmatematiska

formler och modeller för beräkning. Grunderna innebär en komplettering till

försäkringsbolagets bolagsordning men även till det enskilda försäkringsavtalets

villkor.

 Av 2 kap. 6 § första stycket FRL framgår att grunder för livförsäkring skall

upprättas för beräkning av försäkringspremier och av premiereserv, för

försäkringstagarnas rätt till återköp och fribrev, för belåning av försäk-

ringsbrev hos bolaget, för verkan av underlåtenhet att betala premie, för

försäkringstagarens rätt när försäkringen upphör i förtid eller bolaget i övrigt

inte har ansvar för försäkringsfallet, för återbäring till försäkringstagarna,

för skyldighet att teckna återförsäkring och för förräntning av

försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

 Med stöd av 1 kap. 5 § första stycket FRL får lagens livförsäkringsbestäm-

melser, inklusive bestämmelserna om grunder, tillämpas också för sjuk- och

olycksfallsförsäkring.

 För skadeförsäkringar som meddelas för längre tid än tio år skall grunder

upprättas för beräkning av premiereserv och för försäkringstagarnas rätt när

försäkringen upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för

försäkringsfallet. Om liv- eller sjukränta tillhör annan försäkring än liv-

försäkring skall grunder upprättas för beräkning av premiereserv och rätt till

återköp.

 Närmare reglering av vad grunderna skall innehålla finns i 7 kap. 2-8 §§

och 12 kap. 8 § FRL där det även finns bestämmelser om s.k. övergångsgrunder.

 Grundernas överensstämmelse med lag prövas av regeringen i samband med

koncessionsprövningen. Om den planerade verksamheten enligt bolagsordning,

grunder och verksamhetsplan kan antas komma att uppfylla kraven på en sund

försäkringsverksamhet skall regeringen enligt 2 kap. 3 § tredje stycket FRL

stadfästa grunderna tillsammans med bolagsordningen och bevilja bolaget

koncession. Även en ändring av grunderna skall stadfästas av regeringen eller, i

vissa fall, av Finansinspektionen.

 För filialer och agenturer till utländska försäkringsgivare hemmahörande inom

EES gäller för livförsäkring i huvudsak motsvarande regler som för svenska

försäkringsbolag (3 kap. 2 § och 5 kap. 3-4 §§ lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige, LEF). För den verksamhet som drivs

här i landet av en sådan försäkringsgivare genom gränsöverskridande verksamhet

skall, om verksamheten är koncessionspliktig, bestämmelser upprättas och ges in

till Finansinspektionen om hur premiereserv skall beräknas, om

försäkringstagarnas rätt till återköp och fribrev, om återbäring till

försäkringstagarna samt, om inte undantag medges av Finansinspektionen, om hur

försäkringspremier skall beräknas (3 kap. 4 § LEF).

 Vad gäller försäkringsföretag hemmahörande i ett land utanför EES gäller för

livförsäkring och sådan liv- och sjukränta som tillhör annan försäkring än

livförsäkring i huvudsak samma regler som för svenska bolag. Däremot finns inga

regler om grunder för skadeförsäkring.

Skälen för regeringens förslag:

Stadfästelse av grunder

För att de svenska reglerna inte skall stå i strid med EG:s regler får det inte

krävas förhandsgodkännande eller löpande anmälning av allmänna eller särskilda

försäkringsvillkor, premietariffer, tekniska grunder som särskilt används för

beräkning av premietariffer eller tekniska avsättningar, eller formulär och

andra tryckta handlingar som företaget avser att använda i sina mellanhavanden

med försäkringstagarna. I den mån grunderna innehåller något av detta får kravet

på stadfästelse av dem inte behållas.

 Försäkringsutredningen har funnit att för livförsäkring faller samtliga grun-

der, utom grunderna för skyldighet att teckna återförsäkring, inom det enligt

direktivet förbjudna området (se utredningen s. 78 f). För skadeförsäkring är

utredningens ståndpunkt att kravet på grunder i sin helhet faller inom det

förbjudna området. Regeringen instämmer i den bedömning Försäkringsutredningen

gjort i denna del. Att behålla kravet på stadfästelse endast såvitt avser

grunder för skyldighet att teckna återförsäkring är inte befogat. Kravet på

stadfästelse av grunder skall därför slopas.

 Motsvarande regler som vid antagande av nya grunder bör gälla vid ändring av

dem.

 Svenska Aktuarieföreningen har ansett att en möjlighet för Finansinspektionen

att ge bindande förhandsbesked avseende grundernas innehåll bör diskuteras.

Detta för att minska risken att grunderna i efterhand underkänns med betydande

ekonomiska förluster för försäkringsbolaget.

 En grundläggande tanke bakom förbudet mot förhandsgodkännande är emellertid att

skapa konkurrensfrihet och möjlighet till fri produktutveckling. Att införa

möjlighet till bindande förhandsgranskning skulle enligt regeringens mening

motverka dessa syften. Det finns dessutom en risk att denna möjlighet skulle

utnyttjas i en sådan omfattning att Finansinspektionens prioritering av

tillsynens inriktning kan bli lidande. Risken för ekonomiska förluster kan

minimeras genom att Finansinspektionen i ett tidigt skede får tillgång till

grunderna. Vi återkommer till denna fråga i det följande.

Grundernas betydelse som avtalsinnehåll

Som nämnts är grunderna i vissa delar närmast att anse som försäkringsvillkor.

Villkoren hänvisar ofta till grunderna. I ett förslag till ny försäk-

ringsavtalslag (Ds 1993:39) har lagregler föreslagits i fråga om sådana villkor

som det enligt 2 kap. 6 § FRL skall upprättas grunder för, t.ex. om

försäkringstagarens rätt till fribrev och återköp. I vissa fall har det

föreslagits att bestämmelser skall finnas i försäkringsvillkoren. Det är för

närvarande osäkert när den nya försäkringsavtalslagen kan träda i kraft. Under

inga förhållanden kommer detta att ske under år 1995. Mot bakgrund av dessa

förslag och att de villkor som skall gälla i avtalet mellan försäkringstagaren

och bolaget i möjligaste mån bör framgå av försäkringsvillkoren och inte av

grunderna har Försäkringsutredningen föreslagit att skyldigheten att upprätta

grunder i huvudsak skall begränsas till tekniskt beräkningsunderlag (se

utredningen s.81 ff).

 En sådan ordning som Försäkringsutredningen föreslagit är enligt regeringens

mening tilltalande. Det är en fördel om försäkringstagarna direkt av avtalet kan

se vilka villkor som gäller för en försäkring. Med nu existerande ordning är de

villkor som återfinns i grunderna svåråtkomliga och svåra att förstå. I de fall

en fråga regleras direkt i försäkringsavtalslagen eller enligt

försäkringsavtalslagen skall tas upp i avtalsvillkoren finns det enligt

regeringens uppfattning inte anledning att behålla kravet att grunder skall

upprättas. Regeringen förutsätter att försäkringsbolagen utformar villkoren så

att försäkringstagarna kan förstå dem och att de inte blir onödigt omfattande.

 Försäkringsförbundet har ifrågasatt att detaljerade regler för tilldelning av

återbäring skall överföras till försäkringsvillkoren. Enligt förbundets mening

skulle det bli tungrott och leda till svårigheter att anpassa till-

delningsmetodiken till förbättrad teknik. Det kan visserligen komplicera för

bolagen att tilldelningsreglerna anges i villkoren i stället för i grunderna.

Vinsten av att föra dessa bestämmelser till villkoren är emellertid enligt

regeringens mening stor. Återbäringen är en väsentlig del av avtalen och det är

därför naturligt att bestämmelserna återfinns där. Det kan dessutom påpekas att

bestämmelser om antaganden och metoder för beräkning av återbäring även

fortsättningsvis skall anges i grunderna.

 Enligt 2 kap. 5 § 10 FRL skall bolagsordningen, för annan försäkring än

livförsäkring, ange i vilken utsträckning bolaget är skyldigt att teckna åter-

försäkring. Det vore lämpligt att samma regler gäller både för livförsäkring och

för skadeförsäkring trots att det därigenom blir bolagsstämman och inte

styrelsen som beslutar om ändring i bestämmelserna om återförsäkring. Regeringen

föreslår därför att bolagsordningen även för livförsäkring skall ange i vilken

utsträckning bolaget är skyldigt att teckna återförsäkring.

 De ämnen som blir kvar att upprätta grunder för är beräkning av försäk-

ringspremier och premiereserv samt återbäring till försäkringstagarna. Det blir

också nödvändigt att upprätta grunder för beräkning av tekniska återköpsvärden.

Undantag från skyldigheten att upprätta grunder

Försäkringsutredningen har föreslagit att dispens skall kunna ges från skyldig-

heten att upprätta grunder såvitt avser lång skadeförsäkring. Som exempel på

försäkringar där grunder inte skulle behövas har angetts långa skadeförsäkringar

som avser mindre belopp. Ett annat exempel är en typ av försäkringar som har

uppträtt på senare tid, särskilt inom kreditförsäkring i samband med längre

byggnadsprojekt, där försäkringskonstruktionen har sådana särdrag att det kan

komma att återbetalas premier vid få skador eller att utkrävas nya premier vid

ogynnsamt skadeutfall. Den sist nämnda försäkringstypen reglerar dessa

förhållanden på ett sätt som liknar det som används i grunder. Ett krav på

grunder bör naturligtvis inte gälla om det inte uppfyller den avsedda

funktionen. Regeringen delar därför utredningens bedömning att en möjlighet för

dispens bör införas om det är motiverat med hänsyn till försäkringens särskilda

beskaffenhet.

Tillsynen över grunderna

Försäkringsutredningen har föreslagit att Finansinspektionen skall få möjlighet

att meddela föreskrifter om grundernas närmare utformning med motiveringen att

det skulle underlätta inspektionens tillsyn. Utredningen har vidare föreslagit

att grunderna, tillsammans med en analys av deras konsekvenser för

försäkringstagarna och bolaget, skall ges in till inspektionen senast samtidigt

som de börjar tillämpas. Enligt utredningen kan det ifrågasättas om EG:s ordning

medger krav på anmälan av samtliga bestämmelser som grunderna för livförsäkring

enligt utredningens förslag skall innehålla. Utredningens bedömning är att det

otvivelaktigt är tillåtet beträffande regler för beräkning av premier och

premiereserv, medan viss tvekan kan gälla för övriga bestämmelser (regler för

beräkning av återköpsvärden samt bestämmelser för beräkning och fördelning av

återbäring). Eftersom även de sistnämnda bestämmelserna kan få betydelse för

storleken av ett bolags försäkringstekniska skulder bör de dock enligt utred-

ningen kunna omfattas av en bestämmelse om anmälningsskyldighet.Konkurrensverket

har avstyrkt utredningens förslag i denna del. Verket anser att det mot bakgrund

av kraven i tredje livförsäkringsdirektivet är uteslutet att behålla krav på

förhandsanmälan för samtliga bestämmelser i grunderna. Beträffande den av

utredningen föreslagna möjligheten för Finansinspektionen att meddela

föreskrifter om grundernas utformning anser verket att det förhållandet att

grunderna numera varierar visar på att det inträtt ett visst mått av sådan

flexibilitet som utredningen enligt sina direktiv skall söka främja.

 En anmälningsskyldighet för samtliga grunder skulle i hög utsträckning under-

lätta Finansinspektionens tillsynsarbete. Enligt regeringens mening är en sådan

skyldighet inte oförenlig med EG:s regler. Regeringen anser därför att en

anmälningsskyldighet för samtliga grunder bör införas.

 Regeringen anser, i likhet med utredningen, att det skulle underlätta Finans-

inspektionens tillsyn om inspektionen får meddela förskrifter om grundernas

utformning. En sådan föreskriftsrätt bör därför genomföras. Det bör dock

framhållas att föreskrifterna skall avse grundernas redaktionella utformning.

Att låta föreskrifterna omfatta grundernas materiella innehåll skulle kunna

hämma produktutveckling och konkurrens.

 Försäkringsförbundet har anfört att uppgifter i grunderna rörande regler för

beräkning av premier och tekniskt återköpsvärde bör kunna anses vara sådana

uppgifter som sekretess bör gälla för.

 Enligt 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess i statlig myn-

dighets verksamhet som består i tillsyn med avseende på försäkringsväsendet för

uppgifter om affärs- och driftsförhållanden hos den som myndighetens verksamhet

avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs. Frågan om de

uppgifter Försäkringsförbundet angett kan vara sådana som kan omfattas av

sekretess får avgöras från fall till fall. Regeringen anser därför att någon

lagändring i detta hänseende inte är nödvändig.

 Finansinspektionen har ansett att det krävs ett klargörande i frågan om ett

ingripande mot grunderna skall få retroaktiv verkan på innehållet i avtal som

tecknats före ingripandet.

 Utredningen har i viss mån tangerat frågan (s. 88 f.). Enligt utredningen kan

ändringar i grunderna enligt gällande rätt få verkan för redan ingångna

försäkringsavtal. Det förhållandet att ändringar i grunderna skall stadfästas

har ansetts utgöra en garanti för att sådana ändringar inte kränker

försäkringstagarnas rätt. När nu kravet på stadfästelse slopas kan det

visserligen enligt utredningen diskuteras om ändringar även i fortsättningen

skall få verkan för redan ingångna avtal. Mot bakgrund av bl.a. att de nya

grunderna tillsammans med en redogörelse för ändringens konsekvenser för

försäkringstagarna och bolaget skall ges in till Finansinspektionen och att

inspektionen därigenom får en möjlighet att ingripa i ett tidigt skede anser

utredningen att grundändringar även i framtiden kan få verkningar på ett redan

ingånget avtal. Regeringen delar utredningens uppfattning. I linje med detta kan

även ändringar av grunderna som initierats av Finansinspektionen få effekt på

redan ingångna avtal.

Utländska försäkringsföretag utanför EES

EG:s regler på detta område gäller endast för EES-länder. Det betyder att

Sverige i förhållande till sina åtaganden gentemot EG och EES har frihet att för

tredje lands försäkringsföretag utforma regleringen. Däremot har Sverige

internationella åtaganden gentemot OECD som innebär att inhemska företag och

företag hemmahörande inom OECD bör behandlas lika. Regeringen har tidigare gett

uttryck åt sin mening att det är angeläget att genomföra motsvarande

förändringar för tredje lands företag som för företag hemmahörande inom EES

under förutsättning att EG:s regler tillåter det och att grundläggande

skyddsintressen och tillsynskrav är tillgodosedda (prop. 1992/93:257 s. 100).

Mot denna bakgrund bör krav på stadfästelse av grunder inte längre förekomma för

tredje lands företag.

5.2.2 Beräkning av försäkringspremier och premiereserv i

livförsäkringsrörelse

Regeringens förslag: Premiereserven i livförsäkringsrörelse skall som huvudregel

beräknas individuellt. En kollektiv beräkningsmetod medges om en sådan metod ger

ett resultat som motsvarar det som erhålls vid en individuell beräkning.

Bestämmelserna om beräkning av premiereserv skall gälla alla livförsäkringar.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen skall

meddela föreskrifter om högsta tillåtna ränteantagande.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt utredningens

förslag eller lämnat det utan erinran. Finansinspektionen har anfört att ett

försäkringsbolag som beräknat sin premiereserv efter en räntefot som är högre än

den räntefot som inspektionen senare kan komma att fastställa måste genomföra en

premiereservförstärkning i samband med att räntenivån sänks. Enligt inspektionen

kan detta medföra allvarliga ekonomiska problem för bolaget.

 EG:s regler: EG:s regler om beräkning av premier och premiereserv återfinns i

artikel 19 i tredje livförsäkringsdirektivet resp. artikel 17 i första

livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäk-

ringsdirektivet.

 Premierna för nya försäkringar skall utifrån rimliga försäkringsmatematiska

antaganden vara tillräckliga för att försäkringsföretaget skall kunna uppfylla

alla sina åtaganden och i synnerhet för att kunna skapa tillräckliga

försäkringstekniska avsättningar. Vid den bedömningen får hänsyn tas till alla

delar av ett försäkringsföretags ekonomiska situation. Dock får andra medel än

premier och därav härrörande avkastning inte systematiskt och permanent

utnyttjas på sådant sätt att det på lång sikt kan äventyra företagets soliditet.

 Hemlandet skall föreskriva regler, så att varje försäkringsföretag skapar

tillräckliga försäkringstekniska avsättningar, inklusive premiereserver, i

förhållande till företagets hela verksamhet. Regler för storleken på dessa

reserver är inte närmare preciserade utan skall fastställas av varje land efter

vissa principer som är angivna i direktivtexten. Storleken på avsättningarna

skall bestämmas efter en tillräckligt försiktig prospektiv försäkringsmatematisk

metod med beaktande av alla åtaganden för framtiden och med hänsyn till framtida

premieintäkter. En retrospektiv metod är i vissa fall tillåten. Beräkningen

skall innehålla en tillräcklig marginal för ogynnsamma avvikelser från de

relevanta faktorerna. Hänsyn skall även tas till den metod som används vid

värdering av de tillgångar som svarar mot avsättningarna. Avsättningarna skall

beräknas separat för varje avtal men en kollektiv beräkning är tillåten om det

är troligt att den ger ungefär samma resultat som en individuell. Enligt

direktivet skall hemlandet dessutom fastställa ett maximalt ränteantagande efter

vissa principer som är närmare angivna. För unit linked-försäkringar,

engångsbetalda försäkringar för en tid av högst åtta år, försäkringar utan rätt

till återbäring och livränteförsäkringar utan återköpsvärde behöver maximalt

ränteantagande inte fastställas.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler i 2 kap. 6 § FRL skall

grunder upprättas för beräkning av premier och av premiereserv. I 7 kap. 2 § FRL

anges att grunderna skall avse att trygga bolagets förmåga att fullgöra sina

förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal och att meddela försäkringar till

en kostnad som är skälig med hänsyn till försäkringens art. I 7 kap. 3 § FRL

fastställs närmare vad premiegrunderna och premiereservgrunderna skall

innehålla, nämligen antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntefot samt

driftskostnader. De får även innehålla föreskrifter om särskilda säker-

hetstillägg. Antagandena skall, som huvudregel, väljas så att de var för sig kan

anses betryggande för det slag av försäkringsrörelse det är fråga om. Det

föreskrivs vidare en prospektiv beräkning av premiereserven, dvs. en beräkning

som grundar sig på skillnaden mellan kapitalvärdet av framtida utgifter och

inkomster. Det skall vara en kollektiv beräkning.

 I huvudsak bygger den svenska regleringen i försäkringsrörelselagen på de

principer som EG:s regler upptar. På ett par punkter förekommer dock skillnader.

 Premiereserven uppfattas enligt FRL som ett kollektivt begrepp. I individuell

försäkring beräknar bolagen dock numera premiereserven individuellt för alla

försäkringar. EG:s regler anger också som nämnts att premiereserven skall

beräknas individuellt. Regeringen anser därför att de svenska bestämmelserna

skall ändras på så sätt att som huvudregel en individuell beräkningsmetod skall

tillämpas. I överensstämmelse med EG:s regler föreslås en möjlighet att tillämpa

en kollektiv beräkning om det ger ett resultat som motsvarar det som erhålls vid

en individuell beräkning.

 EG:s regler medger undantag från den prospektiva beräkningen och tillåter en

retrospektiv beräkning om det kan visas att de försäkringstekniska skulderna

inte blir lägre med en sådan beräkning. Detsamma gäller om en prospektiv

beräkning inte kan tillämpas för de aktuella försäkringarna. Regeringen anser

att användning av en retrospektiv metod bör medges i de fall som anges i

direktiven.

 Det finns inte några svenska lagregler om högsta tillåtna ränteantaganden. EG:s

regler innebär att sådan ränta skall fastställas. Det är enligt regeringens

mening lämpligt att räntan fastställs av regeringen eller av Finansinspektionen.

Vissa typer av försäkringar som till sin natur är sådana att det inte är

nödvändigt att fastställa ett högsta tillåtet ränteantagande, behöver, i

enlighet med direktivets bestämmelser, inte omfattas av föreskrifterna om högsta

tillåtna ränta.

 Finansinspektionen har pekat på att det kan uppstå ekonomiska problem om ett

bolag måste genomföra en premiereservförstärkning till följd av att det har

beräknat sin premiereserv efter en räntefot som är högre än den som inspektionen

senare kan komma att fastställa. Om ett försäkringsbolag inte klarar av att

förstärka premiereserven i tid får inspektionen, enligt regeringens uppfattning,

överväga om det föreligger sådana missförhållanden som bör föranleda

inspektionen att ingripa med de sanktionsmöjligheter som lagen erbjuder.

 Bestämmelserna om beräkning av premiereserv skall enligt gällande regler upptas

i grunderna. Det innebär att de inte gäller för de livförsäkringar som meddelas

utan grunder. Detta är inte förenligt med EG:s regler som gäller för samtliga

livförsäkringar. De svenska reglerna bör därför ändras så att bestämmelserna om

beräkning av premiereserv omfattar även icke grundbunden livförsäkring.

Bestämmelserna om premieberäkning ingår även de i grunderna och gäller därför

inte icke grundbundna livförsäkringar. EG:s bestämmelser är emellertid på denna

punkt mycket allmänna och innebär i princip endast att premiesättningen skall

tillgodose att ett bolags soliditet inte hotas. Mot denna bakgrund, och då

soliditetsprincipen är en genomgående ledstjärna i den svenska lagstiftningen

även gäller för icke grundburen livförsäkring utan att det explicit anges anser

regeringen att någon lagändring inte är nödvändig.

 Enligt både svenska regler och EG:s regler skall de olika antagandena vid

beräkning av försäkringstekniska skulder bestämmas så att de var för sig är

tillräckliga. Enligt 7 kap. 3 § andra stycket FRL finns det dock en möjlighet

till undantag från detta krav om det i grunderna finns föreskrifter om särskilda

säkerhetstillägg som föranleder undantag. Genom sådana uttryckliga

säkerhetstillägg kan bolagen ge efter på säkerheten i varje enskilt antagande

(som innehåller underförstådda säkerhetstillägg) och använda tilläggen för att

förstärka den punkt i systemet där de behövs. Tekniken innebär därför inte att

säkerhetskraven sänks. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att

bestämmelserna i 7 kap. 3 § FRL i detta avseende inte behöver ändras.

5.3 Premiesättning m.m. i trafikförsäkringsrörelse

Trafikförsäkring är enligt 2 § trafikskadelagen (1975:1410) obligatorisk för

motordrivna fordon som är registrerade i bilregistret och ej avställda samt för

annat motordrivet fordon som brukas i trafik här i landet. Försäkringen är en

ansvarsförsäkring för skada som tillfogas tredje man till följd av trafik med

motorfordon. Försäkringen innehåller även ett olycksfallsförsäkringsmoment för

skada på fordonets förare. Försäkringsgivare som enligt 5 § trafikskadelagen

fått regeringens tillstånd att meddela trafikförsäkring är enligt samma lagrum

skyldiga att på begäran meddela sådan försäkring (kontraheringsplikt).

Trafikförsäkring kan meddelas också av utländska försäkringsgivare som förmedlar

försäkring här i landet genom sekundäretablering och försäkringsgivare hem-

mahörande inom EES som meddelar försäkring genom gränsöverskridande verksamhet.

Kontraheringsplikten omfattar även sådana försäkringsgivare. En motorfor-

donsägare som försummar trafikförsäkringsplikten debiteras en särskild tra-

fikförsäkringsavgift, se 31 § trafikskadelagen. Avgiften, som är avsevärt högre

än motsvarande trafikförsäkringspremie, gör det oekonomiskt att köra utan

trafikförsäkring.

Riskklassindelning, premieberäkning och principen om produktfrihet.

Enligt 1 § tredje stycket trafikförsäkringsförordningen (1976:359) bemyndigas

Finansinspektionen att meddela närmare föreskrifter om indelning i riskklasser.

 Premie för trafikförsäkring får enligt 2 § första stycket trafikförsäkrings-

förordningen inte bestämmas till högre belopp än som med erforderlig säkerhet

kan anses svara mot den risk försäkringen är avsedd att täcka med tillägg för

nödvändiga omkostnader. Enligt 2 § andra stycket bemyndigas Finansinspektionen

att meddela närmare föreskrifter om beräkningen av nödvändiga omkostnader.

 Med stöd av bemyndigandena i trafikförsäkringsförordningen har tillsyns-

myndigheten meddelat föreskrifter om indelning i riskklasser (BFFS 1988:6).

Föreskrifterna anger också vilken premiedifferentiering som skall tillämpas

mellan olika bonusklasser. Bestämmelser om riskklassindelning och bonus har

funnits i många år. De har under årens lopp utvidgats och allt mer förfinats. År

1970 fick de den utformning som i huvudsak gäller fortfarande.

 Varje trafikförsäkringsgivare är skyldig att tillämpa samma tariffsystem för

beräkning av trafikförsäkringspremie. Riskklassindelning innebär till en början

indelning i vissa fordonsklasser; privat personbil, buss, traktor etc. Inom

ramen för de angivna fordonsklasserna får indelning i undergrupper göras så

långt det kan anses motiverat med hänsyn till riskskillnader inom klassen. Bl.a.

upptas ofta brandbil och husbil i särskilda undergrupper. För varje fordonsklass

beaktas därefter i viss mån skilda förhållanden som riskpremien är beroende av.

För personbil avsedd för privat bruk är riskpremien beroende av fyra

förhållanden, nämligen geografisk zon, årlig körsträcka, bilmärke (där

bilmärken, biltyper och årsmodeller inplaceras efter den risk de bedöms

representera i trafikförsäkringshänseende) och bonus till följd av att

försäkringen varit skadefri under viss tid. Bonusklassningen innebär att

samtliga bolag skall tillämpa en enhetlig bonusskala. Om försäkringsskyddet

flyttas över till ett annat bolag placeras försäkringen i den bonusklass som

skulle gällt i det tidigare bolaget. Sådan överföring av bonusrätten får dock

endast ske vid försäkringens årsförfallodag eller, om en försäkring varit

vilande, tidigast en månad efter det att försäkringen blev vilande eller,

oberoende av årsförfallodag, efter det att skada inträffat. Överföring av

bonusrätten i samband med byte av fordon får enligt gällande ordning däremot

inte ske. Avvikelse från den föreskrivna riskklassindelningen får efter inspek-

tionens medgivande göras endast om det föreligger särskilda skäl. Tillsyns-

myndigheten har också meddelat föreskrifter om beräkning av premier för direkt

trafikförsäkring (BFFS 1988:39), där en formel för beräkning av

genomsnittspremien inom olika fordonsklasser ges samt fastslås hur hög denna

premie får vara i termer av riskpremie (förväntat skadebelopp per

årsförsäkring).

 Inspektionens föreskrifter om riskklassindelning och premieberäkning anses vara

en detaljerad avvägning mellan den försäkringsmässiga utjämning som behövs och

den enskilde försäkringstagarens krav på en skälig premie.

 Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv gäller en princip om pro-

duktfrihet (se avsnitt 6.3). Den principen innebär bl.a. att det är i för-

säkringstagarnas intresse att ha tillgång till största möjliga utbud av för-

säkringsprodukter och att försäkringsgivarna i sin utveckling av försäkrings-

avtal inte skall hindras av detaljerade föreskrifter i den nationella reg-

leringen. Försäkringsutredningen har utförligt diskuterat om funktionen och

syftena bakom den svenska regleringen av trafikförsäkringspremier är sådana att

regleringen kan behållas med stöd av principen om det allmänna bästa (se

Försäkringsrörelse i förändring 2, SOU 1993:108 s. 112-118). Innebörden av

begreppet det allmänna bästa behandlas i avsnitt 6.3. Inom ramen för sin analys

av om den nuvarande regleringen kan behållas med stöd av det allmänna bästa tar

utredningen upp de gällande reglernas betydelse för kundens möjlighet att

jämföra olika försäkringsvillkor, Finansinspektionens kontrollmöjligheter,

grunderna för beräkning av trafikförsäkringsavgiften, bilfabrikanternas

säkerhetstänkande samt bonussystemet. Utredningen diskuterar även frågan om ett

upphävande av den nuvarande regleringen kan leda till att högriskkunder får

svårt att teckna försäkring till en premie som de finner överkomliga och att

antalet oförsäkrade fordon därför kan komma att öka. Utredningens analys leder

fram till slutsatsen att föreskrifterna om riskklassindelning och premiebe-

räkning knappast kan motiveras av principen om det allmänna bästa och att de

därför bör slopas. Enligt utredningen bör även bemyndigandena för

Finansinspektionen i 1 § tredje stycket och 2 § andra stycket trafikför-

säkringsförordningen att meddela sådana föreskrifter tas bort.

 Vid remissbehandlingen av Försäkringsutredningens delbetänkande har bl.a.

följande synpunkter framförts. TCO och Sveriges Motorcyklisters Central-

organisation anser att det finns risk för att högriskkunder kan komma att

drabbas av högre premienivåer vid en friare premiesättning som kan leda till ett

större antal oförsäkrade fordon i trafiken. Motorförarnas Helnykterhetsförbund

har framhållit det nuvarande systemets positiva effekt på biltillverkarnas

säkerhetstänkande. Länsförsäkringsbolagens förening har samma uppfattning och

framhåller att riksdagen prioriterat trafiksäkerheten mycket högt. Flera

remissinstanser har påtalat den skadeförebyggande effekt som bonusklassningen

innebär. Motorbranschens Riksförbund anser att det är angeläget att reglerna om

bonusöverföring ändras så att sådan får ske i samband med bilbyte då det också

är naturligt att ompröva valet av försäkringsbolag. Länsförsäkringsbolagens

förening har här pekat på det faktum att möjligheten att byta försäkringsbolag i

samband med bilbyte ger en över tiden kvarstående kostnadsökning för kon-

sumenten. Försäkringsförbundet har framfört den uppfattningen att EG:s krav på

produktfrihet innebär att man måste tillåta byte av försäkringsbolag under

pågående premieperiod vid bilbyte, även med beaktande av den effekt en sådan

rätt kan få på kostnaderna för försäkringen.

 Beräkningen av trafikförsäkringsavgiften bygger på den nuvarande risk-

klassindelningen. Finansinspektionen anser därför att mer ingripande ändringar i

riskklassindelningen inte kan göras förrän bestämmelserna om trafik-

försäkringsavgiftens beräkning har ändrats.

 De remissinstanser som anser att det nuvarande systemet för riskklassindelning

och premieberäkning bör behållas har som stöd för sina ståndpunkter anfört

omständigheter som Försäkringsutredningen behandlat i sitt betänkande.

Utredningen har i betänkandet funnit att dessa omständigheter inte är sådana att

de kan motivera att den nuvarande regleringen av trafikförsäkringspremier

behålls med stöd av principen om det allmänna bästa.

Förhandsanmälan av premiesatser

Innan en försäkringsgivare börjar driva trafikförsäkringsrörelse skall enligt 1

§ första stycket trafikförsäkringsförordningen (1976:359) uppgifter lämnas till

Finansinspektionen om de premiesatser som skall tillämpas för trafikförsäkring.

Om försäkringsgivaren ändrar de premiesatser som angetts i uppgiften till

Finansinspektionen, skall försäkringsgivaren enligt 1 § andra stycket genast

anmäla detta till inspektionen och ange anledning till ändringen. En sådan

förhandskontroll av premier i trafikförsäkringsrörelse har gällt sedan

trafikförsäkringen blev obligatorisk. På grund av försäkringsplikten har det

ansetts särskilt viktigt att premierna kontrolleras ur skälighetssynpunkt innan

de börjar tillämpas.

 Enligt artikel 8.3 i första skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt

artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet) och artikel 29 i tredje skade-

försäkringsdirektivet gäller ett förbud mot föreskrifter om förhandsgodkännande

eller löpande anmälningsskyldighet av allmänna eller särskilda

försäkringsvillkor, premietariffer m.m. För obligatorisk försäkring får man

emellertid enligt artikel 30.2 i tredje skadeförsäkringsdirektivet kräva att

allmänna och särskilda försäkringsvillkor ges in till tillsynsmyndigheten innan

de börjar tillämpas. Efter inlämnandet skall bolaget dock kunna meddela

försäkringar utan att behöva invänta myndigheternas granskning.

 Den sistnämnda direktivbestämmelsen innebär enligt Försäkringsutredningen att

det i och för sig skulle vara förenligt med EG:s ordning att behålla kravet på

förhandsanmälan av premiesatser. Utredningen konstaterar emellertid att motiven

för en särbehandling av trafikförsäkringen allmänt sett minskat i betydelse, och

att detta även gäller tillsynen över premiesättningen (se s. 121). Kravet på

förhandskontroll bör utan att försäkringstagarintresset eftersätts kunna

ersättas med kontroll i efterhand och därmed närma sig den kontroll som görs av

annan skadeförsäkring. Mot den bakgrunden har utredningen inte funnit skäl att

behålla kravet på förhandsanmälan av trafikförsäkringspremier. Utredningen har

därför föreslagit att bestämmelserna om detta i 1 § första och andra styckena i

trafikförsäkringsförordningen bör upphävas.

Regeringens bedömning

Regeringen har förståelse för de farhågor som vissa remissinstanser gett uttryck

för med anledning av Försäkringsutredningens reformförslag. Farhågorna bör dock

inte överdrivas. Regeringen anser att det är av värde om en ökad produktfrihet

på trafikförsäkringsområdet kommer till stånd. Regeringen delar även i övrigt

Försäkringsutredningens bedömning. De nuvarande bestämmelserna om

riskklassindelning, premieberäkning och förhandsanmälan av premiesatser bör

därför upphävas. För att åstadkomma detta krävs ändringar i trafikförsäkrings-

förordningen. Däremot behöver inga lagändringar göras. Regeringen avser att

genomföra ändringarna i trafikförsäkringsförordningen i samband med att

förevarande lagstiftningsärende slutförs.

5.4 Försäkringsklasser

Det första livförsäkringsdirektivet innebär att vissa speciella verksamhets-

former inte behöver införlivas i det svenska koncessionssystemet (klasserna V-IX

i bilaga till direktivet). Så har heller inte skett. I proposition 1992/93:257

om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning av EES-avtalet

(s. 106 och 107) uttalades att den rättsliga karaktären samt den civilrättsliga

och skatterättsliga behandlingen av verksamhetsformerna enligt klasserna V och

VI (tontiner och capital redemption) borde bli föremål för ytterligare

utredning. Det föredragande statsrådet avsåg att senare återkomma i frågan. Även

de verksamhetsformer som avses i klasserna VII-IX borde enligt propositionen

tills vidare hållas utanför det svenska koncessionssystemet.

 Finansinspektionen har i sitt remissvar över internpromemorian aktualiserat

frågan om inte vissa av dessa verksamhetsformer enligt det första liv-

försäkringsdirektivet nu bör föras in i det svenska koncessionssystemet.

 Av verksamhetsformerna enligt klasserna V-IX enligt bilagan till första

livförsäkringsdirektivet får, enligt det andra livförsäkringsdirektivet (artikel

10), tontiner och capital redemption tillhandahållas genom gränsöverskridande

verksamhet om försäkringsgivaren har auktorisation för sådan verksamhet i sitt

hemland. En försäkringsgivare från ett EES-land kan därför redan i dag

marknadsföra dessa produkter i Sverige genom gränsöverskridande verksamhet (se

nuvarande 2 kap. 3 § tredje stycket LEF). Införlivandet av det tredje

livförsäkringsdirektivet innebär att en försäkringsgivare från ett EES-land,

genom sekundäretablering och gränsöverskridande verksamhet, utan svenskt

tillstånd här kan tillhandahålla alla produkter som hemlandsauktorisationen

omfattar.

 För att undvika diskriminering av svenska försäkringsbolag anser Finans-

inspektionen att det bör övervägas om inte de aktuella verksamhetsformerna skall

införlivas helt eller till viss del i det svenska systemet. I varje fall bör,

enligt inspektionen, svenska bolag få möjlighet att bedriva verksamheterna i de

länder där det är tillåtet enligt den nationella lagstiftningen.

 Den utredning angående tontiner och capital redemption som regeringen aviserade

i proposition 1992/93:257 har emellertid ännu inte genomförts. Ytterligare

överväganden krävs också i fråga om de verksamhetsformer som avses i klasserna

VII-IX.

 Det skulle inte vara förenligt med den tredje generationens direktiv att, som

Finansinspektionen i sista hand föreslagit, låta svenska försäkringsbolag

bedriva verksamheterna endast i de EES-länder där försäkringsklasserna är

tillåtna. En auktorisation skall gälla inom hela EES och ge ett företag rätt att

bedriva verksamhet där med stöd av etableringsfriheten eller friheten att

tillhandahålla tjänster (se artikel 7.1 i första livförsäkringsdirektivet i dess

lydelse enligt artikel 4 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 Det sagda innebär att regeringen inte är beredd att i detta sammanhang genom-

föra den reformering som Finansinspektionen förordat. Regeringen avser

emellertid att återkomma till frågan.

5.5 Placeringsregler m.m.

5.5.1 Utgångspunkter

Gällande placeringsregler m.m.

Gällande placeringsregler för försäkringsbolag omfattar livförsäkringar. Skade-

försäkringsverksamhet är endast i mindre utsträckning underkastad place-

ringsregler.

 Livförsäkringsbolagens placeringsregler är ett uttryck för soliditetsprincipen,

dvs. att försäkringsgivaren alltid skall kunna fullgöra sina förpliktelser

gentemot försäkringstagare enligt ingångna avtal. Livförsäkringsbolagens

placeringar regleras i 7 kap. 9 och 9 a §§ FRL. Ett belopp motsvarande

försäkringstekniska skulder för livförsäkringar skall alltid, dvs. vid varje

tidpunkt, redovisas i vissa angivna slag av tillgångar. De försäkringstekniska

skulderna kan sägas vara summan av bolagets bindande åtaganden. Vad som skall

tas upp som försäkringstekniska skulder anges i 7 kap. 1 § FRL, se vidare

avsnitt 5.5.3 nedan. Huvuddelen (80 procent) av de medel som svarar mot

försäkringstekniska skulder skall placeras i tillgångar som ansetts särskilt

säkra (bl.a. statsobligationer, obligationer emitterade av kreditinstitut och

fast egendom). Resterande 20 procent får bolagen placera i vilket tillgångsslag

de vill med undantag för aktier. Denna resterande del kallas den fria sektorn.

 Motsvarande regler gäller (med något undantag) även i fråga om premiereserven

för långa skadeförsäkringar, dvs. sådana som meddelats för längre tid än tio år.

Premiereserven är bolagets ansvar för löpande försäkringar.

 För övrig skadeförsäkring infördes den 1 januari 1994 en allmänt formulerad

placeringsregel, som ett led i harmoniseringen till det första skade-

försäkringsdirektivet. Regeln innebär att medel som motsvarar de försäk-

ringstekniska skulderna skall placeras med hänsyn till det slag av för-

säkringsverksamhet som försäkringsbolaget bedriver, varvid risken för framtida

växlingar i tillgångarnas avkastning och värde samt risken för valuta-

kursförluster skall beaktas.

 Värderingen av tillgångar för täckande av de försäkringstekniska skulderna

(eller premiereserven) skall, med vissa undantag, göras med tilllämpning av

samma värderingsregler som vid årsredovisning m.m. för försäkringsbolag.

Undantagen avser fastigheter och aktier i fastighetsbolag.

 Tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska skulderna skall som huvudregel

finnas i Sverige.

 Livförsäkringstagare (och försäkringstagare i lång skadeförsäkring) har en

särskild förmånsrätt i de tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska

skulderna. Förmånsrätten grundas på ett register som försäkringsbolagen skall

föra över dessa tillgångar.

 För alla försäkringsbolag gäller dessutom en regel som innebär att ett för-

säkringsbolag inte får äga större andel av aktierna i ett enskilt bolag än som

motsvarar fem procent av det totala röstvärdet, den s.k. femprocentsregeln (7

kap 17 § FRL). Finansinspektionen kan medge dispens från regeln. Förvärv av

aktier i finansiella företag har undantagits från femprocentsregelns

begränsning. Större engagemang i sådana företag är tillåtna inom vissa ramar om

de är av organisatorisk karaktär (7 kap. 17 a § FRL). Femprocentsregeln och

undantagsregeln för finansiella förvärv gäller hela försäkringsbolagets

verksamhet och avser alltså inte bara tillgångar som motsvarar

försäkringstekniska skulder.

 I fråga om livförsäkringar gäller en valutamatchningsregel som i princip

innebär att försäkringstekniska skulder i en viss valuta skall motsvaras av

tillgångar i samma valuta. Valutamatchningsregeln omfattar inte den fria

sektorn. För långa skadeförsäkringar gäller motsvarande valutamatchningsregler

beträffande premiereserven. Beträffande övriga skadeförsäkringar infördes den 1

januari 1994 en valutamatchningsbestämmelse i samband med införlivandet av

första och andra generationens försäkringsdirektiv.

 För utländska försäkringsföretag som bedriver verksamhet här i landet gäller i

stor utsträckning motsvarande regler som för svenska försäkringsbolag.

 Gällande lagstiftning innehåller inget generellt förbud för försäkringsbolagen

att ta upp lån. Bolagens upplåningsmöjligheter är ändå begränsade till följd av

den tolkning som gjorts av förbudet mot annan rörelse i 1 kap. 3 § FRL. Dessutom

får inte försäkringsbolag ge ut konvertibla skuldebrev och, beträffande

livförsäkringsbolag, vinstandelsbevis.

EG:s regler

EG:s regler avseende försäkringsbolagens placeringar finns framför allt i tredje

generationens försäkringsdirektiv. Placeringsregler gäller både skade-

försäkrings- och livförsäkringsverksamhet. Regelsystemen är i stort sett

identiska. Placeringsreglerna gäller endast för de medel som motsvarar de

försäkringstekniska skulderna (enligt den svenska översättningen "tekniska

avsättningar").

 Direktiven innehåller till att börja med en allmän regel som innebär att vid

valet av de tillgångar som svarar mot de tekniska avsättningarna skall hänsyn

tas till den typ av försäkringsrörelse som företaget bedriver. Tillgångarnas

risk, avkastning och likviditet skall beaktas. Vidare skall försäkringsföretaget

se till att tillgångsportföljen är väldiversifierad, dvs. att riskerna är

spridda på ett lämpligt sätt.

 Denna övergripande regel kompletteras med relativt omfattande bestämmelser av

detalj- och riktlinjekaraktär. Direktiven innehåller en lista över sådana slag

av tillgångar som kan accepteras för täckande av tekniska avsättningar. Vidare

betonas i direktiven vikten av att medlemsländerna inte passivt anpassar den

nationella lagstiftningen till EG:s minimikrav. Länderna skall fastställa mer

detaljerade regler för valet av acceptabla tillgångar. Medlemsländerna kan

uppställa strängare krav på de tillgångar som skall täcka tekniska avsättningar,

varför listan över tillåtna tillgångsslag inte behöver accepteras i sin helhet.

Direktiven anger vidare en rad principer som skall gälla i fråga om bl.a.

värdering av tillgångar, säkerhetskrav, behandling av derivatinstrument,

likviditetskrav och koncerngenomlysning.

 Direktiven innehåller även begränsningsregler för enskilda investeringar

(enhandsengagemang) och vissa typer av tillgångar. Bl.a. får värdepapper från

samma emittent som huvudregel motsvara högst fem procent av de tekniska

avsättningarna. Begränsningsreglerna är relaterade till de tekniska

avsättningarna brutto, dvs. utan hänsyn tagen till eventuell avgiven åter-

försäkring. Medlemsländerna skall fastställa ytterligare begränsningsregler,

utöver dem som anges i direktiven. För det ändamålet anges olika riktlinjer, som

t.ex. att tillgångsportföljen skall vara väldiversifierad, riskfyllda tillgångar

bör behandlas med återhållsamhet och att illikvida tillgångar bör hanteras med

försiktighet. Vidare anges att medlemsländerna under vissa förhållanden skall

behandla tillgångar mer restriktivt än annars. Detta gäller bl.a. lån utan

säkerhet och värdepapper som inte omsätts på någon reglerad marknad.

 Enligt en särskild undantagsregel får 40 procent av tillgångarna som täcker de

tekniska avsättningarna placeras i värdepapper från samma emittent under vissa

förutsättningar. Det emitterande institutet måste stå under särskild tillsyn för

skydd av obligationsinnehavarna. Dessa skall också ha en särskild förmånsrätt i

händelse av institutets fallissemang.

 Tillgångarna skall som huvudregel vara lokaliserade inom gemenskapen om,

beträffande skadeförsäkring, risken är belägen inom gemenskapen eller, i fråga

om livförsäkring, verksamheten utövas där. Medlemsstaterna får inte kräva att

försäkringsföretagen har tillgångarna lokaliserade i en viss medlemsstat.

 Andra skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet innehåller

regler om valutamatchning som bl.a. innebär att tillgångar som svarar mot

tekniska avsättningar till högst 20 procent får redovisas i annan valuta än den

vari förpliktelsen skall fullgöras.

 De redovisade direktivbestämmelserna gäller försäkringsgivare med huvudkontor

inom gemenskapen. Hemlandets placeringsregler skall gälla för

försäkringsgivarens verksamhet inom hela gemenskapen.

 I första generationens direktiv finns vissa placeringsregler för inom gemen-

skapen etablerade filialer eller agenturer till försäkringsgivare med huvud-

kontor utanför gemenskapen (tredjelandsföretag). Dessa regler innebär i korthet

att filialen eller agenturen skall lyda under de nationella placeringsreglerna i

den medlemsstat där filialen eller agenturen är etablerade. Agenturens eller

filialens tillgångar (som motsvarar tekniska avsättningar) skall vara

lokaliserade inom medlemsstatens territorium.

Placeringspromemorian

Lars[REDACTED_EFTERNAMN] har på regeringens uppdrag utarbetat en promemoria med förslag till

nya placeringsregler för försäkringsbolag (placeringspromemorian). I promemorian

förs mot bakgrund av finansiell teoribildning en principdiskussion om hur olika

risker i försäkringsrörelsen ger upphov till olika placeringsstrategier.

Diskussionen utmynnar i vissa slutsatser i fråga om försäkringsbolagens

kapitalförvaltning. Med utgångspunkt i att en placeringsstrategi skall vara

riskminimerande bör karaktären på tillgångar och skulder vara likformig. Valet

av tillgångar bör således styras av arten av de försäkringstekniska skulderna,

dvs. av vilka slags försäkringar som bolaget meddelat. I det hänseendet skiljer

sig livförsäkringsbolag från skadeförsäkringsbolag på så sätt att livbolagens

åtaganden ofta är mer långfristiga än skadebolagens. Enligt promemorian bör

därför placeringshorisonten i ett livbolag normalt överstiga den i ett

skadebolag. I promemorian ges exempel på hur denna skillnad bör påverka valet av

tillgångsslag. Vidare framhålls vikten av att tillgångsportföljer skall vara

väldiversifierade, såväl inom som mellan olika tillgångsslag. Genom diversi-

fiering minskas risken för att förluster på enskilda placeringar får alltför

stort genomslag på ett försäkringsbolags finansiella stabilitet.

 Dessa slutsatser är grunden för huvudprinciperna i de fortsatta övervägandena

och förslagen i promemorian. De principer som avses är de så kallade matchnings-

och diversifieringsprinciperna som kommer att beskrivas i det följande (avsnitt

5.5.5).

 Förslagen i promemorian bygger på att placeringsreglerna tillämpas på de

försäkringstekniska skulderna enligt en vidare definition än den gällande och

vidare att tillgångarna tas upp till marknadsvärdet och inte som nu till bokfört

värde. Enligt promemorian är marknadsvärdet den bästa utgångspunkten då man

uppställer riskspridningsregler.

 Promemorians förslag innehåller, i linje med tredje generationens direktiv, en

inledande allmän placeringsregel som syftar till att ge uttryck för de

grundläggande matchnings- och diversifieringsprinciperna.

 Med utgångspunkt i direktivens regler görs därefter en kategorisering av

tillgångarna som i huvudsak bygger på generella uppskattningar om hur riskfyllda

tillgångarna är. Riskantagandena återspeglas i begränsningsregler som föreslås

för de olika tillgångskategorierna. Begränsningsregler för enhandsengagemang

föreslås komma till uttryck genom en allmän övergripande regel, medan

detaljregleringen, enligt promemorian, bör ske i myndighetsföreskrifter.

Försäkringsbolagen skall upprätta riktlinjer för sina placeringsstrategier. I

fråga om lokalisering av tillgångar och valutamatchning föreslås regler som

syftar till att införliva EG:s bestämmelser. Promemorian innehåller även förslag

till ändringar som inte är föranledda av EG-harmonisering, nämligen förbud mot

utfärdande av garantiförbindelser. Vidare föreslås femprocentsregeln och

undantagsregeln om förvärv av finansiella företag bli upphävd.

Regeringens överväganden

Regeringen ansluter sig till den principiella syn på försäkringsbolagens

medelsförvaltning som kommer till uttryck i placeringspromemorian och till

huvudinriktningen i flertalet av de förslag som läggs fram i promemorian.

 Grundtanken med placeringsreglerna bör vara, som framhålls i placerings-

promemorian, att tillgångarna skall placeras med beaktande av försäk-

ringsrörelsens art. En matchning av tillgångar och skulder skall eftersträvas.

Detta innebär exempelvis att realtillgångar, såsom aktier och fastigheter, och

även fastförräntande långfristiga obligationer i normalfallet är mer lämpade att

täcka långfristiga åtganden än kortfristiga åtaganden. För att täcka

kortfristiga åtaganden torde det normalt vara lämpligt att använda kortfristiga

räntebärande tillgångar i stor utsträckning. Kapitalförvaltningen bör dessutom

präglas av ett "portföljtänkande". Det är helheten i tillgångsmassan som är av

avgörande betydelse vid bedömning av risknivån och förväntad avkastning på

tillgångarna. Genom att sprida investeringarna över ett stort antal tillgångar

kan bolagen minimera den risk som är förknippad med att investera i en enskild

tillgång.

 Regeringens förslag avviker från placeringspromemorians i några hänseenden.

Detta gäller bl. a. placeringsreglernas tillämpningsområde. De nuvarande

placeringsreglerna för livförsäkringsbolag tillämpas på tillgångar som motsvarar

de försäkringstekniska skulderna. Återbäring som inte tilldelats

försäkringstagarna ingår inte i de försäkringstekniska skulderna.

Placeringspromemorian utgår från att de föreslagna placeringsreglerna skall

tillämpas på en utvidgad definition av försäkringstekniska skulder, som

innefattar även återbäring som i någon mening förespeglats försäkringstagarna.

Som kommer att framgå av avsnitt 5.5.3 är regeringen inte beredd att i detta

sammanhang ändra definitionen av de försäkringstekniska skulderna eller på annat

sätt utvidga placeringsreglernas tillämpningsområde.

 Regeringens förslag om begränsningar för olika tillgångsslag skiljer sig på

vissa punkter från placeringspromemorian. Den något snävare gränsdragning som

regeringen gjort i fråga om placeringar i tillgångsslagen aktier och fastigheter

hänger samman med att placeringsreglernas tillämpningsområde inte fått sådan

omfattning som förutsatts i placeringspromemorian. De fria medlen som inte

omfattas av placeringsrestriktioner är alltså större enligt regeringens förslag

än enligt promemorians utgångspunkter. Dessa förhållanden kan komma att ändras

när Försäkringsutredningens slutbetänkande blir föremål för

lagstiftningsåtgärder. I det sammanhanget kan även frågan om en höjning av

gränserna för tillåtet innehav av aktier och fastigheter komma att övervägas.

 Regeringen föreslår inte, till skillnad från placeringspromemorian, att

marknadsvärdering skall gälla för täckande av de försäkringstekniska skulderna

eller vid tillämpning av de olika begränsningsregler som är relaterade till

storleken på de försäkringstekniska skulderna. De närmare motiven till detta

ställningstagande utvecklas i avsnitt 5.5.4 nedan.

 Till skillnad mot promemorians förslag har regeringen valt att behålla fem-

procentsregeln och undantagsregeln för förvärv av finansiella företag. Rege-

ringen anser att dessa regler inte bör avskaffas utan att frågan om alternativa

begränsningar av försäkringsbolags innehav av majoritetsposter i andra företag

utretts närmare.

 Lagtexten har i regeringens förslag utformats på ett något avvikande sätt, i

förhållande till promemorians förslag, i syfte att göra den ganska komplicerade

regleringen mer strukturerad och lättare att överblicka.

 I enlighet med placeringspromemorians förslag införs begreppet "skuldtäckning",

som en motsvarighet till det nuvarande uttryckssättet att ett "belopp

motsvarande försäkringstekniska skulder" alltid skall redovisas i vissa slag av

tillgångar. Det nya begreppet är språkligt lätt att hantera och beskriver enligt

sin lydelse i sig tydligt det grundläggande syftet bakom bestämmelserna.

5.5.2 Institut som omfattas av placeringsreglerna

Regeringens förslag: De nya placeringsreglerna skall gälla för svenska

skadeförsäkrings- och livförsäkringsbolag som bedriver direkt försäkrings-

rörelse. Placeringsreglerna skall däremot inte gälla för försäkringsbolag som

endast bedriver återförsäkringsrörelse. Utländska försäkringsföretag med säte

utanför EES skall omfattas av de nya placeringsreglerna i fråga om verksamheten

i Sverige. Gällande placeringsregler för utländska försäkringsgivare med säte

inom EES upphävs.

 Placeringsreglerna skall, med visst undantag, även gälla för försäkringsbolag

som meddelar livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder (unit

linked-försäkringar).

 Understödsföreningar får möjlighet att, efter medgivande av Finansinspektionen,

tillämpa de nya placeringsreglerna för försäkringsbolag.

 Placeringspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Promemorian

innehåller dock inget förslag rörande understödsföreningar.

 Internpromemorians förslag omfattar försäkringsgivare med säte inom EES och

överensstämmer i den delen med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det

utan erinran. Finansinspektionen har dock anfört att understödsföreningarna på

vissa områden inte kan konkurrera på lika villkor som försäkringsbolag.

Inspektionen anser därför att en ändring bör komma till stånd för föreningarnas

del. Flera understödsföreningar, Pressens Pensionskassa, Försäkringsföreningen

för det Statliga Området (FSO), Försäkringsbranschens Pensionskassa,

Försäkringsföreningen för försäkringskasseområdet (FFO), Pensionskassan för

Svenska Tobaks AB:s Förvaltningspersonal Försäkringsförening, Sparinstitutens

Pensionskassa Försäkringsförening, Konsumentkooperationens Pensionskassa, för-

säkringsförening, Arkitekternas Pensionskassa och Sveriges Köpmannaförbunds

Pensionskassa, har gemensamt framhållit att lagen om understödsföreningar

skyndsamt bör revideras, i vart fall beträffande placeringsreglerna, och att en

ändring bör träda i kraft samtidigt som nya placeringsregler för

försäkringsbolag börjar gälla. Understödsföreningarna har dessutom anfört att de

bör ges samma möjligheter till medelsplacering som försäkringsbolagen och att

ett bibehållande av nuvarande regler kommer att medföra minskat intresse för

nyetablering av understödsföreningar. Detta förhållande är, enligt föreningarna,

inte önskvärt eftersom dessa i övrigt bedriver en framgångsrik och

kostnadseffektiv verksamhet.

 EG:s regler: Både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäk-

ringsdirektivet rör rätten att starta och driva direkt försäkringsverksamhet, se

artikel 1 i båda direktiven (se även artikel 2 i tredje generationens direktiv).

I första generationens försäkringsdirektiv anges vilka associationsformer ett

försäkringsföretag får ha i de olika medlemsländerna (se artikel 8 i första

generationens försäkringsdirektiv i dess lydelse enligt artikel 6 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet). Av

anslutningsfördraget till EG följer att försäkringsdirektiven för svensk del är

tillämpliga på försäkringsaktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och

understödsföreningar. Första generationens försäkringsdirektiv innehåller regler

för inom gemenskapen etablerade agenturer eller filialer till företag med

huvudkontor utanför gemenskapen (artikel 24 i första skadeförsäkringsdirektivet

och artikel 28 i första livförsäkringsdirektivet). Dessa regler har inte ändrats

genom den andra eller tredje generationens direktiv. Reglerna innebär bl.a. att

en medlemsstat skall se till att agenturen eller filialen har tillgångar som

motsvarar de tekniska avsättningarna och att den lag som gäller i respektive

medlemsstat skall tillämpas vad gäller vilka tillgångsslag som får användas för

skuldtäckning.

 Gällande rätt: Livförsäkringsbolagens placeringsregler återfinns i 7 kap. 9 och

9 a §§ FRL. Enligt 9 § skall ett belopp motsvarande försäkringstekniska skulder

alltid redovisas i vissa slag av tillgångar (se avsnitt 5.5.3). För s.k. långa

skadeförsäkringar skall motsvarande placeringsregler tillämpas i fråga om

redovisning av premiereserven (bolagets ansvarighet för löpande försäkringar).

Den 1 januari 1994 infördes en allmän placeringsregel av provisorisk natur även

för övriga skadeförsäkringars del (7 kap. 10 § andra stycket FRL).

 De nuvarande placeringsreglerna för svenska försäkringsbolag gäller både direkt

försäkringsverksamhet och återförsäkringsverksamhet. I 1 kap. 10 § FRL finns

dock en dispensmöjlighet i fråga om återförsäkringsverksamhet som är så allmänt

utformad att det är teoretiskt möjligt att ge dispens från samtliga bestämmelser

i FRL.

 Den svenska regleringen av utländska försäkringsbolags verksamhet här i landet

omfattar endast direkt försäkring (38 § lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige, LUF och 1 kap 1 §

LEF).

 Enligt 8 § lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värde-

pappersfonder undantas s.k. fondförsäkringsbolag från placeringsreglerna i FRL

på så sätt att bolagen får placera i andra slag av tillgångar än de som anges i

7 kap. 9 § FRL, t.ex. aktier. Bestämmelsen tillkom mot bakgrund av att de

finansiella riskerna är förhållandevis små i fondförsäkringsbolag eftersom

riskerna i huvudsak bärs av försäkringstagarna (se prop. 1989/90:34 s.90).

 För understödsföreningarna gäller placeringsbestämmelserna i 24 § lagen

(1972:262) om understödsföreningar. Reglerna är i allt väsentligt likalydande

med de som gäller för livförsäkringsbolag.

 Skälen för regeringens förslag: Tredje generationens försäkringsdirektiv

innebär att direktivens placeringsregler måste införlivas i den svenska

lagstiftningen i fråga om svenska skadeförsäkringsbolag och livförsäkringsbolag

som driver direkt försäkringsverksamhet.

 För skadeförsäkringsbolag innebär de nya reglerna väsentligt ändrade förut-

sättningar för placering av bolagens tillgångar, eftersom nuvarande regelverk i

mycket liten omfattning styr placeringsverksamheten för annan skadeförsäkring än

s.k. lång skadeförsäkring. De nya reglerna innebär begränsningar både vad gäller

val av tillgångar och möjligheten att ha stora enhandsengagemang. Det är av

väsentlig betydelse att riskbegränsande regler för placeringsverksamheten kommer

att gälla för skadeförsäkringsbolagens totala verksamhet.

 Direktiven är, som nämnts, inte tillämpliga på återförsäkringsverksamhet.

Frågan är om och i så fall i vilken utsträckning de nya EG-harmoniserade

placeringsreglerna ändå bör omfatta svenska försäkringsbolags åter-

försäkringsrörelse.

 Enligt placeringspromemorians förslag skall försäkringsbolag som enbart

meddelar återförsäkring inte omfattas av de nya placeringsreglerna. I

promemorian anförs att försäkringstagarna på återförsäkringsmarknaden är

försäkringsföretag som måste anses ha tillräcklig kapacitet och kunskap för att

själva skaffa sig den information som är nödvändig för att ingå för-

säkringsavtal. Enligt promemorian saknas därför motiv för en reglering av rena

återförsäkringsbolag.

 Det kan få allvarliga konsekvenser för ett (direkt) försäkringsbolag och dess

kunder om ett återförsäkringsbolag inte kan fullgöra sina åtaganden enligt

återförsäkringsavtal med det förstnämnda bolaget. Det kan därför, enligt

regeringens mening, finnas fog för att införa placeringregler även för

försäkringsbolag som enbart bedriver återförsäkringsverksamhet. Det är

emellertid inte självklart att sådana placeringsregler skall utformas på samma

sätt som de regler som i detta lagstiftningsärende föreslås för direkt-

försäkringsbolag. Till saken hör att rena återförsäkringsbolag i flera länder

inte alls omfattas av tillsyn och placeringsregler. Ett förslag om

placeringsregler för svenska rena återförsäkringsbolag skulle kräva överväganden

och beredning som faller utanför ramen för förevarande lagstiftningsärende.

Regeringen är därför inte beredd att i detta sammanhang föreslå placeringsregler

för försäkringsbolag som uteslutande driver återförsäkringsverksamhet.

 I fråga om försäkringsbolag som bedriver både direkt försäkringsrörelse och

återförsäkringsverksamhet (blandad verksamhet) gör regeringen följande

bedömning. En riskfylld hantering av de medel som härrör från åter-

försäkringsrörelsen skulle kunna leda till förluster som drabbar försäk-

ringstagare inom den direkta försäkringsrörelsen. Regeringen anser därför att,

för bolag med blandad verksamhet, även återförsäkringsrörelsen skall omfattas av

de nya placeringsreglerna.

 För utländska försäkringsföretag med säte utanför EES gäller enligt LUF i dag i

stort sett samma placeringsregler som för svenska försäkringsbolag. Detta

överensstämmer med alltjämt gällande bestämmelser i första generationens

direktiv (se ovan). I enlighet med dessa bestämmelser bör, enligt regeringens

mening, reformeringen av placeringsreglerna även omfatta sådan utländska

försäkringsföretag i fråga om deras verksamhet här i landet. Däremot bör, som

hittills, de utländska försäkringsföretagens återförsäkringsrörelse inte

omfattas av någon reglering.

 Beträffande försäkringsgivare med säte inom EES innebär den tredje

generationens försäkringsdirektiv att hemlandets EG-harmoniserade place-

ringsregler gäller för försäkringsgivarens verksamhet inom hela EES. Verk-

samheten kommer även att stå under tillsyn av behörig myndighet i hemlandet.

Svenska placeringsregler skall alltså inte tillämpas på dessa försäkringsgivare.

De nu gällande placeringsreglerna för sådana försäkringsgivare bör upphävas.

Fondförsäkringsbolag

En särskild fråga är hur fondförsäkringsbolag skall behandlas i place-

ringshänseende i fråga om medel som motsvarar de försäkringstekniska skulderna.

Enligt 8 § lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till

värdepappersfonder (fondförsäkringslagen) undantas fondförsäkringsbolagen från

placeringsreglerna i försäkringsrörelselagen på så sätt att bolagen får placera

belopp motsvarande försäkringstekniska skulder även i andra slag av tillgångar

än dem som anges i nuvarande 7 kap. 9 § FRL, t.ex. aktier. Denna

undantagsbestämmelse tillkom mot bakgrund av att bolagens finansiella risker är

förhållandevis små i fondanknuten livförsäkringsrörelse, då risken i huvudsak

bärs av försäkringstagarna, som genom aktiva val styr försäkringssparandet. De

nya placeringsregler som föreslås i detta lagstiftningsärende innebär emellertid

att alla svenska livförsäkringsbolag får möjligheter att placera i andra till-

gångsslag än vad som hittills varit möjligt. Regeringen anser därför att det

inte längre är motiverat att generellt undanta fondförsäkringsbolag från de nya

placeringsreglerna. Fondförsäkringsbolag bör dock undantas från de begränsningar

som i det följande kommer att föreslås i fråga om fondandelar (se

författningskommentaren till 8 § fondförsäkringslagen).

Understödsföreningar

Understödsföreningarnas verksamhet regleras av lagen (1972:262) om under-

stödsföreningar. Den lagstiftningen behöver harmoniseras med EG:s regler. I

proposition 1992/93:257 om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med

anledning av EES-avtalet konstaterade föredragande statsrådet att en sådan

reform avseende understödsföreningarna inte var möjlig att genomföra i det

lagstiftningsärendet. Arbetet borde i stället, enligt föredraganden, utföras i

särskild ordning. Något sådant arbete har emellertid ännu inte kommit till

stånd. Det är därför inte heller i detta sammanhang möjligt att lägga fram något

förslag som innebär en EG-harmonisering av understödsföreningarnas

verksamhetsregler. Som Finansinspektionen och flera understödsföreningar

framhållit vore det olyckligt om understödsföreningarna till följd härav måste

verka under sämre konkurrensförutsättningar än försäkringsbolag. Regeringen

anser därför att understödsföreningarna bör ges möjlighet att tillämpa de

placeringsregler som föreslås för försäkringsbolagens del. Den lämpligaste

lösningen för att åstadkomma detta är, enligt regeringens mening, att

Finansinspektionen, efter ansökan, får besluta att försäkringsrörelselagens

placeringsregler skall tillämpas av en understödsförening. Det bör framhållas

att detta är en provisorisk lösning i avvaktan på en reformering av lagstift-

ningen för understödsföreningarna.

5.5.3 Placeringsreglernas tillämpningsområde

Regeringens förslag: De nya placeringsreglerna skall tillämpas på för-

säkringstekniska skulder för egen räkning, dvs. den del av dessa skulder som

överstiger återförsäkringsgivarnas ansvarighet. Finansinspektionen får i

enskilda fall besluta att avdrag för avgiven återförsäkring inte får göras.

 Försäkringsutredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. För

livförsäkring har utredningen emellertid föreslagit en särskild regel om lämplig

riskspridning också för återbäringsmedel som inte ingår i de försäkringstekniska

skulderna.

 Placeringspromemorians förslag har som utgångspunkt att de försäkringstekniska

skulderna i fråga om livförsäkring skall ges en vidare definition än vad som

gäller i dag. I övrigt överensstämmer promemorians förslag i huvudsak med

regeringens.

 Remissinstanserna: Sveriges Riksbank föreslår en provisorisk lösning för det

fall genomförandet av Försäkringsutredningens kommande förslag om

placeringsreglernas tillämpningsområde skulle ta lång tid. Riksbankens förslag

innebär att återbäringsfonden inte får överstiga en viss nivå. En viss del av

fonden skulle därmed komma att omfattas av placeringsreglerna. Lösningen kan

enligt Riksbanken anstå om Försäkringsutredningens kommande förslag kommer att

genomföras inom kort. Finansinspektionen ifrågasätter om inte utredningens

lösning strider mot vissa bestämmelser i tredje generationens

försäkringsdirektiv som förbjuder medlemsstaterna att föreskriva regler som

begränsar användningen av bolagens fria medel. Riksgäldskontoret anser att åter-

bäringsfonden bör skyddas genom att placeringsreglerna blir tillämpliga utan att

fonden betraktas som en försäkringsteknisk skuld. Konsumentverket anför att pen-

sionsförsäkringarnas återbäringsräntor skall betraktas som en försäkringsteknisk

skuld och omfattas av placeringsreglerna. Försäkringsförbundet anför, med

instämmande av Sveriges Livförsäkringsföreningars Riksförbund och Svenska

Livförsäkringsbolags Aktuarienämnd, att de föreslagna placeringsreglerna i sig

inte skapar behov av utvidgat tillämpningsområde och att fastställandet av

området bör kunna anstå i avvaktan på Försäkringsutredningen slutbetänkande.

Industriförbundet anför att starka skäl talar för att samordna införandet av

placeringsreglerna med en ordning som innebär att återbäringsfonden omfattas av

reglerna.

 EG:s regler: Placeringsreglerna i tredje generationens försäkringsdirektiv

gäller endast tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna (artiklarna

20-22 i tredje generationens försäkringsdirektiv). Medlemsstaterna får inte

fastställa några regler för valet av tillgångar som inte används för

skuldtäckning av de tekniska avsättningarna (artikel 18.1 i första

skadeförsäkringsdirektivet enligt lydelse i artikel artikel 26 i tredje skade-

försäkringsdirektivet och artikel 21.1 i första livförsäkringsdirektivet enligt

lydelse i artikel 27 i tredje livförsäkringsdirektivet). Enligt artikel 17 i

första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje

livförsäkringsdirektivet) skall storleken på de tekniska avsättningarna för liv-

försäkring fastställas efter en tillräckligt betryggande prospektiv aktuariell

metod. Avsättningarna skall omfatta bl.a. alla garanterade återköpsvärden,

återbäring som försäkringstagarna har rätt till, oavsett hur formerna för

återbäring benämns.

 I fråga om skadeförsäkringar skall enligt artikel 15 i första skadeförsäk-

ringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 17 i tredje skadeförsäkrings-

direktivet) storleken av de tekniska avsättningarna bestämmas enligt reglerna i

rådets direktiv 91/647/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för

försäkringsföretag (artiklarna 56-58 och 60 i redovisningsdirektivet).

 Enligt placeringsreglerna i tredje generationens direktiv får återför-

säkringsgivares ansvarighet användas för att täcka de tekniska avsättningarna.

Direktiven innebär emellertid inte att ett medlemsland skulle vara förhindrat

att i stället välja att räkna av avgiven återförsäkring från de för-

säkringstekniska skulderna, dvs. att tillämpa placeringsreglerna på försäk-

ringstekniska skulder för egen räkning.

 Gällande rätt: De nu gällande placeringsreglerna för livförsäkringar tillämpas

på ett belopp som motsvarar de försäkringstekniska skulderna (7 kap. 9 § FRL). I

de försäkringstekniska skulderna ingår sådana åtaganden som utgör bindande

utfästelser till enskilda försäkringstagare. Dessa skulder utgörs av värdet på

balansdagen av bolagets ansvarighet för

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för inträffade försäkringsfall (ersättningsreserv),

 3. utgifter för reglering av inträffade försäkringsfall (skadebehandlings-

reserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som inte har för-

fallit till betalning,

 5. sådan tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livför-

säkringsrörelse som inte har förfallit till betalning, och

 6. avsättningar till utjämningsreserv för kreditförsäkring upp till det belopp

för reservens storlek som anges i 12 kap. 9 a § första meningen FRL.

 De två sistnämnda posterna avser skadeförsäkringsrörelse.

 De försäkringstekniska skulderna omfattar omkring två tredjedelar av liv-

försäkringsbolagens balansomslutningar enligt de officiella boksluten.

 På skuldsidan i det officiella bokslutet ingår - utöver försäkringstekni- ska

skulder - bl.a. en post som benämns återbäringsfonden. Den fonden kan betraktas

som en restpost för att värdet av skuldsidans poster skall överensstämma med det

bokförda värdet av tillgångarna.

 Ett livförsäkringsbolag skall sätta av årsvinsten på livförsäkringsrörelsen

till återbäringsfonden. Återbäringsfonden är den enda överskottsfonden inom

livförsäkringsrörelsen i ett livförsäkringsbolag. Återbäringsfonden får endast

användas för återbäring till försäkringstagarna och för förlusttäckning, om inte

Finansinspektionen medger annat. Sådan återbäring som försäkringstagarna har

förväntningar på till följd av lämnade uppgifter om återbäringsräntor eller

andra besked, och som ännu inte tilldelats, ingår inte i de försäkringstekniska

skulderna. Denna s.k. allokerade återbäring motsvaras dels av återbäringsfonden

och dels av värden utanför balansräkningen då tillgångarnas marknadsvärden

överstiger de bokförda värdena. Den allokerade återbäringen (utöver återbärings-

fonden) framgår inte av det officiella bokslutet utan av det tekniska bokslutet.

Det senare används för preliminär fördelning av återbäring mellan försäkringsta-

garna och för att underlätta uppföljningen av bolagets resultat. En väsentlig

skillnad mellan de båda boksluten är att det tekniska bokslutet baseras på

tillgångarnas marknadsvärde medan det officiella bokslutet bygger på bokförda

värden.

 Beträffande s.k. lång skadeförsäkring skall motsvarande placeringsregler som

för livförsäkringar tillämpas på medel som motsvarar premiereserven (se 7 kap.

10 § FRL).

 För skadeförsäkringsbolag som meddelar försäkringar för kortare tid än tio år

infördes den 1 januari 1994 en allmän placeringsregel av provisorisk natur (7

kap. 10 andra stycket FRL). Regeln, som bl.a innebär att hänsyn skall tas till

det slag av försäkringsverksamhet som bedrivs, skall tillämpas på medel som

motsvarar de försäkringstekniska skulderna.

 Livförsäkringsbolag och skadeförsäkringsbolag får använda återförsäk-

ringsgivares ansvarighet (fordran på återförsäkringsgivare) på grund av avgiven

återförsäkring för att täcka de försäkringstekniska skulderna (7 kap. 9 § första

stycket 9 och 10 § FRL). Finansinspektionen har i enlighet med den första

generationens försäkringsdirektiv, meddelat föreskrifter om hur stor del av de

försäkringstekniska skulderna som får motsvaras av återförsäkringsgivares

ansvarighet (se artikel 17.3 i första livförsäkringsdirektivet och artikel 15.3

i första skadeförsäkringsdirektivet samt Finansinspektionens författningssamling

FFFS 1994:20).

 Skälen för regeringens förslag: EG:s regler innebär att placeringsregler

(regler för valet av tillgångar) endast får gälla medel som motsvarar

försäkringstekniska skulder. För svensk del kompliceras frågan om de nya

placeringsreglernas tillämpningsområde för livförsäkringar av att åter-

bäringsfonden kan anses tillhöra försäkringstagarna gemensamt, samtidigt som den

får användas för förlusttäckning. I det följande behandlas därför liv-

försäkringar och skadeförsäkringar i skilda avsnitt. En särskild fråga om

hanteringen av fordran mot återförsäkringsgivare i detta sammanhang tas upp i

ett avslutande avsnitt.

Livförsäkringar

Direktivens bestämmelser bygger på att försäkringstekniska skulder och kapi-

talbasen (solvensmarginalen, enligt direktivens terminologi) är skilda begrepp.

Kapitalbasen kan betraktas som en kapitalbuffert utöver de försäkringstekniska

skulderna.

 Försäkringsutredningen har utförligt undersökt om återbäringsfonden skall anses

utgöra en försäkringsteknisk skuld i tredje livförsäkringsdirektivets mening,

och därmed omfattas av placeringsreglerna, eller om den bör räknas in i

kapitalbasen.

 Utredningens analys visar att återbäringsfonden kan anses uppfylla kriterierna

för försäkringsteknisk skuld enligt direktivet.

 Genom att återbäringsfonden kan tas i anspråk för förlusttäckning synes den

emellertid samtidigt kunna räknas in som en post i kapitalbasen och skulle

därmed falla utanför de försäkringstekniska skulderna. Enligt artikel 18.2 i

första livförsäkringsdirektivet får nämligen vinstreserv räknas in i

kapitalbasen om den kan användas för förlusttäckning och om den inte är

tillgänglig för utdelning till försäkringstagarna. Återbäringsfonden uppfyller

båda rekvisiten i den direktivbestämmelsen.

 Sammanfattningsvis kan - som Försäkringsutredningen funnit - konstateras att

EG:s regler inte ger någon klar vägledning om huruvida återbäringsfonden skall

anses som en försäkringsteknisk skuld, som en del av kapitalbasen eller om den

kan hänföras till båda kategorierna samtidigt. Svårigheterna att hitta en

lämplig klassificering av återbäringsfonden hänger framför allt samman med att

den svenska lagstiftningen i centrala delar skiljer sig från de regelsystem som

gäller inom EG.

 Utredningen anser att det mot bakgrund av konsumentintresset är väsentligt att

inte bara tilldelad återbäring utan även återbäringsfonden skyddas av särskilda

placeringsregler precis som de försäkringstekniska skulderna. Ett sätt att

åstadkomma detta skulle, enligt utredningen, kunna vara att ändra definitionen

av de försäkringstekniska skulderna så att även återbäringsfonden kommer att

ingå i dessa.

 Med hänsyn till att utredningen i sitt fortsatta arbete skall behandla bl.a.

frågan om principerna för försäkringstekniska reserveringar har utredningen

emellertid valt att inte lägga fram ett sådant förslag. Det skulle, enligt

utredningen, vara olyckligt om det nu slogs fast principer som kanske måste

ändras inom kort.

 Ett annat alternativ skulle kunna vara att de särskilda placeringsreglerna görs

tillämpliga också på återbäringsfonden, utan att den klassificeras som en

försäkringsteknisk skuld. En regel med denna innebörd skulle emellertid, enligt

utredningen, kunna sättas ifråga mot bakgrund av att EG:s regler innebär att

särskilda placeringsregler bara får gälla försäkringstekniska skulder.

 Mot denna bakgrund har utredningen kommit fram till att de särskilda place-

ringsreglerna tills vidare får gälla de försäkringstekniska skulderna så som de

för närvarande definieras. En förutsättning för att detta skall anses vara

acceptabelt ur konsumentskyddssynpunkt är, enligt utredningen, att

försäkringsbolagen betraktar alla återbäringsmedel som bundna medel, även om

formella placeringsbegränsningar saknas. Enligt utredningen är det särskilt

väsentligt att dessa medel placeras med god riskspridning.

 Försäkringsutredningen anser att det under alla förhållanden framstår som

nödvändigt att Finansinspektionen har möjlighet att ingripa om försäkringsbolag

vid placering av återbäringsmedel åsidosätter rimliga krav på diversifiering.

Utredningen har därför föreslagit en allmänt hållen regel om riskspridning också

vid placering av återbäringsmedel. En sådan allmänt hållen regel kan enligt

utredningen inte anses strida mot EG:s direktiv. Om Finansinspektionen finner

att regeln överträds kan inspektionen vidta åtgärder enligt 19 kap. 11 § FRL.

 Regeringen gör följande bedömning.

 Försäkringsutredningen kommer i sitt slutbetänkande att ta upp frågor om

återbäringsfondens ställning och om placeringsreglernas tillämpningsområde.

Frågan är om det i avvaktan på utredningens slutbetänkande bör införas ett

provisoriskt arrangemang som innebär att hela eller delar av återbäringsfonden

räknas som en försäkringsteknisk skuld. Enligt regeringens mening finns det en

risk att ett sådant arrangemang inskränker utredningens möjligheter att välja

lämpliga handlingsalternativ i sitt slutbetänkande. Som utredningen anfört

skulle det dessutom vara olyckligt om det nu slogs fast principer som kanske

måste ändras inom kort. Regeringen är därför inte beredd att nu ändra

definitionen av de försäkringstekniska skulderna så att återbäringsfonden, helt

eller delvis, inräknas i dessa.

 En alternativ lösning som gör de särskilda placeringsreglerna tillämpliga på

återbäringsfonden utan att den klassificeras som försäkringsteknisk skuld

skulle, som Försäkringsutredningen konstaterat, kanske inte vara förenlig med

EG:s regler. Det finns inte skäl att nu, när beredningen av För-

säkringsutredningens slutbetänkande är förhållandevis nära förestående, närmare

överväga regler av den karaktären.

 Slutligen har Försäkringsutredningen föreslagit en allmänt hållen regel om

riskspridning även vid placering av återbäringsmedel. En sådan regel skulle

emellertid endast bli ett provisoriskt arrangemang i avvaktan på genomförandet

av Försäkringsutredningens slutbetänkande.

 Det bör i sammanhanget framhållas att en kapitalförvaltning som innebär att

riskkoncentrationen i de fria medlen är så stor att ett försäkringsbolags

soliditet äventyras och därmed också dess förmåga att fullgöra sina

förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal riskeras inte kan anses förenlig

med en sund försäkringsverksamhet. Finansinspektionen bör därför redan enligt

gällande regler ha vissa möjligheter att ingripa mot placeringen av de fria

medlen, låt vara att dessa möjligheter inte tar direkt sikte på spridningen av

motsvarande tillgångar.

 Mot denna bakgrund är regeringen inte beredd att införa en allmän risk-

spridningsregel av det slag som Försäkringsutredningen förordat.

 Det sagda innebär att regeringen anser att de placeringsregler som föreslås i

detta ärende skall tillämpas för tillgångar som motsvarar den nu gällande

definitionen av försäkringstekniska skulder.

Skadeförsäkring

EG:s regler innebär att även skadeförsäkringsbolag skall tillämpa de nya

placeringsreglerna på medel som motsvarar de försäkringstekniska skulderna.

Detta innebär en väsentlig skillnad jämfört med dagens situation, eftersom

placeringsregler tillämpas endast för en liten del av skadeförsäk-

ringsverksamheten för närvarande (se avsnitt 5.5.2).

 Även för s.k. lång skadeförsäkring sker en ändring vad gäller placerings-

reglernas tillämpningsområde såtillvida att de nuvarande placeringsreglerna för

sådana försäkringar inte omfattar samtliga försäkringstekniska skulder utan

endast premiereserven. Denna förändring torde dock inte ha någon större

betydelse eftersom premiereserven är den helt dominerande posten i de

försäkringstekniska skulderna för lång skadeförsäkring. Det kan för övrigt

tilläggas att med långa skadeförsäkringar avses i praktiken brandförsäkringar

som meddelas för längre tid än tio år.

 Bestämmelserna om återbäringsfond är inte tillämpliga för skadeförsäkringsbolag

eftersom vinstutdelning till aktieägare eller garanter är tillåten i dessa

bolag. Det tidigare förda resonemanget om hanteringen av återbäringsmedel gäller

därför inte skadeförsäkringsbolag.

Behandling av fordran mot återförsäkringsgivare

Som nämnts får enligt gällande regler livförsäkringsbolag och skadeförsäk-

ringsbolag använda återförsäkringsgivares ansvarighet (fordran på åter-

försäkringsgivare) på grund av avgiven återförsäkring för täckning av de

försäkringstekniska skulderna (respektive premiereserven för lång skade-

försäkring). Något avdrag för avgiven återförsäkring görs alltså inte från det

belopp som skall skuldtäckas.

 Placeringspromemorians förslag innebär, till skillnad från den nuvarande

ordningen, att det belopp som skall skuldtäckas minskas med avgiven

återförsäkring om Finansinspektionen godtar det. Skuldtäckningsbeloppet är

alltså enligt promemorians förslag ett nettobelopp eller, med andra ord,

försäkringstekniska skulder för egen räkning. (Dock skall justering göras för

ev. förekommande reservdeposition - se författningskommentaren till 7 kap. 10 §

första stycket 19 FRL). Med en sådan metod uppnås en bättre riskspridning i

fråga om de försäkringstekniska skulderna för egen räkning jämfört med om

fordran på återförsäkringsgivare får användas för täckning av de

försäkringstekniska skulderna brutto. Regeringen ansluter sig därför till

promemorians förslag i denna del.

 I linje med vad som föreslagits i placeringspromemorian bör en regel införas

enligt vilken Finansinspektionen i enskilda fall får besluta att avdrag inte får

göras för avgiven återförsäkring, om återförsäkringen inte i tillräcklig

utsträckning bidrar till att minska bolagets risktagande. Bestämmelsen behandlas

närmare i författningskommentaren.

 Placeringspromemorian innehåller dessutom ett förslag som syftar till att

begränsa ett försäkringsbolags exponering mot en enskild återförsäkringsgivare.

Enligt promemorians förslag skall regeringen eller Finansinspektionen meddela

närmare föreskrifter i frågan. Regeringen är inte främmande för att det kan

finnas behov av en sådan reglering som föreslagits i promemorian. Det kan å

andra sidan vara helt i sin ordning med förhållandevis stora exponeringar mot

solida och välrenommerade återförsäkringsgivare, som dessutom i sin tur

återförsäkrar sig på den internationella återförsäkringsmarknaden. Enligt

regeringens mening har det i ärendet inte framkommit tillräckliga motiv för en

reglering i enlighet med promemorians förslag. Den nyss nämnda möjligheten för

Finansinspektionen att i enskilda fall besluta att avdrag inte får göras för

avgiven återförsäkring vid bestämning av vilket belopp som skall skuldtäckas får

anses ge tillräckliga möjligheter att motverka att återförsäkring används på ett

sätt som innebär att försäkringsbolagets stabilitet sätts i fara.

Finansinspektionen kan i sin tillsynsverksamhet särskilt uppmärksamma fall då

ett försäkringsbolag avgivit återförsäkring i stor omfattning till ett och samma

återförsäkringsbolag. Försäkringsbolaget är skyldigt att lämna de uppgifter i

saken som inspektionen begär.

5.5.4 Värdering av tillgångar

Regeringens förslag: Vid tillämpning av de nya placeringsreglerna skall de

tillgångar som motsvarar försäkringstekniska skulder som huvudregel värderas

enligt de nuvarande redovisningsreglerna för försäkringsbolag.

 Vid värdering av en tillgång skall avdrag göras för skulder som härrör ur

förvärvet av tillgången. Vid värderingen av en fordran på annan än för-

säkringstagare skall avdrag göras för eventuell motfordran som gäldenären har

mot försäkringsbolaget.

 Gällande regler om värdering av tillgångar för utländska försäkringsgivare med

säte inom EES upphävs.

 Placeringspromemorians förslag: Avviker från regeringens på så sätt att de

tillgångar som används för skuldtäckning skall värderas med utgångspunkt i

marknadsvärdet.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem

utan erinran. Försäkringsförbundet har påpekat att enligt det förslag till

årsredovisningsregler för försäkringsbolag som lagts fram av

Redovisningskommittén (SOU 1994:17) kan bolagen i årsredovisningen välja mellan

anskaffningsvärde och marknadsvärde. Värderingen av tillgångar kan därför,

åtminstone till en början, bli olika i årsredovisningen och i redovisningen för

skuldtäckning.

 EG:s regler: Artikel 21.1 i tredje generationens försäkringsdirektiv innehåller

bestämmelser dels om vilka slag av tillgångar som får användas för att täcka de

tekniska avsättningarna, dels principer för värderingen av sådana tillgångar.

Enligt artikeln skall hemlandet fastställa mer detaljerade regler med villkor

för användningen av godtagbara tillgångar. Beträffande värdering av tillgångar

anges att bl.a. följande principer skall iakttas (artikel 21.1 fjärde stycket).

Alla tillgångar skall värderas på ett betryggande sätt med hänsyn till risken

för att de inte kan realiseras. Tillgångarna skall värderas exklusive varje

skuld som härrör ur förvärvet. Derivatinstrument måste värderas försiktigt och

får beaktas vid värderingen av de underliggande tillgångarna. Lån till och ford-

ringar hos tredje part får endast godkännas efter avdrag för samtliga eventuella

skulder till denna. Värdet av lån och fordringar måste beräknas med försiktighet

med vederbörlig hänsyn till risken för att de inte kan realiseras. Om bland

tillgångarna ingår någon investering i ett dotterföretag som helt eller delvis

förvaltar försäkringsföretagets investeringar för dess räkning, skall hemlandet

vid tillämpningen av de regler och principer som fastställs enligt artikel 21

beakta de underliggande tillgångar som innehas av dotterföretaget. Hemlandet kan

behandla andra dotterföretags tillgångar på samma sätt.

 För inom gemenskapen etablerade agenturer eller filialer till företag med

huvudkontor utanför gemenskapen gäller att det är lagen i respektive medlemsstat

som skall tillämpas vid värderingen av tillgångar som motsvarar tekniska avsätt-

ningar inom medlemslandet (artikel 24 i första skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 28 i första livförsäkringsdirektivet).

Gällande rätt:

Livförsäkring

För täckande av försäkringstekniska skulder för livförsäkringar skall till-

gångarna som huvudregel värderas enligt de allmänna redovisningsreglerna, dvs.

enligt bestämmelserna för årsredovisning och årsbokslut, för försäkringsbolag

(se 7 kap. 9 a § andra-fjärde styckena FRL).

 Bokföringslagen innebär att omsättningstillgångar skall tas upp till det lägsta

av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet (lägsta värdets princip).

Redovisningsreglerna för försäkringsbolag innebär att värdehandlingar som svarar

mot försäkringstekniska skulder, under vissa förutsättningar, får tas upp till

högre värde än vad som följer av lägsta värdets princip (11 kap. 7 FRL).

Värdehandlingarna får tas upp endera till högst samma värde som i närmast

föregående balansräkning eller, om värdehandlingen anskaffats under räkenskaps-

året, till anskaffningsvärdet. Detta gäller under förutsättning att

värdehandlingen inte behöver realiseras vid en kanske ogynnsam tidpunkt utan kan

ligga kvar i portföljen till förfallo- eller konverteringsdagen. Det kan också

uttryckas så att värdehandlingen förfaller till betalning innan den motsvarande

försäkringsförpliktelsen aktualiseras. Denna allmänna redovisningsregel för

försäkringsbolag gäller även vid den värdering som skall tillämpas för täckande

av de försäkringstekniska skulderna.

 Vid värdering av fastigheter och fastighetsrelaterade tillgångar för täckande

av de försäkringstekniska skulderna gäller vissa undantag från de allmänna

redovisningsreglerna. Undantagen innebär bl.a. att försäkringsbolagens egna

fastigheter och tomträtter får tas upp till vissa angivna procentandelar av det

uppskattade värdet eller pantvärdet, i den utsträckning egendomen inte

utnyttjats för pantsättning.

 För vissa fastigheter som det typiskt sett inte finns någon alternativ

användning för eller som saknar marknadsvärde i egentlig mening, bl.a.

idrottsanläggningar och bensinstationer, fastställer Finansinspektionen i varje

särskilt fall det värde som får redovisas. Denna värdering sker av naturliga

skäl med stor försiktighet (prop. 1990/91:7 s. 5 f).

 Aktier i dotterbolag, som är fastighetsbolag, skall tas upp till det lägsta av

det uppskattade värdet av aktierna och det värde som skulle ha fastställts för

fastighetsbolagets fastigheter eller tomträtter om dessa hade ägts direkt av

försäkringsbolaget (se prop. 1989/90:34 s. 79-80).

 För utländska försäkringsgivare som driver koncessionspliktig verksamhet här i

landet gäller motsvarande värderingsregler som för svenska försäkringsbolag (13

och 14 §§ LUF och 5 kap. 5-7 §§ LEF).

Skadeförsäkring

För skadeförsäkringar som meddelas för längre tid än tio år (långa skade-

försäkringar) tillämpas beträffande premiereserven samma värderingsregler som

för livförsäkringar (7 kap. 10 § första stycket FRL).

 För det stora flertalet skadeförsäkringar (sådana som meddelas för kortare tid

än tio år) finns för närvarande inga bestämmelser om att försäkringstekniska

skulder (eller premiereserv) skall motsvaras av vissa typer av tillgångar. Det

finns inte heller i FRL några särskilda värderingsregler för täckande av

försäkringstekniska skulder. Motsvarande gäller i fråga om utländska

försäkringsgivares skadeförsäkringsverksamhet här i landet.

 Skälen för regeringens förslag: Av redogörelsen för gällande rätt framgår att

värderingen av tillgångar för täckande av försäkringstekniska skulder

(skuldtäckningsvärdering) i stor utsträckning bygger på de värderingsregler som

gäller för årsredovisning och årsbokslut. Det bör för tydlighetens skull

framhållas att det - bortsett från vissa följdändringar - endast är regler för

skuldtäckningsvärdering som är föremål för överväganden i detta

lagstiftningsärende.

Placeringspromemorian

Enligt placeringspromemorian bör tillgångar som används för skuldtäckning tas

upp till marknadsvärden. Värderingsregler som sätts med en viss

säkerhetsmarginal kan synas vara i försäkringstagarnas intresse, eftersom en

försiktigt värderad balansräkning, där tillgångarna åtminstone delvis tas upp

till lägre värden än marknadsvärden, innebär att bolaget har dolda reserver.

Detta leder emellertid enligt promemorian till att balansräkningen blir sämre

genomlyst, vilket är otillfredsställande för alla intressenter som vill granska

och analysera försäkringsbolag. Om man önskar ytterligare säkerhetsmarginaler är

det, enligt promemorian, sannolikt bättre att direkt ställa upp snävare gränser

för försäkringsbolagens placeringsmöjligheter än att bygga in säkerhetsmar-

ginaler på så många ställen att det är svårt att få en korrekt bild av bolagets

ställning.

 I placeringspromemorian framhålls att marknadsvärden sannolikt är den bästa

utgångspunkten när man ställer upp riskspridningsregler. Att basera reglerna på

historiska anskaffningsvärden skulle leda till att äldre tillgångar med låga an-

skaffningsvärden inte behandlas likvärdigt med motsvarande nyanskaffade

tillgångar i riskhänseende. Ett system som grundas på marknadsvärden skulle

däremot, enligt promemorian, få en inbyggd dynamik. Om en tillgång stiger i

värde i den utsträckningen att den blir alltför dominerande i portföljen måste

då en viss utförsäljning ske. På så sätt garanteras att portföljen vid varje

tidpunkt uppfyller diversifieringsprincipen.

 Om marknadsvärden ger en uppenbart missvisande bild av en tillgångs för-

utsättningar att möta framtida utbetalningar, bör emellertid, enligt pro-

memorian, Finansinspektionen kunna tillåta alternativa värderingsmetoder. I

promemorian anförs som exempel att ett försäkringsbolag under en bestämd

tidsperiod garanterat en avkastning på vissa inbetalade medel och matchat detta

med tillgångar som ger säker avkastning under samma tidsperiod.

Regeringens överväganden

Vid bedömningen av vilka värderingsprinciper som bör gälla för skuldtäck-

ningsändamål kan det vara av intresse att jämföra syftet med de bestämmelser som

reglerar skuldtäckningen å den ena sidan och de allmänna redovisningsreglerna å

den andra.

 Ett viktigt syfte med de allmänna redovisningsreglerna bör vara att ge en så

rättvisande bild av bolagets ställning och resultat som möjligt. Det kan därför,

som i placeringspromemorian, hävdas att ett system som bygger på marknadsvärde-

ring bör tillämpas i den allmänna redovisningen.Syftet med de bestämmelser som

reglerar skuldtäckningen är ytterst att försäkringsbolagen skall kunna fullgöra

sina förpliktelser mot försäkringstagarna. För det ändamålet bör den till-

gångsmassa som skall motsvara de försäkringstekniska skulderna ha en betryggande

storlek och sammansättning. Placeringsreglernas tillämpningsområde föreslås

inte, till skillnad mot vad som förutsätts i placeringspromemorian, utökas i

detta lagstiftningsärende (se avsnitt 5.5.3.). Om marknadsvärdering, snarare än

dagens värderingsregler, skulle användas vid bestämning av den tillgångsmassa

som skall motsvara försäkringstekniska skulder, skulle vid förekomsten av över-

värden andelen fria medel som inte omfattas av placeringsregler bli än större.

Mot denna bakgrund är det mindre lämpligt att nu föreslå att värdering av

tillgångar som motsvarar försäkringstekniska skulder skall ta sin utgångspunkt i

tillgångarnas marknadsvärden.

 Bilden kompliceras av att EG:s placeringsregler bygger på att riskerna skall

spridas på ett lämpligt sätt. Som framhållits i placeringspromemorian är från

rent principiella utgångspunkter en marknadsvärdering att föredra vid

tillämpning av riskspridningsreglerna. Man skulle, i varje fall teoretiskt,

kunna tänka sig att en marknadsvärdering vore utgångspunkt för

riskspridningsreglerna, medan en försiktigare värderingsmetod tillämpas i fråga

om kravet att de försäkringstekniska skulderna skall motsvaras av en tillräcklig

tillgångsmassa.

 EG:s regler för skuldtäckning ger uttryck för en försiktig värderingsmetod.

Tillgångarna skall värderas på ett betryggande sätt bl.a. med hänsyn till risken

för att de inte kan realiseras. Det är i och för sig tänkbart att en sådan

försiktig värdering kan ske inom ramen för en marknadsvärdering. Därvid skulle

dock knappast en strikt marknadsvärdering kunna upprätthållas i alla lägen. Som

antytts i placeringspromemorian bör alternativa värderingsmetoder tillåtas då

marknadsvärden ger en uppenbart missvisande bild av en tillgångs förutsättningar

att möta framtida utbetalningar.

 Det bör dessutom framhållas att de nuvarande reglerna för skuldtäcknings-

värdering tillåter avvikelser från lägsta värdets princip i fråga om

värdehandlingar som kan antas förfalla till betalning innan den motsvarande

försäkringsförpliktelsen aktualiseras. Värdering av fastigheter i skuld-

täckningssammanhang knyter an till ett uppskattat värde som bygger på en

marknadsvärdering. Skillnaderna mellan de nuvarande värderingsmetoderna och en

metod som bygger på en, i vissa fall modifierad, marknadsvärdering behöver

därför inte bli så stor. Under sådana förhållanden överväger inte fördelarna

från principiella utgångspunkter de praktiska olägenheterna som två

värderingsmetoder inom ramen för skuldtäckningsvärderingen skulle medföra. En

och samma värderingsprincip bör därför tillämpas både när det gäller kravet att

tillgångsmassan har en betryggande storlek och intresset av att upprätthålla god

riskspridning.

 Enligt regeringens mening bör därvid den värderingsmetod väljas som med stöd i

ett etablerat regelsystem har de bästa förutsättningarna att tillämpas på ett

enhetligt sätt.

 På grund av det anförda anser regeringen att skuldtäckningsvärderingen, som

hittills, åtminstone tills vidare skall ske med utgångspunkt i de allmänna

redovisningsreglerna för försäkringsbolag. Dessa värderingsregler blir således

tillämpliga även i fråga om att kontrollera att riskspridningsreglerna uppfylls.

 Redovisningskommittén har i delbetänkandet Års- och koncernredovisning enligt

EG-direktiv föreslagit en anpassning till bl.a. EG:s direktiv om årsbokslut och

sammanställd redovisning för försäkringsföretag (91/674/EEG). Förslaget innebär

bl.a. att det lägsta värdets princip slopas för placeringstillgångar. I stället

får ett försäkringsbolag välja mellan anskaffningsvärdet och det verkliga värdet

som utgångspunkt för värderingen (det verkliga värdet skall som huvudregel mot-

svara försäljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskostnad).

Kommittén framhåller dock (s. 389 i del II av betänkandet) att det inte har

varit möjligt att ur ett redovisningsperspektiv behandla frågor som sammanhänger

med de särskilda placeringsreglerna för försäkringstekniska skulder och att

redovisningsreglerna och placeringsreglerna bör anpassas och samordnas med

varandra. Redovisningskommitténs delbetänkande bereds för närvarande inom Justi-

tiedepartementet och Finansdepartementet och proposition kan förväntas under

1995. Lagstiftningen är avsedd att träda i kraft den 1 januari 1996.

 Som Redovisningskommittén framhållit kan de nu föreslagna värderingsreglerna

för skuldtäckningsändamål behöva modifieras med hänsyn till den kommande

redovisningslagstiftningen.

 Som tidigare nämnts gäller ett undantag från den bokföringsmässiga värderingen

beträffande ett livförsäkringsbolags fastigheter och tomträtter. Dessa får tas

upp till högst vissa andelar av ett uppskattat värde (70 eller 60 procent) eller

pantvärde (75 procent), i den utsträckning som fastigheterna eller tomträtterna

inte utnyttjas för pantsättning (7 kap. 9 a § tredje stycket FRL). De nuvarande

värderingsreglerna är detaljerade och omfattande. För att inte onödigt tynga den

nya lagtexten bör regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen bemyndigas att meddela föreskrifter om vilket värde

fastigheter och tomträtter högst får tas upp till. Det är inte avsett att

föreskriftsrätten nu skall föranleda några större sakliga ändringar i

förhållande till de nuvarande reglerna.

 Aktier i dotterbolag som är fastighetsbolag skall tas upp till det lägsta av

det uppskattade värdet av aktierna och det värde som skulle ha fastställts för

fastighetsbolagets fastigheter eller tomträtter om dessa hade ägts direkt av

försäkringsbolaget (7 kap. 9 a § fjärde stycket FRL). Den sistnämnda bestämmel-

sen ligger väl i linje med direktivens bestämmelse att de underliggande

tillgångarna i ett dotterföretag skall beaktas vid tilllämpning av de regler och

principer som fastställts i artikel 21 (genomlysning).

 Till följd av införlivandet av EG:s placeringsregler får försäkringsbolag täcka

de försäkringstekniska skulderna med aktier i dotterföretag vars verk-

samhetsföremål är att äga tillgångar som försäkringsbolaget skulle ha kunnat

använda för skuldtäckning enligt de nya placeringsreglerna. Detta innebär en

utvidgad möjlighet för livförsäkringsbolag att inneha aktier i dotterbolag. För

skadeförsäkringsbolagen är regeln en restriktion i förhållande till dagens

ordning. Den redovisade genomlysningsprincipen för värdering av aktier i

dotterbolag som är fastighetsbolag bör i fortsättningen gälla även för andra

förvaltningsbolag än fastighetsbolag som är dotterföretag till försäkringsbolag.

 Enligt EG:s placeringsregler skall tillgångar som motsvarar försäkringstekniska

skulder värderas exklusive varje skuld som härrör ur förvärvet (artikel 21.1

fjärde stycket i tredje generationens direktiv). En motsvarande bestämmelse bör

införas i FRL. Direktivbestämmelsen torde främst ta sikte på olika former av

krediter som lämnas i samband med förvärv av tillgångar. Vid värderingen av

aktier i dotterbolag skall, på motsvarande sätt som vid värdering av de

tillgångar försäkringsbolaget äger direkt, avdrag för dotterbolagets skulder

göras vid bestämning av det värde som dotterbolagets tillgångar hade kunnat

åsättas om tillgångarna hade varit direktägda av försäkringsbolaget.

 Det bör dessutom införas en regel som motsvarar direktivens bestämmelse att lån

och fordringar hos tredje part endast får godkännas för skuldtäckning efter

avdrag för motfordringar som parten har mot försäkringsbolaget (jämför artikel

21.1 fjärde stycket vi).

 Av EG:s regler följer att motsvarande värderingsregler som för svenska

försäkringsbolag skall gälla för den verksamhet som utländska försäkringsgivare

med säte utanför EES bedriver här i landet (jämför artikel 24 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första livförsäkringsdirektivet).

 Utländska försäkringsgivare med säte inom EES lyder, enligt tredje gene-

rationens direktiv, under hemlandets placeringsregler och skall alltså inte

omfattas av de svenska värderingsreglerna. De nuvarande värderingsreglerna för

sådana försäkringsgivares verksamhet här i landet bör därför upphävas.

5.5.5 Matchnings- och diversifieringsprinciperna

Regeringens förslag: En övergripande placeringsregel införs som innebär att ett

försäkringsbolag vid placering av medel i tillgångar som används för

skuldtäckning skall välja tillgångar med beaktande av bolagets försäkrings-

åtaganden (matchning) och sprida riskerna på lämpligt sätt (diversifiering). Ett

försäkringsbolag skall åläggas att upprätta riktlinjer för placering av medel

som används för skuldtäckning.

 Placeringspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det

utan erinran.

 EG:s regler: Artiklarna 20 i tredje generationens försäkringsdirektiv

innehåller en allmän matchnings- och riskspridningsregel. Regeln lyder: "De

tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna skall vara uppbyggda med

hänsyn till arten av den verksamhet som företaget bedriver så att dess in-

vesteringar, vilka skall vara diversifierade och ha lämplig spridning, tryggar

säkerhet, avkastning och likviditet."

 Gällande rätt: För livförsäkring och lång skadeförsäkring finns inga ut-

tryckliga krav på riskspridning av försäkringsbolagens placeringstillgångar.

Inte heller krävs att försäkringsrörelsens art skall beaktas vid medelspla-

ceringen. För korta skadeförsäkringar infördes, som ett led i anpassningen till

första och andra generationens försäkringsdirektiv, den 1 januari 1994 en allmän

riskspridningsregel som bl.a. innebär att medel som motsvarar de

försäkringstekniska skulderna skall placeras med hänsyn till det slag av

försäkringsverksamhet försäkringsbolaget bedriver. En viss styrning av bolagens

placeringar sker också genom femprocentsregeln som gäller alla försäkringsbolag

(se avsnitt 5.5.12).

 Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om de medel som placeras för

skuldtäckning utgör, tillsammans med regler om minsta tillåtna soliditet,

centrala delar av det regelverk som skall bidra till skyddet av

försäkringstagarnas intressen. Särskilda krav bör ställas på de tillgångar som

används för skuldtäckning, eftersom dessa tillgångar motsvarar åtaganden som

försäkringsbolag har bundit sig vid. De i detta och de närmast följande

avsnitten presenterade förslagen avser endast tillgångar som används för

skuldtäckning. Tillgångar som används för fria medel omfattas inte av motsva-

rande regler. (I avsnitt 5.5.3 konstaterades dock att Finansinspektionen med

stöd av kravet på sund försäkringsverksamhet kan ingripa mot ett bolag som vid

placeringen av fria medel tar så stora risker att bolagets soliditet hotas.)

 Placeringspromemorian innehåller en utförlig diskussion och motivering av de

matchnings- och diversifieringsprinciper som behandlas i detta avsnitt.

 Vid utformningen av ett försäkringsbolags placeringsstrategi är det av största

betydelse att tillgångar som används för skuldtäckning väljs med beaktande av

försäkringsbeståndets karaktär. Denna princip, kallad matchningsprincipen,

innebär att valet av tillgångar görs i syfte att tillgångarnas avkastningsprofil

skall vara anpassad till den utbetalningsprofil som försäkringsbolagets bindande

åtaganden kan förväntas generera. Bolag med olika slags åtaganden kan därför

förväntas ha olika sammansättning på de tillgångar som används för skuld-

täckning. Exempelvis torde ett livförsäkringsbolag som åtar sig att lämna en hög

nominell avkastning på medelfristiga livförsäkringar behöva ha en högre andel

fastförräntande obligationer för skuldtäckning än ett bolag som inte gjort ett

sådant åtagande. Ett livbolag med mycket långfristiga försäkringskontrakt torde

kunna ha en väsentlig andel av medel för skuldtäckning placerade i

realtillgångar såsom aktier och fastigheter, eftersom dessa tillgångsslag visat

sig ge en genomsnittligt hög avkastning över långa perioder, även om värdet av

dessa slags tillgångar kan variera kraftigt på kort sikt. För ett

skadeförsäkringsbolag med kortfristiga försäkringsåtaganden passar å andra sidan

aktier och fastigheter inte så bra som tillgångar för skuldtäckning, eftersom

sådana tillgångar ofta varierar kraftigt i värde på kort sikt. För ett bolag med

kortfristiga åtaganden leder detta till en risk för att tillgångarnas värde inte

förslår till att täcka utbetalningar av försäkringsersättningar när dessa

förfaller till betalning. Denna egenskap har även långfristiga fastförräntande

obligationer vad gäller att täcka kortfristiga försäkringsåtaganden, eftersom

sådana obligationer på kort sikt kan variera kraftigt i värde om marknads-

räntorna förändras snabbt.

 En annan aspekt av matchningsprincipen är att tillgångar som används för

skuldtäckning skall ha tillräcklig likviditet. Fastigheter och vissa slag av

aktier har ofta en begränsad likviditet, såtillvida att det kan vara svårt att

snabbt finna en köpare av sådana tillgångar till samma värde som kan erhållas om

försäljningen tillåts ta längre tid och fler försäljningskanaler hinner prövas.

Tillgångar med låg likviditet bör därför inte användas för att täcka mycket

kortfristiga försäkringsåtaganden. Å andra sidan har låg likviditet föga bety-

delse vad gäller tillgångar som används för att täcka mycket långfristiga

försäkringsåtaganden - det finns då gott om tid att, om tillgångarna behöver

säljas, finna ett lämpligt försäljningstillfälle innan åtagandena skall infrias.

 Försäkringsbolagens placeringar av tillgångar för skuldtäckning bör vidare

följa diversifieringsprincipen. En utgångspunkt härvidlag är att det är önskvärt

att reducera risken för att en enskild tillgång får en avgörande påverkan på den

totala avkastningen i portföljen. En sådan riskreduktion kan ofta åstadkommas

utan att den förväntade avkastningen av tillgångarna minskas genom att sprida de

investerade medlen på olika placeringar. Exempelvis kan risken för stor värdeva-

riation i en aktieportfölj normalt reduceras genom att sprida investeringarna på

flera olika aktieposter. Därmed reduceras betydelsen av ett enskilt företags

motgångar (och framgångar) och därav följande effekter på värdet av företagets

aktie. Motsvarande resonemang är tillämpligt på tillgångsportföljer som består

av obligationer och andra fordringar.

 Det är, enkelt uttryckt, lämpligt att försäkringsbolag i sin placerings-

verksamhet undviker att lägga alla ägg i samma korg.

 Diversifieringsprincipen är tillämplig inte bara vad gäller investeringar inom

ett och samma tillgångsslag, utan även vad gäller investeringar i portföljer av

tillgångar ur skilda tillgångsslag. Genom att tillföra aktier till en portfölj

av tillgångar som tidigare innehållit enbart obligationer kan ofta en förbättrad

relation mellan avkastning och risk erhållas, åtminstone om tillgångarna

investeras på lång sikt. Detta beror på att aktier historiskt har gett en

genomsnittligt hög avkastning under förutsättning att det rört sig om

långfristiga investeringar. På motsvarande sätt kan positiva effekter uppnås ge-

nom att tillföra fastigheter till en investeringsportfölj. Förutsättningen är

att investeringar i fastigheter inte samvarierar vad gäller avkastning och risk

med obligationer och aktier. Detta är åtminstone till en del fallet. Det är

tillräckligt att avkastningen inte har exakt samma variation för att en diver-

sifieringseffekt skall uppnås.

 Diversifieringsprincipen innebär inte att ett försäkringsbolag alltid skall

följa en riskminimerande strategi. Syftet med principen är att undvika "onödigt"

risktagande, dvs. sådant risktagande som härrör ur att placeringarna genomförs

på ett sådant sätt att samma förväntade avkastning hade kunnat uppnås med ett

lägre risktagande.

 Matchnings- och diversifieringsprinciperna ger en allmän utgångspunkt för

regler om försäkringsbolags placeringar. I avsnitten 5.5.6-5.5.8 om tillåtna

tillgångsslag och begränsningar av investeringar i enskilda tillgångsslag resp.

i tillgångar utgivna av en enskild emittent föreslås konkreta regler om vilka

slag av tillgångar som får användas för skuldtäckning och kvantitativa

begränsningar för investeringar i vissa tillgångsslag resp. från vissa

kategorier emittenter. Dessa regler kan ses som en konkretisering av matchnings-

principen och, framförallt, av diversifieringsprincipen. Reglerna ger absoluta

gränser för vad som godtas för bolagens placeringar (dock föreslås

Finansinspektionen kunna medge tidsbegränsade undantag från reglerna).

 Reglerna om vilka tillgångsslag som får användas för skuldtäckning kan anses ha

en viss koppling till matchningsprincipen, såtillvida att enbart tillgångar av

en viss kvalitet i fråga om värdebeständighet eller likviditet skall kunna

användas för skuldtäckning. Matchningsprincipen tar ju sikte på att tillgångarna

skall placeras så att bolagets åtaganden kan infrias. I princip kunde

matchningsprincipen dock vidmakthållas även utan begränsande regler om att

enbart vissa tillgångsslag är tillåtna för skuldtäckning, genom att sätta

stränga gränser för placeringar i tillgångsslag med låg värdebeständighet och

dålig likviditet. En sådan lösning skulle dock ha begränsad praktisk betydelse

och den är inte förenlig med EG-direktivets bestämmelser. Reglerna om tillåtna

tillgångsslag behandlas i avsnitt 5.5.6.

 Regler om begränsningar av investeringar i ett och samma tillgångsslag,

tillgångsslagslimiter, behandlas i avsnitt 5.5.7. Regler om tillgångsslags-

limiter skall ses i ljuset av diversifieringsprincipen. Sådana regler förhindrar

att en alltför stor andel av tillgångarna för skuldtäckning placeras i ett och

samma tillgångsslag. En stor koncentration av placeringarna till samma

tillgångsslag kan leda till att ett försäkringsbolags soliditet äventyras

eftersom priserna på tillgångar inom samma tillgångsslag ofta uppvisar stor grad

av samvariation.

 De föreslagna reglerna om tillgångsslagslimiter är anpassade till de slag av

åtaganden som svenska försäkringsbolag traditionellt har gjort. Räntebärande

placeringar tillåts i större utsträckning än placeringar i realtillgångar som

aktier och fastigheter. De föreslagna reglerna innebär dock att möjligheten att

använda realtillgångar för skuldtäckning utökas avsevärt vad gäller

livförsäkringsföretagen. Under förutsättning att tillgångarna placeras med beak-

tande av försäkringsbeståndets karaktär behöver inte placeringar i tillgångar

med större benägenhet till kortsiktiga variationer i värde innebära ett totalt

sett större risktagande för försäkringstagarna. Givet att tillgångarna

diversifieras i tillräcklig utsträckning bör möjligheten att utnyttja även

aktier för skuldtäckning innebära fördelar som kommer särskilt innehavare av

långfristiga försäkringskontrakt till del.

 Förslagen om tillgångsslagslimiter är inte anpassade till matchningsprincipen.

Som nyss nämnts innebär matchningsprincipen att placeringar av medel för

skuldtäckning bör anpassas till försäkringsbeståndets egenskaper. Placeringar i

aktier, fastigheter och långfristiga fastförräntande obligationer passar bättre

för täckning av långfristiga åtaganden än för kortfristiga åtaganden. Det skulle

dock riskera leda till en lagstiftning av alltför stor komplexitet om reglerna

om tillgångsslagslimiter differentierades med hänsyn till vilket slag av

försäkringskontrakt ett bolag har meddelat. Därför har gemensamma regler för all

försäkringsverksamhet valts. Det får vara det enskilda försäkringsbolagets

ansvar att följa matchningsprincipen och därvid anpassa fördelningen av pla-

cering av medel för skuldtäckning på tillgångsslag, inom de givna limiterna,

till den sorts försäkringsbestånd bolaget har.

 Reglerna om enhandslimiter (se avsnitt 5.5.8) är ett direkt utflöde ur

diversifieringsprincipen. Reglerna begränsar de risker som ett försäkringsbolags

placeringar i en enskild emittents fordringsbevis och aktier kan medföra.

Därigenom motverkas risken att ett försäkringsbolags stabilitet hotas av att

dess placeringar koncentreras till ett enskilt företag.

 Att ett försäkringsbolag uppfyller de specifika reglerna om tillåtna till-

gångsslag, tillgångsslagslimiter och enhandsengagemang innebär inte med

automatik att matchnings- och diversifieringsprincipen är uppfylld. Dessa regler

ger ett ramverk som bolagen måste hålla sig inom. Det är bolagen själva som

måste säkerställa att matchning och diversifiering upprätthålls i det enskilda

fallet. Det är varken möjligt eller lämpligt att i lag reglera

placeringsverksamheten så i detalj att de specifika reglerna säkerställer

matchning och diversifiering för varje tänkbar uppsättning försäkringsbestånd.

 Mot bakgrund av det nu anförda anser regeringen att en allmänt hållen

matchnings- och diversifieringsregel bör införas. Den principiella betydelsen av

matchnings- och diversifieringsprinciperna talar med styrka för att en sådan

regel lagfästs. Dessutom finns det en uttrycklig artikel i EG-direktiven av

denna karaktär. Regeln bör innebära att ett försäkringsbolag vid placering av

medel i tillgångar som används för skuldtäckning skall välja tillgångar med be-

aktande av bolagets försäkringsåtaganden (matchning) och sprida riskerna på

lämpligt sätt (diversifiering). Genom denna regel markeras det enskilda bolagets

ansvar för att dessa principer följs i placeringar av medel för skuldtäckning.

 Det är förvisso en bedömningsfråga om en regel av så kvalitativ natur som den

nu föreslagna i ett konkret fall är uppfylld eller inte. Detta talar för en viss

försiktighet vid tillämpningen av denna regel inom ramen för Finansinspektionens

tillsynsverksamhet. Det är dock inte svårt att konstruera situationer när regeln

inte kan anses vara uppfylld, även om de specifika reglerna om limiter är

uppfyllda. Ett sådant exempel vore om ett försäkringsbolag med kortfristiga åta-

ganden placerat en mycket stor del av medel för skuldtäckning i tillgångar som

kan variera kraftigt i värde på kort sikt, såsom aktier, fastigheter och

långfristiga obligationer. Finansinspektionen bör med stöd av bestämmelsen kunna

ingripa mot ett bolag som på så sätt bryter mot matchnings- och diversifierings-

principen (se författningskommentaren till 19 kap. 11 § FRL). Vid fall där

ingripande med stöd av den allmänna regeln övervägs bör vidare bolagets soli-

ditet kunna tillmätas betydelse. Om soliditeten endast i liten utsträckning

överstiger den minsta tillåtna är en god matchning och diversifiering av

särskilt stor betydelse.

 Det är av stor vikt att försäkringsbolagen tar ansvar för att tillämpa

matchnings- och diversifieringsprincipen. Försäkringsbolagen bör därför åläggas

att upprätta riktlinjer för placering av medel som används för skuldtäckning.

Riktlinjerna skall beakta matchnings- och diversifieringsprinciperna och de mer

specifika reglerna om placeringar av tillgångar för skuldtäckning.

Finansinspektionen kommer i sin tillsynsverksamhet kunna begära att få ta del av

ett bolags riktlinjer för placeringsverksamheten. Ett bolags riktlinjer kan

därmed också tjäna som ett stöd för inspektionens tillsyn av bolaget. Angående

ansvaret för upprättandet av riktlinjer, se författningskommentaren till 8 kap.

7 § FRL.

 Försäkringstagare skall ha tillgång till information av skilda slag både då ett

försäkringskontrakt tecknas och fortlöpande därefter. Försäkringstagarna bör

bl.a. ha rätt till information om det huvudsakliga innehållet i riktlinjerna för

placeringsverksamheten. För detta ändamål bör införas en särskild lagbestämmelse

om informationsskyldighet i detta hänseende. Regeringen eller Finansinspektionen

bör bemyndigas att i föreskrifter ange hur informationen skall lämnas och vad

den skall innehålla. Denna information bör så långt som möjligt samordnas med

den information som avses i avsnitt 5.7.

5.5.6 Tillåtna tillgångsslag

Regeringens förslag: För skuldtäckning får användas

 - obligationer eller andra skuldförbindelser som vissa angivna rättsubjekt

svarar för, t.ex. stater, kommuner, internationella organisationer, kreditinsti-

tut och publika aktiebolag,

 - skuldförbindelser med betryggande säkerhet, som t.ex fastighetspant,

 - aktier och andra jämförbara värdepapper,

 - andelar i värdepappersfonder,

 - fastigheter och tomträtter,

 - reservdeposition hos återförsäkringstagare,

 - premiefordringar som vissa rättssubjekt svarar för,

 - livlån,

 - fordran på överskjutande skatt, samt

 - bankmedel och kassa.

 Fondpapper måste som huvudregel vara likvida för att få användas för

skuldtäckning. Aktier i dotterföretag får användas för skuldtäckning endast om

det företaget är ett försäkringsaktiebolag, ett finansiellt företag eller ett

förvaltningsbolag med uppgift att äga tillgångar som får användas för

skuldtäckning. Den s.k. femprocentsregeln görs tillämplig på ett försäk-

ringsbolags innehav av aktier i ett förvaltningsbolag med sådan uppgift som nyss

nämnts.

 Finansinspektionen får medge att även andra tillgångsslag tillfälligt får

användas för skuldtäckning.

 Placeringspromemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Enligt promemorian får dock skuldförbindelser utan säkerhet, råvaror och

derivatinstrument användas för skuldtäckning. De enda dotterbolagsaktier som får

användas för skuldtäckning är aktier i förvaltningsbolag som handhar

försäkringsbolagets finansförvaltning. Promemorians systematisering av

tillgångsslag som får användas för skuldtäckning bygger främst på en kategorise-

ring i riskhänseende medan regeringens indelning i större utsträckning knyter an

till direktivens lista på tillåtna tillgångsslag.

 Remissinstanserna: Finansinspektionen har anfört att råvaror inte bör tillåtas

för skuldtäckning eftersom det tillgångsslaget inte finns upptaget i direktivens

lista över tillåtna tillgångsslag och avsikten heller inte är att råvarorna

skall levereras till försäkringsbolaget. Försäkringsförbundet har ifrågasatt

varför aktier i dotterbolag skall få användas för skuldtäckning endast om det är

fråga om dotterbolag som handhar bolagets kapitalförvaltning.

 EG:s regler: Artikel 21.1 i tredje generationens försäkringsdirektiv innebär

att hemlandet inte får godkänna att försäkringsföretag täcker sina tekniska

avsättningar med andra slag av tillgångar än de som räknas upp i artikeln.

Reglerna är i stort sett identiska för skadeförsäkring och livförsäkring.

Artikel 21.1 första stycket innehåller en lista över tillåtna tillgångsslag.

 Under rubriken "A. Investeringar" upptas bl.a. skuldförbindelser, obligationer

och andra penning- och kapitalmarknadsinstrument, utlåning, aktier, andelar i

värdepappersfonder samt fastigheter.

 Under rubriken "B. Fordringar" återfinns bl.a. fordringar på återförsäkrare,

depositioner och andra fordringar på försäkringsföretag som avgivit

återförsäkring, fordringar på försäkringstagare, livförsäkringslån (avser endast

livförsäkringar) samt fordringar på skatteåterbäring.

 Under rubriken "C. Övrigt" anges t.ex. andra materiella anläggningstillgångar

än mark och byggnader, kassa och banktillgodohavanden, förutbetalda

anskaffningskostnader samt upplupna inkomster och förskottsbetalningar.

 Det faktum att en tillgångspost eller ett tillgångsslag tagits med på listan

innebär inte att alla sådana tillgångar automatiskt godkänns som täckning för

tekniska avsättningar. Medlemsländerna skall fastställa mer detaljerade regler

med villkor för användningen av godtagbara tillgångar (artikel 21.1 tredje

stycket).

 Artikeln anger vissa principer som länderna skall iaktta när de fastställer och

tillämpar detaljregler för vilka tillgångsslag som skall tillåtas (artikel 21.1

fjärde stycket). Direktivbestämmelserna är i dessa delar utformade på ett sådant

sätt att gränsen i viss mån är flytande mellan värderingsregler och regler om

godtagbara tillgångar för skuldtäckning. I det följande redogörs i korthet för

vissa direktivbestämmelser som kan anses tillhöra den sistnämnda kategorin.

 - Lån får endast godkännas för skuldtäckning om det finns tillräckliga

garantier för deras säkerhet, oavsett om garantierna är grundade på låntagarens

betalningsförmåga, pantförskrivning, bankgarantier, garantier som lämnats av

försäkringsbolag eller andra former av säkerhet.

 - Överlåtbara värdepapper som inte omsätts på någon reglerad marknad får

användas för skuldtäckning endast om de är kortfristigt realiserbara eller - i

fråga om livförsäkring - utgörs av ägarandelar i kreditinstitut, försäkrings-

företag eller investeringsföretag etablerade i en medlemsstat.

 - Lån till försäkringstagare och förmedlare i samband med direkta försäk-

ringstransaktioner och återförsäkringstransaktioner får godkännas endast om de

inte har varit förfallna till betalning längre tid än tre månader.

 116

 - Om det bland tillgångarna ingår någon investering i ett dotterföretag som

helt eller delvis förvaltar försäkringsföretagets tillgångar för dess räkning,

skall hemlandet vid tillämpningen av de regler och principer som fastställs i

artikel 21 beakta de underliggande tillgångarna som innehas av dotterföretaget

(genomlysning). Hemlandet kan behandla andra dotterföretags tillgångar på samma

sätt.

 Enligt en avslutande bestämmelse i artikel 21.2 får ett medlemsland i

undantagsfall genom ett motiverat beslut tillfälligt acceptera andra kategorier

av tillgångar för skuldtäckning än som anges i artikeln. Ett sådant undantag kan

endast medges på begäran av ett försäkringsbolag. Den allmänna matchnings- och

riskspridningsregeln i artikel 20 skall beaktas vid ett sådant beslut.

 Gällande rätt: De nu gällande placeringsreglerna för livförsäkringsbolag (och

vissa skadeförsäkringsbolag, se 7 kap. 10 § FRL) finns i 7 kap. 9 och 9 a §§

FRL. Enligt 9 § skall ett belopp motsvarande försäkringstekniska skulder för

livförsäkringar (se avsnitt 5.5.3) alltid, dvs. vid varje tidpunkt, redovisas i

vissa angivna slag av tillgångar. Reglerna innebär i korthet följande.

 Huvuddelen (80 procent) av de medel som svarar mot de försäkringstekniska

skulderna skall placeras i tillgångar som ansetts särskilt säkra, t.ex.

obligationer utfärdade av olika emittenter såsom staten, kommuner, banker, och

bostadskreditinstitut eller skuldförbindelser som är förenade med panträtt i

fastigheter. Vidare tillåts aktier i dotterbolag som har till ändamål att äga

fastigheter eller tomträtter (fastighetsbolag) och lån mot säkerhet i bolagets

försäkringsbrev.

 Ett belopp motsvarande högst 20 procent av de försäkringstekniska skulderna för

egen räkning, dvs. efter avgiven återförsäkring, får redovisas i andra

tillgångar än de nämnda (den fria sektorn), dock inte i aktier (se 7 kap. 9 §

fjärde stycket FRL).

 Motsvarande placeringsregler gäller även för s.k. lång skadeförsäkring beträf-

fande premiereserven. Med lång skadeförsäkring avses skadeförsäkring som

meddelats för mer än tio år, vilket i praktiken endast förekommer i fråga om

brandförsäkringar.

 För övriga skadeförsäkringar, dvs. de allra flesta, infördes den 1 januari 1994

en allmän placeringsregel med krav på valutamatchning och tillgångslokalisering

(7 kap. 10 § FRL). Regeln innehåller i övrigt inga restriktioner i fråga om god-

tagbara tillgångar för skuldtäckning.

 Skälen för regeringens förslag: Bortsett från att Sverige måste harmonisera

försäkringsbolagens placeringsregler med EG:s bestämmelser kan det vara av visst

intresse att diskutera om det i författning behöver anges vilka slag av

tillgångar som får användas för skuldtäckning. Sådana regler finns i dag inte

för de allra flesta skadeförsäkringsbolag.

 De nuvarande reglerna bygger på att livförsäkringsrörelse betraktats som mer

skyddsvärd än skadeförsäkringsrörelse. För att livförsäkringsbolagen skall kunna

uppfylla sina garanterade åtaganden har det ansetts nödvändigt att huvuddelen av

tillgångarna som används för skuldtäckning placeras i räntebärande värdepapper

med låg kreditrisk.

 Om ett regelsystem i stället helt och hållet bygger på matchnings- och

diversieringsprinciperna, som beskrivits i föregående avsnitt (5.5.5), blir

behovet att räkna upp godtagbara tillgångsslag inte lika framträdande. För

tillämpning av diversifieringsprincipen skulle ett sådant system kunna innehålla

mer eller mindre utförliga riktlinjer och anvisningar om att placeringar i

tillgångar med stor risk skall motsvaras av en långtgående diversifiering.

Matchningsprincipen skulle kunna komma till uttryck genom regler som syftar till

att ett försäkringsbolag väljer sådana tillgångar som bäst motsvarar bolagets

åtaganden. Som nämnts i avsnitt 5.5.5 är det svårt att utforma detaljerade

regler i det hänseendet.

 Det finns emellertid en risk att ett sådant renodlat och flexibelt system i

enstaka fall inte tillämpas på ett riktigt sätt. Systemet kan också vara svårt

att hantera från tillsynssynpunkt.

 Regeringen anser därför att placeringsregler för försäkringsbolag, utöver krav

på matchning och diversifiering, bör bygga på att endast tillgångar som

uppfyller en viss kvalitet i fråga om åtminstone kreditvärdighet,

värdebeständighet eller likviditet godtas för skuldtäckning. För det ändamålet

bör det i lagstiftningen uttryckligen anges vilka tillgångslag som är tillåtna

för skuldtäckning. Motsvarande synsätt får anses komma till uttryck i tredje

generationens försäkringsdirektiv.

 Merparten av de tillgångsslag som får användas för skuldtäckning enligt tredje

generationens försäkringsdirektiv kan accepteras även i den svenska

rättsordningen. Några tillgångsslag som godtas enligt EG:s regler är emellertid

inte relevanta för svenska försäkringsbolag eller bör enligt regeringens mening

över huvudtaget inte komma i fråga för täckande av försäkringstekniska skulder.

 Fordringar på återförsäkrare kan för svensk del inte komma i fråga för skuld-

täckning eftersom sådana fordringar som huvudregel skall räknas av från det

belopp som skall skuldtäckas. Placeringsreglerna skall med andra ord omfatta de

försäkringstekniska skulderna för egen räkning (se avsnitt 5.5.3).

 Fordringar som härrör från räddning och subrogation (gäller endast skade-

försäkring) bör heller inte komma ifråga för skuldtäckning med hänsyn till att

det kan vara tveksamt om sådana fordringar uppfyller de allmänna kvalitetskrav

som nämnts ovan.

 Tillgångsslaget "andra materiella tillgångar än mark och byggnader" omfattar

sådana tillgångar som är nödvändiga för att bedriva försäkringsrörelse

(dataanläggningar, kontorsinventarier, m.m.). Sådana tillgångar kan endast i

begränsad utsträckning omvandlas till likvida medel för att möta för-

säkringsåtaganden. Tillgångar av detta slag bör finansieras med för-

säkringsbolagets eget kapital.

 Tillgångsslagen "förutbetalda anskaffningskostnader" och "upplupna räntor och

hyror samt andra upplupna inkomster och förskottsbetalningar" är närmast

periodiseringsposter i försäkringsbolagens balans- och resultaträkningar och har

därför i regel inte ett sådant substansiellt förmögenhetsvärde att de bör komma

ifråga för skuldtäckningsändamål. Upplupna räntor bör dock i allmänhet godtas

för skuldtäckning, se författningskommentaren till 7 kap. 10 f § FRL.

 "Fordringar på garantifonder" och "återgångsrättigheter vid upplåtelse av fast

egendom (reversionary interests)" är tillgångsslag som inte är relevanta för

svenska förhållanden. Det kan inte anses föreligga något behov av att tillåta

dessa tillgångsslag.

 Regeringens förslag på vilka tillgångar som skall få användas för skuldtäckning

anknyter till direktivens kategorisering. På några punkter används en annan

terminologi än i direktiven för att bättre knyta an till svenska begrepp och

legaldefinitioner. I enlighet med direktivens bestämmelser har det angivits

kvalifikationskrav i fråga om säkerhet för att vissa tillgångar skall få

användas för skuldtäckning. Några tillgångsslag, främst obligationer och andra

skuldförbindelser, har dessutom grupperats i olika riskkategorier. För

obligationer och andra skuldförbindelser har riskgrupperingen skett efter en

generell uppskattning av emittenternas eller garanternas kreditvärdighet.

Riskgrupperingen ligger till grund för de krav på riskspridning som behandlas i

de två följande avsnitten, Begränsningar för olika tillgångsslag (avsnitt 5.5.7)

och Begränsningar för enhandsengagemang (avsnitt 5.5.8). För några tillgångsslag

uppställs inga kvalifikationskrav i fråga om säkerhet. Å andra sidan har det

införts kvantitativa restriktioner genom krav på riskspridning (t.ex. för

fastigheter).

 I det följande lämnas en kortfattad redogörelse för vilka slag av tillgångar

och vilka kvalifikationskrav som uppställts för att tillgångar överhuvud taget

skall få användas för skuldtäckning. Redogörelsen disponeras således inte med

utgångspunkt i den riskgruppering som ligger till grund för de föreslagna

begränsningsreglerna. En sådan redogörelse återfinns i stället i författnings-

kommentaren till 7 kap. 10 och 10 b §§ FRL.

Finansiella instrument

Med finansiellt instrument avses fondpapper och annan rättighet eller förplik-

telse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Fondpapper är aktie och

obligation samt andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för

allmän omsättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den

som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis), se 1

kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument.

 Obligationer eller andra skuldförbindelser bör på motsvarande sätt som nu

gäller i fråga om livförsäkringar godtas för skuldtäckning om emittenten eller

det rättssubjekt som annars svarar för förbindelsen generellt sett har god

kreditvärdighet.

 Lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag innehåller bestämmelser om riskviktning för kreditrisker i

kreditinstitut och värdepappersbolag (3 kap. 1 §). De överväganden som ligger

till grund för de bestämmelserna bör vara vägledande i förevarande sammanhang

(se prop. 1994/95:50 s. 302-304). Mot den bakgrunden bör för skuldtäckning

godtas obligationer eller andra skuldförbindelser för vilka svarar stater, kom-

muner (eller därmed jämförliga samfälligheter), Europeiska gemenskaperna, vissa

andra internationella organisationer, Allmänna pensionsfonden, kreditinstitut

och värdepappersbolag med tillstånd att ta emot medel på konto och lämna kredit.

 Även obligationer eller andra skuldförbindelser som aktiebolag svarar för bör

godtas om bolaget generellt kan anses tillräckligt kreditvärdigt. Genom

ändringar i aktiebolagslagen som i huvudsak trädde i kraft den 1 januari 1995

(SFS 1994:802) delas aktiebolagen i två kategorier, publika aktiebolag och

privata aktiebolag. De publika aktiebolagen skall, till skillnad från de privata

aktiebolagen, kunna vända sig till allmänheten för att skaffa kapital.

Fondpapper som givits ut av privata aktiebolag skall inte kunna bli föremål för

handel på börs eller annan organiserad marknadsplats. Aktiekapitalet i ett

publikt aktiebolag skall uppgå till minst 500 000 kr och i ett privat aktiebolag

till 100 000 kr. Mot den bakgrunden anser regeringen att publika aktiebolag

generellt får presumeras ha sådan kreditvärdighet att obligationer eller andra

skuldförbindelser för vilka ett sådant bolag svarar kan godtas för

skuldtäckning.

 När det gäller användande av aktier för skuldtäckning gör regeringen följande

överväganden. En grundläggande princip för de bestämmelser för skuldtäckning som

föreslås i förevarande lagstiftningsärende är att risker relaterade till

placeringar i enskilda företag eller tillgångar begränsas genom krav på

diversifiering av försäkringsbolagets placeringar. Tiden är därför nu mogen att

tillåta aktier för skuldtäckning även i fråga om livförsäkring. Frågan är om det

skall uppställas något kvalifikationskrav för aktier som får användas för skuld-

täckning. Som tidigare anförts skulle man kunna tänka sig ett system utan

kvalifikationskrav där en hög risknivå motsvaras av långtgående krav på

diversifiering. De riskspridningsregler som föreslås i detta ärende är

emellertid inte så sofistikerade som förutsätts för en sådan ordning. Regeringen

anser därför att det bör krävas att aktier som används för skuldtäckning skall

ha god likviditet och kunna bli föremål för handel på en börs eller en annan

organiserad marknadsplats, med de informationskrav som gäller för bolag som del-

tar i en sådan handel. Det sagda innebär att som huvudregel aktier i publika

aktiebolag, men inte aktier i privata aktiebolag, bör få användas för skuld-

täckning.

 Särskilda överväganden krävs vad gäller möjligheten för försäkringsbolag att

använda aktier i dotterbolag för skuldtäckning.

 I placeringspromemorian behandlas frågan om skuldtäckning med aktier i

dotterbolag översiktligt i samband med promemorians förslag om upphävande av den

s.k. femprocentsregeln (se avsnitt 5.5.12). I placeringspromemorian framhålls

att även om den regeln och den särskilda regeln om förvärv av finansiella

företag upphävs bör försäkringsbolagen uppträda i en portföljförvaltarroll,

snarare än som dominerande ägare. Om ett försäkringsbolag ändå uppträder som

dominerande ägare, trots att det kan ifrågasättas, bör enligt placeringspromemo-

rian detta endast ske inom ramen för bolagets fria medel. I placeringspro-

memorian framhålls dock att det i vissa fall kan vara motiverat att delar av

finansförvaltningen läggs över i ett bolag där försäkringsbolaget är dominerande

eller enda ägare. En sådan investering innebär, enligt placeringspromemorian,

endast att portföljförvaltarrollen överförs till ett annat bolag. Därför

föreslås i promemorian att ett försäkringsbolag skall för skuldtäckning få

använda aktier i dotterföretag som uteslutande har till uppgift att förvalta

sådana tillgångar som försäkringsbolaget skulle ha kunnat använda för skuld-

täckning. Placeringspromemorians förslag innebär att inga andra dotter-

bolagsaktier godtas för skuldtäckning.

 Regeringen delar i stor utsträckning den ansats som presenteras i place-

ringspromemorian vad gäller försäkringsbolagens ägarroll i allmänhet.

 Vad gäller aktier i dotterbolag som har till uppgift att äga och förvalta

sådana tillgångar som försäkringsbolaget skulle kunna använda för skuldtäckning,

får sådana aktier enligt nu gällande regler användas för skuldtäckning i

livförsäkringsbolag endast om dotterbolaget enbart förvaltar fast egendom. För

skadeförsäkringsbolag finns inga begränsningar enligt nu gällande regler. Enligt

regeringens mening bör ett försäkringsbolag ha möjlighet att ordna sin

tillgångsförvaltning så att vissa tillgångar, som får användas för

skuldtäckning, ägs och förvaltas av ett dotterbolag. För bedömning av att reg-

lerna om matchning och diversifiering är uppfyllda skall då en

genomlysningsprincip gälla. Det innebär att dotterbolagets tillgångar skall

behandlas som om de vore direktägda av försäkringsbolaget vid kontroll av om

begränsningsregler för tillgångsslag och enhandsengagemang och andra regler om

matchning och diversifiering är uppfyllda samt när det gäller tillämpningen av

femprocentsregeln i 7 kap. 17 § FRL. Samma genomlysningsprincip bör gälla även

om tillgångarna ägs indirekt genom flera led av bolag av holdingbolagskaraktär.

 Det kan dock vara förenat med vissa risker om ett försäkringsbolag i för stor

utsträckning avhänder sig bestämmanderätten över tillgångsförvaltningen till

dotterbolag. Regeringen anser därför att ägande av sådana dotterbolag bör kräva

Finansinpektionens tillstånd.

 Den s.k. femprocentsregeln i 7 kap. 17 § första stycket FRL (se avsnitt 5.5.12)

innebär att försäkringsbolag inte utan Finansinspektionens tillstånd får äga

större andel av aktierna i ett enskilt företag än som motsvarar fem procent av

det totala röstvärdet. Av 7 kap. 17 § andra stycket FRL följer emellertid att

femprocentsregeln inte skall tillämpas på aktier eller andelar i juridiska

personer som uteslutande har till föremål att förvalta ett försäkringsbolags

fastigheter eller att biträda försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande (s.k.

biträdesbolag). Förvärv av dotterbolag som bedriver fastighetsförvaltning åt

försäkringsbolaget kräver alltså inte tillstånd. Bolag som sköter ett

försäkringsbolags värdepappersförvaltning har i praxis ansett utgöra

biträdesbolag. Även aktieförvärv i sådana bolag har därför kunnat ske

tillståndsfritt. Enligt regeringens mening bör bestämmelserna i 7 kap. 17 § FRL

utformas på ett sådant sätt att femprocentsregelns tillståndskrav blir

tillämpligt i fråga om aktier i bolag som har till uppgift att äga tillgångar

som får användas för skuldtäckning.

 För denna typ av dotterbolag bör göras ett undantag från kravet att endast

aktier i publika aktiebolag får användas för skuldtäckning, eftersom aktierna

inte är avsedda för omsättning på marknaden och något behov av att rikta sig

till allmänheten för att skaffa kapital inte föreligger i denna typ av bolag.

 När det gäller försäkringsbolags möjligheter att för skuldtäckning använda

aktier i andra dotterbolag än sådana förvaltningsföretag som nyss beskrivits gör

regeringen följande bedömning.

 För försäkringsbolags möjligheter att för skuldtäckning använda aktier i ett

dotterbolag som är försäkringsföretag gäller i dag inga begränsningar för

skadeförsäkringsbolagen, medan skuldtäckning inte alls får ske med sådana aktier

i livförsäkringsbolag med sådana aktier. Samma förhållande gäller för bolag som

försäkringsföretag äger med stöd av 7 kap. 17 a § FRL, dvs. företag som bedriver

annan finansiell verksamhet, såsom exempelvis banker och värdepappersbolag.

 Med tanke på att skadeförsäkringsbolag normalt har betydligt kortfristigare

åtaganden än livförsäkringsbolag borde egentligen förhållandet vara det motsatta

eftersom likviditeten är förhållandevis låg i organisatoriska innehav, jämför

avsnitt 5.5.5 om matchnings- och diversifieringsprinciperna. EG:s regler kan

också sägas ge uttryck för att så borde vara förhållandet. Enligt tredje

generationens försäkringsdirektiv får överlåtbara värdepapper som inte omsätts

på någon reglerad marknad användas för skuldtäckning endast om de är kortfris-

tigt realiserbara. I tredje livförsäkringsdirektivet gäller emellertid inte det

likviditetskravet för aktier i andra försäkringsbolag och finansiella företag.

Tredje skadeförsäkringsdirektivet innehåller däremot ingen sådant undantag från

likviditetskravet för aktier i försäkringsbolag och finansiella företag. Jämför

artikel 21.1 fjärde stycket v i båda direktiven.

 Principiella skäl talar således för att vara mer restriktiv med skadeför-

säkringsbolag än med livförsäkringsbolag när det gäller att för skuldtäckning

godta aktier i dotterbolag som är försäkringsbolag eller finansiella företag.

Med hänsyn till att man av historiska skäl godtagit att skadeförsäkringsbolag

men inte livförsäkringsbolag använder sådana tillgångar för skuldtäckning anser

regeringen emellertid att båda bolagstyperna skall åtminstone tills vidare

behandlas lika i detta hänseende.

 Försäkringsbolag kan i dag med stöd av bestämmelserna i 7 kap. 17 a § FRL bli

dominerande ägande i finansiella företag, som t.ex. banker och värdepappers-

bolag. Det innebär att s.k. branschglidning accepteras (se prop. 1990/91:154).

Samordningsfördelar mellan ett försäkringsbolags och, exempelvis, en banks

verksamhet kan tas tillvara. För tillstånd för sådana förvärv krävs ett

organisatoriskt syfte. Genom att regler om enhandsengagemang blir tillämpliga

för sådana innehav bör de enligt regeringens mening kunna tillåtas för skuld-

täckning även om sådana tillgångar är förhållandevis illikvida. För

skadeförsäkringsbolagen innebär detta en inskränkning jämfört med nuvarande

regler, medan det för livförsäkringsbolagen medför en lättnad. Det bör dock

noteras att, vid bedömning av om matchningsprincipen är uppfylld, denna typ av

tillgångar inte kan anses lämpliga för skuldtäckning annat än för mer

långfristiga försäkringsåtaganden.

 Liknande argument som för innehav av aktier i finansiella företag gör sig

gällande vid en bedömning av om ett försäkringsföretag för skuldtäckning bör få

använda aktier i ett dotterbolag som är försäkringsbolag. Här kan ytterligare en

invändning göras mot att så skall vara fallet, eftersom det kan antas finnas en

betydande samvariation mellan skilda försäkringsbolags finansiella situation.

Det finns således en risk för att värdet av dotterbolagsaktierna faller just i

sådana tider som försäkringsbolaget har en mindre gynnsam ekonomisk ställning.

Med hänsyn främst till de begränsningar för enhandsengagemang som kommer att

föreslås, anser regeringen dock att övervägande skäl talar för att även

ifrågavarande dotterbolagsaktier bör få användas för skuldtäckning.

 Det finns skäl att i detta sammanhang påpeka att nu behandlade regler om att

försäkringsbolag för skuldtäckning får använda aktier i dotterbolag som bedriver

försäkringsverksamhet eller annan finansiell verksamhet kan komma att skärpas.

Inom EU pågår ett arbete med att analysera vilka soliditetsregler som bör gälla

för försäkringskoncerner. För EU:s medlemsstater kan gemensamma regler komma att

införas som innebär att ett försäkringsbolag inte i samma utsträckning som nu

föreslås för skuldtäckning får använda aktier i dotterbolag som bedriver

försäkringsverksamhet. Diskussioner pågår även om regler av motsvarande innebörd

för viss samordning av solvensregler för finansiella konglomerat i vilka både

försäkringsbolag och kreditinstitut ingår. För koncerner bestående av kredit-

institut och värdepappersbolag finns redan sådana regler, nämligen regler om

kapitalkrav för en s.k. finansiell företagsgrupp (se prop. 1994/95:50).

 Vi går nu över till att diskutera finansiella instrument som är nära besläktade

med aktier.

 Även värdepapper som har sådana egenskaper att de kan jämställas med aktier i

publika aktiebolag bör få användas för skuldtäckning. I tredje generationens

försäkringsdirektiv används benämningen "aktier och andelar med rörlig avkast-

ning" (artikel 21.1 första stycket A.c).

 Reglerna om begränsningar för olika tillgångsslag och begränsningar för

enhandsengagemang, som behandlas i de två följande avsnitten (5.5.7 och 5.5.8),

innebär bl.a. att en obligation eller annan skuldförbindelse å ena sidan och ett

värdepapper som kan jämställas med en aktie å den andra inte behandlas lika i

riskhänseende. För tillämpningen av dessa begränsningsregler kan det vara av

intresse att något behandla gränsdragningen mellan de båda

tillgångskategorierna.

 Interimsbevis och emissionsbevis (teckningsrättsbevis och delbevis) bör jäm-

ställas med aktier. Ett interimsbevis är ett bevis om rätt till en eller flera

aktier som ett bolag kan utge innan aktiebrev utfärdas. Teckningsrätter och

delbevis ger en aktieägare rätt att delta vid nyemission respektive fondemis-

sion. Även depåbevis bör jämställas med aktier. Som tidigare nämnts är ett

depåbevis en aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar

aktiebrev i ett utländskt bolag.

 När det gäller kombinationer av delägarbevis och fordringsrätter uttalades

följande i proposition 1990/91:142 om handel och tjänster på värdepappersmar-

knaden, m.m. Konvertibla skuldebrev, skuldebrev med optionsrätt till nyteckning

samt vinstandelsbevis och konvertibla vinstandelsbevis kan sägas utgöra

mellanformer mellan delägarrätt och fordringsrätt. Beroende på hur den utnyttjas

är den alltså antingen att betrakta som delägarrätt eller som fordringsrätt

utgiven av en emittent.

 Mot den bakgrunden går det inte att generellt säga till vilken kategori sådana

kombinationer av delägarbevis och fordringsrätter skall hänföras. Det får i

stället avgöras beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Om det vid

tidpunkten för bedömningen är mest antagligt att konverteringsrätten eller

optionen kommer att utnyttjas bör instrumentet jämställas med aktier och vice

versa.

 En aktieindexobligation kännetecknas av att det belopp som skall betalas på

förfallodagen är knutet till något av de aktieindex som obligationsköparen valt.

På återbetalningsdagen utbetalas obligationens nominella värde plus ett belopp

vars storlek är relaterat till aktieindexets uppgång under löptiden. Om

aktieindexet utvecklats negativt under löptiden återbetalas på förfallodagen

minst obligationens nominella värde. En sådan obligation bör inte jämställas med

aktier, utan hänföras till kategorin obligationer eller andra skuldförbindelser,

under förutsättning att åtminstone ett givet nominellt belopp skall utbetalas på

förfallodagen.

 Förlagsbevis och förlagsandelsbevis skiljer sig från en obligation främst genom

att den medför rätt till betalning först efter låntagarens övriga borgenärer. På

grund av den efterställda betalningsrätten har sådana skuldebrev i regel en

något högre räntesats än en obligation. I kapitaltäckningshänseende får det

emitterande kreditinstitutet eller värdepappersbolaget under vissa

förutsättningar räkna in värdet av förlagslånet eller förlagsandelslånet i

kapitalbasen. Det upplånade beloppet kan alltså betraktas som ett slags kapital

som står nära riskkapital. Förlagsbevisen och förlagsandelsbevis riskviktas i

kapitaltäckningshänseende till 100 procent och kräver alltså full

kapitaltäckning. Livförsäkringsbolag får i dag inte använda sådana skuldebrev

för skuldtäckning annat än inom ramen för den fria sektorn. Eftersom aktier nu

får användas för skuldtäckning finns det enligt regeringens mening ingen grund

för att inte tillåta förlagsbevis och förlagsandelsbevis för skuldtäckning. I

riskhänseende ligger sådana skuldebrev mellan ej efterställda obligationer och

aktier. Vid tilllämpningen av begränsningsreglerna för tillgångsslag och en-

handsengagemang bör förlagsbevis och förlagsandelsbevis likställas med aktier.

 Andelar i värdepappersfonder ingår i listan över godtagbara tillgångsslag i

tredje generationens försäkringsdirektiv (artikel 21.1 första stycket A.d).

Fondandelar får i dag inte användas av livförsäkringsbolag för skuldtäckning

annat än inom ramen för den fria sektorn. Enligt placeringspromemorians förslag

bör försäkringsbolag få använda fondandelar för skuldtäckning. En förutsättning,

enligt promemorian, är emellertid att fonden enbart placerar i sådana tillgångar

som försäkringsbolaget kunnat använda för skuldtäckning om bolaget haft

tillgångarna i egen portfölj. Regeringen ansluter sig till den

genomlysningsprincip som promemorian ger uttryck för. Enligt regeringens mening

skulle emellertid ett krav på hundraprocentig genomlysning möta praktiska

problem. Regeringen anser därför att det är tillräckligt om de förvaltade

tillgångarna i en fond huvudsakligen består av tillgångar som skulle få användas

för skuldtäckning. De fondbestämmelser som skall upprättas av fondbolaget kan ge

en god uppfattning om det kravet kan antas bli uppfyllt.

 Tredje generationens försäkringsdirektiv innehåller, som nämnts, en bestämmelse

enligt vilken överlåtbara värdepapper som inte omsätts på någon reglerad marknad

får tillåtas för skuldtäckning endast om de är kortfristigt realiserbara. I

tredje livförsäkringsdirektivet undantas aktier i försäkringsföretag och

finansiella företag från det likviditetskravet. Motsvarande undantag görs dock

inte i tredje skadeförsäkringsdirektivet. Jämför artikel 21.1 fjärde stycket v i

båda direktiven. Ett motsvarande likviditetskrav som direktivbestämmelsen ger

uttryck för bör införas i FRL. Regeringen är därvid för närvarande inte beredd

att utnyttja möjlighet att undanta livförsäkringsbolags innehav av aktier i

andra försäkringsbolag och finansiella företag från likviditetskravet. (Jämför

regeringens tidigare överväganden angånde hanteringen av aktier i dotterbolag

som är försäkringsbolag eller finansiella företag i skuldtäckningshänseende.)

Däremot bör aktier eller andelar i dotterbolag med uppgift att äga tillgångar

som får användas för skuldtäckning (förvaltningsbolag) undantas från lik-

viditetskravet. I sådana fall skall i stället de underliggande tillgångarna i

förvaltningsbolagets behandlas som om de ägdes direkt av försäkringsbolaget (se

artikel 21.1 fjärde stycket viii i tredje generationens försäkringsdirektiv). I

placeringspromemorian har föreslagits att derivatinstrument eller kombinationer

av instrument skall få användas för skuldtäckning om den ekonomiska innebörden

av instrumenten motsvarar den hos en tillgång som får användas för skuldtäck-

ning. Enligt regeringens mening är det inte lämpligt att använda ett så

sofistikerat system inom ramen för de försäkringstekniska skulderna. Ett misstag

vid hanteringen av ett sådant system kan få allvarliga konsekvenser för

försäkringsbolaget och försäkringstagarna. Det förefaller dessutom som om det

inte är förenligt med tredje generationens försäkringsdirektiv att använda

derivatinstrument som sådana för skuldtäckning. Direktivens utformning tyder mer

på att derivatinstrument får användas som hjälpmedel för att minska investe-

ringsriskerna och underlätta en effektiv portföljförvaltning (se artikel 21.1

fjärde stycket iv).

 Det sagda innebär att regeringen inte är beredd att tillåta derivatinstrument

för skuldtäckning. Som framgår av avsnitt 5.5.14 föreslås i detta lag-

stiftningsärende en allmän regel om användande av derivatinstrument i

kapitalförvaltningen. Bestämmelsen är inte begränsad till medel motsvarande de

försäkringstekniska skulder, utan omfattar ett försäkringsbolags hela

balansomslutning.

Skuldförbindelser som inte är finansiella instrument

Vad som avses med ovanstående rubrik är främst skuldförbindelser med anledning

av direktutlåning. I tredje generationens försäkringsdirektiv motsvaras det

närmast av tillgångsslaget "utlåning", att skilja från tillgångsslaget Skuldför-

bindelser (debt securities), obligationer och andra penning- och

kapitalmarknadsinstrument (se artikel 21.1 första stycket A.a och b).

Direktutlåning som sker till sådana kreditvärdiga rättsubjekt som angivits under

rubriken Finansiella instrument kan utan ytterligare säkerheter godtas för

skuldtäckning.

 I fråga om direktutlåning till andra rättsubjekt, dvs. främst fysiska personer

och andra företag än publika aktiebolag, bör det för att en skuldförbindelse

skall godtas för skuldtäckningsändamål krävas panträtt i fastighet eller

tomträtt eller annan betryggande säkerhet. I denna del skiljer sig regeringens

förslag från promemorians på så sätt att i promemorian godtas fordringar på

fysiska personer och andra företag än publika aktiebolag som saknar formell

säkerhet i viss begränsad utsträckning. Regeringens ställningstagande ligger i

linje med det principiella synsätt i fråga om kvaliteten på tillgångar som

används för skuldtäckning som redovisats i början av detta avsnitt. Det kan

dessutom tilläggas att direktiven ger intryck av att det krävs någon säkerhet,

antingen i form av gäldenärens betalningsförmåga eller genom formella säker-

heter, för att ett lån skall godtas för skuldtäckning (jämför artikel 21.1

fjärde stycket iii i tredje generationens direktiv).

Fastigheter m.m.

Fastigheter och tomträtter bör, i likhet med vad som gäller idag ifråga om

livförsäkring, godtas för skuldtäckning.

Depositioner hos försäkringsföretag som avgivit återförsäkring

Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv får depositioner och andra

fordringar på försäkringsföretag som avgivit återförsäkring godtas för skuld-

täckning (artikel 21.1 första stycket B.g)

 Med depå inom återförsäkring menas ett belopp som tillhör ett försäkringsbolag

som meddelat återförsäkring (återförsäkraren), som cedenten

(återförsäkringstagaren) under kontraktets löptid innehåller som säkerhet för

återförsäkrarens åtaganden. Det innehållna beloppet skall i princip motsvara

återförsäkrarens andel i premie- och/eller skadereserven.

 En sådan deposition får enligt nuvarande regler användas för att täcka en

livåterförsäkrares försäkringstekniska skulder (7 kap. 9 § andra stycket FRL).

Bestämmelsen infördes i FRL till följd av en framställan från Försäk-

ringsaktiebolaget Skandia. I framställningen framhöll Skandia att FRL inte möj-

liggjorde redovisning av mottagen livåterförsäkring på det internationellt

vedertagna sättet, eftersom fordran på försäkringsbolag inte (enligt FRL:s

ursprungliga lydelse) fick användas för redovisning av försäkringstekniska

skulder avseende livförsäkring. Skandia fann en anpassning till internationell

praxis önskvärd och föreslog att sådan fordran hos försäkringsbolag som

motsvarade försäkringstekniska skulder för livförsäkring skulle godkännas för

skuldtäckning, om värdehandlingarna hölls kvar hos det avgivande bolaget.

Remissinstanserna instämde i Skandias förslag och även departementschefen

biträdde det (prop. 1982/83:24 s. 32).

 I takt med att försäkringsbolagens finansförvaltning och att betalningssystemet

effektiviserats torde betydelsen av sådana depositioner ha minskat. Regeringen

anser att depositioner av detta slag även fortsättningsvis bör godtas för

skuldtäckning. Det bör för tydlighetens skull framhållas att de bestämmelser som

reglerar skuldtäckningen inte är tilllämpliga på försäkringsbolag som

uteslutande meddelar återförsäkring (se avsnitt 5.5.2). Den föreslagna

bestämmelsen blir således tillämplig för bolag som samtidigt bedriver direkt

försäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse.

Fordringar på försäkringstagare

Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv får för skuldtäckning användas

"fordringar på försäkringstagare och förmedlare som härrör från verksamhet med

direkt försäkring och återförsäkring" (artikel 21.1 första stycket B.h).

 Direktivbestämmelsen torde avse fordran på premier eller andra fordringar som

har samband med försäkringsavtal. Enligt regeringens mening bör sådana

fordringar mot förmedlare inte godtas för skuldtäckning. Fordran på försäk-

ringstagare bör normalt godtas endast om försäkringstagaren eller den som annars

svarar för fordringen uppfyller högt ställda krav på kreditvärdighet, såsom

stater, kommuner och därmed jämförliga samfälligheter samt vissa internationella

organisationer.

 När det gäller s.k. captivebolag ställer sig kravet på kreditvärdighet något

annorlunda. Med captivebolag avser man vanligen ett sådant dotterbolag inom en

koncern som har bildats för att försäkra risker inom koncernen. Försäkring kan

ske direkt i captivebolaget (direktförsäkringscaptive). Vanligare är dock att

koncernens bolag försäkrar hos annan försäkringsgivare och att denne i sin tur,

i enlighet med ett särskilt avtal mellan koncernbolaget och försäkringsbolaget,

återförsäkrar i koncernens captivebolag (återförsäkringscaptive), se vidare

prop. 1984/85:77 s. 33 f. För närvarande står cirka femton captivebolag under

Finansinspektionens tillsyn. En del av dessa bolag är rena återförsäkringsbolag.

För dessa bolag gäller inte de nya placeringsreglerna, se avsnitt 5.5.2 ovan.

 Captivebolagens tillgångar består till stor del av fordringar på företag inom

koncernen. I prop. 1984/85:33 (s. 37) redogjordes för vissa fördelar med

captivesystemet, såsom vissa likviditetsfördelar, lägre driftskostnader och

försäkringsservice anpassad till koncernens behov. Det konstaterades vidare att

verksamheten inte var oförenlig med en sund utveckling av försäkringsväsendet

och att koncession borde kunna ges under samma förutsättningar som för

försäkringsbolag i allmänhet. Så har också skett. Enligt regeringens mening är

det önskvärt att captivebolagen även fortsättningsvis skall ha möjlighet att

driva verksamhet på sätt som hittills skett. Därför bör sådana bolag även få

använda fordringar på företag inom koncernen för skuldtäckning. På grund av kon-

cerngemenskapen har captivebolaget i regel full kontroll över fordringen och kan

agera därefter. Ett eventuellt ekonomiskt fallissemang från någondera parts sida

kommer endast att drabba företag inom koncernen. Till följd härav anser rege-

ringen att det inte i lag behöver uppställas några särskilda säkerhetskrav eller

riskspridningskrav för captivebolagens fordringar mot de övriga koncernbolagen.

 Denna lättnad i placeringshänseende bör förbehållas captivebolag som ute-

slutande försäkrar koncernrisker. Om bolaget dessutom försäkrar risker utanför

koncernen bör samma säkerhetskrav gälla som för övriga försäkringsbolag. Dessu-

tom skulle en särbehandling av captivebolagen i det sistnämnda fallet innebära

en konkurrensfördel i förhållande till andra försäkringsbolag.

 I enlighet med den tredje generationens försäkringsdirektiv bör här aktuella

fordringar inte få användas för skuldtäckning om de varit förfallna till

betalning längre tid än tre månader (se artikel 21.1 fjärde stycket vii).

Livlån

Enligt tredje livförsäkringsdirektivet får livförsäkringlån användas för

skuldtäckning (artikel 21.1.B i).

 Livförsäkringslån eller livlån är lån som livförsäkringsbolag lämnar till

försäkringstagare mot säkerhet av vissa slag av livförsäkringar. Ett livför-

säkringsbolags grunder skall enligt nu gällande regler innehålla bestämmelser om

villkoren för belåning av försäkringsbrev (se 2 kap. 6 § och 7 kap. 6 § FRL).

 Livförsäkringslån får i dag användas för täckande av de försäkringstekniska

skulderna (7 kap. 9 § första stycket 8 FRL). Enligt regeringens mening bör detta

gälla även fortsättningsvis. Skuldtäckning bör få ske inom beloppet av livför-

säkringens återköpsvärde.

Skatteåterbäring

Enligt den tredje generationens direktiv får utestående skatteåterbäringar

användas för skuldtäckning (artikel 21.1 första stycket B.j).

 Fordran på överskjutande skatt bör enligt regeringens mening godtas för

täckande av försäkringstekniska skulder. En förutsättning bör vara att ford-

ringen grundas på beslut av skattemyndigheten.

Banktillgodohavanden m.m.

Kassa och bank samt tillgodohavanden i kreditinstitut och andra organ med

tillstånd att motta insättningar får enligt tredje generationens direktiv godtas

för skuldtäckning (artikel 21.1 första stycket C.m). Direktivbestämmelsen bör

införas i den svenska rättsordningen på så sätt att för skuldtäckning får an-

vändas kassa och medel på konto i bank.

Övrigt

I placeringspromemorian har föreslagits att råvaror skall få användas för

skuldtäckning. Enligt promemorian är tanken inte att försäkringsbolag skall

investera i råvaror som fysiskt levereras. Avsikten är i stället att använda

derivatinstrument som är baserade på råvaror. Som Finansinspektionen framhållit

ingår tillgångsslaget inte bland dem som direktiven tillåter. Regeringen anser

därför att användande av råvaror för skuldtäckning inte bör komma i fråga.

Dispens

Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv får hemlandet, om ett för-

säkringsföretag begär det, genom ett vederbörligen motiverat beslut tillfälligt

acceptera andra kategorier av tillgångar för skuldtäckning än de som anges i

direktiven (artikel 21.2). Enligt regeringens mening är det lämpligt att införa

en sådan dispensregel i lagstiftningen. Finansinspektionen bör bemyndigas att

fatta sådana beslut.

5.5.7 Begränsningar för olika tillgångsslag

Regeringens förslag: Av det belopp som skall skuldtäckas får en andel om högst

 - 75 procent motsvaras av bankmedel, obligationer och andra skuldförbindelser

som AP-fonden, kreditinstitut, värdepappersbolag eller publika aktiebolag svarar

för, varav 50 procent får motsvaras av obligationer m.m. som publika aktiebolag

svarar för,

 - 25 procent motsvaras av aktier i publika aktiebolag (med undantag av

fastighetsbolag),

 - 25 procent motsvaras av fastighetsrelaterade tillgångar (aktier i

fastighetsbolag, fastigheter och lån mot säkerhet i fastighet),

 - 10 procent motsvaras av skuldförbindelser för vilka t.ex. fysiska personer

och privata aktiebolag svarar (dvs. andra rättssubjekt än stater, kommuner,

publika aktiebolag m.fl.), med annan betryggande säkerhet än fast egendom,

 - 3 procent får motsvaras av kassa och

 - 10 procent får motsvaras av fondpapper som inte omsätts på någon reglerad

marknad.

 För det sammanlagda innehavet av tillgångar hänförliga till resp. övriga

tillåtna tillgångsslag gäller inga begränsningar.

 Vid tillämpningen av begränsningsreglerna skall andelar i värdepappersfonder

behandlas som om de tillgångar fonderna förvaltar ägdes direkt av försäkrings-

bolaget (genomlysning). Samma princip skall gälla om ett försäkringsbolag för

skuldtäckning använder aktier eller andelar i ett dotterföretag som har till

uppgift att äga tillgångar som får användas för skuldtäckning. Dotterföretagets

tillgångar skall med andra ord behandlas som om tillgångarna ägts direkt av

försäkringsbolaget. Detta skall gälla också om tillgången ägs via ett eller

flera holdingbolag.

 Finansinspektionen får medge att ett försäkringsbolag tillfälligt avviker från

begränsningsreglerna.

 Placeringspromemorians förslag: Avviker från regeringens i följande avseenden.

Obligationer och skuldförbindelser som en kommun eller ett publikt aktiebolag

svarar för får uppgå till högst 50 procent av skuldtäckningsbeloppet. Aktier och

andelar i andra företag än fastighetsbolag får likaledes uppgå till högst

50 procent av skuldtäckningsbeloppet. Tillgångsslaget "tillgodohavanden som inte

är tillgängliga utan uppsägningstid i banker och andra kreditinstitut" tillåts i

obegränsad utsträckning, medan motsvarande tillgodohavanden tillgängliga utan

uppsägningstid får motsvara 3 procent av skuldtäckningsbeloppet. Fastighets-

relaterade tillgångar får motsvara 30 procent av skuldtäckningsbeloppet.

 Remissinstanserna: Stadshypotek har anfört att det är svårt att förstå be-

gränsningen på 50 procent för andra obligationer än statsobligationer och varför

gränsen för obligationer sätts på samma nivå som gränsen för aktieplaceringar.

Enligt Stadshypotek är kreditrisken vid en placering i en obligation alltid

mindre än vid placering i samma företags aktier. Svenska Kommunförbundet har,

med instämmande av Kommuninvest i Sverige AB och Landstingsförbundet anfört att

fordringar för vilka en kommun eller annan samfällighet svarar för bör

jämställas med statspapper, och därmed tillåtas för skuldtäckning i obegränsad

utsträckning. Enligt Finansinspektionen finns det ingen anledning att ha olika

begränsningar för olika typer av banktillgodohavanden, vilket även Försäkrings-

förbundet ifrågasatt. Riksgäldskontoret har anfört att maximibegränsningen bör

sättas till 40 procent av de försäkringstekniska skulderna för vardera av

tillgångsslagen företagsobligationer, aktier och fastigheter. Sveriges Riksbank

har ifrågasatt varför skillnad har gjorts mellan å ena sidan fastig-

hetsrelaterade aktier och motsvarande direkta förvärv (30 procent) och å andra

sidan engagemang som knyter an till andra verksamheter (50 procent). Det kan,

enligt Riksbanken, finnas skäl att ha 50 procent för bägge grupperna.

Försäkringsförbundet har vidare anfört att kategorierna fordringar med annan

säkerhet än fast egendom eller utan säkerhet (samt råvaror) fått en för snäv

begränsning. Företagarnas Riksorganisation har anfört att gränsen för

obligationer m.m. som inte är föremål för regelbunden handel bör höjas. Finans-

inspektionen har beträffande andelar och aktier i dotterföretag anfört att

genomlysningen vid tillämpningen av begränsningsreglerna även bör gälla så länge

det endast är rena holdingbolag i mellanleden.

 EG:s regler: Tredje generationens försäkringsdirektiv innehåller endast på

några punkter begränsningar för hur stor placering som får göras i ett visst

tillgångsslag. Begränsningarna framgår av artikel 22. Högst fem procent av de

tekniska bruttoavsättningarna får investeras i lån utan säkerhet, högst tre

procent i kassa (angående termen "kassa", se författningskommentaren till 7 kap.

10 b § FRL) och högst tio procent får investeras i aktier, med aktier jämställda

värdepapper och skuldförbindelser som inte omsätts på någon reglerad marknad.

Enligt artikeln skall hemlandet fastställa närmare bestämmelser med villkor för

användningen av godtagbara tillgångar.

 Om det bland tillgångarna ingår någon investering i ett dotterföretag som helt

eller delvis förvaltar försäkringsföretagets tillgångar för dess räkning, skall

hemlandet vid tillämpningen av de regler och principer som framgår av artikel 22

beakta de underliggande tillgångar som innehas av dotterföretaget. Hemlandet får

behandla andra dotterföretags tillgångar på samma sätt (artikel 22.2 iv).

 Ett hemland får i undantagsfall, om ett försäkringsföretag begär det, och med

vederbörligt beaktande av den allmänna matchnings- och riskspridningsregeln i

artikel 20, genom ett vederbörligen motiverat beslut acceptera tillfälliga

undantag från begränsningsreglerna.

 Gällande rätt: I de placeringsregler som för närvarande gäller för livför-

säkringsbolag finns inga begränsningar för hur stor placering som får göras i

varje tillgångsslag. Den enda begränsning som finns, och som för övrigt gäller

för alla försäkringsbolag, är femprocentsregeln och den särskilda regeln om

förvärv av finansiella företag, 7 kap. 17 och 17 a §§ FRL (se avsnitt 5.5.12).

 Skälen för regeringens förslag: Försäkringsbolagen måste vid sin kapitalplace-

ring ta hänsyn till en mängd aspekter och därvid beakta bl.a. matchnings- och

diversifieringsprinciperna (se avsnitt 5.5.5). De begränsningsregler som

regeringen föreslår i detta sammanhang skall ses som ett komplement till

diversifieringsprincipen. Generella begränsningar bör gälla för tillgångsslagen.

Detta är, enligt regeringens mening, nödvändigt eftersom reglerna skall

tillämpas på samtliga försäkringsgrenar som omfattas av placeringsregler.

Alltför detaljerade regler skulle dessutom kunna medföra gränsdragningsproblem.

Det är för övrigt försäkringsbolagen själva som har det yttersta ansvaret för

att placeringarna, inom de ramar som anges i lag, sker med iakttagande av match-

nings- och diversifieringsprinciperna.

 Vid bedömningen av vilka gränser som bör gälla för placering i olika tillgångs-

slag, måste hänsyn tas till hur riskfyllt det aktuella tillgångsslaget är och

till diversifieringsmöjligheterna inom tillgångsslaget. Det bör understrykas att

det är omöjligt att på ett objektivt sätt rangordna de olika slagen av

tillgångar efter hur riskfyllda de är som placeringsobjekt. En viss vägledning

kan erhållas i EG:s försäkringsdirektiv (t.ex. artikel 22.3 i tredje

generationens försäkringsdirektiv) och från motsvarande bestämmelser på

närliggande områden, exempelvis beträffande kaptaltäckningskrav på bankområdet.

Genom att studera bl.a. historiska data och strukturen på olika marknader och

värdepapper kan en grov bild erhållas av hur vissa tillgångar förhåller sig till

andra i riskhänseende. Det är önskvärt att identifiera olika grupper av

tillgångsslag där likheterna inom gruppen är stora samtidigt som skillnaden

mellan grupperna är tydliga. Ett visst mått av subjektivitet är under alla

förhållanden ofrånkomligt. Regeringens förslag till gränsdragningar skiljer sig

på några punkter från placeringspromemorians förslag, vilket framgår nedan.

Motiven till skillnaderna i fråga om aktier och fastighetsrelaterade tillgångar

har redogjorts för i avsnitten 5.5.1 och 5.5.5.

 Regeringens lagförslag med begränsningar för olika tillgångsslag kan sägas

innehålla sex huvudgrupper (kassa undantagen) med varierande riskegenskaper och

därmed olika placeringsrestriktioner. I huvuddrag innebär reglerna följande.

 Den första huvudgruppen kännetecknas av att den i princip är riskfri med

avseende på kreditrisk och därför inte bör omfattas av några placerings-

restriktioner. Till denna kategori hör obligationer eller andra skuld-

förbindelser samt fordringar som har samband med försäkringsavtal för vilka

stater, kommuner och därmed jämförliga samfälligheter, Europeiska gemenskaperna

eller internationella organisationer svarar (jämför avsnitt 5.5.6 ovan). Vad

gäller värdehandlingar som kommuner och därmed jämförliga samfälligheter (t.ex.

landsting) svarar för har vissa remissinstanser invänt mot promemorians förslag

att sådana värdehandlingar inte jämställs med statspapper och därmed inte

tillåts för skuldtäckning utan begränsning. Nämnas kan även att kommunpapper ur

kreditvärdighetssynpunkt jämställs med statspapper på närliggande områden (se

exempelvis 3 kap. 1 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag). Mot bakgrund av detta

anser regeringen att nämnda handlingar bör jämställas även i detta sammanhang

och således tillåtas för skuldtäckning i obegränsad utsträckning. Vidare

inkluderas i den första huvudgruppen livförsäkringslån och, beträffande

captivebolag, fordringar på ett bolag inom koncernen. I dessa fall torde

försäkringsbolaget ha kontroll över värdet av den säkerhet som svarar mot

fordran. För tillgångsslaget "beslutad överskjutande skatt" har heller inte

satts någon begränsning. Enligt regeringens mening bör även reservdeposition hos

återförsäkringstagare få användas för skuldtäckning utan någon begränsning.

 I den andra huvudgruppen, som totalt får uppgå till 75 procent av skuld-

täckningsbeloppet, ingår obligationer, skuldförbindelser och garantier för vilka

AP-fonden, kreditinstitut och vissa värdepappersbolag svarar. I gruppen ingår

även bankmedel, främst av den anledningen att nyssnämnda värdehandlingar för

vilka banker svarar, ingår i samma grupp. Till denna huvudgrupp hänförs en stor

del av de tillgångar som historiskt sett har varit representerade i

försäkringsbolagens portföljer. De av regeringen föreslagna begränsningarna inom

huvudgruppen skiljer sig från placeringspromemorian på ett par punkter. I vissa

fall är gränserna generösare och i andra fall snävare. I placeringspromemorian

tillåts exempelvis aktier och obligationer i lika stor utsträckning, 50 procent

vardera. Enligt regeringens mening är, med de försäkringskontrakt svenska bolag

i allmänhet tillämpar, aktier ett mer riskfyllt tillgångsslag i skuldtäcknings-

hänseende än obligationer, varför en snävare gräns bör gälla för aktier.

Regeringen delar den uppfattning som framförts i placeringspromemorian att

fordringar på banker och andra kreditinstitut inte bör betraktas som helt

riskfria med avseende på kreditrisk (härvid bortses från det av riksdagen år

1992 beslutade åtagandet att banker och vissa andra kreditinstitut skall kunna

fullgöra sina förpliktelser i rätt tid, eftersom det åtagandet är temporärt). En

viss begränsning bör gälla för sådana fordringar. I likhet med vad flera

remissinstanser påpekat finns det, enligt regeringens mening, inte anledning att

göra åtskillnad mellan olika typer av banktillgodohavanden. Enligt uppgift är

det i vart fall för svenska förhållanden så, att alla bankmedel, så gott som

undantagslöst, är tillgängliga utan att någon uppsägningstid behöver iakttas.

Den relativt generösa gränsen totalt för gruppen beror på att

diversifieringsmöjligheterna inom tillgångsslagen är goda.

 Publika aktiebolag som inte är finansiella företag omfattas inte av

kapitaltäckningskrav och står inte under offentlig tillsyn. Obligationer m.m.

för vilka sådana bolag svarar bör därför få motsvara högst 50 procent av

skuldtäckningsbeloppet.

 I den tredje huvudgruppen, som får uppgå till 25 procent av skuldtäckningsbe-

loppet, ingår aktier (och därmed jämställda värdehandlingar) som har getts ut av

publika aktiebolag och motsvarande utländska bolag. Gränsen är satt med hänsyn

till att aktier rent allmänt kan betraktas som mer riskfyllda än obligationer

för skuldtäckning, enligt vad som nyss nämnts.

 Den fjärde huvudgruppen har fast egendom som gemensam nämnare. Tillgångarna i

gruppen får tillsammans motsvara högst 25 procent av skuldtäckningsbeloppet.

Detta sammanhänger med att diversifieringsmöjligheterna inom gruppen är mindre

god än för ovannämnda grupper. Gruppen inkluderar sådan egendom som

livförsäkringsbolagen redan idag får placera i samt aktier i fastighetsbolag.

 Den femte huvudgruppen innehåller skuldförbindelser avseende utlåning till

fysiska personer och andra än dem som avses i grupperna ett-fyra ovan (med

betryggande säkerhet). Begränsningen är satt till 10 procent av

skuldtäckningsbeloppet.

 Den sjätte huvudgruppen, som får motsvara 10 procent av skuldtäckningsbeloppet,

är fondpapper som inte omsätts på någon reglerad marknad. Andelar i

värdepappersfonder och aktier i dotterbolag med uppgift att förvalta tillgångar

som får användas för skuldtäckning bör inte omfattas av begränsningsregeln (se

författningskommentaren till 7 kap. 10 b § andra stycket FRL). Bestämmelsen

motsvaras av artikel 22.1 e i tredje generationens försäkringsdirektiv.

 Begränsningen för kassa, 3 procent, är satt i enlighet med artikel 22.1 d i

tredje generationens försäkringsdirektiv.

Värdepappersfonder

I avsnitt 5.5.6 har regeringen funnit att andelar i värdepappersfonder bör få

användas för skuldtäckning om de tillgångar som ingår i fonderna huvudsakligen

är sådana som skulle få användas för skuldtäckning. Denna genomlysningsprincip

bör även komma till uttryck vid tillämpningen av de begränsningsregler som

behandlas i detta avsnitt. Om det är fråga om en renodlad fond, som exempelvis

endast placerar i statsobligationer, torde det inte vara några större

svårigheter att tillämpa genomlysningsprincipen. Om det istället är fråga om en

fond som placerar i olika typer av tillgångar kan genomlysningen bli mer

komplicerad. En proportionering får då göras. Ett försäkringsbolag bör vara

restriktivt när det gäller placeringar i blandade fonder vars placerings-

strategier kan innebära snabba förändringar t.ex. mellan innehav i aktier och i

obligationer. Följden kan annars bli oacceptabla avvikelser från begränsnings-

reglerna för tillgångsslag. Försäkringsbolaget måste kunna ta ansvar för att

begränsningarna vad gäller placeringar i skilda tillgångsslag i allt väsentligt

är uppfyllda även med hänsyn till de underliggande tillgångarna i

värdepappersfonder som bolaget äger andelar i.

Aktier och andelar i dotterföretag som förvaltar försäkringsbolagets

tillgångar

Som anförs i avsnitt 5.5.6 får aktier i vissa dotterbolag som förvaltar

försäkringsbolagets tillgångar användas för skuldtäckning. Vid tillämpningen av

begränsningsreglerna bör, på motsvarande sätt som redogjorts för ovan

beträffande andelar i värdepappersfonder, en genomlysning göras så att

dotterföretagets tillgångar inräknas i respektive tillgångskategori. Detta

innebär t.ex. att aktier i ett dotterbolag som äger försäkringsbolagets

fastigheter inte inräknas i tillgångsslaget "aktier och andelar i företag som

har till ändamål att äga fastigheter m.m." utan i tillgångsslaget "fastigheter

m.m.". Placeringsreglerna bör med andra ord medföra samma restriktioner om vissa

tillgångar läggs i dotterbolag som om de ägs direkt av försäkringsbolaget.

Enligt regeringens mening bör en genomlysning ske vid tillämpningen av

begränsningsreglerna även då en tillgång ägs via ett eller flera rena

holdingbolag.

Dispens

Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv (artikel 22.6) får hemlandet, om

ett försäkringsföretag begär det, acceptera tillfälliga avvikelser från

begränsningsreglerna. Enligt regeringens mening är det lämpligt att införa en

sådan dispensregel i lagstiftningen. Finansinspektionen bör bemyndigas att fatta

sådana beslut.

5.5.8 Begränsningar för enhandsengagemang

Regeringens förslag: Värdet av en enskild placering (enhandsengagemang) får

motsvara högst följande andelar av det belopp som skall skuldtäckas:

 - Fem procent får motsvaras av en fastighet, tomträtt eller byggnad.

 - Fem procent får motsvaras av i huvudsak aktier, obligationer och skuld-

förbindelser från samma emittent eller lån till samma låntagare (gäller dock

inte särskilt kreditvärdiga subjekt, som t.ex. en stat eller kommun). Till-

gångarna får dock motsvara upp till tio procent av det belopp som skall

skuldtäckas om det sammanlagda innehavet placeringar på 5-10 procent inte

överstiger 40 procent av skuldtäckningsbeloppet. Andelen aktier från samma

emittent får dock aldrig överstiga 5 procent.

 - Tio procent får motsvaras av andelar i värdepappersfonder som förvaltas av

samma fondbolag, om inte annat medges av Finansinspektionen.

 Regeringen eller Finansinspektionen får inom nämnda ramar meddela ytterligare

föreskrifter om lämplig riskspridning.

 Finansinspektionen får medge tillfälliga avvikelser från begränsningsreglerna.

 Om ett livförsäkringsbolags enhandsengagemang i obligationer och skuldför-

bindelser överskrider de föreskrivna nivåerna skall bolaget senast den 31

december 1999 nedbringat sådana engagemang till de föreskrivna nivåerna.

 Placeringspromemorians förslag: Avviker från regeringens på så sätt att i lag

införs endast en allmänt formulerad regel om enhandsengagemang, medan

detaljbestämmelser meddelas av Finansinspektionen genom föreskrifter.

 Remissinstanserna: Sveriges Riksbank har anfört att anpassningen av regelverket

till den rådande strukturen på marknaden underlättas av att de mer detaljerade

placeringsreglerna finns i föreskrifter. Även Svenska Fondhandlareföreningen har

framfört denna uppfattning. Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet

anser däremot att bestämmelserna om enhandsengagemang skall läggas fast i lag.

Svenska Bankföreningen och Stadshypotek AB har föreslagit att enhands-

engagemangen i bostadsobligationer bör få uppgå till 40 procent av de för-

säkringstekniska skulderna och att EG:s lättnadsregel som tillåter detta bör

utnyttjas. Svenska Fondhandlareföreningen har anfört att det är svårt för

bolagen att vid tidpunkt för beslut om placering i en värdepappersfond veta hur

stort engagemang fonden har i ett visst börsnoterat företag eller i andra

instrument.

 Flera remissinstanser har anfört att den rätt till övergångstid till år 2000

för avveckling av försäkringsbolagens enhandsengagemang i bostadsobligationer,

som uppnåtts vid medlemsskapförhandlingarna, bör utnyttjas. Finansinspektionen

har anfört att det krävs en övergångstid beträffande avveckling av

fastighetsinnehav och koncerninterna engagemang (captivebolag) och att även

skadeförsäkringsbolag bör omfattas av övergångsregler.

 EG:s regler: Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv skall hemlandet

föreskriva i korthet följande enhandsbegränsningar (i förhållande till tekniska

avsättningar):

 - Högst 10 procent får investeras i en enskild tomt eller byggnad, eller i

grupper av tomter eller byggnader som är belägna så nära varandra att de

faktiskt bör betraktas som en investering (artikel 22.1 a).

 - Högst 5 procent får investeras i aktier och därmed jämställda värdepapper

samt obligationer, skuldförbindelser och andra penning- och kapital-

marknadsinstrument från samma företag eller i lån till samma låntagare (med

undantag av lån till en statlig, regional eller lokal myndighet). Gränsen kan

dock höjas till 10 procent om högst 40 procent av avsättningarna investeras i

lån eller värdepapper, varvid mer än 5 procent av tillgångarna investeras hos

var och en av utgivarna och låntagarna (artikel 22.1 b).

 - Högst 5 procent får utgöras av lån utan säkerhet, varav ett enskilt lån får

utgöra högst en procent, med undantag av lån till kreditinstitut, försäk-

ringsföretag och investeringsföretag (artikel 22.1 c).

 Att någon gräns enligt ovan inte angivits skall enligt direktiven inte innebära

att övriga tillgångar skulle kunna godkännas i obegränsad utsträckning.

Hemlandet skall fastställa närmare bestämmelser med villkor för användningen av

godtagbara tillgångar. Ett antal olika principer skall iakttas vid

fastställandet av bestämmelserna (jämför artikel 22.2). Dessa innebär bl.a.

följande.

 - Tillgångarna skall vara diversifierade så att alltför stort beroende av någon

särskild investering undviks.

 - Investeringar som på grund av tillgångens art och utställarens soliditet

innebär en hög risknivå skall begränsas till en betryggande nivå.

 - Andelen icke likvida investeringar skall hållas på en betryggande (låg) nivå.

 Artikel 22.4 tillåter under vissa förutsättningar avvikelser från gränsen för

enhandsengagemang på fem eller tio procent för värdepapper enligt artikel 22.1

b. Medlemstaterna får höja gränsen till 40 procent i fråga om vissa skuldför-

bindelser som utfärdats av ett kreditinstitut med huvudkontor inom gemenskapen

som enligt lag står under särskild offentlig tillsyn i syfte att skydda

innehavarna av sådana skuldförbindelser. Särskilt skall de belopp, som härrör

från de utfärdade skuldförbindelserna, enligt lag investeras i tillgångar som,

under hela giltighetstiden för skuldförbindelsena, kan täcka fordringar som har

samband med dessa och som, i händelse av utställarens betalningsoförmåga,

prioriteras för återbetalning av kapital och upplupen ränta.

 Hemlandet får i undantagsfall, om ett försäkringsföretag begär det, genom ett

vederbörligen motiverat beslut tillfälligt acceptera undantag från

begränsningarna i bl.a. artikel 22.1 a-c. Den allmänna riskspridningsregeln i

artikel 20 skall beaktas i samband med att sådana lättnader medges.

 Skälen för regeringens förslag: De enda bestämmelser angående enskilda

investeringars storlek som finns i gällande lagstiftning är femprocentsregeln

och den särskilda regeln om förvärv av finansiella företag (se avsnitt 5.5.12).

 Regler som begränsar enhandsengagemang är ett direkt utflöde ur diversi-

fieringsprincipen som beskrivits i avsnitt 5.5.5. Sådana regler begränsar de

risker som ett försäkringsbolags placeringar i en enskild emittents

fordringsbevis och aktier kan medföra. Därigenom motverkas risken att ett för-

säkringsbolags stabilitet hotas av att dess placeringar koncentreras till ett

enskilt företag. Av EG:s bestämmelser följer att sådana begränsningsregler skall

införas i den svenska rättsordningen.

 Regeringen anser, till skillnad från förslaget i placeringspromemorian, att

vissa grundläggande kvantitativa begränsningsregler bör komma till uttryck i

lag. De gränser som uppställts i tredje generationens försäkringsdirektiv bör

läggas till grund för sådana lagregler.

 I enlighet med det sagda föreslår regeringen att en enskild placering i

fastighet, tomträtt eller byggnad begränsas. Enligt regeringens uppfattning är

direktivens gräns på tio procent alltför generös. En yttersta gräns på fem

procent får anses lämpligare. Femprocentgränsen skall också gälla en grupp av

sådan egendom som är belägna på ett sådant sätt i förhållande till varandra att

de bör betraktas som en investering. EG:s direktiv ger inte utrymme för någon

övergångstid, som Finansinspektionen föreslagit, för avveckling av alltför stora

fastighetsinnehav. Någon överenskommelse om en sådan övergångstid har heller

inte avtalats inom ramen för förhandlingarna om EG-medlemsskap.

 Vidare bör i enlighet med artikel 22.1 b i tredje generationens direktiv

införas en begränsning för aktier och jämförbara värdepapper, obligationer eller

skuldförbindelser från samma emittent eller i lån till samma låntagare. Detta

gäller dock inte beträffande obligationer, skuldförbindelser eller garantier

utfärdade av stater, kommuner m.fl. rättssubjekt som får anses vara fria från

kreditrisk. Begränsningarna skall tillämpas för grupper av emittenter eller

låntagare med en viss inbördes anknytning på samma sätt som för enskilda emit-

tenter eller låntagare. Se vidare författningskommentaren till 7 kap. 10 c §.

 Enligt regeringens mening bör dessutom högst tio procent av skuldtäckningbe-

loppet få motsvaras av andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma

fondbolag eller fondföretag. Begränsningen, som inte har någon direkt motsvarig-

het i EG:s direktiv, syftar till att begränsa de förluster ett försäkringsbolag

kan åsamkas om ett fondbolag missköter fondförvaltningen. En möjlighet bör emel-

lertid finnas för Finansinspektionen att medge dispens från denna begräns-

ningsregel. Angående förutsättningen för dispens, se författningskommentaren

till 7 kap. 10 § FRL.

 Regeringen eller Finansinspektionen bör bemyndigas att inom ramen för de

enhandsrestriktioner som lagts fast i lag meddela ytterligare föreskrifter om

lämplig riskspridning. Därmed ges myndigheterna möjlighet att utforma en mer

förfinad gruppering efter tillgångarnas riskegenskaper än den ganska grova

indelning som gjorts i lagen och att fastställa lägre procentgränser än de som

angivits i lag.

 I artikel 22.6 i tredje generationens försäkringsdirektiv finns en möjlighet

för hemlandet att acceptera tillfälliga undantag från förevarande begräns-

ningsregler. Enligt regeringens mening är det lämpligt att införa en sådan

dispensregel i lagstiftningen. Enligt den direktivbestämmelsen får hemlandet i

undantagsfall, på begäran av ett försäkringsföretag, tillfälligt acceptera

undantag från de kvantitativa riskspridningsreglerna i direktivet.

Övergångsregler för enhandsengagemang i bostadsobligationer

Som tidigare nämnts innebär artikel 22.1 b i tredje generationens försäkrings-

direktiv att högst fem procent av de tekniska avsättningarna får investeras i

värdepapper från samma emittent. Under vissa förutsättningar får gränsen höjas

till tio procent.

 De svenska livförsäkringsbolagens placeringar i obligationer och certifikat som

emitterats av de större bostadsinstituten har i många fall överstigit de nivåer

som föreskrivs i artikel 22.1 b. Vid förhandlingarna om svenskt medlemskap i EU

begärde och fick därför Sverige anstånd med att införliva direktivbestämmelsen i

fråga om livförsäkringsbolagen.

 Övergångsarrangemanget innebär bl.a. följande. Sverige skall senast den 1

januari 2000 ha införlivat bestämmelsen. De svenska myndigheterna skall se till

att berörda livförsäkringsbolag omedelbart vidtar åtgärder för att successivt

reducera sina enhandsengagemang till fem respektive tio procent. Bolagen får

under övergångsperioden inte öka de exponeringar som överskrider fem eller

tio-procentsgränserna. Enhandsengagemang som överskrider 20 procent av de för-

säkringstekniska skulderna skall senast den den 1 juli 1996 eller, om möjligt,

före den 31 december 1995 nedbringas till 20 procent eller lägre. Engagemang som

redan ligger inom fem- eller tio-procentsgränserna får inte öka på ett sådant

sätt att gränserna överskrids.

 Enligt vad regeringen erfarit har en viss anpassning till EG:s placeringsregler

redan ägt rum. Livförsäkringsbolag har, åtminstone genomsnittligt, minskat

sådana engagemang som inte skulle rymmas inom de gränser som gäller enligt arti-

kel 22.1 b. Detta kunde i och för sig tala för att övergångstiden enligt

anslutningsfördraget inte utnyttjas fullt ut. Försäkringsutredningen kan i sitt

kommande slutbetänkande förväntas lägga fram ett förslag som leder till en ny,

och eventuellt utvidgad, definition av de försäkringstekniska skulderna (se

avsnitt 5.5.3). För att undvika eventuella övergångsproblem i samband med en

sådan reform bör, enligt regeringens mening, den övergångstid som framförhand-

lats med EG nu utnyttjas. Det kan i samband med beredningen av Försäkringsutred-

ningens slutbetänkande övervägas om övergångstiden kan kortas ned.

 Någon övergångstid för skadeförsäkringar är inte avtalad. Finansinspektionens

remissynpunkt i det hänseendet kan därför inte tillmötesgås.

Särskilt reglerade kreditinstitut och försäkringsbolags placeringar i dessas

obligationer

Som tidigare nämnts finns det i EG:s tredje försäkringsdirektiv (artikel 22.4)

en möjlighet att under vissa förutsättningar medge enhandsengagemang motsvarande

40 procent av de tekniska avsättningarna (undantagsregeln). Liknande regler om

lättnader i begränsningsregler återfinns inom EG-rätten bl.a. vad gäller bankers

och andra kreditinstituts stora exponeringar och vad gäller värdepappersfonders

placeringar.

 Bakgrunden till reglerna anses vara de förhållanden som råder på bl.a. den

danska bostadsfinansieringsmarknaden. Några få danska s.k. realkreditinstitut

har sedan länge svarat för en stor del av den danska bostadsfinansieringen. För

dessa institut gäller sådana regler om tillsyn och särskild förmånsrätt som

avses i den aktuella direktivbestämmelsen. Den nu diskuterade regeln har således

särskild betydelse för Danmark, och dess ursprung kan förklaras av de danska

förhållandena.

 Förhållandena på den svenska bostadsobligationsmarknaden liknar i viss

utsträckning dem som gäller i Danmark, även om koncentrationen till finansiering

i ett fåtal institut har varit mindre i Sverige än i Danmark.

 Svenska Bankföreningen har, med instämmande av Stadshypotek AB, förordat att

Sverige bör utnyttja undantagsregeln i fråga om värdepapper som emitterats av

bostadsinstitut.

 Regeringen anser att Sverige inte har regler för kreditinstitut som uppfyller

undantagsregelns kvalifikationskrav om särskild tillsyn eller om säkra

placeringar kombinerade med en särskild förmånsrätt. Redan av formella skäl går

det alltså inte att införliva undantagsregeln i den svenska rättsordningen.

Frågan om lagändringar i fråga om tillsyn och förmånsrätt framdeles skall

genomföras hänger dessutom samman med den mer övergripande frågan om det skall

inrättas en särskild kategori institut som är underkastade strängare regler än

annars i fråga om krav på säkerheter och placeringar. Bankföreningen och andra

företrädare för bostadsinsituten har framställt önskemål om sådana särreglerade

institut.

 Bankföreningen och andra bedömare anser att det är av särskilt värde för ett

institut om det genom lag, snarare än genom sin bolagsordning, är underkastat

strängare krav än annars i fråga om säkerhet och placeringar.

 Genom lagen om kreditmarknadsbolag, som trädde i kraft den 1 januari 1994,

infördes en enhetlig reglering för finansbolag och kreditaktiebolag. Båda

bolagsformerna sammanfördes till en gemensam institutskategori, kreditmarknads-

bolag.

 En grundtanke bakom lagstiftningen var att enskilda kreditmarknadsbolag skulle

profilera sig i sina bolagsordningar, snarare än behöva stöd av särlagstiftning

som gör det legala regelverket mer komplext. Frågan om särlagstiftning kunde

dock enligt lagens förarbeten omprövas i senare sammanhang (prop. 1992/93:89 s.

150).

 Från principiell synpunkt finns det inget hinder mot att tillåta större

exponeringar mot ett enskilt institut än vad som normalt gäller inom EG om

investeringen håller tillräckligt låg risk. Utvecklingen inom EG synes vara

sådan att särskilda regler för här aktuella institut återkommer i olika sam-

manhang. Som nämnts förefaller också marknadsaktörerna fästa stor vikt vid en

kategorisering av instituten som grundas på lagstiftning.

 Mot denna bakgrund avser regeringen att få till stånd en utredning om en ny

kategori kreditinstitut som skall vara underkastade särskilda krav i fråga om

säkerhet, tillsyn och särskild förmånsrätt. Frågan om en sådan kategori skall

införas får i så fall bedömas med utgångspunkt i utredningens förslag och

slutsatser.

5.5.9 Valutamatchning

Regeringens förslag: En allmän valutamatchningsregel införs, liknande den som

enligt gällande rätt gäller för s.k. korta skadeförsäkringar. Tillgångarna som

används för skuldtäckning skall vara placerade så att risken för valuta-

kursförluster begränsas. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen skall meddela närmare föreskrifter om valutamatchningen.

 Reglerna skall tillämpas av, förutom alla svenska försäkringsbolag utom sådana

som meddelar livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder, generala-

genter för utländska försäkringsföretag med säte utanför EES.

 Placeringspromemorians förslag: I lag införs en valutamatchningsregel som

bygger på tredje generationens försäkringsdirektiv och som innebär att högst 20

procent av de tillgångar som används för skuldtäckning och som inte skyddas mot

risken för förändringar av valutakurserna får vara uttryckta i en annan valuta

än den vari motsvarande försäkringsåtagande skall fullgöras. Finansinspektionen

får medge undantag i enskilda fall om värdet av de tillgångar som uttrycks i en

viss valuta är mindre än sju procent av värdet av de totala tillgångar som

används för skuldtäckning.

 Remissinstanserna: Har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Försäkringsförbundet har anfört att det vore önskvärt att en större

valutaexponering kunde tillåtas för att öka möjligheterna till diversifiering av

placeringarna. Man är dock medveten om direktivens begränsningar.

 EG:s regler: I försäkringsdirektiven finns bestämmelser om skyldigheten att

täcka tekniska avsättningar med valutamatchande tillgångar (artikel 15.2 i

första skadeförsäkringsdirektivet i dess lydelse i artikel 17 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet respektive artikel 17. 3 i första livförsäkrings-

direktivet enligt dess lydelse i artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 För skadeförsäkringar gäller de valutamatchningsbestämmelser som föreskrivs i

bilaga 1 till andra skadeförsäkringsdirektivet (artikel 6 i andra

skadeförsäkringsdirektivet samt artikel 23 i tredje skadeförsäkringsdirektivet).

Reglerna innebär i korthet följande. Huvudregeln är att när försäkringssumman

enligt avtalet är uttryckt i en viss valuta, skall försäkringsgivarens

förpliktelser anses betalbara i samma valuta. Tillgångar som svarar mot tekniska

avsättningar får dock till högst 20 procent redovisas i annan valuta än den vari

förpliktelsen skall fullgöras. Av nämnda tillgångar skall alltså 80 procent

valutamatchas. Medlemsstaterna får befria försäkringsföretagen från skyldigheten

att täcka tekniska avsättningar med valutamatchande tillgångar om värdet av de

tillgångar som erfordras för skuldtäckning av risker i en viss valuta

understiger sju procent av det belopp som totalt skall skuldtäckas. Därutöver

finns en rad mer detaljerade regler.

 För livförsäkringar införs genom det tredje livförsäkringsdirektivet

valutamatchningsbestämmelser som i allt väsentligt är lika dem som gäller för

skadeförsäkringar (artikel 24 och bilaga 1 i tredje livförsäkringsdirektivet),

dock inte lika detaljerade. Reglerna skall inte tillämpas i fall där förmånerna

enligt ett försäkringsavtal är knutna till bl.a. värdet av andelar i ett

fondföretag eller aktieindex (se artikel 23 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 För inom gemenskapen etablerade agenturer eller filialer med huvudkontor

utanför gemenskapen får medlemsstaten föreskriva att agenturerna eller

filialerna skall ha valutamatchande tillgångar som svarar mot tekniska

avsättningar. Samma matchningsregler skall i så fall gälla som för inhemska

försäkringsföretag.

 Gällande rätt: För korta skadeförsäkringar fanns fram till den 1 januari 1994

inga regler om valutamatchning. Den 1 januari 1994 infördes emellertid en allmän

sådan regel som innebär att risken för valutakursförluster skall beaktas vid

placeringen av tillgångar motsvarande de försäkringstekniska skulderna.

Finansinspektionen bemyndigades att meddela närmare föreskrifter i ämnet, vilket

inspektionen också har gjort (FFFS 1994:20).

 Livförsäkringsbolag är i gällande rätt begränsade att använda utländska

tillgångar för skuldtäckning. Försäkringsrörelselagen stadgar i fråga om liv-

försäkring att tillgångar svarande mot försäkringstekniska skulder får redovisas

i inhemska eller utländska värdehandlingar, varvid handlingar som enligt sin

lydelse skall inlösas i främmande valuta, endast får användas för redovisning i

den mån de motsvarar försäkringstekniska skulder i samma valuta (7 kap. 9 §

första stycket 7 FRL). Motsvarande gäller i fråga om premiereserven för bolag

som meddelar lång skadeförsäkring.

 För utländska försäkringsföretag som bedriver verksamhet här i landet med stöd

av lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva

försäkringsrörelse i Sverige (LUF) eller lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige (LEF) gäller samma valutamatchnings-

regler som för svenska försäkringsbolag (13 § första stycket och 13 a § LUF

respektive 5 kap. 5 § första stycket och 8 § LEF).

 Skälen för regeringens förslag: Såsom anförts i placeringspromemorian (avsnitt

2) kan en del positiva effekter uppnås med internationell diversifiering. Detta

gäller särskilt för ett litet land som Sverige som dessutom har ett förhål-

landevis koncentrerat näringsliv. En svensk placerare kan genom internationell

diversifiering sänka risken i sin portfölj utan att göra avkall på den

förväntade avkastningen. En utländsk investering innebär dock att placeraren

utsätter sig för en växelkursrisk. Ett krav på valutamatchning är därför en vik-

tig del i ett regelsystem som skall tillgodose försäkringstagarskyddet. Det är

m.a.o. av stor betydelse att tillgångarna placeras med beaktande av växelkurs-

risker.

 EG:s regler för valutamatchning ställer matchningsprincipen i centrum. EG

uppställer krav på att tillgångar som svarar mot försäkringstekniska skulder

till högst 20 procent får redovisas i annan valuta än den vari förpliktelsen

skall fullgöras.

 Enligt regeringens mening bör, till skillnad mot vad som föreslagits i

placeringspromemorian och i enlighet med vad som redan idag gäller för korta

skadeförsäkringar, i lag införas en allmän valutamatchningsregel innebärande att

de tillgångar som används för skuldtäckning skall placeras så att risken för

valutakursförluster skall begränsas. EG:s detaljregler om valutamatchning för

livförsäkring bör, på motsvarande sätt som dagens ordning för korta

skadeförsäkringar, införlivas i den svenska rättsordningen genom föreskrifter

som meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen. Om en tillgångs värde och den försäkringsrisk tillgången

skuldtäcker gjorts oberoende av valutakursförändringar, exempelvis genom en

valutaterminstransaktion, bör detta minska det belopp som skall hållas i en

valuta som svarar mot den vari försäkringsbolagets åtagande skall fullgöras.

Unit linked-försäkringar skall, på grund av bestämmelserna i tredje livför-

säkringsdirektivet, undantas från valutamatchningsbestämmelserna.

 Försäkringsgivare med säte inom EES omfattas inte av de svenska valutamatch-

ningsreglerna utan av hemlandets motsvarande regler.

5.5.10 Lokalisering av tillgångar, registerföring och förmånsrätt

Regeringens förslag: Ett svenskt försäkringsbolag skall ha de tillgångar som

motsvarar de försäkringstekniska skulderna lokaliserade inom EES, om riskerna

(skadeförsäkring) är belägna eller verksamheten (livförsäkring) utövas inom EES.

Beträffande risker eller verksamhet utanför EES skall tillgångarna finnas i

Sverige. Finansinspektionen får i enskilda fall medge undantag från lokali-

seringskraven. Gällande regler om lokalisering

av tillgångar som tillhör utländska EES-försäkringsgivare upphävs. Dessutom av-

skaffas skyldigheten för sådana försäkringsgivare att föra register över de

tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska skulderna för livförsäkrings-

verksamhet i Sverige. Därmed upphör också den särskilda förmånsrätt för livför-

säkringstagare som är förenad med registerföringen.

 Svenska skadeförsäkringsbolag och generalagenter för utländska skade-

försäkringsföretag med säte utanför EES skall föra register över de tillgångar

som motsvarar de försäkringstekniska skulderna.

 Placeringspromemorians förslag: Omfattar svenska försäkringsbolag och utländska

försäkringsföretag med säte utanför EES. Promemorians förslag avviker från

regeringens på så sätt att 80 procent av de tillgångar som motsvarar de

försäkringstekniska skulderna skall vara lokaliserade inom EES, med möjlighet

för regeringen eller Finansinspektionen att i föreskrifter liberalisera

lokaliseringskravet. Något lokaliseringskrav uppställs inte för risker eller

verksamhet utanför EES.

 Internpromemorians förslag, som omfattar försäkringsgivare med säte inom EES,

överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt placeringspromemorians

förslag eller lämnat det utan erinran. Internpromemorians förslag har av de

flesta remissinstanserna lämnats utan erinran. TCO framhåller att det är viktigt

att försäkringstagarna har tillgång till respektive hemlands säkerhetssystem vid

en försäkringsgivares konkurs och att tillfredsställande säkerhet garanteras.

Advokatsamfundet anser att det är olyckligt att försäkringstagarna inte längre

kommer att ha någon förmånsrätt i EES-försäkringsgivarens egendom i Sverige.

 EG:s regler: Försäkringsdirektiven innehåller bestämmelser om lokalisering av

de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna.

Lokaliseringskrav för försäkringsgivare med säte inom EG

Det första skadeförsäkringsdirektivet och det första livförsäkringsdirektivet

(första generationens försäkringsdirektiv) i deras ursprungliga lydelse innebar

att både skadeförsäkrings- och livförsäkringsföretag med huvudkontor inom gemen-

skapen skulle ha de tillgångar som motsvarar tekniska reserver lokaliserade i

det land verksamhet bedrivs genom etablering (dvs. huvudkontor, agentur eller

filial). Medlemsstaterna kunde emellertid medge lättnader beträffande till-

gångarnas lokalisering (artikel 15.2 i första skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 17.2 i första livförsäkringsdirektivet). Fordringar på återförsäkrare

(ansvarighet som en återförsäkringsgivare övertagit från en

direktförsäkringsgivare) var dock undantagna från lokaliseringskraven. En

medlemsstat fick inte kräva att sådana fordringar skulle vara lokaliserade inom

dess område (artikel 15.3 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 17.3 i

första livförsäkringsdirektivet). Genom det andra skadeförsäkringsdirektivet och

andra livförsäkringsdirektivet (andra generationens försäkringsdirektiv)

infördes regler om frihet att tillhandahålla försäkringstjänster i ett annat

medlemsland än där företaget har en etablering (jämför det svenska begreppet

gränsöverskridande verksamhet, prop. 1992/93:257 s. 118-126). Om det krävdes

tillstånd för verksamheten i det land där tjänsterna utfördes (värdlandet)

skulle värdlandets regler i fråga om bl.a. tillsyn och lokalisering av

tillgångar tillämpas (artikel 23.1 i andra skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 24.1 i andra livförsäkringsdirektivet i deras ursprungliga lydelse).

 Det tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet

(tredje generationens försäkringsdirektiv) innebär att en försäkringsgivare med

stöd av en enda auktorisation i princip fritt kan etablera sig eller

tillhandahålla tjänster inom gemenskapen. Dessutom genomförs principen om hem-

landstillsyn fullt ut. För att underlätta ett ömsesidigt erkännande av

medlemsstaternas regler har bl.a. lokaliseringsreglerna i den första och andra

generationens försäkringsdirektiv ändrats. Det krävs endast att tillgångarna -

med undantag för fordringar på återförsäkrare - skall vara lokaliserade inom

gemenskapen om, beträffande skadeförsäkring, risken är belägen inom gemenskapen

eller, i fråga om livförsäkring, verksamheten utövas där. Medlemsstaterna får

inte kräva att försäkringsföretagen har tillgångarna lokaliserade i en viss

medlemsstat. Hemlandet får medge lättnader beträffande tillgångarnas

lokalisering (artikel 15.2 i första skadeförsäkringsdirektivet i dess lydelse

enligt artikel 17 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 17.3 i första

livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje

livförsäkringsdirektivet). När det gäller fordringar på återförsäkrare får något

lokaliseringskrav inte anges (artikel 15.3 i första skadeförsäkringsdirektivet

och artikel 17.4 i första livförsäkringsdirektivet i direktivens nya lydelse).

Direktiven innehåller inget lokaliseringskrav beträffande risker eller verk-

samhet utanför gemenskapen.

Lokaliseringskrav för försäkringsgivare med säte utanför EG

Första generationens försäkringsdirektiv innehåller regler för inom gemenskapen

etablerade agenturer eller filialer till företag med huvudkontor utanför

gemenskapen. Reglerna innebär bl.a. att en medlemsstat skall se till att

agenturen och filialen har tillgångar som motsvarar de tekniska reserverna och

att dessa tillgångar - med undantag för fordringar på återförsäkrare - skall

vara lokaliserade till medlemsstatens territorium (artikel 24 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första livförsäkringsdirektivet).

Dessa regler har inte ändrats genom andra och tredje generationens direktiv.

Till skillnad från motsvarande bestämmelser för försäkringsgivare med säte inom

EG finns det ingen föreskrift om att medlemsstaterna kan medge lättnader i fråga

om tillgångarnas lokalisering.

Konkursregler m.m.

Tredje generationens försäkringsdirektiv innebär som nyss beskrivits att en

försäkringsgivare med säte inom gemenskapen inte längre behöver lokalisera sina

tillgångar i hemlandet. Denna liberalisering av lokaliseringskraven motsvaras

inte av någon samordning av de internationella konkursreglerna.

 Inom EG pågår sedan några år ett arbete med ett direktivförslag om samordning

av regler rörande tvångslikvidation av försäkringsföretag som driver direkt

försäkringsrörelse (COM(86)768, reviderat COM(89)394). Det är osäkert när direk-

tivet kommer att antas. En konkurskonvention är också under utarbetande inom EG.

Det är för närvarande oklart om konventionen kommer att omfatta

försäkringsområdet.

 Det är tänkbart att avsaknaden av samordning av konkursreglerna inom EG i

enskilda fall kan leda till att försäkringstagarnas ersättningsanspråk får sämre

skydd vid en obeståndssituation till följd av att tillgångarna inte finns i för-

säkringsgivarens hemland. Försäkringsdirektiven innehåller emellertid vissa

bestämmelser som i viss mån kompenserar avsaknaden av samordnade konkursregler.

Om en försäkringsgivare inte uppfyller kraven på kapitalbas och solvensmarginal

får hemlandsmyndigheten, under vissa förutsättningar, inskränka

försäkringsgivarens rätt att förfoga över sina tillgångar samt begära att

myndigheterna i övriga medlemsstater där försäkringsgivaren driver verksamhet

vidtar samma åtgärd, se artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 13

i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 12 i tredje

livförsäkringsdirektivet). Direktivbestämmelserna berörs också i avsnitt 6.2 om

hemlandstillsyn och i författningskommentaren till 19 kap. 11 och 11 a §§ FRL.

 Gällande rätt: De svenska reglerna om lokalisering av tillgångar som motsvarar

de försäkringstekniska skulderna överensstämmer med första och andra

generationens försäkringsdirektiv i deras ursprungliga lydelse.

Svenska försäkringsbolag

Svenska försäkringsbolag skall enligt FRL ha de tillgångar som motsvarar de

försäkringstekniska skulderna lokaliserade i Sverige, om inte Finansinspektionen

medger annat (7 kap. 9 a § första stycket och 10 § andra stycket FRL). I fråga

om skadeförsäkringar som meddelas för längre tid än tio år (långa skadeförsäk-

ringar) gäller lokaliseringskravet dock endast de tillgångar som motsvarar

premiereserven (7 kap. 10 § första stycket FRL). Fordringar på återförsäkrare

omfattas inte av något lokaliseringskrav.

 Beträffande livförsäkringar och långa skadeförsäkringar grundas kravet att

tillgångarna skall vara lokaliserade i Sverige väsentligen på att reglerna på

det internationellt konkursrättsliga området inte ansetts tillräckligt

samordnade, se prop. 1989/90:34 s. 76. Försäkringstagarna har en särskild

förmånsrätt i tillgångarna om försäkringsbolaget försätts i konkurs eller

utmätning äger rum. Förmånsrätten grundas på ett särskilt register som ett

försäkringsbolag skall föra över de tillgångar som motsvarar de försäk-

ringstekniska skulderna för livförsäkring respektive premiereserven för lång

skadeförsäkring, 7 kap. 10 a och 11 §§ FRL och 4 a § förmånsrättslagen

(1970:979).

 Det stora flertalet skadeförsäkringar (sådana som meddelas för kortare tid än

tio år) omfattas inte av den nämnda registerföringsskyldigheten och särskilda

förmånsrätten. I stället har försäkringstagarna en oprioriterad fordran vid en

obeståndssituation. Lokaliseringskravet för sådana skadeförsäkringar infördes

den 1 januari 1994 som ett led i harmoniseringen till det första

skadeförsäkringsdirektivet, se prop. 1992/93:257 s. 194.

 Det skall slutligen framhållas att de svenska reglerna om bl.a. lokalisering av

tillgångar inte är tillämpliga i fråga om verksamhet som svenska

försäkringsbolag driver i ett annat EES-land (värdlandet) genom agentur, filial

eller gränsöverskridande verksamhet, om det krävs tillstånd i värdlandet för

verksamheten. I stället gäller värdlandets regler (7 kap. 12 § FRL); jämför

redogörelsen för bestämmelserna i första och andra generationens direktiv.

Utländska försäkringsgivare

De redovisade bestämmelserna om lokalisering m.m. för svenska försäkringsbolag

gäller, med undantag för långa skadeförsäkringar, också för utländska för-

säkringsgivare som bedriver koncessionspliktig försäkringsverksamhet här i lan-

det. Det kan därför vara belysande att i korthet beskriva de svenska

koncessionskraven för utländska försäkringsgivares verksamhet här.

 En utländsk försäkringsgivare med säte inom EES måste ha svensk koncession för

att driva verksamhet genom en etablering (dvs. generalagent, filial eller, i

fråga om försäkringssammanslutningar, generalrepresentation). Koncession krävs

också om en EES-försäkringsgivare avser att marknadsföra livförsäkringar här i

landet från ett fast driftställe i ett annat EES-land (gränsöverskridande

verksamhet) och om detta sker utan förmedling av ett i Sverige koncessionerat

bolag, 2 kap. 2 § lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i

Sverige (LEF). Vid gränsöverskridande verksamhet med skadeförsäkringar krävs

inte någon koncession.

 En utländsk försäkringsgivare med säte utanför EES måste ha svensk koncession

för att driva försäkringsrörelse här. Verksamheten får endast drivas genom

generalagent, 1 § lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att

driva försäkringsrörelse i Sverige (LUF).

 Om en utländsk försäkringsgivare bedriver verksamhet i Sverige som, enligt det

ovan sagda, är koncessionspliktig skall de tillgångar som motsvarar de för-

säkringstekniska skulderna som avser verksamheten i Sverige vara lokaliserade

här i landet (5 kap. 1 § andra stycket och 6 § LEF samt 13 och 13 a §§ LUF). I

enlighet med EG:s försäkringsdirektiv kan Finansinspektionen medge undantag från

lokaliseringskravet beträffande EES-försäkringsgivare, men inte i fråga om för-

säkringsgivare med säte utanför EES. Om verksamheten avser livförsäkring gäller

dessutom motsvarande bestämmelser som för svenska försäkringsbolag i fråga om

registerföring och förmånsrätt (5 kap 1 § andra stycket och 9 § LEF samt 15 §

LUF).

 När det gäller verksamhet av utländska försäkringsgivare som inte kräver

koncession, dvs. EES-försäkringsgivare som bedriver gränsöverskridande

verksamhet med skadeförsäkringar och med livförsäkringar i vissa fall, gäller

inte svenska regler för tillgångarnas lokalisering. I stället skall, i enlighet

med den andra generationens försäkringsdirektiv, hemlandets bestämmelser gälla.

Skälen för regeringens förslag:

Svenska försäkringsbolag

Svenska försäkringsbolag skall, som nämnts, enligt nuvarande regler ha de

tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska skulderna (eller premiereserven

i fråga om långa skadeförsäkringar) lokaliserade i Sverige, om inte Finansin-

spektionen medger annat. I fråga om verksamhet som svenska försäkringsbolag

driver i ett annat EES-land (värdlandet) genom agentur, filial eller gräns-

överskridande verksamhet, gäller värdlandets regler om bl.a. lokalisering, om

verksamheten är tillståndspliktig i värdlandet.

 Den tredje generationens försäkringsdirektiv innebär att lokaliseringskraven i

den första och andra generationens direktiv har ändrats. Det krävs endast att

tillgångarna - med undantag för fordringar på återförsäkrare - skall vara loka-

liserade inom gemenskapen om, beträffande skadeförsäkring, riskerna är belägna

inom gemenskapen eller, i fråga om livförsäkring, verksamheten utövas där.

Medlemsstaterna får inte kräva att försäkringsföretagen har tillgångarna

lokaliserade i en viss medlemsstat. Hemlandet får medge lättnader beträffande

tillgångarnas lokalisering. När det gäller fordringar på återförsäkrare får

något lokaliseringskrav inte anges. Direktiven innehåller inget

lokaliseringskrav beträffande risker eller verksamhet utanför gemenskapen.

 För livförsäkring och lång skadeförsäkring grundas, som nämnts, det nuvarande

kravet att tillgångarna skall vara lokaliserade i Sverige främst på att reglerna

på det internationellt konkursrättsliga området inte ansetts tillräckligt

samordnade. Någon samordning av EG:s konkursregler har ännu inte kommit till

stånd (se ovanstående redogörelse för EG:s direktiv). Detta förhållande har

emellertid inte hindrat att EG:s lokaliseringsregler reformerats på det sätt som

nyss beskrivits. Det synsätt som ligger till grund för de nuvarande svenska

lokaliseringskraven kan därför inte längre upprätthållas i

gemenskapssammanhanget.

 De nuvarande reglerna i FRL om lokalisering av svenska försäkringsbolags

tillgångar bör utformas så att de överensstämmer med lokaliseringskraven enligt

den tredje generationens försäkringsdirektiv. Den nu gällande huvudregeln att

tillgångarna skall vara lokaliserade i Sverige måste därför ersättas med en

regel som innebär att tillgångarna skall finnas inom EES, om riskerna är belägna

inom EES (skadeförsäkring) eller verksamheten utövas där (livförsäkring).

 I placeringspromemorian har föreslagits att 80 procent av de tillgångar som

motsvarar de försäkringstekniska skulderna skall vara lokaliserade inom EES och

att återstoden, 20 procent, inte skall omfattas av något lokaliseringskrav. Ut-

gångspunkten för promemorians förslag är att de försäkringstekniska skulderna

ges en vidare definition än för närvarande. Enligt promemorian skulle det kunna

leda till praktiska problem om ett krav på lokalisering av samtliga tillgångar

inom EES skulle tillämpas på en vidgad definition av de försäkringstekniska

skulderna. Som framgår av avsnitt 5.5.2 anser regeringen emellertid att en

ändrad definition av de försäkringstekniska skulderna bör övervägas först sedan

Försäkringsutredningens slutbetänkande presenterats. Mot denna bakgrund anser

regeringen att kravet på lokalisering till EES bör omfatta samtliga tillgångar

som motsvarar de försäkringstekniska skulderna avseende risker eller verksam-

heter inom EES. Det kan emellertid finnas anledning att återkomma till denna

fråga i samband med behandlingen av Försäkringsutredningens slutbetänkande.

 De redovisade övervägandena är av mindre betydelse beträffande skadeförsäkring

eftersom frågan om ändrad definition främst avser förhållandena på livför-

säkringsområdet. Regeringen anser emellertid att EG:s lokaliseringsregler för

livförsäkringsverksamhet och skadeförsäkringsverksamhet bör införlivas på ett

enhetligt sätt.

 Som nämnts innehåller direktivbestämmelserna en regel enligt vilken hemlandet

får medge lättnader i fråga om tillgångarnas lokalisering. I

placeringspromemorian kommer den lättnadsregeln till uttryck inte bara genom att

20 procent av tillgångarna undantas från lokaliseringskrav. Enligt promemorians

förslag har dessutom regeringen eller Finansinspektionen bemyndigats att meddela

föreskrifter om ytterligare lättnader i lokaliseringskravet. Regeringen anser

emellertid att det är lämpligare att Finansinspektionen, på motsvarande sätt som

i dag, i enskilda fall får medge dispens från kravet på lokalisering inom EES.

 Den tredje generationens försäkringsdirektiv och EES-avtalet reglerar inte

lokaliseringen av svenska försäkringsbolags tillgångar avseende risker eller

försäkringverksamhet utanför EES. Regeringen anser att det nuvarande

lokaliseringskravet bör behållas för sådana fall. De tillgångar som används för

skuldtäckning avseende risker eller verksamhet som utövas utanför EES skall

således finnas i Sverige, om inte Finansinspektionen medger annat. Finansin-

spektionen bör i normala fall medge dispens om lokaliseringskraven i ett land

utanför EES där ett svenskt bolag utövar verksamhet inte är förenliga med det

svenska lokaliseringskravet. Dispensregeln kan naturligtvis även tillämpas i

andra fall.

Försäkringsgivare med säte i ett annat EES-land

Enligt LEF skall en försäkringsgivare från ett annat EES-land som driver

verksamhet i Sverige genom en etablering (dvs. generalagent, filial eller, i

fråga om försäkringssammanslutningar, generalrepresentation) ha tillgångarna

lokaliserade här, om inte annat medges av Finansinspektionen. Samma lokalise-

ringskrav gäller också vid gränsöverskridande verksamhet med livförsäkringar om

detta sker utan förmedling av ett i Sverige koncessionerat bolag.

 Den tredje generationens försäkringsdirektiv innebär att de EG-harmoniserade

placeringsreglerna i försäkringsgivarens hemland skall gälla för dennes verksam-

het inom hela EES. Lokaliseringskravet i LEF och övriga placeringsregler avse-

ende försäkringsgivare från ett annat EES-land måste därför upphävas.

 I internpromemorian har föreslagits att även den registerföringsskyldighet som

ligger till grund för livförsäkringstagarnas förmånsrätt skall avskaffas i fråga

om försäkringsgivare från ett annat EES-land. Advokatsamfundet har framhållit

att försäkringstagarna under sådana förhållanden inte längre kommer att ha någon

förmånsrätt vid en konkurs i Sverige som avser den utländska försäkringsgivarens

tillgångar här i landet (särkonkurs). Försäkringstagarnas ställning kan, enligt

samfundet, i ett sådant fall komma i en sämre ställning än om försäkringen

tecknats hos försäkringsgivare som driver verksamhet här med stöd av koncession,

dvs. svenska försäkringsbolag eller generalagenturer för försäkringsgivare från

ett land utanför EES.

 Regeringen har förståelse för Advokatsamfundets synpunkter. En registerförings-

skyldighet för utländska EES-försäkringsgivare avseende deras verksamhet här i

landet skulle i och för sig säkra försäkringstagarnas förmånsrätt i de till-

gångar som EES-försäkringsgivaren väljer att placera i Sverige. En

registerföringsskyldighet skulle dock innebära en inskränkning av friheten att

tillhandahålla tjänster som måste kunna motiveras av hänsyn till det allmänna

bästa, se avsnitt 6.3. Vidare kan enligt regeringens mening ett krav på regis-

terföring leda till att EES-försäkringsgivare i större utsträckning än annars

väljer att lokalisera tillgångarna utanför Sverige. En registerföringsskyldighet

skulle alltså kunna motverka sitt syfte. Det skall också framhållas att av

artikel 42 i tredje generationens försäkringsdirektiv följer att försäk-

ringstagare som tecknat en försäkring med en försäkringsgivare från ett annat

EES-land skall ha samma förmåner som försäkringstagare i försäkringsgivarens

hemland i händelse av försäkringsgivarens likvidation. Under sådana förhållanden

kan en skyldighet att föra register knappast motiveras av det allmänna bästa. På

grund av det anförda anser regeringen att något krav på registerföring inte bör

gälla för försäkringsgivare som hör hemma i ett annat EES-land.

Försäkringsgivare med säte utanför EES

Verksamhet som utövas i Sverige av försäkringsgivare med säte utanför EES

regleras i LUF. Verksamheten här i landet skall, som nämnts, drivas genom

generalagent. De gällande lokaliseringskraven i LUF innebär att tillgångarna -

med undantag för fordringar på återförsäkrare - skall finnas i Sverige. Till

skillnad från vad som gäller för svenska försäkringsbolag och försäkringsgivare

med säte inom EES finns det inte någon möjlighet att dispensera från lokalise-

ringskraven. Bestämmelserna i LUF har utformats i enlighet med reglerna i den

första generationens försäkringsdirektiv som rör agenturer eller filialer till

företag med huvudkontor utanför gemenskapen (artikel 24 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första livförsäkringsdirektivet).

Dessa direktivbestämmelser har inte ändrats genom den tredje generationens

direktiv.

 De nuvarande lokaliseringskraven i LUF överensstämmer alltså med EG:s direktiv.

Någon ändring av lokaliseringskraven kan därför inte komma i fråga.

Registerföringsskyldighet även för skadeförsäkringsverksamhet

De placeringsregler som föreslås i detta lagstiftningsärende innebär bl.a. att

även skadeförsäkringsverksamhet, som i dag i stort sett inte omfattas av några

placeringsregler, kommer att omfattas av likartade placeringsrestriktioner som

föreslås för livförsäkringsverksamhet. De nya placeringsreglerna kommer att

gälla för svenska försäkringsbolag och utländska försäkringsföretag med säte

utanför EES som driver försäkringsrörelse här genom generalagent. Utländska för-

säkringsgivare med säte inom EES omfattas, som nämnts, inte av de svenska

placeringsreglerna utan av hemlandets EG-harmoniserade placeringsregler.

 Finansinspektionen skall övervaka att placeringsreglerna efterlevs.

Inspektionen behöver därför kontinuerligt ha tillgång till information om

försäkringsbolagens placeringar.

 För svenska livförsäkringsbolag (och försäkringsbolag som meddelar lång

skadeförsäkring) finns redan enligt gällande lag indirekt en skyldighet att

förse Finansinspektionen med sådan information genom den register-

föringsskyldighet som ligger till grund för försäkringstagarnas förmånsrätt (se

redogörelsen för gällande rätt). Motsvarande registerföringsskyldighet gäller

också för utländska försäkringsgivare som driver koncessionspliktig

livförsäkringsverksamhet här i landet. Av det tidigare anförda framgår att

registerföringsskyldigheten för utländska EES-försäkringsgivare nu föreslås av-

skaffad. Däremot kommer den att behållas i fråga om livförsäkringsverksamhet som

här utövas av försäkringsföretag med säte utanför EES, dvs. genom generalagent

enligt LUF. För att underlätta tillsynen bör en registerföringsskyldighet

motsvarande den som gäller för livförsäkringsverksamhet införas även för

skadeförsäkringsverksamhet som utövas av svenska försäkringsbolag och av

försäkringsföretag med säte utanför EES, även om försäkringstagarna i dessa fall

inte har förmånsrätt i de tillgångar som upptas i registret. Ett sådant register

kan då också utgöra utgångspunkten för beräkningar av om riskspridningskraven är

uppfyllda. En registerföringsskyldighet även för skadeförsäkringsverksamhet bör

i allmänhet inte föranleda några större praktiska problem eftersom

försäkringsbolagen redan i dag för egna förteckningar över sina placeringar,

även om någon åtskillnad inte görs mellan tillgångar som motsvarar

försäkringstekniska skulder och övriga tillgångar.

 Registret kommer alltså att få dubbla funktioner. Det kommer dels att, som

hittills, ligga till grund för förmånsrätt som följer livförsäkringar och långa

skadeförsäkringar, dels att vara ett medel för Finansinspektionens kontroll av

placeringsreglernas efterlevnad.

5.5.11 Garantiförbindelser m.m.

Regeringens förslag: Ett försäkringsbolag får inte, utan Finansinspektionens

medgivande, ställa ut garantier och liknande förbindelser utanför ramen för

kreditförsäkringsrörelse.

 Placeringspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet har motsatt sig förslaget och anfört

att garantiförbindelser i vissa situationer kan vara nödvändiga och att det är

olämpligt att inspektionen involveras i affärsavtal. Övriga remissinstanser har

tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Finansinspektionen har

anfört att man vid en kartläggning av förekomsten av garanti- och

borgensförbindelser funnit att de flesta var av legitim art och att de olämpliga

förbindelserna avvecklats. Inspektionen har vidare anfört att befintliga för-

bindelser bör få löpa ut eller förlängas i den mån de ingår som ett naturligt

led i försäkringsrörelsen.

 Skälen för regeringens förslag: Ett försäkringsbolag kan inom ramen för en

koncession meddela olika typer av kreditförsäkring. Som ett led i EG-harmonise-

ringen infördes den 1 januari 1994 bl.a. skadeförsäkringsklasserna kredit och

borgen (2 kap. 3 a § första stycket klasserna 14 och 15). Om en koncession avser

båda klasserna skall beteckningen "Kredit- och borgensförsäkring" användas, 2 §

g Finansinspektionens föreskrifter om försäkringsklasser (FFFS 1994:1). I den

fortsatta framställningen används för enkelhetens skull enbart benämningen

kreditförsäkring.

 Det har förekommit att försäkringsbolag lämnat olika former av garantier utan

att ha koncession för kreditförsäkring. Att ställa ut en garanti till förmån för

annan kan jämställas med att meddela kreditförsäkring. Om garantigivningen blir

tillräckligt omfattande och regelbunden kan den anses utgöra koncessionspliktig

kreditförsäkringsrörelse.

 Ibland har garantier lämnats till närstående bolag utan att det garantigivande

försäkringsbolaget fått ersättning för detta. Att lämna garantier innebär ett

ökat risktagande för försäkringsbolaget. Det är inte förenligt med

försäkringstagarnas intresse att göra detta utan ersättning för den ökade

riskexponeringen.

 På grund av de redovisade förhållandena anser regeringen att ett försäk-

ringsbolag som inte har koncession för kreditförsäkring inte bör få lämna

garantier, om inte Finansinspektionen medger det. En regel av sådan innebörd bör

därför införas i FRL.

 Finansinspektionen bör vid tillståndsprövningen se till att garantigivningen

sker mot skälig ersättning och även i övrigt är förenlig med försäkringstagarnas

intresse. Ett riktmärke bör vara att garantibeloppet skall rymmas inom ramen för

tillåtna enhandsengagemang. Exempelvis bör en lämnad garanti för uppförandet av

en enskild fastighet begränsas till att det totala garantibeloppet inte får

motsvara större andel av de försäkringstekniska skulderna för egen räkning än en

direktinvestering i en enskild fastighet. Bestämmelserna bör inte gälla

förbindelser som ingåtts före lagens ikraftträdande. Redan ingångna förbindelser

behöver därför inte avvecklas, om de inte strider mot andra bestämmelser i FRL.

5.5.12 Femprocentsregeln m.m.

Regeringens förslag: Gällande begränsningar för försäkringsbolag att äga större

andel av ett aktiebolag än motsvarande fem procent av röstetalet (femprocents-

regeln) ändras endast på så sätt att regelns tilllämpningsområde sträcks ut till

aktier i vissa förvaltningsbolag (se avsnitt 5.5.6).

 Placeringspromemorians förslag: Femprocentsregeln och särregeln för förvärv av

finansiella företag föreslås upphävd.

 Remissinstanserna: Sveriges Riksbank anser att femprocentsregeln kan avskaffas,

dock endast om den ersätts med ett tillståndskrav för kvalificerade innehav i

enskilda företag. Företagarnas Riksorganisation menar att en begränsningsregel

motsvarande femprocentsregeln bör behållas men att procentgränsen bör höjas till

tio procent. Övriga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det

utan erinran.

 Gällande rätt: Ett svenskt försäkringsbolag får inte driva annan rörelse än

försäkringsrörelse, om det inte finns särskilda skäl för det (1 kap. 3 § FRL).

Denna bestämmelse kompletteras av bestämmelser i 7 kap 17 § första stycket FRL.

Ett försäkringsbolag får inte äga större andel av aktierna i ett enskilt bolag

än som motsvarar fem procent av det totala röstvärdet i bolaget. Finansin-

spektionen kan medge dispens från denna regel. För dispens krävs i allmänhet att

rörelsen har ett naturligt samband med den egentliga försäkringsrörelsen.

 Bankverksamhet och annan finansiell verksamhet betraktas som försäkrings-

främmande verksamheter. Försäkringsbolagen kunde därför tidigare endast förvärva

aktier i banker samt motsvarigheterna till dagens kreditmarknadsbolag och värde-

pappersbolag inom ramen för femprocentsgränsen som ett led i

finansförvaltningen.

 Genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 augusti 1991 utvidgades möjlig-

heterna för banker och andra finansiella företag å ena sidan samt

försäkringsbolag å den andra att äga aktier i varandra och att ingå i samma

koncern, s.k. branschglidning (se prop. 1990/91:154). För att försäkringsbolagen

skulle få möjlighet att förvärva organisationsaktier i finansiella företag

undantogs sådana förvärv från femprocentsregelns tillämpning. Bestämmelser om

sådana förvärv togs in i en ny paragraf i FRL, 7 kap. 17 a §. Ett

försäkringsbolag kan enligt den bestämmelsen göra organisatoriska förvärv av

aktier i finansiella företag. Det sammanlagda innehavet av sådana aktier får

inte överstiga en viss ram som motsvarar bl.a. eget kapital samt fyra procent av

försäkringstekniska skulder, av återbäringsmedel (livförsäkring), av säkerhets-

reserv (skadeförsäkring) och av femtio procent av övervärden i tillgångar.

 Tidigare behandling av frågan: Femprocentsregeln har sin grund i det förbud för

försäkringsbolag att driva annan rörelse än försäkringsrörelse som infördes

redan i 1903 års lag om försäkringsrörelse. Femprocentsregeln infördes i samband

med att lagen den 17 juni 1948 om försäkringsrörelse utfärdades. Det motiv som

då anfördes var att försäkringsbolagen inte skulle skaffa sig ett alltför stort

inflytande i företag utanför försäkringssektorn. Femprocentsregeln och förbudet

mot annan rörelse har därefter behandlats av ett stort antal utredningar.

 Försäkringsutredningen fann i sitt första delbetänkande Försäkringsrörelse i

förändring 1 (SOU 1991:89) att femprocentsregeln stred mot EG:s bestämmelser, i

varje fall i fråga om försäkringsbolagens fria medel, dvs. medel utöver dem som

motsvarar de försäkringstekniska skulderna. Ett avskaffande av regeln skulle,

enligt utredningen, emellertid medföra att försäkringsbolagen fick så stor

frihet att förfoga över återbäringsmedlen att det inte ens övergångsvis var

acceptabelt. Utredningen föreslog därför, som en provisorisk lösning, att större

delen av återbäringsfonden skulle redovisas som en försäkringsteknisk skuld, med

en motsvarande minskning av det "fria" placeringsutrymmet som följd. Med oför-

ändrade placeringsregler skulle en sådan minskning av det fria placeringsut-

rymmet emellertid tvinga försäkringsbolagen att avveckla stora innehav av främst

aktier. För att undvika sådana konsekvenser lade utredningen fram förslag till

nya placeringsregler. Den tredje generationens försäkringdirektiv var då inte

antagna och utredningens förslag grundades därför på EG-kommissionens förslag

till sådana direktiv.

 Försäkringsutredningen ansåg vidare att det inte var motiverat att behålla

femprocentsregeln i fråga om medel som motsvarar de försäkringstekniska

skulderna. Enligt utredningen kunde således femprocentsregeln upphävas i sin

helhet och ersättas av rena riskspridningsregler grundade på kommissionens

direktivförslag. Utredningen konstaterade att därvid kunde även särregeln för

förvärv av finansiella företag i 7 kap. 17 a § FRL avskaffas.

 Försäkringsutredningen fann inte heller att det var lämpligt att ersätta

femprocentsregeln med en begränsningsregel som är inriktad på att försäk-

ringsbolagen inte får ha ett bestämmande inflytande i enskilda företag.

 Som angetts grundades utredningens förslag på EG-kommissionens förslag till

direktiv. De slutligt antagna direktivens placeringsbestämmelser avvek i en inte

obetydlig omfattning från förslagens. Av den anledningen uppdrog regeringen åt

docenten Lars[REDACTED_EFTERNAMN] att föreslå nya placeringsbestämmelser för försäkrings-

bolag.

 Försäkringsutredningens förslag behandlades i propostion 1992/93:257 om ändrad

lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning av EES-avtalet. Lars

Nybergs promemoria om placeringsregler för försäkringsbolagen var då ännu inte

färdigställd. Något lagförslag om EG-harmoniserade placeringsregler lades därför

inte fram i propositionen. Till följd härav fann föredragande statsrådet att

utredningens förslag om utvidgning av de försäkringstekniska skulderna också

borde övervägas senare.

 I fråga om femprocentsregeln gjorde föredragande statsrådet följande över-

väganden. Eftersom livförsäkringsbolagens relativt stora placeringsutrymme

skulle vara oförändrat tills vidare var det önskvärt att behålla fem-

procentsregeln. Det kunde inte med säkerhet hävdas att femprocentsregeln är

oförenlig med EG:s regler. Femprocentsregeln kunde därför behållas tills vidare.

Frågan om regelns avskaffande fick övervägas i samband med att

placeringsbestämmelserna i tredje generationens försäkringsdirektiv införlivas i

svensk rätt (a. prop. s. 112 och 113).

 Skälen för regeringens bedömning: I placeringspromemorian konstateras att

femprocentsregeln är den enda bestämmelsen i nuvarande regelverk som till viss

del haft riskspridande effekt. Bakgrunden till regeln är emellertid inte i

första hand att åstadkomma riskspridning. Placeringspromemorian innehåller en

redogörelse för behandlingen av femprocentsregeln i utredningssammanhang och för

de motiv som därvid har anförts för regeln och för förbudet mot annan rörelse,

särskilt de motiv som formulerats av Försäkringsverksamhetskommittén i

betänkandet Försäkringsväsendet i framtiden (SOU 1987:58). Dessa motiv är i

korthet följande.

 Grunden för förbudet att driva annan rörelse, när det tillkom vid seklets

början, var att försäkringsbolagen skulle ha en betryggande soliditet.

Försäkringsbolagen skulle förhindras att placera de förvaltade tillgångarna i

riskfyllda och äventyrliga projekt. Detta motiv har benämnts trygghetsmotivet.

 Genom att kapitalförvaltningen fick ökad omfattning ansågs det inte lämpligt

att ledningens och styrelsens intresse inriktades på annan verksamhet än

försäkringsrörelse. Utgångspunkten för detta synsätt är att försäkringsbolagen

har en mycket speciell uppgift i samhället, vilket förutsätter stor integritet

och självständighet. Det ansågs därför vara viktigt att tydlig rågång mellan

försäkringsrörelse och annan verksamhet upprätthölls. Detta motiv har betecknats

som segregationsmotivet.

 Kapitalförvaltningens ökade omfattning ledde så småningom till att ytterligare

ett motiv angavs för femprocentsregeln. Det motivet tog fasta på det olämpliga i

att försäkringsbolag skaffade ett stort inflytande i det allmänna näringslivet.

Det motivet har kallats det näringspolitiska motivet.

 I placeringspromemorian har motivens aktualitet och relevans analyserats.

 Femprocentsregeln hindrar inte att ett litet försäkringsbolag investerar

samtliga fria medel i ett enskilt företag förutsatt att detta företag är till-

räckligt stort. Femprocentsregeln relaterar alltså inte storleken på en inves-

tering till försäkringsbolagets storlek, utan till investeringsobjektets

storlek. Enligt promemorian kan regeln därför inte anses vara en riskspridnings-

regel och därmed inte heller försvaras med trygghetsmotivet.När det gäller

segregationsmotivet och det näringspolitiska motivet är, enligt

placeringspromemorian, försäkringsbolagens verksamhet inte så speciell jämfört

med andra företag att det finns någon grund för dessa motiv.

 Enligt promemorian är femprocentsregeln även konkurrenssnedvridande i

förhållande till utländska försäkringsbolag.

 Analysen i placeringspromemorian leder till slutsatsen att femprocentsregeln

bör upphävas och att därmed särregeln i 7 kap. 17 a § FRL om förvärv av

finansiella företag förlorar sin betydelse.

 I placeringspromemorian framhålls emellertid samtidigt att förslaget att

upphäva femprocentsregeln inte innebär att försäkringsbolag skulle vara särskilt

lämpade att ikläda sig en roll som dominerande ägare. Det kan, enligt

promemorian, starkt ifrågasättas om ett försäkringsbolag bör investera i ett

annat företag med ambitionen att deltaga i företagets skötsel, eftersom detta

knappast kan vara i försäkringstagarnas intresse. Försäkringsbolagen bör i

stället uppträda i en portföljförvaltarroll. Vidare sägs i promemorian att ett

försäkringsbolag som, trots allt, uppträder i en roll som dominerande ägare, bör

göra detta endast inom ramen för bolagets fria medel, dvs. sådana medel som inte

omfattas av placeringsrestriktioner.

 Regeringen gör följande bedömning.

 I placeringspromemorian framförs ett antal omständigheter som i och för sig

talar för att femprocentsregeln bör avskaffas. Samtidigt ställer man sig i

promemorian negativ till att försäkringsbolag skall vara majoritetsägare i andra

företag. Majoritetsägande i andra företag bör enligt promemorian inte få

förekomma inom ramen för de försäkringstekniska skulderna, dvs. sådana medel som

omfattas av riskspridningsregler som föreslås i detta lagstiftningsärende.

 Enligt regeringens uppfattning är försäkringsbolag som majoritetsägare i andra

företag mer en fråga om vilken verksamhet ett försäkringsbolag skall få bedriva

än en fråga om riskspridning.

 Femprocentsregeln grundas på förbudet för försäkringsbolag att driva annan

rörelse än försäkringsrörelse och hänger därmed också samman med frågan om

vilken verksamhet ett försäkringsbolag bör få bedriva. Regeringen anser därför

att femprocentsregeln inte bör tas bort utan att samtidigt ersättas med regler

som närmare preciserar vilken verksamhet ett försäkringbolag får bedriva i det

nu aktuella hänseendet. Utformningen av en sådan regel kräver emellertid över-

väganden och beredning som inte kan genomföras inom ramen för detta

lagstiftningsärende. Det kan dessutom tilläggas att

genomförandet av Försäkringsutredningens slutbetänkande kan komma att leda till

en väsentlig utvidgning av de försäkringstekniska skulderna. Därmed skulle

riskspridningsreglerna träffa en större mängd tillgångar än vad som nu gäller.

Om femprocentsregeln avskaffades nu skulle det därför kunna leda till att det

under en period var möjligt för försäkringsbolagen att förvärva aktieposter som

inte kan behållas om definitionen av de försäkringstekniska skulderna ändras.

Det skulle kunna medföra omställningsproblem för försäkringsbolagen och även

begränsa lagstiftarens möjligheter att genomföra önskvärda reformeringar av

regler om de försäkringstekniska skulderna.

 På grund av det anförda är regeringen inte beredd att avskaffa fem-

procentsregeln i detta sammanhang. Även särregeln avseende förvärv av aktier i

finansiella företag i 7 kap. 17 a § FRL måste därför behållas tills vidare.

 Det bör slutligen framhållas att det i avsnitt 5.5.6 föreslås att fempro-

centsregelns tillståndskrav blir tillämpligt i fråga om aktier i bolag med

uppgift att äga tillgångar som får användas för skuldtäckning.

5.5.13 Upplåningsregler

Regeringens bedömning: Någon lagändring föreslås inte i detta sammanhang.

 Placeringspromemorian innehåller inte något förslag till lagändringar avseende

försäkringsbolagens möjlighet att ta upp lån. Dock uttalas att det, mot bakgrund

av att det i vissa länder finns skatteregler som innebär att placeringar i

fastigheter inte blir praktiskt möjliga utan ett visst låneinslag, sannolikt är

olämpligt att helt förbjuda upptagande av lån vid fastighetsinvesteringar.

Tillståndsgivningen bör emellertid ske med mycket stor restriktivitet. Det

uttalas vidare att den extensiva tolkningen av förbudet mot annan rörelse bör

frångås så att - med en snävare tolkning av förbudet - upptagande av lån

möjliggörs i situationer då detta sänker risken i försäkringsbolagens

portföljer. Se vidare promemorian s. 106-109.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet har anfört att det bör vara tillåtet

att belåna fastigheter enligt hittillsvarande praxis. Finansinspektionen anser

att motivuttalandena i promemorian bör komma till uttryck i lagstiftning. Övriga

remissinstanser har inte haft någon erinran mot promemorians bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: Försäkringsrörelselagstiftningen innehåller

inte några allmänna bestämmelser om försäkringsbolagens möjligheter att ta upp

lån. Att upplåningsmöjligheterna ändå är begränsade följer av den tolkning som

gjorts av förbudet mot annan rörelse i 1 kap. 3 § första stycket FRL. I 5 kap.

FRL finns bestämmelser om förbud mot vissa låneformer, som t.ex. konvertibla

skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning.

 Finansinspektionen har i allmänna råd (cirkulär 1987:4) uttalat att upptagande

av lån normalt inte kommer ifråga. Det uttalades vidare att utgångspunkten vid

bedömningen av försäkringsbolagens upplåningsmöjligheter skall vara att något

ianspråktagande av lånemarknaden från försäkringsbolagens sida normalt inte

kommer i fråga. Upptagande av kortfristiga lån inom ramen för den egna

långsiktiga placeringsverksamheten eller för att möta tillfälliga

likviditetsbehov i verksamheten kan dock accepteras. Uppförande av byggnader på

placeringsfastigheter liksom förvärv av redan bebyggda sådana fastigheter med

finansiering genom upplåning faller utanför den tillåtna ramen, om inte

särskilda skäl kan anses föreligga. Enligt de allmänna råden finns det dock

tills vidare inga invändningar mot att ett försäkringsbolag behåller lån i en

fastighet som redan är belånad då fastigheten övertas eller att

försäkringsbolagen utnyttjar särskilda lån som staten ställt till förfogande för

reparationer, ombyggnader eller liknande ändamål.

 Försäkringsutredningen kommer i sitt fortsatta arbete att behandla frågan om

utvidgade finansieringsmöjligheter för försäkringsbolagen. I avvaktan på

resultatet av utredningens överväganden är regeringen inte nu beredd att lägga

fram något förslag angående upplåningsregler för försäkringsbolag. Den praxis

som utvecklats vid Finansinspektionens tillståndsgivning, grundad på ovan

angivna allmänna råd, kan tills vidare gälla. Det bör vidare anmärkas att en

förutsättning för att ett försäkringsföretag skall använda ett dotterbolag för

ägande och förvaltning av försäkringsbolagets tillgångar (jämför avsnitt 5.5.6)

är att samma praxis vad gäller upplåning tillämpas av dotterbolaget i fråga.

5.5.14 Derivatinstrument

Regeringens förslag: Försäkringsbolagen får en generell möjlighet att, under

vissa förutsättningar, i sin kapitalförvaltning använda derivatinstrument, såsom

optioner och terminer.

 Placeringspromemorians förslag: Avviker från regeringens på så sätt att

derivatinstrument, eller kombinationer av sådana instrument och tillgångar som

är tillåtna för skuldtäckning, föreslås få användas för skuldtäckning om instru-

mentens ekonomiska innebörd motsvarar den hos någon tillgång som får användas

för skuldtäckning eller att innehavet på annat sätt medverkar till att bolagets

försäkringsåtaganden kan infrias. I den mån den ekonomiska innebörden av ett

derivatinstrument motsvarar den hos en tillgång som är underkastad

begränsningsregler för enhandsengagemang, skall gränsen för sådant engagemang

även gälla för derivatinstrument.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet har anfört att det är oklart hur

derivatinstrument (och poster utanför balansräkningen) skall behandlas vid

fastställande av enhandsengagemang. Övriga remissinstanser har tillstyrkt

förslaget eller lämnat det utan erinran.

 EG:s regler: I artikel 21.1 första stycket i tredje generationens försäk-

ringsdirektiv anges vilka slag av tillgångar som får användas för täckande av

tekniska avsättningar. I artikel 21.1 tredje stycket sägs att hemlandet skall

fastställa mer detaljerade regler med villkor för användningen av godtagbara

tillgångar. I artikel 21.1 fjärde stycket anges en rad principer som skall

iakttas vid fastställandet av dessa regler. En av dessa principer är, enligt

artikel 21.1 fjärde stycket iv, att "derivatinstrument, såsom optioner,

standardiserade terminsavtal (futures) och svappar med anknytning till

tillgångar som motsvarar tekniska avsättningar får användas i den utsträckning

som de bidrar till att minska investeringsriskerna eller underlättar en effektiv

portföljförvaltning. De måste värderas försiktigt och får beaktas vid

värderingen av de underliggande tillgångarna".

 Gällande rätt: Den svenska försäkringsrörelselagstiftningen innehåller inga

regler om derivatinstrument. Enligt uppgift används derivatinstrument i viss

utsträckning av en del försäkringsbolag.

 Skälen för regeringens förslag: Derivatinstrument, förenklat beskrivet såsom

finansiella avtal vars värde beror på en eller flera underliggande tillgångar

eller index på sådana tillgångar, har förekommit inom finansförvaltning under en

tid. Exempelvis får värdepappersfonder under vissa förutsättningar handla med

optioner och terminskontrakt eller andra liknande finansiella instrument, se

25 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

 Enligt regeringens mening bör, såsom föreslagits i promemorian, derivatinstru-

ment få användas av försäkringsbolagen vid deras kapitalförvaltning. Detta bör

komma till uttryck i lag. Derivatinstrument kan användas för att sänka den

finansiella risken i ett försäkringsbolag, men även för att effektivisera för-

valtningen av bolagets tillgångar. Enligt regeringens mening bör, av trygg-

hetsskäl, användandet av derivatinstrument begränsas till nämnda situationer.

 I begreppet "effektivisera förvaltningen" (jämför artikel 21.1 fjärde stycket

iv i tredje generationens försäkringsdirektiv) bör inte endast inrymmas den

situationen att ett befintligt innehav garderas. Även en åtgärd som syftar till

att öka avkastningen på försäkringsbolagets tillgångar bör omfattas härav. En

förutsättning för att instrumenten skall få användas för att effektivisera

förvaltningen är att bolagets finansiella risk därigenom inte överstiger en

risknivå som är förenlig med kraven på en sund försäkringsverksamhet. Därvid

måste särskilt optionsinstrumentens riskkaraktär beaktas, och hänsyn tas till

att dessa instruments risknivå varierar när kursen på den underliggande

tillgången varierar. Inget bör dock hindra att ett försäkringsbolag uppnår en i

sig acceptabel riskexponering genom att använda derivatinstrument.

 Enligt regeringens mening bör, till skillnad mot vad som föreslagits i pro-

memorian, regler om användningen av derivatinstrument inte kopplas endast till

de försäkringstekniska skulderna. Reglerna bör i stället avse försäkringsbolags

användning av derivatinstrument i allmänhet. Av lagtekniska skäl har därför den

paragraf som behandlar derivatinstrument placerats bland de allmänna reglerna,

som inte enbart hänför sig till de försäkringstekniska skulderna.

 Att i lagtext försöka avgränsa hur optioner och terminer skall få användas och

i vilken omfattning är inte meningsfullt. I stället bör Finansinspektionen få

ett bemyndigande att meddela föreskrifter om tillämpningen av bestämmelserna.

5.6 Soliditetsregler

Regeringens bedömning: Det finns inget behov av lagändringar.

 Internpromemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Försäkringsförbundet anser att det är viktigt att det faktum

att medlemskonton och förlagslån först efter Finansinspektionens medgivande får

ingå i kapitalbasen inte kommer att innebära någon inskränkning av direktivens

regler för svenska bolag. Övriga remissinstanser har inte haft någon erinran mot

bedömningen.

 EG:s regler: Genom den tredje generationens försäkringsdirektiv (artikel 24 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 25 i tredje livförsäk-

ringsdirektivet) utvidgas katalogen över poster som får ingå i kapitalbasen.

 De ytterligare poster som enligt direktivens regler får räknas in i

kapitalbasen är medlemskonton i ömsesidiga försäkringsbolag, förlagslån,

kumulativt preferensaktiekapital och andra säkerheter med ospecificerad

förfallodag samt vissa andra finansiella instrument.

 Skälen för regeringens bedömning: De soliditetsregler för försäkringsgivare som

återfinns i första generationens direktiv har införlivats med svensk rätt genom

lagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 1994, se prop. 1992/93:257

(s. 114-118). Enligt 7 kap 22 och 24 §§ FRL får kapitalbasen omfatta vissa

angivna poster (t.ex. inbetalt aktiekapital och övrigt eget kapital).

Finansinspektionen får medge att också andra poster än de som anges i lagen får

ingå i kapitalbasen.

 Direktivens bestämmelser om ytterligare poster som får ingå i kapitalbasen är

inte obligatoriska. EG-länderna kan därför själva bestämma om de nya posterna

skall tas med i den nationella lagstiftningen. Medlemskonton har enligt uppgift

betydelse bara i något enstaka EES-land. Medlemskonton förekommer inte hos

svenska ömsesidiga bolag. De svenska reglerna om garantikapital får anses fylla

samma funktion och uppfylla samma syfte som medlemskonton. De övriga poster som

tillkommit enligt direktiven torde inte spela någon framträdande roll här i

landet. I fråga om förlagslån ligger en behandling av frågan om dessa inom ramen

för Försäkringsutredningens fortsatta arbete. Mot den bakgrunden och med hänsyn

till Finansinspektionens möjlighet att i enskilda fall godta andra poster än de

som anges i FRL är någon lagändring inte nödvändig.

 Försäkringsförbundet har föreslagit att det gällande förbudet för andra för-

säkringsbolag än skadeförsäkringsaktiebolag att ge ut vinstandelsbevis skall

avskaffas. Även denna fråga ligger inom ramen för Försäkringsutredningens

fortsatta arbete. Regeringen är därför inte beredd att nu lägga fram något

förslag i den frågan.

5.7 Information till försäkringstagarna

Regeringens förslag: Reglerna i FRL och LEF om vilken information som en

försäkringsgivare skall lämna till försäkringstagare vid gränsöverskridande

verksamhet i andra EES-länder upphävs. I stället tas i FRL, LUF och LEF in

bemyndiganden för regeringen eller, efter delegation, Finansinspektionen att

utfärda föreskrifter som uppfyller försäkringsdirektivens krav på vilken

information en försäkringsgivare skall lämna till den som avser att teckna en

försäkring och till en försäkringstagare under avtalets löptid.

 Internpromemorians förslag innebär att informationsbestämmelserna i den tredje

generationens försäkringsdirektiv skall införlivas i samband med införandet av

en ny försäkringsavtalslag som är under utarbetande.

 Promemorian med förslag till ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39): I prome-

morian föreslås att direktivens informationsregler i sin helhet tas in i den nya

försäkringsavtalslagen.

 Remissinstanserna: I sina remissyttranden över internpromemorian och för-

säkringsavtalslagspromemorian efterlyser Konsumentverket regler om att en

försäkringstagare skall kunna kommunicera med försäkringsbolaget på det språk

som talas där han har sitt hemvist. Konsumentverket framhåller även vikten av

att föräldrar vid tecknande av barnförsäkring uppmärksammas på s.k. symtom-

klausuler, dvs. begränsningar för sådana sjukdomar som barnet kan ha vid försäk-

ringens tecknande utan att några symtom visat sig. Av remissyttrandena över

promemorian med förslag till ny försäkringsavtalslag har dessutom följande

framkommit. Finansinspektionen och Riksskatteverket har framfört att det bör

framgå av reglerna att försäkringstagaren skall få upplysning om metoden för

fördelning av återbäring. Riksskatteverket påpekar också vikten av att en

försäkringstagare vid tecknande av pensionsförsäkringar upplyses om att detta

innebär ett avhändande av dispositionsrätten till inbetalda belopp. Försäkrings-

utredningen har framfört att de föreslagna informationsbestämmelserna, vilka

väsentligen är av näringsrättsligt slag, snarare bör tas in i försäkrings-

rörelselagstiftningen än i civilrättslig lag, men att regler om civilrättsligt

ansvar vid bristfällig information dock naturligen hör hemma i civilrättslig

lagstiftning. Försäkringsförbundet är av samma uppfattning som försäkrings-

utredningen och anser samtidigt att många och detaljerade informationsregler

innebär en betydande risk för "informationsöverskott" utan motsvarande nytta för

konsumenten. Det bör enligt Försäkringsförbundet i stället vara tillräckligt att

lagstiftningen sätter en yttre ram för bolagen att hålla sig inom. Förbundet har

vidare framhållit att företagsförsäkring inte skall omfattas av informations-

regler, eftersom företagsförsäkring oftast inte är en standardiserad lösning som

kunden har att acceptera utan resultatet av förhandlingar mellan kunden och

försäkringsgivaren. Förbundet har slutligen anfört att de förutsättningar som är

specifika för kollektivavtalsgrundad försäkring bör beaktas vid utformandet av

informationsbestämmelserna.

 EG:s regler: Artikel 31 och artikel 43 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 31 och bilaga 2 i tredje livförsäkringsdirektivet innehåller

bestämmelser om vilken information en försäkringsgivare skall lämna till för-

säkringstagarna före avtalsslutet och löpande under försäkringstiden. Jämfört

med de informationsregler som gäller enligt andra generationens direktiv innebär

tredje generationens direktiv flera förändringar. Informationskraven skall

regleras av lagstiftningen i den medlemsstat där riskerna finns

(skadeförsäkring) resp. åtagandena skall fullgöras (livförsäkring).

Informationsreglerna tillhör således inte det område som principiellt omfattas

av hemlandstillsynen. Direktivens bestämmelser på detta område får i stället

anses som en del av minimiharmoniseringen av medlemsstaternas regelverk.

Försäkringsgivaren har alltså att rätta sig efter de regler om information som

gäller i varje enskilt land där försäkringsgivaren driver verksamhet.

Direktivens regler om information gäller oberoende av om verksamheten sker i

hemlandet eller genom sekundäretablering eller gränsöverskridande verksamhet.

Undantag från detta gäller dock vid skadeförsäkring, för vissa uppgifter om

lokalisering och adress till försäkringsgivarens huvudkontor eller den

sekundäretablering som förmedlar försäkringen. Enligt artikel 43 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet är medlemsstaterna inte förpliktigade att kräva sådan

information av inhemska försäkringsgivare för verksamhet i hemlandet. Är för-

säkringstagaren en fysisk person skall denne innan försäkringsavtalets ingås

alltid informeras om vilket lands lag som är tillämplig på avtalet samt om det

sätt på vilket klagomål skall handläggas. För livförsäkringsavtal ställs

därutöver ytterligare krav på vilken information som innan ett försäkringsavtal

ingås skall lämnas till den presumtive försäkringstagaren. Dessa anges i bilaga

2 till tredje livförsäkringsdirektivet. Förteckningen i bilagan är i princip

uttömmande. Krav på ytterligare information får ställas endast när det är nöd-

vändigt för att försäkringstagaren skall förstå de väsentliga delarna av

åtagandet. Detta innebär givetvis inte att försäkringsgivaren är förhindrad att

frivilligt lämna sina kunder information som går utöver vad som krävs i

direktivet. Livförsäkringsdirektivets regler är inte begränsade till krav på

information innan ett avtal ingås. Försäkringstagaren skall också löpande hållas

informerad om ändringar i fråga om flertalet av de uppgifter som anges i

bilagan.

 Den information som anges i bilaga 2 till livförsäkringsdirektivet skall vara

skriftlig, klart och tydligt formulerad och avfattad på ett officiellt språk i

den medlemsstat där åtagandet skall fullgöras. Informationen får dock lämnas på

ett annat språk om försäkringstagaren begär det och medlemsstatens lagstiftning

tillåter det eller om försäkringstagaren har frihet att välja tillämplig lag för

försäkringsavtalet. Motsvarande språkregler saknas i skadeförsäkringsdirektivet.

 Skälen för regeringens förslag: FRL innehåller idag regler om information till

försäkringstagare vid svenska försäkringsbolags gränsöverskridande verksamhet i

andra EES-länder. Som framgått av redovisningen ovan kommer inom EES-området

kraven på information fortsättningsvis att regleras av lagstiftningen i det land

där riskerna finns respektive åtagandena skall fullgöras. Några svenska regler

om vilken information en försäkringstagare i ett annat EES-land skall erhålla

behövs därför inte. Sådana regler skulle tvärtom kunna komma i konflikt med

reglerna i försäkringstagarens hemland. De aktuella bestämmelserna i FRL bör

därför upphävas. Detsamma gäller de regler i LEF som behandlar de informations-

krav som här etablerade EES-försäkringsgivare skall iaktta vid gräns-

överskridande verksamhet i andra EES-länder.

 Av direktiven följer att det i den svenska lagstiftningen skall införas krav på

information från såväl svenska som utländska försäkringsgivare i fråga om

försäkringar där riskerna finns (skadeförsäkring) resp. åtagandena skall

fullgöras (livförsäkring) i Sverige. I internpromemorian förutsattes att de

delar av direktiven som avser informationen till försäkringstagarna skulle

införlivas i svensk rätt i samband med införandet av den nya

försäkringsavtalslag som är under utarbetande. Det är för närvarande oklart när

den nya försäkringsavtalslagen kan träda i kraft. Under inga förhållanden kommer

detta att ske under 1995. Med hänsyn till intresset att inte ytterligare försena

EG-harmoniseringen på försäkringsområdet bör frågan om informationskraven i

stället behandlas i detta lagstiftningsärende.

 Informationsreglerna i direktiven, särskilt beträffande livförsäkring, är av

detaljkaraktär. Enligt regeringens uppfattning bör regler av detta slag normalt

inte tas in i lag, om inte detta krävs av konstitutionella skäl. Eftersom

informationskraven, som också Försäkringsutredningen anfört, sedda för sig får

anses som näringsrättsliga torde hinder inte möta mot att de i stället för att

tas in i lag regleras i förordning eller föreskrifter (se även prop. 1994/95:50

s. 283 ff.) Denna bedömning bygger på att överträdelser av informationsreglerna

sanktioneras endast av offentligrättsliga åtgärder som bara Finansinspektionen

och regeringen kan tillgripa. Om det vid det fortsatta arbetet med utarbetandet

av den nya försäkringsavtalslagen skulle anses lämpligt att till sådana över-

trädelser knyta civilrättsliga påföljder som skadestånd eller avtalsogiltighet

får frågan om informationskravens författningsreglering emellertid övervägas på

nytt.

 Nya regler om information som svarar mot bestämmelserna i direktiven bör

således enligt regeringens bedömning i stället för att tas in i FRL, LUF och LEF

meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansin-

spektionen. Avsikten är att delegationsmöjligheten skall utnyttjas och att det

skall anförtros åt Finansinspektionen att genom myndighetsföreskrifter införliva

de aktuella informationsbestämmelserna. Dessa föreskrifter kan även innehålla

bestämmelser om sådan information som anges i avsnitt 5.5.5.

 Beaktande av de synpunkter som framkommit vid remissförfarandet blir således i

första hand en fråga för Finansinspektionen. Det finns dock trots detta skäl att

här kommentera vissa av de frågor som remissinstanserna tagit upp. Den infor-

mation Finansinspektionen och Riksskatteverket ansett vara behövlig torde inte

fordra några ytterligare regler utöver de som följer av bestämmelserna i bilaga

2 till det tredje livförsäkringsdirektivet. Fördelning av återbäring behandlas

där i punkten a) 8. I punkten a) 14 föreskrivs att information skall lämnas om

de skatteregler som gäller för den aktuella försäkringstypen. Häri torde

innefattas de särskilda skatterättsligt grundade reglerna för

pensionsförsäkringar som bl.a. innebär att försäkringstagarens dispositionsrätt

till inbetalda belopp är inskränkt.

 Försäkringsförbundet har vidare i ett brev ställt till Justitiedepartementet,

vilket även getts in till Finansdepartementet (dnr 4484/94) tagit upp bl.a.

vissa frågor rörande införlivandet av försäkringsdirektivens informationsregler.

Det gäller främst avgränsningen av informationsskyldigheten vid försäkringar i

anställningsförhållanden, där arbetsgivaren tecknar försäkringar för sina

anställda och där försäkringstagaren och den försäkrade således inte är samma

person. Förbundet pekar på att den information det är fråga om främst torde vara

av intresse för den anställde i egenskap av försäkrad och inte för arbetsgivaren

såsom försäkringstagare. Förbundet anser därför att informationsbestämmelserna

såvitt gäller mottagaren av informationen bör ges en neutral utformning, så att

försäkringsbolaget har möjlighet att informera antingen arbetsgivaren i egenskap

av försäkringstagare eller den anställde i egenskap av försäkrad. Som redovisats

ovan skall enligt direktivet informationen lämnas till försäkringstagaren (the

policy-holder). Eftersom direktivet i dessa delar avser att skapa en för

samtliga medlemsländer gemensam lägsta standard bör direktivtexterna tolkas

försiktigt. Det måste då anses tveksamt om formuleringarna i direktiven medger

valfrihet i fråga om till vem informationen skall lämnas. Förbundets påpekande,

att informationen ofta är av störst intresse för den anställde, är emellertid

befogat. Problemet torde dock kunna lösas utan att valfrihet i fråga om

mottagaren anges i lagtexten. Några hinder mot att ändå ge de anställda

information, antingen direkt eller genom arbetsgivarens försorg, finns givetvis

inte. De svenska bestämmelserna bör därför utformas efter förebild av

direktivens regler.

 166

6 En inre marknad för försäkringstjänster

6.1 En enda auktorisation

Regeringens förslag: Svenska försäkringsbolag får efter ett under-

rättelseförfarande etablera filial eller agentur (sekundäretablering) eller

bedriva gränsöverskridande verksamhet i ett annat EES-land. På motsvarande sätt

får försäkringsgivare från ett annat EES-land etablera sig eller driva

gränsöverskridande verksamhet i Sverige utan särskilt tillstånd. Kravet på att

bolagsordningen skall ange det geografiska området för ett försäkringsbolags

verksamhet avskaffas för verksamhet som bedrivs inom EES.

 Internpromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft någon erinran mot

förslaget.

 EG:s regler: Principen om en enda auktorisation är en av de grundläggande

förutsättningarna för en fungerande inre marknad för finansiella tjänster.

Principen har genomförts för fondföretag i det s.k. UCITS-direktivet

(85/611/EEG), för banker och andra kreditinstitut i det andra

banksamordningsdirektivet (89/646/EEG) samt för värdepappersföretag i direktivet

(93/22/EEG) om investeringstjänster inom värdepappersområdet. Reglerna har

införlivats i den svenska lagstiftningen för fondföretag genom (prop.

1992/93:90, bet 1992/93:NU10, rskr. 1992/93:110, SFS 1992:1320), för banker och

andra kreditinstitut genom (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr.

1992/93:109, SFS 1992:1613 och 1992:1610) och för andra företag än

kreditinstitut som tillhandahåller värdepapperstjänster (värdepappersföretag)

genom (prop. 1994/95:50, bet. 1994/95:NU 12, rskr. 1994/95:164, SFS 1994:2004).

 Principen om en enda auktorisation innebär att hemlandets auktorisation skall

vara gällande inom hela EES-området, artikel 7 i både första skade-

försäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt

artikel 5 i tredje skadeförsäkringsdirektivetoch artikel 4 i tredje livför-

säkringsdirektivet). Auktorisationen skall ge en försäkringsgivare rätt att

bedriva verksamhet i ett annat EES-land med stöd av etableringsfriheten och

friheten att tillhandahålla tjänster. Direktiven behandlar verksamhet såväl

genom sekundäretablering i ett värdland som genom gränsöverskridande verksamhet.

Även tillsynsmyndigheternas roll behandlas i direktiven.

Sekundäretablering

Artikel 10 i både första skadeförsäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet

(i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och

tredje livförsäkringsdirektivet) behandlar vad som åligger en försäkringsgivare

som önskar etablera en filial i ett annat medlemsland. I direktiven omfattar

begreppet filial även agentur, se artikel 1.b i både tredje

skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet.

Direktivbestämmelsen innebär också att likartade etableringsformer som anges i

artikel 3 i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäk-

ringsdirektivet omfattas av filialbegreppet. I den fortsatta framställningen

används benämningen sekundäretablering som sammanfattande beteckning för filial,

agentur och liknande etableringsformer.

 En försäkringsgivare som önskar göra sekundäretablering inom en annan

medlemsstats territorium skall underrätta hemlandets behöriga myndigheter.

Underrättelsen skall innehålla uppgifter om var (i vilket land och på vilken

adress) sekundäretableringen skall inrättas och namnet på företrädaren för

sekundäretableringen. Dessutom skall underrättelsen innehålla en verksamhetsplan

som anger vad för verksamhet som skall bedrivas från sekundäretableringen samt

dess organisation. Om försäkringsgivaren skall meddela trafikförsäkring

(försäkring av motorfordonsansvar med undantag av fraktförares ansvar), skall

försäkringsgivaren också bifoga en försäkran om medlemskap i värdlandets

nationella försäkringsbyrå och nationell garantifond. Om en försäkringsgivare

som redan driver verksamhet i ett annat EES-land från en sekundäretablering

ämnar ändra verksamhetsplanen, byta adress eller utnämna ny företrädare för

sekundäretableringen, skall hemlandets tillsynsmyndighet underrättas om det

minst en månad i förväg.

 När en försäkringsgivare underrättat hemlandsmyndigheten om avsikten att

inrätta en sekundäretablering, skall hemlandsmyndigheten inom tre månader från

mottagandet av underrättelsen vidarebefordra den till värdlandets behöriga

myndighet och underrätta den berörda försäkringsgivaren om detta.

Hemlandsmyndigheten skall även till värdlandsmyndigheten intyga att

försäkringsgivarens kapitalbas inte understiger solvensmarginalen.

 Hemlandsmyndigheten skall inte vidarebefordra underrättelsen om den har

anledning att ifrågasätta försäkringsgivarens anseende, administrativa struktur

eller finansiella situation eller hyser tvivel om företagsledarnas eller det

befullmäktigade ombudets personliga lämplighet och yrkesmässiga kvalifikationer

och erfarenheter i samband med den planerade verksamheten.

 Om hemlandsmyndigheten finner att förutsättningarna inte är uppfyllda och

därför inte vidarebefordrar försäkringsgivarens anmälan till värdlands-

myndigheten skall hemlandsmyndigheten inom tre månader underrätta

försäkringsgivaren om sitt ställningstagande och ange skälen härför. En

försäkringsgivare skall ha rätt till domstolsprövning vid tillsynsmyndighetens

vägran eller underlåtenhet att vidarebefordra anmälningen. Detsamma gäller när

försäkringsgivaren redan driver en sekundäretablering i ett annat EES-land och

hemlandsmyndigheten inte godtar en ändring av verksamhetsplan, adress eller

företrädare.

 Enligt principen om en enda auktorisation saknar värdlandet och dess myn-

digheter möjlighet att hindra att en försäkringsgivare etablerar sig inom dess

territorium. I stället skall värdlandsmyndigheten underrätta hem-

landsmyndigheten om vilka villkor som, med hänsyn till det allmänna bästa,

enligt värdlandets regler gäller för verksamheten, se artikel 10.4 i både första

skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse

enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet). En sådan underrättelse skall göras inom två månader

från det att värdlandsmyndigheten tog emot hemlandsmyndighetens underrättelse.

Försäkringsgivaren får genomföra etableringen och påbörja sin verksamhet när

tidsfristen löpt ut eller, om värdlandsmyndigheten dessförinnan underrättat

hemlandsmyndigheten, vid den tidpunkten. Se vidare om begreppet det allmänna

bästa i avsnitt 6.3.

Gränsöverskridande verksamhet

Artiklarna 14, 16 och 17 i andra skadeförsäkringsdirektivet och artiklarna 11,

14 och 17 i andra livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artiklarna 34,

35 och 36 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje liv-

försäkringsdirektivet innehåller bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet

som är snarlika dem som gäller för etablering. Bestämmelserna innebär att

gränsöverskridande verksamhet kan drivas med stöd av auktorisation i hemlandet.

En försäkringsgivare som ämnar driva gränsöverskridande verksamhet i ett annat

medlemsland skall göra en anmälan till hemlandets behöriga myndighet och ange

vilket eller vilka slag av risker man kommer att försäkra (tredje

skadeförsäkringsdirektivet) resp. vilka åtaganden man kommer att göra (tredje

livförsäkringsdirektivet).

 Hemlandsmyndigheten skall inom en månad efter anmälan från försäkringsgivaren

överlämna ett intyg till värdlandsmyndigheten om att försäkringsföretagets

kapitalbas inte understiger solvensmarginalen, vilka försäkringsklasser

försäkringsföretaget har auktorisation att erbjuda samt vilka risker eller

åtaganden som försäkringsgivaren avser att försäkra. Om hemlandsmyndigheten

finner att informationen inte skall vidarebefordras till värdlandsmyndigheten

skall försäkringsgivaren underrrättas om det inom en månad varvid

hemlandsmyndigheten skall ange skälen för sitt ställningstagande. Ett

avslagsbeslut eller underlåtenhet att fatta beslut skall kunna överprövas av

domstol. Hemlandsmyndigheten skall samtidigt som den översänder anmälan till

värdlandsmyndigheten underrätta försäkringsgivaren. Försäkringsgivaren får

påbörja den gränsöverskridande verksamheten samma dag som underrättelsen mottas.

Värdlandet har ingen möjlighet att motsätta sig en gränsöverskridande verksamhet

om hemlandsmyndigheten översänt informationen till värdlandsmyndigheten. En

försäkringsgivare som redan bedriver gränsöverskridande verksamhet skall, om

något förhållande som angetts i den ursprungliga anmälan till hem-

landsmyndigheten ändras, meddela myndigheten i förväg.

Skälen för regeringens förslag:

Koncession för svenska försäkringsbolag

Den ursprungliga lydelsen av artikel 7.1 i både första skadeförsäkringsdirek-

tivet och första livförsäkringsdirektivet innebar att en auktorisation för

etablering av huvudkontor skulle vara gällande inom hela medlemsstatens

territorium. Det fanns dock enligt direktivbestämmelsen en möjlighet att

begränsa auktorisationen till en del av medlemsstatens territorium. Genom den

tredje generationens försäkringsdirektiv har direktivbestämmelsen ändrats på så

sätt att en auktorisation är gällande inom hela gemenskapen (se artikel 5 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 4 i tredje

livförsäkringsdirektivet). Auktorisationen skall ge försäkringsgivaren rätt att

bedriva försäkringsverksamhet inom gemenskapen med stöd av etableringsfriheten

och friheten att tillhandahålla tjänster.

 Frågan är om EG:s regel om auktorisationens geografiska räckvidd föranleder

någon ändring i den svenska lagstiftningen.

 Enligt 2 kap. 5 § FRL skall bolagsordningen ange bl.a. området för för-

säkringsbolagets verksamhet, om det gäller direkt försäkring i Sverige, och, i

förekommande fall, att bolaget skall driva försäkringsrörelse i utlandet. I

samband med koncessionsprövningen prövar regeringen att bolagsordningen

överensstämmer med FRL. Regeringen stadfäster sedan bolagsordningen och beviljar

koncession, om den planerade verksamheten kan antas uppfylla kraven på en sund

försäkringsverksamhet.

 Enligt regeringens mening har bolagsordningen en sådan betydelse för

koncessionsprövningen att det starkt kan sättas i fråga om de nuvarande bestäm-

melserna om att bolagsordningen måste innehålla det geografiska verk-

samhetsområdet är förenliga med de aktuella direktivbestämmelserna. Regeringen

anser därför att de nuvarande bestämmelserna i FRL om bolagsordningens innehåll

bör ändras så att det endast är obligatoriskt att ange om bolaget avser att

driva försäkringsrörelse utanför EES.

 Den nya bestämmelsen bör inte utformas som ett förbud mot att i bolagsordningen

ange en geografisk begränsning inom EES. Det skall alltså stå stiftarna fritt

att, om de så önskar, ange en sådan begränsning. Med hänsyn till att det endast

blir obligatoriskt att ange om försäkringsrörelse skall bedrivas utanför EES får

en sådan frivillig begränsning anses förenlig med de aktuella

direktivbestämmelserna.

 Det kan tilläggas att bestämmelserna i den tredje generationens direktiv inne-

bär att prövningen av om förutsättningar föreligger att bedriva verksamhet

utanför hemlandet görs av hemlandsmyndigheten i samband med att

försäkringsgivaren anmäler sin avsikt att driva verksamhet i ett annat EES-land.

De gällande svenska koncessionsreglerna grundas på att denna prövning görs i

samband med den ursprungliga koncessionsprövningen eller i anslutning till en

ändring i bolagsordningen såvitt avser verksamhetsområdet. Ett införlivande av

de nämnda direktivbestämmelserna innebär att nya bestämmelser bör införas om att

prövningen av om förutsättningar föreligger att bedriva verksamhet i ett annat

EES-land skall göras när försäkringsbolaget faktiskt avser att starta sådan

verksamhet och gör en anmälan om detta till Finansinspektionen.

Svenska försäkringsbolags sekundäretablering inom EES

För att underlätta framställningen infördes under redogörelsen för EES-avtalet

begreppet sekundäretablering som sammanfattande benämning på filial, agentur

och liknande etableringsformer. Beteckningen bör även införas i

försäkringslagstiftningen (se kommentaren till 2 a kap. FRL). Uttrycket fast

driftställe som infördes i försäkringslagstiftningen den 1 januari 1994,

omfattar, till skillnad från sekundäretablering, även huvudkontor (se prop.

1992/93:257 s.166 samt förslaget till ny 2 kap. 2 § LEF).

 Direktivens bestämmelser om sekundäretablering föranleder ändringar i FRL.

 Försäkringsbolag som avser att inrätta en sekundäretablering i ett annat

EES-land skall först underrätta Finansinspektionen. Underrättelsen skall inne-

hålla uppgift om i vilket land sekundäretableringen skall inrättas, en plan för

den tilltänkta verksamheten med angivande av sekundäretableringens organisation

och vilket slags försäkringsverksamhet som skall drivas, uppgift om

sekundäretableringens adress samt om vem som är dess företrädare. Om

inspektionen efter en prövning av bolagets organisation, finansiella situation

och företrädarnas kompetens och erfarenhet finner att det inte föreligger något

hinder för den planerade verksamheten skall inspektionen inom tre månader

vidarebefordra underrättelsen till värdlandsmyndigheten tillsammans med ett

intyg om att försäkringsbolaget har en tillräcklig kapitalbas.

Värdlandsmyndigheten har därefter två månader på sig att inkomma med information

om nationella villkor för verksamheten motiverade av hänsyn till det allmänna

bästa, (i avsnitt 6.3 behandlas begreppet det allmänna bästa). Ett beslut av

Finansinspektionen att inte vidarebefordra en anmälan om en tilltänkt

utlandsetablering skall motiveras. Till följd av förvaltningslagens (1986:223)

bestämmelser om motivering av beslut (20 §) uppfyller Sverige direktivens krav i

det hänseendet. I fråga om möjligheterna att överklaga sådana beslut föranleder

direktivbestämmelserna justeringar i FRL. Även underlåtenhet att underrätta

värdlandsmyndigheten eller att meddela avslagsbeslut inom tre månader skall

kunna föranleda domstolsprövning. I avsnitt 7 om straff och överklaganden

föreslås ändrade regler om överklagande av Finansinspektionens beslut och om

domstolsprövning i vissa fall vid underlåtelse att meddela underrättelse eller

avslagsbeslut.

EES-försäkringsgivares sekundäretablering i Sverige

Enligt nu gällande regler krävs koncession för en försäkringsgivare med säte i

ett annat EES-land att driva försäkringsverksamhet från en sekundäretablering i

Sverige (2 kap. 1 § LEF). Koncession kan beviljas för etablering av en agentur

eller en filial eller, när det gäller en försäkringssammanslutning som t.ex.

Lloyd''''s, en generalrepresentation.

 Direktivens bestämmelser föranleder omfattande ändringar i LEF. Ändringarna

innebär i huvudsak att den utländska försäkringsgivaren utan svensk koncession

skall kunna etablera sig här. Hemlandsmyndigheten skall i stället underrätta

Finansinspektionen om den planerade verksamheten på motsvarande sätt som

inspektionen skall göra vid ett svenskt försäkringsbolags sekundäretablering

inom EES. Inspektionen skall därefter underrätta hemlandsmyndigheten om

eventuella svenska regler som, med hänsyn till det allmänna bästa, gäller för

verksamheten här, (se angående begreppet det allmänna bästa avsnitt 6.3).

Försäkringsgivaren har dock under alla förhållanden - alltså även om någon

underrättelse inte sker från inspektionen - rätt att påbörja verksamheten två

månader efter det att Finansinspektionen har tagit emot ett meddelande från

hemlandsmyndigheten om den planerade verksamheten. Även om det således inte län-

gre krävs svensk koncession för en EES-försäkringsgivare som ämnar driva

verksamhet från en sekundäretablering här, skall etableringen fortfarande ske

med antagande av någon här i landet vedertagen form (generalagentur, filial

eller generalrepresentation).

Svenska försäkringsbolags gränsöverskridande verksamhet inom EES

Försäkringsbolag som vill driva gränsöverskridande verksamhet i ett annat

EES-land måste idag underrätta Finansinspektionen om sin avsikt samt bifoga en

plan över den planerade verksamheten (2 a kap. 1 § FRL). Underrättelse till

inspektionen krävs även när bolaget avser att marknadsföra försäkringar i

Sverige från en agentur eller filial i ett annat EES-land avseende risker

belägna här i landet (2 a kap. 2 § FRL).

 De nuvarande bestämmelserna om gränsöverskridande verksamhet i FRL måste ändras

på i huvudsak följande sätt. Innan ett försäkringsbolag får börja driva

gränsöverskridande verksamhet gentemot ett annat EES-land skall

Finansinspektionen underrättas om bolagets avsikter. Underrättelsen skall

innehålla information om vilken typ av risker resp. åtaganden bolaget avser att

försäkra. Inspektionen skall inom en månad vidarebefordra försäkringsbolagets

underrättelse om gränsöverskridande verksamhet till mottagarlandet och samtidigt

informera om vilka försäkringsklasser försäkringsföretagets har auktorisation

att erbjuda och överlämna ett intyg om att försäkringsföretagets kapitalbas inte

understiger solvensmarginalen. Försäkringsbolaget får påbörja verksamheten när

det mottagit underrättelse från inspektionen om att informationen har avlämnats

till mottagarlandet. Ovanstående gäller även när bolagets underrättelse rör

ändring av en pågående verksamhet. Inspektionen har alltså en månad på sig att

motsätta sig den planerade verksamheten eller ändring av pågående verksamhet om

man finner att förutsättning för densamma saknas. Finansinspektionens beslut om

att inte vidarebefordra ett försäkringsbolags underrättelse till

värdlandsmyndigheten skall kunna överklagas hos kammarrätten. I de fall när

inspektionen underlåter att vidarebefordra en underrättelse skall

försäkringsbolaget kunna använda sig av samma procedur som ifråga om

underlåtelse vid svenska försäkringsbolags sekundäretablering inom EES dvs.

begära kammarrättens förklaring att ärendet onödigt uppehålls (se vidare avsnitt

7 om straff och överklaganden).

EES-försäkringsgivares gränsöverskridande verksamhet i Sverige

Vid gränsöverskridande verksamhet med livförsäkringar som riktar sig till

enskilda personligen krävs idag koncession för utländska EES-försäkringsgivare

om verksamheten sker utan förmedling av en försäkringsgivare med koncession i

Sverige. I andra fall räcker det med att den gränsöverskridande verksamheten

föregås av anmälan till Finansinspektionen (2 kap. 2 § LEF).

 De nu gällande bestämmelserna i LEF för utländska EES-försäkringsgivare att

driva gränsöverskridande verksamhet måste i stor utsträckning ändras. Den

utländska EES-försäkringsgivaren skall få börja driva gränsöverskridande

verksamhet här i landet så snart Finansinspektionen från försäkringsgivarens

hemlandsmyndighet har mottagit ett intyg om att försäkringsföretagets kapitalbas

inte understiger solvensmarginalen och information om vilka försäkringsklasser

försäkringsföretagets har auktorisation att erbjuda samt vilka risker eller

åtaganden som försäkringsgivaren avser att försäkra, och försäkringsgivaren

underrättats om att informationen översänts. Värdlandet får emellertid kräva

att, när det gäller trafikförsäkring, försäkringsgivaren utser en representant

och anger dennes adress samt att försäkringsgivaren avger en förklaring om att

man är medlem i värdlandets nationella försäkringsbyrå och garantifond (i Sve-

rige Trafikförsäkringsföreningen). Bestämmelser om representant för trafik-

försäkringsgivare har redan införts i 5 § trafikskadelagen (SFS 1993:1307).

Representanten skall företräda försäkringsgivaren vid försäkringsfall och ha

behörighet att svara för försäkringsgivaren inför domstol, m.m. Dessa regler bör

behållas oförändrade.

6.2 Hemlandstillsyn

Regeringens förslag: Svenska försäkringsbolags verksamhet inom EES-området skall

i första hand stå under Finansinspektionens tillsyn. Verksamhet som en utländsk

EES-försäkringsgivare driver i Sverige skall i första hand stå under tillsyn av

behörig myndighet i försäkringsgivarens hemland.

 Regler om utökade tillsynsbefogenheter för Finansinspektionen införs. Reglerna

om befogenhet för inspektionen att inskränka ett försäkringsbolags förfogande

över sina tillgångar utökas. Inspektionen skall även ha befogenhet att anmoda

ett EES-land där ett svenskt försäkringsbolag driver verksamhet att vidta

åtgärder motsvarande de inspektionen vidtagit.

 En EES-försäkringsgivares hemlandsmyndighet får efter anmälan till

Finansinspektionen företa inspektion på platsen av en försäkringsgivares

sekundäretablering här i landet. Finansinspektionen skall bistå och samarbeta

med hemlandsmyndigheten i dess tillsyn. Om en EES-försäkringsgivare visar sig

olämplig att driva verksamhet här i landet skall inspektionen meddela detta till

hemlandsmyndigheten som har att vidta åtgärder. Inspektionen har dock möjlighet

att i speciellt brådskande fall vidta vissa åtgärder utan att meddela hemlands-

myndigheten.

 Internpromemorians förslag: I promemorian föreslås inte någon möjlighet att

inskränka ett bolags rätt att förfoga över sina tillgångar vid förverkande av

bolagets koncession. Inte heller föreslås möjlighet för inspektionen att anmoda

ett försäkringsbolags värdlandsmyndighet att vidta motsvarande åtgärder. I

promemorian föreslås dock vidare en möjlighet för inspektionen att i vissa

brådskande fall utan att först ha hört hemlandsmyndigheten bestämma hur

verksamheten skall bedrivas.

 Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund har påpekat att inskränkning av ett

försäkringsbolags rätt att förfoga över sina tillgångar redan när kapitalbasen

underskrider solvensmarginalen enligt direktiven endast tillåts i undantagsfall.

Vidare föreskriver direktiven att möjlighet till inskränkning även föreligger

när det finns risk för att ett bolags finansiella ställning ytterligare kommer

att försämras. Advokatsamfundet har dessutom som sin uppfattning uttalat att det

faktum att promemorians förslag saknar regler om konsekvenser av förfogande i

strid med beslut om inskränkning av förfoganderätten skall tolkas som att

rättshandlingen inte blir civilrättsligt ogiltig.

EG:s regler

Hemlandstillsynens omfattning

Hemlandets tillsynsmyndighet är enligt direktiven ensam ansvarig för den

finansiella tillsynen av de försäkringsgivare som har sitt säte i landet. Detta

gäller oavsett var inom gemenskapen försäkringsgivaren driver sin verksamhet och

oavsett om dennes verksamhet i en annan medlemsstat drivs från en

sekundäretablering eller genom gränsöverskridande verksamhet.

Hemlandsmyndigheten skall dessutom kräva att försäkringsgivarna har sunda

metoder för administration och bokföring samt lämpliga rutiner för intern

kontroll, artikel 13 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 15 i första

livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 9 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 8 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 Hemlandsmyndigheten skall ha löpande tillsyn över att försäkringsgivaren, även

efter det att auktorisation beviljats, uppfyller förutsättningarna för

auktorisation i enlighet med artikel 8 i både första skadeförsäkringsdirektivet

och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 6 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet).

Grund för återkallelse föreligger när ett försäkringsbolag inte längre uppfyller

villkoren för att bedriva försäkringsverksamhet, artikel 22.1 b i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 b i första livförsäkringsdirektivet

(i dess lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet).

Medel för tillsynen

Inom ramen för sin tillsyn skall hemlandsmyndigheten kunna genomföra inspek-

tioner på plats hos sekundäretableringar i andra länder, dock först efter att ha

informerat värdlandsmyndigheten, artikel 14 i första skadeförsäkringsdirektivet

och artikel 16 i första livförsäkringsdirektivet (i lydelse enligt artikel 10 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 9 i tredje

livförsäkringsdirektivet). Värdlandsmyndigheten får medverka vid en sådan

kontroll.

 Hemlandet skall ålägga en försäkringsgivare att återkommande ge in redovisning

och övrig dokumentation om verksamheten inom EG som behövs för tillsynen,

artikel 19 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 23 i första

livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 11 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och 10 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att dess behöriga

myndighet skall få de befogenheter och resurser som behövs för tillsyn över

försäkringsgivare i och utanför den egna medlemsstaten. I direktiven nämns

särskilt åtgärder som gör det möjligt att göra ingående undersökningar genom

inhämtande av uppgifter och begäran att få in handlingar angående

försäkringsrörelsen samt genom inspektion på plats i ett företags lokaler.

Vidare skall myndigheten ha möjlighet att vidta alla nödvändiga och lämpliga

åtgärder beträffande företaget, dess ledning eller personer med avgörande

inflytande över företaget för att se till att verksamheten bedrivs i enlighet

med nationella lagar och författningar, att försäkringsgivaren följer

verksamhetsplanen i dess tvingande delar samt att förhindra och undanröja

missförhållanden som är till förfång för försäkringstagarna. Varje medlemsstat

skall dessutom ge sin behöriga myndighet befogenhet att tillse att

försäkringsgivaren fullgör sina åligganden i dessa hänseenden, om nödvändigt

genom att använda tvångsmedel, och vid behov på rättslig väg.

 Enligt artikel 8 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första

livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeför-

säkringsdirektivet och artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt artikel

29 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet

får hemlandsmyndigheten inte anta bestämmelser om krav på förhandsgodkännande

eller löpande redovisning av allmänna eller särskilda villkor, premietariffer

eller av formulär och andra tryckta handlingar för användning i mellanhavanden

med försäkringstagarna. För livförsäkring gäller förbudet även tekniska grunder

för premieberäkning och beräkning av tekniska avsättningar. Förbudet avser krav

på såväl redovisning vid själva koncessionstillfället som anmälan under verksam-

hetens gång. Dock får hemlandet föreskriva regelmässig underrättelse av tekniska

grunder för premieberäkning och beräkning av tekniska avsättningar för att

kontrollera att nationella bestämmelser rörande försäkringsmatematiska principer

efterlevs. Förbudet för förhandsgranskning av grunder för

försäkringsverksamheten behandlas särskilt i avsnitt 5.2. Enligt artikel 29 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet får dock hemlandsmyndigheten genom stick-

provskontroll kräva att försäkringsvillkor och andra dokument företes för att

kontrollera överensstämmelse med de nationella bestämmelserna rörande

försäkringsavtal.

 Hemlandets tillsyn över försäkringsgivares överlåtelse av sitt försäkrings-

bestånd behandlas särskilt i avsnitt 6.4.

Hemlandsmyndighetens ingripandemöjligheter

Om en försäkringsgivare inte följer bestämmelserna om försäkringstekni-ska

avsättningar eller inte uppfyller kraven på garantifondens storlek får

hemlandsmyndigheten förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar,

artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24 i första

livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 13 tredje skadeförsäk-

ringsdirektivet och artikel 12 i tredje livförsäkringsdirektivet). Sådana

åtgärder får i undantagsfall vidtas av hemlandsmyndigheten även när

solvensmarginalen underskrider den föreskrivna miniminivån om myndigheten

bedömer att försäkringsgivarens finansiella ställning ytterligare kommer att

försämras. Myndigheterna i de länder där försäkringsgivaren bedriver verksamhet

skall i förväg informeras om åtgärden. Även efter det att en åtgärd vidtagits

skall de behöriga myndigheterna i länder där försäkringsgivaren driver

verksamhet informeras och på begäran av hemlandsmyndigheten vidta samma åtgärder

beträffande de av försäkringsgivarens tillgångar som är belägna inom landet och

som anges av hemlandsmyndigheten. Enligt artikel 27 i första skadeförsäkrings-

direktivet, i dess lydelse enligt artikel 13 i assistansdirektivet (84/641/EEG),

och artikel 31.2 i första livförsäkringsdirektivet skall motsvarande gälla även

för agenturer och filialer till försäkringsgivare med huvudkontor utanför

gemenskapen.

 I första generationens försäkringsdirektiv föreskrivs att grund för åter-

kallelse av auktorisationen föreligger när försäkringsgivaren inte inom angiven

tid vidtar de åtgärder som fastställts i en rekonstruktions- eller

finansieringsplan för återställande av ett företags finansiella ställning, när

försäkringsgivaren inte längre uppfyller villkoren för tillståndet eller när

försäkringsgivaren allvarligt åsidosätter sina skyldigheter enligt de regler den

omfattas av. I tredje generationens försäkringsdirektiv, artikel 22 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26 i första livförsäkringsdirektivet (i

lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i

tredje livförsäkringsdirektivet), har som ytterligare grunder för återkallande

av en auktorisation angivits att en försäkringsgivare inte utnyttjar

auktorisationen inom tolv månader, uttryckligen avstår från auktorisation eller

upphör att utöva verksamhet under en längre tid än sex månader. Enligt de nya

bestämmelserna är det hemlandsmyndigheten som återkallar auktorisationen även

beträffande bolagets verksamhet i andra medlemsstater. Detta har sin grund i att

en auktorisation som godkänts av hemlandet gäller inom hela EG enligt principen

om en enda auktorisation, se avsnitt 6.1. Hemlandsmyndigheten skall anmäla

återkallelse eller upphörande av auktorisationen till de behöriga myndigheterna

i övriga medlemsstater där försäkringsgivaren driver försäkringsverksamhet,

varpå dessa är skyldiga att hindra försäkringsgivaren från att där inleda ny

verksamhet. (Redan i första generationens försäkringsdirektiv stadgas om

hemlandsmyndighetens skyldighet att i samarbete med värdlandsmyndigheterna vidta

alla de åtgärder som behövs till skydd för de försäkrades intressen varvid

särskilt poängteras möjligheten att i detta syfte inskränka försäkringsgivarens

rätt att förfoga över sina tillgångar).

Värdlandsmyndighetens befogenheter

Reglerna om hemlandstillsyn innebär inte att värdlandets lagar saknar til-

lämpning för försäkringsgivare som driver försäkringsverksamhet genom en

sekundäretablering eller gränsöverskridande verksamhet inom värdlandets

territorium, eller att allt ansvar och alla befogenheter tas ifrån

värdlandsmyndigheten. Innan verksamheten vid en sekundäretablering inleds skall

värdlandsmyndigheten ha viss tid på sig att ange under vilka villkor som

verksamheten får bedrivas. Sådana villkor skall vara motiverade av hänsyn till

det allmänna bästa, (se avsnitt 6.3 om begreppet det allmänna bästa).

 Enligt artikel 45 i tredje skadeförsäkringsdirektivet får medlemsstaterna före-

skriva att de försäkringsgivare som driver verksamhet inom deras territorium

skall ansluta sig till och delta i garantisystem som är avsedda att säkerställa

utbetalning av försäkringsersättning till försäkringstagare och skadelidande

tredje man. En förutsättning för att kräva anslutning till en sådan

garantiordning är att kravet även gäller inhemska försäkringsgivare.

 Värdlandets myndighet får i likhet med hemlandsmyndigheten inte anta

bestämmelser om krav på förhandsgodkännande eller löpande redovisning av

allmänna eller särskilda villkor, premietariffer eller av formulär och andra

tryckta handlingar för användning i mellanhavanden med försäkringstagarna. För

livförsäkring gäller förbudet även tekniska grunder för premieberäkning och

beräkning av tekniska avsättningar. Under verksamhetens gång får dock

värdlandsmyndigheten kräva redovisning av villkor och andra tryckta handlingar

för att genom stickprovskontroll kontrollera att dessa överensstämmer med den

nationella lagstiftningen rörande försäkringsavtal. Kontrollen får dock inte

vara ett villkor för en fortsatt verksamhet i landet. Detta följer av artiklarna

29 och 39 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet.

 Värdlandsmyndigheten kan begära att få ta del av de dokument som den behöver

för kontroll av att nationella bestämmelser i övrigt iakttas, artikel 40 i både

tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. I den mån

begäran avser områden reglerade av EG är en förutsättning givetvis att det inte

strider mot diskrimineringsprincipen, dvs. reglerna skall inte syfta till ett

gynnande av försäkringsgivare som har värdlandet som hemland. Samma artikel ger

värdlandsmyndigheten rätt att ingripa mot utländska försäkringsgivare som

överträder föreskrifter som gäller för dem i värdlandet. Genom artikeln erhåller

värdlandet i stort sett samma möjligheter till ingripanden vad gäller

sekundäretableringar inom dess territorium som redan gäller gränsöverskridande

verksamhet enligt andra generationens direktiv.

 Vid ingripanden skall värdlandsmyndigheten följa en viss procedur. Det i

artikeln anvisade förfarandet innebär att värdlandsmyndigheten i första hand

skall anmoda försäkringsgivaren att vidta rättelse. Om anmodan inte följs skall

myndigheten underrätta behörig hemlandsmyndighet som har att ingripa mot

försäkringsgivaren. Om missförhållandena inte upphör, trots att

hemlandsmyndigheten vidtagit åtgärder eller till följd av att ett ändamålsenligt

ingripande inte kan ske i hemlandet, får värdlandsmyndigheten vidta de åtgärder

som behövs för att fortsatta överträdelser skall förhindras. Om det

oundgängligen krävs får myndigheterna hindra den tredskande försäkringsgivaren

att ingå nya försäkringsavtal i värdlandet.

 I vissa fall skall värdlandsmyndigheten vidta åtgärder efter anmaning av

hemlandsmyndigheten. Enligt artikel 22 i första skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 26 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 14 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i tredje livförsäk-

ringsdirektivet) skall värdlandsmyndigheten efter anmälan från hem-

landsmyndigheten vidta nödvändiga åtgärder för att hindra försäkringsgivaren

från att påbörja ny försäkringsverksamhet inom dess territorium när den behöriga

myndigheten i försäkringsgivarens hemland återkallar försäkringsgivarens

auktorisation. Värdlandsmyndigheten skall också på begäran av

hemlandsmyndigheten begränsa eller förbjuda en försäkringsgivares förfoganderätt

över sina tillgångar. Ytterligare befogenheter för värdlandet på initiativ från

behörig myndighet i försäkringsgivarens hemland framgår av avsnitt 6.4 om

överlåtelse av försäkringsbestånd.

Informationsutbyte och sekretess

Direktiven innehåller flera regler om informationsutbyte mellan till-

synsmyndigheterna samt mellan tillsynsmyndigheterna och försäkringsgivarna.

 Artikel 38 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livför-

säkringsdirektivet ger medlemsstaten rätt att av en försäkringsgivare, som

driver verksamhet i landet med stöd av etableringsrätten eller friheten att

tillhandahålla tjänster, kräva att handlingar som skall lämnas till värdlandets

myndigheter skall vara skrivna på landets officiella språk.

 Artikel 44 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 43 i tredje

livförsäkringsdirektivet innehåller en förpliktelse för försäkringsgivare som

driver verksamhet i en annan medlemsstat att förse hemlandets tillsynsmyndighet

med vissa uppgifter om verksamheten. Beträffande det närmare innehållet i

uppgifterna hänvisas till de aktuella bestämmelserna i direktiven, (bilaga 7 och

8). Hemlandets tillsynsmyndighet skall om det begärs överlämna en sammanfattning

av uppgifterna till de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där

försäkringsbolaget är sekundäretablerat eller driver gränsöverskridande

verksamhet.

 Artikel 16 i tredje skadeförsäkringsdirektiv och artikel 15 i tredje liv-

försäkringsdirektivet innehåller regler om sekretess, tystnadsplikt och om

utbyte av information mellan tillsynsmyndigheterna.

 Skälen för regeringens förslag: Genom införlivandet i svensk lagstiftning av

första och andra generationens försäkringsdirektiv genomfördes det första steget

mot hemlandstillsyn på så sätt att hemlandsmyndigheten har ansvar för tillsyn

över soliditeten (prop. 1992/93:257). Genom tredje generationens direktiv

genomförs nu hemlandstillsynen fullt ut.

 Även om det inte sägs klart i direktiven måste hemlandstillsynen förstås så att

inte endast den egentliga tillsynen utan även vissa delar av hemlandets

relevanta lagstiftning blir gällande för företagens verksamhet i andra

EES-länder.

 Beträffande frågan om vilket lands försäkringsavtalslag som skall tillämpas

finns särskilda EG-harmoniserade regler i lag (1993:645) om tillämplig lag för

vissa försäkringsavtal.

 I propositionen om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning

av EES-avtalet (prop. 1992/93:257 s. 154) uttalade föredragande statsrådet att

det ligger i sakens natur att gränsöverskridande verksamhet i allt väsentligt

faller under de lagar som gäller i det land från vilket verksamheten bedrivs.

Svensk lags tillämplighet på verksamhet som utgår från här etablerade filialer

har för värdepappersföretags del berörts av regeringen i propositionen Nya

kapitaltäckningsregler (prop. 1994/95:50 s. 132 f.). De överväganden som gjorts

där är i huvudsak tillämpliga även på försäkringsgivare.

 Såvitt gäller försäkringsgivares verksamhet här i landet genom agentur gör

direktiven ingen skillnad mellan filialer och agenturer. Visserligen utgör en

agentur inte en integrerad del av försäkringsgivaren utan är en självständig

juridisk eller fysisk person. Den verksamhet som bedrivs ingår dock i

försäkringsgivarens totala verksamhet. Hemlandsmyndigheten har därigenom ett

legitimt intresse av att effektivt kunna övervaka verksamheten i utlandet även

om den bedrivs genom självständig agentur. Även beträffande agenturer är därför

regeringens tidigare överväganden i prop. 1994/95:50 s. 132 f. tillämpliga.

 Det kan tilläggas att svenska försäkringsavtalsrättsliga regler i huvudsak är

tillämpliga när det är fråga om svenska risker eller åtaganden.

Tillsynsmedel och befogenheter beträffande svenska försäkringsbolag

Direktiven anger en miniminivå för hemlandsmyndighetens tillsynsmedel och

befogenheter. Flera av dessa står redan idag till inspektionens förfogande,

t.ex. möjligheten att genom stickprovskontroll granska bolagens för-

säkringsvillkor och andra dokument och handlingar som bolaget använder i

mellanhavande med försäkringstagarna. Förbudet av förhandsgranskning av grunder

för försäkringsverksamheten behandlas särskilt i avsnitt 5.2.1.

 Direktivbestämmelserna påkallar dock vissa förändringar. Ändringarna avser

utökad skyldighet att i vissa fall begränsa försäkringsbolagets förfoganderätt

över sina tillgångar samt en löpande prövning av ägare med kvalificerat innehav

i bolaget. Beträffande prövningen av större ägare, se avsnitt 5.1.

 Enligt 19 kap. 11 § FRL får regeringen besluta om förbud eller begränsning av

ett försäkringsbolags förfoganderätt över sina tillgångar när bolaget inte

följer gällande bestämmelser om redovisning och täckning av försäkringstekniska

skulder eller inte uppfyller gällande krav på garantibelopp. Bestämmelsen måste

i enlighet med direktiven ändras så att möjlighet till sådant ingripande

föreligger även när bolagets kapitalbas understiger solvensmarginalen och

bolagets finansiella ställning riskerar att ytterligare försämras. Vidare bör

det införas en möjlighet för inspektionen att begränsa eller förbjuda ett bolags

förfogande över sina tillgångar i avvaktan på rättens beslut enligt 14 kap. 3 §

FRL om likvidation med anledning av förverkande av bolagets koncession. För att

ge försäkringsbolaget möjlighet till materiell prövning av ett beslut om en

sådan inskränkning, och för att tillgodose de krav på snabbhet som ett sådant

ingripande påkallar, bör ett beslut om inskränkning av ett bolags förfoganderätt

fattas av Finansinspektionen istället för av regeringen.

 Finansinspektionen har anmärkt att internpromemorian inte berör frågan om

löpande tillsyn av ledningens lämplighet och framhållit att inte heller

direktiven innehåller någon sådan regel.

 Grund för återkallelse av koncession föreligger enligt artikel 22 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26 i första livförsäkringsdirektivet

bl.a. om försäkringsbolaget inte längre uppfyller villkoren för tillstånd att

bedriva försäkringsverksamhet. Bestämmelsen skall enligt regeringens mening

tolkas som ett mandat för en löpande tillsyn av bl.a. företagsledningens

lämplighet, (se även avsnitt 5.1.2). Finansinspektionens uppgift enligt 19 kap.

1 § FRL att löpande verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet får

därmed anses omfatta även denna prövning. Därmed föreligger också möjlighet för

Finansinspektionen att förelägga om rättelse eller återkalla koncessionen när

ett bolag inte uppfyller förutsättningarna för verksamheten (19 kap. 11 § FRL).

Till detta kommer att grund för återkallelse av koncessionen enligt 19 kap. 11 §

FRL föreligger om ett bolag inte längre uppfyller kraven på koncession.

 När Finansinspektionen fattat beslut om att begränsa eller förbjuda ett bolags

förfoganderätt över sina tillgångar kan inspektionen anmoda värdlands-

myndigheterna att vidta motsvarande åtgärder beträffande de av bolagets

tillgångar som finns inom värdlandets territorium. En regel med den innebörden

bör därför införas i FRL. Motsvarande gäller när bolagets koncession förverkats

och åtgärder skall vidtas till skydd för försäkringstagarnas intressen. De

åtgärder som här står till inspektionens förfogande inkluderar en möjlighet att

begränsa eller förbjuda bolagets förfoganderätt över sina tillgångar.

 Sveriges advokatsamfund har övervägt vilken civilrättslig innebörd ett för-

fogande i strid med ett förbud skall ha och därvid kommit fram till att det får

antas att sådana förfoganden är civilrättsligt giltiga. Regeringen delar

advokatsamfundets uppfattning om att ett förfogande i strid med Finans-

inspektionens förbud torde vara civilrättsligt giltigt. Sådant förfogande bör

dock kunna stävjas genom att förbudet förenas med vite. En möjlighet att förena

förbud med vite bör, på samma sätt som redan gäller enligt LEF, införas i FRL.

 Vidare föreslås en uttrycklig regel om att inspektionen skall ingripa mot ett

försäkringsbolag som driver verksamhet i ett annat EES-land om den behöriga

myndigheten i det landet uppmärksammar inspektionen på att det råder

missförhållanden.

Tillsyn över utländska EES-försäkringsgivare

Finansinspektionen skall alltså inte utöva någon finansiell tillsyn över den

verksamhet som en försäkringsgivare från ett annat EES-land driver här i landet

genom sekundäretablering eller gränsöverskridande verksamhet. Finansinspektionen

skall emellertid följa verksamheten i den mån det behövs för att fullgöra sina

skyldigheter i övrigt enligt svensk lag eller föreskrift som meddelats med stöd

av lag samt de regler inom hemlandsmyndighetens kompetensområde som värdlandet i

enlighet med direktiven tillåts behålla förutsatt att de är motiverade enligt

principen om det allmänna bästa, se avsnitt 6.3. Inspektionen får inte företa

någon granskning på förhand eller löpande av försäkringsvillkor, tekniska

grunder för beräkning av premietariffer och tekniska avsättningar eller formulär

och andra tryckta handlingar för användning i mellanhavanden med försäkrings-

tagarna. Däremot har inspektionen möjlighet till granskning genom stick-

provskontroll av försäkringsvillkoren och formulär och andra tryckta handlingar

som används för mellanhavanden med försäkringstagarna.

 Finansinspektionen skall, om försäkringsgivare inte följer de svenska

rättsregler som de är bundna av eller om försäkringsgivaren på annat sätt visar

sig vara olämplig att driva försäkringsverksamhet här, kunna förelägga

försäkringsgivaren att vidta rättelse (artikel 40 i både tredje skade-

försäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet). Om rättelse inte sker bör

inspektionen överlämna ärendet till hemlandsmyndigheten. Om hemlandsmyndighetens

ingripande inte heller hjälper skall inspektionen ha möjlighet att ingripa mot

överträdelsen och vidta de åtgärder som behövs för att förhindra fortsatta

överträdelser. Detta får, om det oundgängligen krävs, ske genom förbud för

försäkringsgivaren att ingå nya försäkringsavtal. Inspektionen skall informera

och samråda med hemlandsmyndigheten innan åtgärder vidtas. I brådskande fall bör

inspektionen få vidta åtgärder för att förhindra ytterligare överträdelser även

om hemlandsmyndigheten inte informerats i förväg. De nu angivna reglerna bör

gälla oberoende av om verksamheten drivs från en sekundäretablering eller genom

gränsöverskridande verksamhet.

 Sveriges advokatsamfund har efterlyst en möjlighet för inspektionen att i

brådskande fall förbjuda EES-försäkringsgivare att fritt förfoga över sina

tillgångar här i landet utan att invänta hemlandsmyndighetens samtycke.

 Direktiven tillåter inte ett ingripande av värdlandsmyndigheten av den art som

advokatsamfundet efterlyser. Möjligheten att begränsa eller förbjuda

förfoganderätten av en försäkringsgivares tillgångar är knuten till den

finansiella tillsynen vilket är hemlandsmyndighetens exklusiva kompetensområde.

Artikel 40 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet ger som nämnts värdlandsmyndigheten möjlighet att

ingripa genom att t.ex. förhindra fortsatt verksamhet i landet när

försäkringsgivaren bryter mot regler inom värdlandets kompetensområde. Ett

exempel på ett sådant ingripande är när viss typ av försäkring inte är tillåten

i värdlandet med hänsyn till det allmänna bästa. Värdlandet har då möjlighet att

ingripa mot överträdelse av förbudet, i brådskande fall utan föregående samråd

med hemlandet. Inspektionen skall också under alla förhållanden biträda

hemlandsmyndigheten vid verkställigheten av ingripandena.

 Enligt 5 kap. 14 § LEF skall Finansinspektionen förordna ett ombud för

företrädaren för en sekundäretablering, om en företrädare av en eller annan

anledning inte längre upprätthåller sin post. För att stå i överensstämmande med

principen om hemlandstillsyn bör dock initiativet till en sådan åtgärd komma

från hemlandsmyndigheten. Bara om saken inte tål uppskov på grund av att

försäkringstagarnas intressen äventyras bör Finansinspektionen kunna förordna om

ersättare för företrädaren och i så fall omgående informera hemlandsmyndigheten.

Av samma anledning bör de detaljerade regler upphävas som fastställer

Finansinspektionens befogenheter när en försäkringsgivares verksamhet här i

landet upphör. Det kan dock tänkas att inspektionen, inom ramen för sin

skyldighet att biträda hemlandsmyndigheten, på dess begäran ändå aktivt kommer

att få delta i avvecklingen av verksamheten.

 I LEF finns också en rad detaljerade regler som anger förutsättningarna för en

försäkringsrörelses bedrivande och hur verksamheten skall drivas. Det finns

bestämmelser om bl.a. rapportering av försäkringstekniska skulder, grunder för

livförsäkringar, redovisning av tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska

skulderna för livförsäkring, skyldighet att föra register över dessa tillgångar

och försäkringstagarnas särskilda förmånsrätt i tillgångarna, samt att

försäkringstekniska beräkningar skall utföras under överinseende av en av

Finansinspektionen godtagen aktuarie. Det ankommer fortsättningsvis på

hemlandsmyndigheten att kontrollera att en försäkringsgivares verksamhet här i

landet är godtagbar i dessa hänseenden. Alla dessa regler skall därför upphävas.

Försäkringstagarnas särskilda förmånsrätt behandlas särskilt i avsnitt 5.5.10.

 När det gäller skadeförsäkringsverksamhet får EES-försäkringsgivare enligt

direktiven tvingas att delta i en garantiordning för att säkerställa att

skadeersättning kan betalas till skadelidande försäkringstagare om en sådan

garantiordning finns enligt ett lands nationella bestämmelser. En sådan

skyldighet finns redan beträffande trafikförsäkring. En behandling av frågan om

inrättande av en allmän garantiordning ligger inom ramen för

Försäkringsutredningens fortsatta arbete. Mot den bakgrunden är regeringen inte

nu beredd att föreslå någon lagändring med anledning av den ifrågavarande

direktivbestämmelsen.

Informationsutbyte och sekretess

För att tillsynen över försäkringsgivare som verkar i olika länder skall bli

effektiv är det av största vikt att EG-reglerna om obligatoriskt utbyte av

information och fortlöpande samarbete mellan tillsynsmyndigheterna fungerar väl.

Enligt 19 kap. 1 § FRL och 22 a § LUF skall Finansinspektionen ha ett nära

samarbete med andra länders myndigheter. Enligt regeringens bedömning finns det

inte något behov av lagändring med anledning av direktivens bestämmelser.

 Direktiven ger rättighet att kräva att den information som inges av en

EES-försäkringsgivare som driver försäkringsverksamhet i Sverige genom sekun-

däretablering eller gränsöverskridande verksamhet skall vara författad på

svenska. Enligt 8 kap. 3 § LEF skall en försäkringsgivare på begäran bifoga

bestyrkt svensk översättning av de handlingar som lämnas in.

 Svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter regleras i

1 kap. 3 § tredje stycket i sekretesslagen. I prop. (1994/95:50) Nya

kapitaltäckningsregler m.m. s. 135 har regeringen gjort den bedömningen att

bestämmelsen ger Finansinspektionen goda möjligheter att i tillsynsarbetet lämna

ut handlingar och uppgifter till behöriga utländska myndigheter. Det finns inte

anledning att här göra en annan bedömning.

 Såvitt avser sekretess för uppgifter som erhållits från en utländsk myndighet

har även den frågan behandlats av regeringen i nyss nämnd proposition.

Regeringens bedömning där, som det inte heller här finns anledning att frångå,

är att 8 kap. 5 § sekretesslagen är tillämplig på information som erhållits i

enlighet med bestämmelser grundade på EG-direktiv.

Skatterättsliga konsekvenser

De nya reglerna om gränsöverskridande verksamhet (och överlåtelse av liv-

försäkringsbestånd, se avsnitt 6.4) aktualiserar frågan om ändringar i

skattereglerna i syfte att säkerställa beskattningen. Regeringen avser att

återkomma i dessa frågor under våren.

6.3 Begreppet det allmänna bästa

Enligt artikel 28 (om förbud mot att hindra försäkringstagare från att teckna

försäkring) och artikel 41 (om förbud mot att hindra marknadsfö-ring i landet) i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet samt

artikel 54 i tredje skadeförsäkringsdirektivet (om sjukförsäkring), kan friheten

att tillhandahålla tjänster inskränkas om det kan motiveras med hänsyn till

skyddet av det allmänna bästa. Vid sekundäretablering skall värdlandsmyndigheten

enligt första skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivets

artikel 10 (i dess lydelse enligt artikel 32 i tredje skade- och

livförsäkringsdirektivet) meddela myndigheten i försäkringsgivarens hemland

vilka nationella regler, motiverade utifrån det allmänna bästa, som

försäkringsgivaren har att rätta sig efter. De nationella reglerna till skydd

för det allmänna bästa gäller dock för försäkringsgivaren även om

värdlandsmyndigheten skulle underlåta att informera om reglerna. Inget hindrar

alltså att myndigheten även vid uteblivet meddelande ingriper mot överträdelser

av reglerna. Värdlandsmyndighetens informationsskyldighet skall ses som ett

sätt att förebygga att en försäkringsgivare av okunskap om de nationella

reglerna gör sig skyldig till överträdelser av desamma.

 I ingresserna till tredje skadeförsäkringsdirektivet ( punkt 19 ) och tredje

livförsäkringsdirektivet ( punkt 20 ) påpekas att det ligger i försäkringsta-

garnas intresse att ha tillgång till bredast möjliga försäkringsutbud så att de

kan välja vad som bäst motsvarar deras behov. Det land där risken är belägen

eller, när det gäller livförsäkring, landet där åtagandet har gjorts, har

ansvaret för att det inte finns några hinder för detta. Dock får inskränkning

göras om en försäkringsprodukt eller tillhandahållandet av den strider mot det

allmänna bästa i landet och det allmänna bästa inte redan är skyddat genom

regler i försäkringsgivarens hemland. Vidare skall inskränkningen stå i

proportion till det avsedda målet och vara objektivt nödvändig för att uppnå det

önskade skyddet. Inskränkningarna måste givetvis tillämpas utan diskriminering

på alla företag som är verksamma inom landet.

 Det allmänna bästa har även behandlats av EG-domstolen i de s.k. koassuransdo-

marna från 1986. Domstolen angav därvid kriterier för accepterande av sådana

restriktioner liknande de som nu återfinns i ingresserna till den tredje

generationens försäkringsdirektiv.

 Ur domstolens uttalande kan uttolkas att vissa nationella restriktioner

accepteras om de syftar till att skydda det allmänna bästa i väntan på att

harmoniseringen och samordningen av medlemsstaternas normer på området

framskridit. Efter hand som arbetet med EG-harmoniseringen gått framåt sedan

1986, framför allt genom antagandet av tredje generationens försäkringsdirektiv,

bör utrymmet för inskränkningar med hänvisning till det allmänna bästa ha min-

skat. Direktiven lämnar dock som nämnts öppningar där inskränkningar motiverade

av hänsyn till det allmänna bästa är möjliga. Som exempel på nationell regel som

fortfarande anses innebära en försvarbar inskränkning av den inre marknadens

fria rörlighet för tjänster och principen om produktfrihet brukar nämnas

förbudet i Italien för dess medborgare att teckna kidnappningsförsäkring. Det

anses föreligga en risk för en ökning av antalet kidnappningar om det finns en

försäkring som gör det möjligt för brottslingen att få ut en lösesumma. Ett

förbud mot en försäkring som så uppenbart medför risk för ökad grov brottslighet

i ett land, ställt mot försäkringens existensberättigande och den förlust

marknaden skulle lida om den förbjöds, får anses vara en proportionell åtgärd

utifrån det allmänna bästa och därmed ett godtagbart undantag från principen om

produktfrihet.

 I förarbetena till den lagstiftning som införlivar den tredje generationens

försäkringsdirektiv med dansk rätt hävdas bl.a. följande. Inskränkande

nationella regler om försäkringsavtal, produktansvar och allmänna för-

säkringsvillkor är godtagbara så länge de kan motiveras med stöd av den

principen om det allmänna bästa. Dessa områden är inte EG-harmoniserade och

därför endast underkastade nationell kompetens. När det gäller de områden där

regelverket harmoniserats krävs att en möjlighet till undantag uttryckligen

anvisas i en direktivbestämmelse. Sådana möjligheter ges i artiklarna rörande

produktfrihet, marknadsföring och regler om vissa sjuk- och

arbetsskadeförsäkringar.

 Med stöd av sådana undantagsmöjligheter har i den danska rättsordningen några

förbud behållits. Så gäller t.ex. förbud mot att, utan den försäkrades samtycke,

teckna livförsäkring där försäkringsgivaren vid den försäkrades död förpliktar

sig att utbetala större belopp än inbetalda premier och räntor, förbud mot att

teckna livförsäkring där försäkringsgivaren åtar sig att betala ut ett större

belopp än inbetalda premier och räntor vid dödsfall som inträffar innan den

försäkrade fyllt åtta år, s.k. änglamakerskeförsäkring. Syftet är att motverka

brott som ger ekonomisk vinning för en gärningsman.

 Regler som kan inskränka friheterna enligt den tredje generationens direktiv

måste således prövas mot bakgrund av principen om det allmänna bästa.

Principen om produktfrihet

Principen om produktfrihet innebär att försäkringstagaren fritt skall få välja

försäkringsgivare och försäkringsprodukt. Från en annan utgångspunkt innebär

principen en strävan mot minsta möjliga hinder för marknadsföring och utveckling

av nya försäkringsprodukter. Enligt ingresserna till de tredje skade- resp.

livförsäkringsdirektiven, punkt 19 och 20, är det i försäkringstagarnas intresse

att ha tillgång till största möjliga utbud av försäkringsprodukter. Det åligger

varje EES-land att se till att de produkter som erbjuds inom EES kan avsättas i

landet. Enligt artikel 28 i båda direktiven får det land där risken är belägen

resp. landet för åtagandet inte hindra försäkringstagare att teckna försäkringar

som är godkända i försäkringsgivarens hemland. Dock har man ansett det

nödvändigt att väga produktfriheten mot ett rimligt skydd för det allmänna bästa

dvs. konsumentskyddsaspekten och landets nationella policy, varför man från

principen får göra undantag för försäkringsavtal som står i strid med rätts-

regler motiverade av det allmänna bästa, jämför den tidigare nämnda italienska

kidnappningsförsäkringen och den danska s.k. änglamakerskeförsäkringen. I

avsnitt 5.3 har konstaterats att vissa bestämmelser på trafikförsäkringsområdet

inte är förenliga med principen om produktfrihet och inte heller kan motiveras

med hänsyn till det allmänna bästa. De författningsändringar som därför kan

komma ifråga att genomföras ligger inte på lagnivå. Inte heller på något annat

område har något behov av lagändringar kunnat konstateras med anledning av de

aktuella direktivbestämmelserna.

Marknadsföring

Artikel 41 i båda direktiven innehåller en regel om marknadsföring. Enligt

bestämmelsen skall försäkringsgivare ha rätt att marknadsföra försäkringar i ett

värdland, så länge det sker i överenstämmelse med sådana regler om innehåll och

form som värdlandet antagit för att skydda det allmänna bästa. De svenska

reglerna om t.ex. otillbörlig marknadsföring torde vara förenliga med dessa

direktivbestämmelser. Det torde därför inte behövas någon lagstiftningsåtgärd

med anledning av direktivbestämmelserna.

Regler om vissa sjuk- och arbetsskadeförsäkringar

Enligt tredje skadeförsäkringsdirektivet, artiklarna 54 och 55, kan ett land i

viss utsträckning ställa nationella villkor för att en EES-försäkringsgivare

skall kunna tillhandahålla försäkringar. Enligt artikel 54 har ett land

möjlighet att ställa upp vissa regler för sjukförsäkringar om landets rätts-

ordning medger att sådana försäkringar helt eller delvis kan ersätta det skydd

som ges genom det obligatoriska sjukförsäkringssystemet. Reglerna skall i så

fall vara motiverade av hänsyn till det allmänna bästa. Artikel 55 behandlar

arbetsskadeförsäkringar som meddelas av försäkringsföretag inom ramen för ett

nationellt obligatoriskt arbetsskadeförsäkringssystem.

 I Sverige medger inte vår rättsordning att sådana försäkringar får förekomma

som avses i de nämnda direktivbestämmelserna. Någon lagstiftningsåtgärd behövs

således inte.

Företrädare vid gränsöverskridande verksamhet av obligatorisk försäkring

I vissa fall har intresset av skydd mot risker ansetts vara så starkt att ett

försäkringsobligatorium införts i lagstiftningen. Det viktigaste exemplet torde

vara kravet på att motorfordon skall vara trafikförsäkrade. Andra exempel utgörs

av reglerna om obligatorisk atomansvarighetsförsäkring, oljeskadeförsäkring,

försäkringsmäklarförsäkring och byggskadeförsäkring.

 Genom den tredje generationens försäkringsdirektiv genomförs friheten att

tillhandahålla även dessa slag av försäkringar över gränserna inom EES.

Emellertid medges länderna rätt att ställa som villkor för att trafikförsäkring

skall få meddelas genom gränsöverskridande verksamhet att försäkringsgivaren har

en representant i landet. En sådan bestämmelse finns numera i 5 §

trafikskadelagen. Direktiven innehåller däremot inte någon motsvarande

bestämmelse beträffande andra slags försäkringar. Gemensamt för de verksamheter

som här i landet skall täckas av obligatoriska försäkringar är att verksamheten

kan leda till att tredje man drabbas av skador. Det skulle kunna hävdas att ett

generellt villkor om representant här i landet skall gälla för alla former av

obligatorisk försäkring som meddelas genom gränsöverskridande verksamhet. Ett

sådant villkor måste i så fall kunna motiveras av skyddet för det allmänna

bästa. Å andra sidan bygger de reformer som genomförs i detta lagstiftnings-

ärende på ett ömsesidigt godtagande av EES-ländernas regelverk och tillsyns-

system. Utgångspunkten bör därför vara att en försäkringsgivare som enligt en

anmälan till hemlandets tillsynsmyndighet driver gränsöverskridande verksamhet

skall kunna hantera försäkringsfall på ett sätt som är tillfredsställande även

för skadelidande i ett annat land. Om missförhållanden uppdagas har

Finansinspektionen möjlighet att anmoda försäkringsgivaren att rätta sig och att

påtala missförhållandet för hemlandets behöriga myndighet.

 Finansinspektionen bör, i samråd med andra länders myndigheter, följa ut-

vecklingen i denna fråga. Skulle erfarenheterna visa att skadelidande här i

landet inte behandlas på ett fullgott sätt, kan det bli aktuellt att överväga

regler som kan motverka sådana effekter av gränsöverskridande verksamhet.

6.4 Överlåtelse av försäkringsbestånd

Regeringens förslag: Ett svenskt försäkringsbolag får, med Finansinspektionens

tillstånd och under dess överinseende, överlåta hela eller delar av sitt försäk-

ringsbestånd till en försäkringsgivare med auktorisation i ett EES-land.

 Här i landet etablerade EES-försäkringsgivares överlåtelse av försäkrings-

bestånd skall prövas av försäkringsgivarens hemlandsmyndighet. Utländska

försäkringsföretag som är verksamma här enligt LUF får, förutom till svenska

försäkringsgivare, överlåta sitt hit hänförliga försäkringsbestånd till

utländska försäkringsgivare med auktorisation i ett EES-land.

 Avser en överlåtelse ett svenskt bolags utländska försäkringsbestånd, skall

tillsynsmyndigheten i det land där riskerna är belägna (skadeförsäkring) eller i

det land där åtagandena skall fullgöras (livförsäkring), ges tillfälle att inom

tre månader yttra sig. Avser överlåtelsen ett försäkringsbestånd som har

meddelats från ett svenskt försäkringsbolags sekundäretablering i ett annat

EES-land, skall det landets myndigheter ges tillfälle att yttra sig inom samma

tid. Uteblivna yttranden skall anses som ett medgivande. Finansinspektionen

skall på motsvarande sätt yttra sig dels över överlåtelse av försäkringsbestånd

hänförliga till Sverige, dels i fråga om överlåtelse från en

EES-försäkringsgivares sekundäretablering här.

 Internpromemorians förslag: Förslagen i internpromemorian tillåter även

överlåtelser till försäkringsgivare utanför EES i vissa fall. I övrigt överens-

stämmer promemorian i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Advokatsamfundet påpekar, att regeln om att ett uteblivet

yttrande från landet där riskerna är belägna eller åtagandena skall fullgöras

skall anses som ett tyst medgivande till överlåtelsen, enligt promemorian

omfattar även länder utanför EES, vilka inte kan antas ha godtagit att ett

sådant förfarande skall medföra en civilrättsligt giltig överlåtelse av

försäkringsåtaganden. Övriga remissinstanser lämnar förslaget utan erinran eller

kommenterar det inte.

 EG:s regler: De hittillsvarande reglerna om överlåtelse av försäkringsbestånd

mellan försäkringsgivare med hemvist i EG ersätts av artikel 12 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i tredje livförsäkringsdirektivet.

Vidare införs bestämmelser om överlåtelse av försäkringsbestånd beträffande

filialer till försäkringsföretag utanför EG. De nya bestämmelserna finns i en ny

artikel 28 a i första skadeförsäkringsdirektivet som införs genom artikel 53 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och den nya artikel 31 a i första

livförsäkringsdirektivet som införs genom artikel 49 i tredje

livförsäkringsdirektivet.

Överlåtelse av försäkringsbestånd från EG-försäkringsgivare

Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv är det hemlandsmyndigheten som

skall pröva frågan om tillstånd till försäkringsgivarens överlåtelse av sitt

försäkringsbestånd. Enligt de nya reglerna skall bestämmelsen omfatta även

sådana bestånd av försäkringsavtal som slutits med stöd av etableringsfriheten.

Det övertagande acceptkontoret skall vara etablerat inom gemenskapen. Som

tidigare får överlåtelse endast ske under förutsättning av att acceptkontoret

även efter övertagandet av försäkringsbeståndet har en tillräcklig

solvensmarginal. I enlighet med principen om hemlandstillsyn är det

acceptkontorets hemlandsmyndighet som skall intyga att så är fallet.

 Om en överlåtelse gäller ett försäkringsbestånd avseende försäkringsavtal som

slutits av försäkringsgivarens filial i en annan medlemsstat skall den

medlemsstaten rådfrågas innan överlåtelse får ske.

 Godkännande skall i samtliga fall även inhämtas från de medlemsstater där

riskerna är belägna (skadeförsäkring) eller åtagandena skall fullgöras

(livförsäkring). Har inte den tillfrågade medlemsstaten inom tre månader efter

en förfrågan lämnat sina synpunkter eller tillstyrkt överlåtelsen skall den

anses ha givit sitt stöd eller tysta medgivande.

 En överlåtelse skall offentliggöras i den medlemsstat där riskerna är belägna

eller åtagandena skall fullgöras. Denna bestämmelse överensstämmer med vad som

gäller enligt andra generationens direktiv.

Överlåtelse av försäkringsbestånd från filialer tillhöriga

försäkringsföretag utanför EG.

I första generationens direktiv finns särskilda bestämmelser om vilka krav som

skall ställas på ett försäkringsföretag som har sitt säte utanför EG. En

redovisning av reglernas innehåll finns i prop. 1992/93:257 (s. 103). Till

dessa bestämmelser fogas genom tredje generationens direktiv regler om över-

låtelse av försäkringsbestånd. Bestämmelserna föreskriver en skyldighet för

medlemsstaterna att, på de villkor som fastställts i den nationella

lagstiftningen, tillåta inom deras territorium etablerade agenturer eller

filialer till försäkringsföretag utanför EG att helt eller delvis överlåta sitt

försäkringsbestånd till ett acceptkontor inom samma medlemsstat. Acceptkontoret

får härvid vara såväl inhemska försäkringsgivare, sekundäretablerade

EG-försäkringsgivare och agenturer och filialer till försäkringsföretag utanför

EG. En förutsättning för överlåtelse är även i dessa fall att den övertagande

försäkringsgivaren också efter överlåtelsen har en tillräcklig solvensmarginal.

Enligt artikel 26 i första skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt

artikel 12 i assistansdirektivet (84/641/EEG)), och artikel 30 i första

livförsäkringsdirektivet, får ett försäkringsföretag som är etablerat genom

filial eller agentur i en medlemsstat och som har fått auktorisation att

etablera sig i ytterligare medlemsstater ansöka om att solvensmarginalen ska

beräknas på grundval av företagets samlade verksamhet inom gemenskapen. I sådant

fall skall den myndighet som inom EG kontrollerar försäkringsgivarens samlade

soliditet inom EES yttra sig över soliditeten.

 Medlemsstaterna skall även tillåta att agenturer och filialer till försäk-

ringsgivare med huvudkontor utanför EG överlåter sitt försäkringsbestånd till

EG-försäkringsgivare i andra medlemsstater. En förutsättning för sådant

tillstånd skall vara att den övertagande försäkringsgivarens hemlandsmyndighet

intygar att solvensmarginalen är tillräcklig även efter överlåtelsen.

 Medlemsstaterna får även tillåta att filialer eller agenturer till försäkrings-

företag från länder utanför EG överlåter sitt försäkringsbestånd till accept-

kontor som försäkringsföretag hemmahörande utanför gemenskapen har i en annan

medlemsstat. Det övertagande försäkringsföretagets hemland (ett land utanför

EES) eller den behöriga myndigheten i det land där det utländska

försäkringsföretaget är etablerat skall i sådana fall intyga att acceptkontorets

solvensmarginal är tillräcklig även efter överlåtelsen, att lagstiftningen i

acceptkontorets hemland tillåter överlåtelsen samt att hemlandet har givit sitt

godkännande till överlåtelsen. Får försäkringsföretaget beräkna

solvensmarginalen på grundval av hela sin verksamhet inom EES skall

solvensmarginalens tillräcklighet intygas även av den myndighet som har ansvaret

för tillsynen över soliditeten inom EES.

 En förutsättning för att medlemsstaten där den överlåtande filialen eller

agenturen är belägen skall kunna ge sitt tillstånd till överlåtelsen är att

medgivande inhämtas från den medlemsstat där riskerna är belägna. Den ifråga-

varande medlemsstaten har tre månader på sig att avge yttrande över

överlåtelsen. Har inget yttrande inkommit inom tre månader skall det tolkas som

om medlemsstaten givit sitt stöd eller tysta medgivande till överlåtelsen.

Skälen för regeringens förslag:

Svenska försäkringsbolag

Enligt nuvarande regler får överlåtelse endast ske till försäkringsgivare med

koncession i Sverige och till försäkringsgivare i ett land där bolaget har

bedrivit gränsöverskridande verksamhet. Av tredje generationens direktiv följer

att reglerna måste ändras så att det blir möjligt för ett svenskt

försäkringsbolag att överlåta sitt försäkringsbestånd till försäkringsgivare

inom hela EES-området.

 Innan inspektionen avgör en fråga om tillstånd till överlåtelse skall den

berörda myndigheten i det land där riskerna är belägna resp. åtagandena skall

fullgöras, liksom i förekommande fall i det land där den sekundär- etablering

som meddelat försäkringarna är beläget, få tillfälle att yttra sig. Regeln bör

inte anses innebära att ett negativt svar från den tillfrågade medlemsstaten

automatiskt skall medföra avslag på ansökan om överlåtelse. Hemlandsmyndigheten

skall efter en samlad bedömning av samtliga omständigheter fatta beslut i

frågan. Den andra myndighetens uppfattning bör dock tillmätas så stor vikt att

ett negativt svar normalt medför ett avslag. I enlighet med direktivens

bestämmelser bör inte Finansinspektionen pröva frågan om tillstånd förrän de

hörda myndigheterna yttrat sig eller förrän tre månader gått. I det senare

fallet skall en myndighets underlåtenhet att yttra sig tolkas som att den

godkänner överlåtelsen eller har givit sitt tysta medgivande till densamma.

 I internpromemorian föreslogs att svenska försäkringsbolag skulle kunna

överlåta ett försäkringsbestånd till en försäkringsgivare i ett land utanför

EES-området om beståndet består av försäkringar som meddelats genom

gränsöverskridande verksamhet i det landet. Det är en överlåtelse som inte

regleras i direktiven. Detta kan dock enligt regeringens mening inte tolkas som

ett förbud att tillåta sådana överlåtelser. I de fall en överlåtelse sker inom

EES innebär dock det system som direktiven innehåller en viss garanti för att

tillståndsgivande hemlandsmyndighet kan få tillräckliga och tillförlitliga

uppgifter om den övertagande försäkringsgivaren. Det är inte klart att samma

gäller om försäkringsgivaren inte är etablerad inom EES. Regeringen är därför

inte beredd att tillåta överlåtelser i vidare utsträckning än som följer av

direktiven.

EES-försäkringsgivare

Enligt nuvarande regler får försäkringsgivare med koncession här i landet med

Finansinspektionens tillåtelse överlåta sitt försäkringsbestånd endast till

försäkringsgivare med svensk koncession samt, om försäkringen är meddelad

utomlands genom gränsöverskridande verksamhet, till försäkringsgivare i det land

där risken är belägen.

 Dessa regler måste ändras så att de uppfyller direktivbestämmelserna. Således

bör kravet på Finansinspektionens tillstånd avskaffas för en

EES-försäkringsgivares överlåtelse av ett försäkringsbestånd från en filial som

etablerats i Sverige. När inspektionen på anmodan från utländska EES-försäk-

ringsgivares hemlandsmyndighet skall yttra sig över överlåtelser av för-

säkringsbestånd på grund av att riskerna är belägna resp. åtagandena skall

fullgöras i Sverige eller att försäkringarna meddelats från en sekundär-

etablering här i landet, skall inspektionen tillämpa samma kriterier som när den

skall avgöra ett tillståndsärende. Regler om detta måste införas i LEF.

Försäkringsföretag med huvudkontor utanför EES-området

Enligt nuvarande regler har utländska försäkringsföretag som är etablerade här i

enlighet med LUF möjlighet att ansöka om tillstånd för överlåtelse av

försäkringsbestånd till svenska eller utländska bolag med koncession att driva

sådant slag av försäkringsrörelse det är frågan om. Överlåtelsereglerna i LUF

måste ändras så att de stämmer överens med de nya direktivbestämmelserna.

 Artikel 28 a i första skadeförsäkringsdirektivet som införs genom artikel 53 i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 31 a som införs genom artikel 49 i

tredje livförsäkringsdirektivet innebär att företag från länder utanför

EES-området skall ha möjlighet att överlåta sitt försäkringsbestånd till

försäkringsgivare med huvudkontor i ett annat EES-land. Regeln i LUF om vilka

försäkringsgivare som får överta försäkringsbestånd från försäkringsföretag med

koncession enligt lagen måste ändras så att de även omfattar försäkringsgivare

från hela EES-området. Direktiven ger även medlemsstaterna möjlighet att tillåta

överlåtelse från försäkringsföretag med koncession enligt LUF till etableringar

i andra EES-länder från företag med huvudkontor utanför EES-området. För att

uppnå överensstämmelse med vad som gäller för ett svenskt försäkringsbolags

överlåtelser av försäkringsbestånd bör denna möjlighet utnyttjas.

 Regler motsvarande de i FRL om att landet där riskerna är belägna skall ges

tillfälle att yttra sig innan tillstånd ges till överlåtelsen skall till följd

av direktivbestämmelserna gälla även vid överlåtelse enligt LUF. De nya reglerna

blir tillämpliga endast när ett försäkringsföretag med koncession enligt LUF

överlåter försäkringsbestånd avseende försäkringar som meddelats i annat

EES-land där försäkringsföretaget bedrivit gränsöverskridande verksamhet från

sin etablering i Sverige. Liksom enligt FRL skall ett uteblivet yttrande från

EES-landet presumera ett godkännande till överlåtelsen.

Skatterättsliga konsekvenser

De nya reglerna om överlåtelse av livförsäkringsbestånd (och gränsöverskridande

verksamhet, se avsnitt 6.2) aktualiserar frågan om ändringar i skattereglerna i

syfte att säkerställa beskattningen. Regeringen avser att återkomma i dessa

frågor under våren.

6.5 Försäkringsmäklare

Regeringens förslag: Erfarenhet som försäkringsmäklare i ett annat land skaffat

sig skall godtas som alternativ till utbildning.

 Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot

förslaget. Finansinspektionen har förutsatt att även motsvarande erfarenhet som

vunnits i Sverige kan godtas i stället för det utbildningskrav som ställs i dag.

Försäkringsförbundet har pekat på behovet av att få kunskap som förvärvats

utomlands bestyrkt på lämpligt sätt. Svenska försäkringsmäklares förening har

påpekat att det inte på ett entydigt sätt klargjorts om de förvärvade

kunskaperna skall avse kunskaper om svensk försäkringsmarknad eller om det

räcker med kunskaper om det egna landets marknad. Föreningen har vidare betonat

betydelsen av att kravet på en ansvarsförsäkring omprövas.

 EG:s regler: Försäkringsmäklardirektivet 77/92/EEG rör försäkringsmäklare och

vissa andra mellanmän på försäkringsområdet. Direktivet syftar till att

underlätta för mellanmän att starta verksamhet i annat land. De centrala be-

stämmelserna innebär att om ett land uppställer vissa kunskapskrav eller krav på

färdighet skall viss närmare angiven verksamhet i ett annat land anses uppfylla

dessa krav om sådan verksamhet har bedrivits under de tider som anges

(artiklarna 4-8).

 Tidigare behandling: Frågan om vilka lagstiftningsåtgärder som behövs med

anledning av direktivet behandlades i prop. (1992/93:257) om ändrad lagstiftning

för försäkringsverksamhet med anledning av EES-avtalet. Där gjordes den

tolkningen att den svenska lagstiftningen inte behövde harmoniseras med

bestämmelserna i artiklarna 4-8. Lagstiftningen utformades i enlighet härmed.

 Den svenska tolkningen av direktivet har satts i fråga av ESA (Efta

Surveillance Authority) som anser att svenska lagstiftningsåtgärder erfordras

med anledning av artiklarna 4-8.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 § lagen (1989:508) om försäk-

ringsmäklare krävs för att en fysisk person skall kunna bli registrerad som

försäkringsmäklare bl.a. att han har en tillfredsställande utbildning. Närmare

föreskrifter har, med stöd av bemyndigande i lagen, meddelats av regeringen

genom förordningen (1989:854) om försäkringsmäklare. Om inte Finansinspektionen

i det särskilda fallet bestämmer annat skall enligt 7 §

försäkringsmäklarförordningen den utbildning som avses i försäkringsmäklarlagen

uppfylla de krav som allmänt ställs på utbildning för fälttjänstemän i

försäkringsbolag. Finansinspektionen har i allmänna råd (BFFS 1989:24) närmare

preciserat vad som krävs för att annan utbildning skall godtas än den som

motsvarar fälttjänstemännens. I inget fall kan krav på utbildning frångås.

 Regeringens tidigare bedömning grundades på uppfattningen att försäkrings-

mäklardirektivets regler gäller i de fall ett värdland ställer krav på allmän,

affärs- eller yrkesrelaterad kunskap och färdighet men inte när värdlandet

ställer krav på utbildning. Denna ståndpunkt byggde på uttalanden i direktivets

ingress.

 Enligt den uppfattning som framförts av ESA är denna tolkning av direktivet

felaktig. I de aktuella artiklarna har inte uttryckligen undantagits fall där

värdlandet ställer krav på utbildning. Ingressen i dess engelska lydelse kan

inte heller enligt ESA tolkas som Sverige gjort. Det måste enligt ESA finnas en

möjlighet att i stället för utbildning godta den erfarenhet i annat land som

framgår av artiklarna 4-8.

 Regeringen ansluter sig till den tolkning av direktivet ESA gjort. Försäk-

ringsmäklarlagen bör därför ändras på så sätt att erfarenhet i annat land kan

godtas i stället för utbildning. Enligt regeringens mening bör även erfarenheter

som förvärvats utanför EES godtas. Detaljbestämmelserna i artiklarna 4-8 bör

införlivas genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller

Finansinspektionen.

 Finansinspektionen har förutsatt att även erfarenhet som vunnits i Sverige kan

godtas i stället för det utbildningskrav som gäller i dag.

 Regeringen konstaterar först att ändring enligt Finansinspektionens yttrande

inte krävs enligt försäkringsmäklardirektivet utan i så fall skulle motiveras av

att man av annan anledning vill uppnå konkurrensneutralitet. För att erfarenhet

från utlandet skall kunna godtas krävs enligt direktivet att en person faktiskt

varit verksam som självständig mäklare i annat land under ett visst antal år.

Erfarenhet som mäklare i Sverige kan emellertid inte förvärvas innan

registrering. En ändring i enlighet med vad inspektionen efterlyst skulle

innebära att annan erfarenhet än erfarenhet som självständig mäklare skulle

godtas, t.ex. erfarenhet som ombud. Detta vore enligt regeringens uppfattning

att sänka kunskapskraven alltför mycket för att vara acceptabelt. Regeringen är

därför inte beredd att frånfalla det grundläggande kravet på utbildning.

 Svenska försäkringsmäklares förening har efterlyst ett klargörande av om det

krävs kunskaper om svensk försäkringsmarknad eller om det skall räcka med

kunskaper om det egna landets marknad. Föreningen har dessutom pekat på behov av

att ompröva kravet på ansvarsförsäkring för mäklare.

 Enligt direktivet kan inte krav ställas på kunskaper om värdlandets marknad.

Enligt regeringens uppfattning måste kunskaper om mäklarens egna lands marknad

godtas. Frågan om kravet på ansvarsförsäkring bereds för närvarande i särskild

ordning inom Finansdepartementet. Regeringen är därför inte beredd att i detta

sammanhang ta ställning i saken.

 Försäkringsförbundet har pekat på behovet av att få utländsk erfarenhet

bestyrkt. Enligt artikel 9.1 i direktivet skall bevis om att direktivets krav

uppfyllts företes i form av ett intyg som skall utfärdas av behörig myndighet

eller organisation i den medlemsstat där personen i fråga är hemmahörande eller

senast har uppehållit sig. Enligt artikel 9.2 skall medlemsstaterna utse sådan

myndighet eller organisation och underrätta övriga medlemsstater därom. Enligt

regeringens mening uppfyller detta kravet på dokumentation. Det är tillfyllest

att i föreskrifter ange kravet på dokumentation. Det kan noteras att

Finansinspektionen har skyldighet att utfärda sådant intyg för personer som

varit verksamma här i landet som försäkringsmäklare (7 a §

försäkringsmäklarlagen).

6.6 Avtalet mellan Schweiz och EG om skadeförsäkrings-

verksamhet

Regeringens förslag: För uppfyllande av Sveriges åtaganden till följd av avtal

mellan EG och Schweiz får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen meddela särskilda föreskrifter.

 Schweizavtalet: År 1989 undertecknades ett avtal mellan Schweiz och EG om annan

direkt försäkring än livförsäkring. Avtalet innehåller regler om rätt för

försäkringsföretag med säte inom gemenskapen att etablera sig och driva

skadeförsäkringsverksamhet i Schweiz och omvänt. Avtalet motsvarar materiellt

till stor del det första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) med de

ändringar av detta som gjorts genom turistassistansdirektivet (84/841/EEG),

kreditförsäkringsdirektivet (87/343/EEG), rättsskyddsdirektivet (87/344/EEG) och

andra skadeförsäkringsdirektivet (88/357/EEG).

 Schweizavtalet införlivades i EG:s rättsordning genom tre rättsakter, nämligen

ett rådsbeslut (91/370/EEG) om att från EG:s sida anta avtalet med Schweiz, ett

rådsdirektiv (91/371/EEG) och en rådsförordning (EEG nr 2155/91). I

rådsdirektivet förklaras att avtalet innebär ett undantag från första

skadeförsäkringsdirektivets regler för inom gemenskapen etablerade agenturer och

filialer med huvudkontor utanför gemenskapen. Direktivet innehåller även

ikraftträdandebestämmelser. Själva avtalet finns som bilaga till direktivet.

Rådsförordningen behandlar en gemensam kommitté av representanter från

avtalsparterna. Kommittén skall ha till uppgift att administrera avtalet,

övervaka dess införlivande i medlemsstaterna och Schweiz samt ta beslut i frågor

som följer av avtalet.

 Skälen för regeringens förslag: Av artikel 5 i anslutningsfördraget (genom

vilket Sverige blir medlem i Europeiska unionen) och 2 § i lagen med anledning

av Sveriges anslutning till Europeiska unionen följer att avtalet mellan Schweiz

och EG är bindande för Sverige. Se även prop. 1994/95:19 om Sveriges medlemskap

i Europeiska unionen (s. 154 och 518).

 Schweizavtalet innebär att Sverige i förhållande till Schweiz i princip skall

tillämpa de regler om etablering och drivande av skadeförsäkringsverksamhet som

följer av första skadeförsäkringsdirektivet med de ändringar och tillägg som

gjorts genom turistassistansdirektivet, kreditförsäkringsdirektivet,

rättsskyddsdirektivet och andra skadeförsäkringsdirektivet. Gränsöverskridande

verksamhet omfattas inte av avtalet.

 Ett införlivande av schweizavtalet i den svenska rättsordningen förutsätter en

relativt omfattande reglering som i stor utsträckning avviker från de regler som

föreslås i detta lagstiftningsärende till följd av tredje generationens för-

säkringsdirektiv. Det är oklart hur länge avtalet kommer att bestå i sitt

nuvarande skick. Mot den bakgrunden anser regeringen att den särreglering som

krävs till följd av avtalet inte bör tas in i lag, utan i förordning eller

föreskrifter utfärdade av Finansinspektionen. För det ändamålet bör regeringen

eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen ges rätt att meddela

särskilda föreskrifter för uppfyllande av Sveriges åtagande till följd av avtal

mellan EG och Schweiz.

 214

7 Straff och överklaganden

Regeringens förslag: Vissa straffbestämmelser i LEF och LUF tas bort.

Försäkringsrörelselagstiftningens regler om överklagande och talan om onödigt

uppehållande justeras till följd av att vissa ärendetyper försvinner och andra

kommer till. Finansinspektionens beslut med anledning av att ett försäkrings-

bolag avser att etablera sig eller inleda gränsöverskridande verksamhet i ett

annat EES-land eller med anledning av att ett försäkringsbolag avser att ändra

sådan etablering eller verksamhet skall kunna överklagas till kammarrätten. Om

inspektionen underlåtit att fatta beslut i dessa fall skall talan om onödigt

uppehållande kunna föras.

 Internpromemorians förslag: I internpromemorian föreslås ingen möjlighet att

överklaga Finansinspektionens beslut att förbjuda ändring av

den verksamhet som ett försäkringsbolag bedriver i ett annat EES-land.

Promemorian innehåller inte heller något förslag om möjlighet för ett bolag att

begära domstolsprövning när inspektionen inte inom föreskriven tid fattat beslut

i fråga om tillstånd att driva försäkringsverksamhet i annat EES-land eller om

tillstånd till ändring av sådan verksamhet.

 Remissinstanserna: Svea Hovrätt påtalar att det enligt internpromemorians

förslag inte föreligger någon rätt till överklagande av Finansinspektionens

beslut att förbjuda en ändring av verksamhet som ett bolag driver i ett annat

EES-land. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget eller lämnar det

utan erinran.

Skälen för regeringens förslag:

Upphävande av vissa straffbestämmelser

Enligt nu gällande regler i LEF och LUF (8 kap. 9 § LEF resp. 36 § LUF)

bestraffas brott mot föreskrifter om returprovisioner (5 kap. 12 § LEF resp. 19

§ LUF) och om information (8 kap. 5 § LEF resp. 21 § LUF) med böter. Det kan

emellertid ifrågasättas om en straffrättslig reglering är den effektivaste

metoden för att se till att bestämmelser av detta slag efterlevs. Den nuvarande

ordningen innebär att Finansinspektionen för att beivra ett visst förfarande

måste polisanmäla en händelse eller ett pågående händelseförlopp för

polisutredning och eventuellt allmänt åtal. Överträdelser av föreskrifter av

detta slag torde hanteras bättre med det sanktionssystem som Finansinspektionen

och i förekommande fall den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland

disponerar över än inom ramen för rättsväsendet. Några motsvarande

straffbestämmelser finns inte heller i FRL. De aktuella straffstadgandena bör

därför tas bort.

Rätt till domstolsprövning

Enligt EG:s regler skall en försäkringsgivare kunna påfordra prövning i domstol

av beslut som fattats med stöd av de lagar och andra författningar som antagits

med anledning av direktiven. Detta följer av artikel 56 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 50 i tredje livförsäkringsdirektivet.

Sådana regler finns redan i den svenska lagstiftningen. Vissa justeringar av de

aktuella bestämmelserna måste dock göras till följd av att vissa nya ärendetyper

kommer till. I enlighet därmed införs bl.a. en möjlighet att överklaga

Finansinspektionens beslut att inte ge sitt tillstånd till verksamhet i ett

annat EES-land eller till ändring av sådan verksamhet.

 I samband med införlivandet i den svenska lagstiftningen av den första och

andra generationens försäkringsdirektiv (prop. 1992/93:257 , bet. 1993/94:NU15,

rskr. 1993/94:39) infördes en möjlighet att när ett beslut ifråga om beviljande

av koncession inte meddelas inom föreskriven tid begära förklaring hos

kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls. Syftet är att tillskapa en procedur

som tvingar tillståndsmyndigheten att avgöra det aktuella ärendet. Efter en

sådan förklaring av kammarrätten börjar en ny period på sex månader att löpa.

Föreligger vid utgången av denna frist fortfarande inget beslut, skall det anses

som att ett avslagsbeslut meddelats samma dag. Därefter tillämpas de ordinarie

reglerna för överklagande. Som angetts ovan kommer Finansinspektionen efter

införandet av de nya reglerna om hemlandstillsyn att pröva frågor om tillstånd

till verksamhet i andra EES-länder och till ändringar av sådan verksamhet.

Enligt artikel 10.3 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livför-

säkringsdirektivet ( i lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkrings-

direktivet och tredje livförsäkringsdirektivet) skall det även i dessa till-

ståndsärenden finnas möjlighet att begära domstolsprövning om beslut inte har

meddelats inom föreskriven tid. De redan gällande reglerna om rätt att begära

kammarrättens förklaring att ärendet onödigt uppehålls bör därför utvidgas till

att omfatta även de nu tillkommande ärendetyperna.

8 Ekonomiska effekter av förslagen

För försäkringsbranschen medför den nya lagstiftningen ökade möjligheter att

expandera på nya marknader inom den Europeiska unionen. Lagstiftningen

underlättar gränsöverskridande handel och tar bort etableringshinder. Samtidigt

ökar konkurrensen på hemmamarknaden då utländska bolag får samma förutsättningar

att etablera sig på den svenska marknaden. Inom konsumentförsäkringsområdet är

det främst livförsäkringsprodukter som förväntas att stå för merparten av den

nya konkurrensen. Livförsäkringsprodukterna är relativt likartade i de olika

länderna och kräver, till skillnad från skadeförsäkringsverksamhet, mindre lokal

förankring. Skadeförsäkringar kräver t.ex. en större organisation för skadereg-

lering. Inom industriförsäkringar är gränshandeln redan relativt etablerad men

förväntas intensifieras.

 Stora europeiska bolag kan förväntas att etablera sig genom filialer på den

svenska marknaden. Även andra typer av bolag kommer troligen att etablera sig

här i ökad utsträckning. S.k. nischbolag som ger försäkringar inom ett segment

(t.ex. trafikförsäkring) kan i kraft av sin specialisering uppnå låga

omkostnader och erbjuda lägre premier än fullsortimentsbolag.

 En ökad konkurrens framtvingar i regel rationaliseringar av verksamheten vilket

på sikt kan medföra sänkta premier för försäkringstagarna. Ökad konkurrens visar

sig också i fler och förbättrade produkter vilket gör att utrymmet för att

tillgodose försäkringstagarnas individuella önskemål och behov av försäkring kan

förbättras.

 De nya placeringsreglerna innebär för livförsäkringsbolagen att ett större

utbud av instrument, bl.a. aktier, får användas till skuldtäckning. För

skadeförsäkringsbolagen är reglerna en skärpning av gällande regler eftersom den

enda placeringsrestriktion som gällt för dem varit den s.k. femprocentsregeln

(se avsnitt 5.5.12). De nya placeringsreglerna ger möjligheter till högre

avkastning för livförsäkring bl.a. till följd av att aktier i ökad utsträckning

kan användas i finansförvaltningen. Aktier har på lång sikt gett högre

avkastning än obligationer.

 Försäkringsbolagen har traditionellt stora innehav av obligationer. De nya

reglerna ökar möjligheterna att välja bland fler alternativa instrument. Reg-

lerna begränsar också utrymmet för enhandsengagemang i obligationer som

emitteras av enskilda institut. Obligationsinnehaven kommer därför troligen att

minska.

 De nya placeringsreglernas mer komplicerade karaktär ställer ökade krav på de

finansiella system som används av bolagen. För att hantera de mer sofistikerade

reglerna och för att uppfylla rapporteringskraven till Finansinspektionen, krävs

troligen investeringar i mer utvecklade informationssystem. Det gör att

initialkostnaderna för finansförvaltningen kan komma att öka i bolagen. Å andra

sidan ger de nya placeringsreglerna möjligheter till högre avkastning för

livförsäkringsbolagen.

 Den nya lagstiftningen kommer att innebära förändringar för Finansinspektionen.

En del uppgifter som kontroll av utländska bolag och förhandsgodkännande av

grunder kommer att försvinna. Samtidigt kommer de nya placeringsreglerna att

ställa större krav på inspektionen. Vidare kommer tillsynsverksamheten att bli

mer krävande till följd av att principen om hemlandstillsyn nu genomförs fullt

ut (se avsnitt 6.2). Tillsynen över svenska försäkringsbolags verksamhet i

utlandet kommer att få ökad betydelse.

 Finansinspektionen har nyligen genomfört en genomgripande omorganisation och i

samband med detta sett över verksamhetens innehåll och inriktning. Mot den

bakgrunden har regeringen funnit att inspektionen bör bli föremål för fördjupad

prövning inför perioden 1997-1999 (se prop. 1994/95:100 Bilaga 8 s. 96).

Regeringen har för avsikt att i en sådan prövning långsiktigt analysera

ambitionsnivå och resursbehov för den finansiella tillsynen. Regeringen avser

att i det sammanhanget återkomma i frågan om utökade anslag behövs för

inspektionen med anledning av den nya lagstiftningen.

Genomförandet av principerna om hemlandstillsyn och en enda auktorisation

innebär att det införs vissa nya ärendetyper som kan överklagas till

förvaltningsdomstol. Å andra sidan avskaffas till följd av reformen ungefär lika

många ärendetyper. Under de senaste fyra åren har inte något beslut som grundas

på FRL eller LEF överklagats till förvaltningsdomstol. Mot denna bakgrund kommer

detta lagstiftningsärende knappast att medföra någon ökad arbetsbelastning för

domstolarna.

9 Ikraftträdande

De flesta av lagförslagen föranleds av införlivandet av tredje generationens

försäkringsdirektiv med den svenska lagstiftningen. Enligt artikel 57 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 51 i tredje livförsäkringsdirektivet

skall direktivens bestämmelser vara införlivade med medlemsstaternas

rättsordning senast den 1 juli 1994. De nya svenska reglerna bör därför, med ett

undantag, träda ikraft vid den tidigaste tidpunkt som är lämplig med hänsyn till

sådana övergångs- och anpassningsarrangemang som kan vara erforderliga.

Ikraftträdande föreslås med beaktande av detta ske den 1 juli 1995.

 Det lagförslag som innebär att bestämmelser i grunderna som är av villkors-

karaktär skall utmönstras från grunderna och tas in i försäkringsvillkoren bör

emellertid samordnas med genomförandet av förslaget till ny för-

säkringsavtalslag. Det är för närvarande osäkert när den lagen kommer att träda

i kraft. De föreslagna reglerna om grundernas innehåll och därav föreslagna

följdändringar bör därför träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

 De nya reglerna föranleder i vissa fall särskilda övergångsbestämmelser. Dessa

kommenteras i den allmänna motiveringen i anslutning till respektive avsnitt och

i författningskommentarerna.

 244

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

1 kap. 2 §

Bestämmelsen om normgivningsdelegation i det nya tredje stycket har införts för

att på ett smidigt sätt införliva ett avtal mellan Schweiz och EG på

skadeförsäkringsområdet, se den allmänna motiveringen i avsnitt 6.6. Motsvarande

bestämmelse har införts i 1 § LUF.

1 kap. 5 §

Det nuvarande första stycket har för tydlighets skull delats upp i två stycken.

I det nya andra stycket, nuvarande andra strecksatsen i första stycket, föreslås

till följd av EG:s regler att bestämmelserna om beräkning av premiereserv i

7 kap. 2 § alltid skall gälla också för de livförsäkringar för vilka det annars

finns möjlighet att avvika från bestämmelserna om livförsäkring. Det tredje

livförsäkringsdirektivets regler om beräkning av premiereserv, artikel 18, vilka

har tagits upp i 7 kap. 22 §, gäller nämligen alla livförsäkringar.

 I sista stycket har hänvisningen till bestämmelserna i 2 kap. och 7 kap. 9, 9 a

och 10 a §§ utgått eftersom dessa bestämmelser enligt föreslagna lydelser inte

avser livförsäkringar särskilt. 7 kap. 11 § har bytt beteckning till 7 kap. 11 a

§ varför hänvisningen i förevarande paragraf också ändrats. Vidare har i stycket

lagts till en hänvisning till de föreslagna bestämmelserna om beräkning av

premiereserv i 7 kap. 2 §, vilken bestämmelse endast avser livförsäkringar.

1 kap. 9 a §

Paragrafen är ny. Paragrafens första stycke motsvarar artikel 1 g i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 1 h i tredje livförsäkringsdirektivet.

Den innehåller en definition av begreppet "kvalificerat innehav" som används i

bestämmelsen om prövning av ägares lämplighet (2 kap. 3 § fjärde och femte

styckena samt 3 kap. 2-2 c §§). På bankområdet finns en motsvarande bestämmelse

i 1 kap. 3 § bankrörelselagen (1987:617). Konvertibla skuldebrev eller

skuldebrev med optionsrätt omfattas inte av bestämmelserna i förevarande para-

graf eftersom innehav av sådana inte medför någon möjlighet till inflytande över

bolaget.

 Andra och tredje stycket innehåller en definition av begreppen, beträffande

skadeförsäkring, landet där risken är belägen och, beträffande livförsäkring,

landet där åtagandet skall fullgöras. Begreppet vad avser livför-

säkringsåtaganden är ny. Definitionen motsvarar materiellt hittillsvarande 1

kap. 3 § LEF, som utgår. Definitionen passar bättre in i FRL eftersom

användningsområdet för definitionen till viss del flyttats över från LEF till

FRL till följd av införandet av principen om hemlandstillsyn.

1 kap. 10 §

Ändringen i första stycket innebär att möjligheterna till undantag från de

särskilda bestämmelserna om livförsäkring inte gäller reglerna om beräkning av

premiereserv för livförsäkringsrörelse. Bestämmelserna i det tredje livförsäk-

ringsdirektivet medger inte en generell dispensmöjlighet från de där upptagna

principerna för beräkning av försäkringstekniska skulder.

 Andra stycket ändras till följd av att kravet på den svenska lagstiftningens

förenlighet med EG:s regler i och med Sveriges medlemskap i Europeiska unionen i

stället utgår direkt från EG:s rättsakter och ej via EES-avtalet.

2 kap. 3 §

De första och andra styckena motsvarar det nuvarande första stycket. Upp-

delningen har gjorts i förtydligande syfte. Kravet på ingivande av grunder i

samband med ansökan om koncession i det nuvarande första stycket har slopats på

grund av bestämmelserna i artikel 8.3 i både första skadeförsäkringsdirektivet

och första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 6 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet respektive artikel artikel 5 i tredje

livförsäkringsdirektivet). Grunderna för livförsäkringar skall i fortsättningen

ges in till Finansinspektionen senast samtidigt som de börjar användas (se all-

mänmotiveringen avsnitt 5.2)

 Tredje stycket motsvarar det tidigare andra stycket med den skillnaden att

kravet på prövning av grunderna tagits bort.

 I fjärde stycket, som motsvarar det tidigare tredje stycket, har inskjutits en

ytterligare uttrycklig förutsättning för beviljande av tillstånd. Tillägget

innebär att det i lagtexten klart anges att det i regeringens prövning av en

koncessionsansökan ingår att göra en lämplighetsprövning av de tilltänkta ägarna

med kvalificerade innehav i bolaget. Ändringen innebär i sak ingen nyhet

eftersom det hittills ansetts att denna prövning ligger i kravet på att den

planerade verksamheten skall kunna antas uppfylla kraven på en sund försäkrings-

verksamhet. Skälen för att detta krav ändå bör tas in i lagtexten har behandlats

i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1.1). Reglerna motsvarar artikel 8 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 7 i tredje livförsäkringsdirektivet.

 Bestämmelser om ägarprövning m.m. vid förvärv av kvalificerade innehav i redan

auktoriserade bolag finns i 3 kap. 2-2c §§. I stycket har vidare bestämmelsen

om stadfästelse av grunder tagits bort (se kommentaren till första, andra och

tredje styckena).

 I femte stycket, som motsvarar det nuvarande fjärde stycket, har en

redaktionell ändring gjorts.

2 kap. 4 §

Paragrafens bestämmelser innebär att de prövningskriterier som gäller enligt

2 kap. 3 § vid beviljandet av koncession samt stadfästelse av bolagsordning

tillämpas även vid ansökan om ändringar av koncession och bolagsordning.

 Den nuvarande lydelsen av paragrafen är utformad på ett sådant sätt att det

råder oklarhet om bestämmelserna om delegering av beslutskompetens till

Finansinspektionen avser inte bara ändringar i bolagsordningen och grunderna

utan även koncessionsändringar. Bestämmelsen har i praxis tolkats som om den

omfattar även ändringar av en beviljad koncession. Den föreslagna utformningen

av delegationsbestämmelsen innebär att det inte råder någon tvekan om att den

omfattar även koncessionsändringar. Som hittills är ändringar som är

principiellt betydelsefulla eller eljest av synnerlig vikt undantagna från

Finansinspektionens beslutskompetens.

 I linje med slopandet av kravet på stadfästelse av nya grunder i 3 § har

bestämmelserna om stadfästelse av ändring av grunder i förevarande paragraf

tagits bort. Även ändrade grunder för livförsäkringar skall ges in till Finans-

inspektionen senast samtidigt med att de börjar användas, se den allmänna

motiveringen avsnitt 5.2.1 och förslaget till 7 kap. 8 a §.

2 kap. 5 §

Det nuvarande kravet att i bolagsordningen ange det geografiska verksam-

hetsområdet inom Sverige (nuvarande punkt 4) har tagits bort. Kravet i punkt 4

(nuvarande punkt 5) att bolagsordningen skall ange om försäkringsrörelse skall

drivas i utlandet har mjukats upp på så sätt att det endast behöver anges om

verksamheten skall bedrivas utanför EES. Ändringarna är en följd av att den

tredje generationens försäkringsdirektiv föreskriver att en auktorisation skall

vara gällande inom hela gemenskapen (EES), se den allmänna motiveringen avsnitt

6.1. Inget hindrar att ett bolag i bolagsordningen frivilligt anger det

geografiska verksamhetsområdet inom Sverige eller EES.

 Ändringen i punkt 9 (nuvarande punkt 10) innebär att inte bara skade-

försäkringsbolag utan även livförsäkringsbolag i bolagsordningen skall ange i

vilken utsträckning bolaget är skyldigt att teckna återförsäkring. Ändringen är

en konsekvens av att detta ämne inte längre skall tas upp i grunder för

livförsäkringar (se 7 kap. 3 §).

2 kap. 6 §

Nuvarande 2 kap. 6 § har förts över till 7 kap. 3 §. Se kommentaren till det

lagrummet.

2 kap. 8 §

Första stycket har ändrats till följd av de nya bestämmelserna om grunder för

livförsäkringsrörelse.

2 kap. 18 §

Bestämmelsen i andra stycket om förpliktelse som följer av grunderna har upp-

hävts som en följd av de nya reglerna om grundernas innehåll.

2 a kap.

Kapitelrubriken har ändrats från "Gränsöverskridande verksamhet" till

"Verksamhet i ett annat land inom EES" som en följd av att kapitlet nu även

kommer att innehålla regler om etablering i annat land inom EES i form av filial

eller agentur. Som sammanfattande benämning på de olika etableringsformerna

införs beteckningen sekundäretablering, se avsnitt 6.1 i den allmänna

motiveringen. Dessutom införs i förtydligande syfte underrubrikerna

"Sekundäretablering" för 1-3 §§ och "Gränsöverskridande verksamhet" för 4-6 §§.

2 a kap. 1 §

Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 10.1 och 10.2 i både första

skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i deras lydelse

enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäk-

ringsdirektivet.

 Paragrafen reglerar vad ett svenskt försäkringsbolag skall iaktta när det avser

att upprätta en filial, agentur eller annan liknande etableringsform i ett annat

land inom EES. I första stycket införs begreppet sekundäretablering som gemensam

beteckning på dessa etableringsformer, se även avsnitt 6.1. I artikel 1.b i både

tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet används

istället "filial" ("branch" i den engelska versionen av direktiven) för att

beteckna agentur eller filial till ett försäkringsföretag. Enligt samma

direktivbestämmelse skall beteckningen filial också användas med "beaktande av

artikel 3" i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra

livförsäkringsdirektivet. Enligt artikel 3 i dessa direktiv skall ett

försäkringsföretags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territorium

betraktas som en agentur eller filial, även om närvaron inte har den formen utan

endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av

någon som är fristående från företaget men som har en stående fullmakt att

företräda företaget på samma sätt som en agentur. Lagstiftningen bör inte hindra

svenska försäkringsbolag att upprätta sådana etableringar i ett annat land inom

EES (värdlandet) om det är tillåtet enligt värdlandets lagstiftning. Första

stycket har därför, i enlighet med Lagrådets förslag, utformats så att bestäm-

melserna om sekundäretablering är tillämpliga inte bara på filialer och agentu-

rer utan också på liknande etableringsformer.

 Första stycket innebär att försäkringsbolaget skall underrätta Finans-

inspektionen om sin avsikt att upprätta en sekundäretablering i ett annat land

inom EES.

 Underrättelsen skall enligt andra stycket innehålla uppgifter om i vilket land

och på vilken adress sekundäretableringen skall upprättas och om vem som skall

vara sekundäretableringens företrädare. Dessutom skall underrättelsen innehålla

en verksamhetsplan. Med företrädare avses generalagent eller ett ombud för en

generalagent samt en verkställande direktör för en filial. I den mån värdlandet

har andra begrepp än de svenska skall som företrädare anges den person som har

till uppgift att leda verksamheten vid sekundäretableringen och vara ansvarig

för den. Verksamhetsplanen skall bl.a. innehålla en redogörelse för vilka slags

risker eller åtaganden vid sekundäretableringen meddelade försäkringar skall

täcka och en beskrivning av sekundäretableringens organisation.

 Enligt tredje stycket skall försäkringsbolaget också, om det ämnar meddela

trafikförsäkringar, till den underrättelse som skall göras enligt första stycket

foga en försäkran att det är medlem i värdlandets motsvarighet till

Trafikförsäkringsföreningen och att det är medlem i den nationella garantifond

som är avsedd att trygga att skadelidande får ersättning vid trafikskador som

finns i det land där sekundäretableringen skall inrättas.

 Enligt fjärde stycket får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen föreskriva vad som i övrigt skall framgå av verksamhets-

planen. Bl.a. bör en prognos för den planerade verksamhetens resultat och

ställning presenteras i planen.

2 a kap. 2 §

Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 10.3 och 10.5 i både första

skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse

enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet).

 Paragrafen behandlar huvudsakligen Finansinspektionens åtgärder när ett

försäkringsbolag har anmält att det ämnar upprätta en sekundäretablering i ett

annat land inom EES.

 Finansinspektionen skall enligt första stycket meddela den behöriga myndigheten

i värdlandet om försäkringsbolagets underrättelse. Detta skall ske inom tre

månader från det att underrättelsen gavs in till inspektionen om den finner att

hinder enligt andra stycket inte föreligger. Meddelandet till myndigheten i

värdlandet skall vara åtföljt av ett intyg om att bolagets kapitalbas är

tillräcklig.

 Andra stycket innehåller bestämmelser om den materiella prövning som

Finansinspektionen skall göra när den underrättats om en planerad sekundär-

etablering. Prövningen skall omfatta bolagets organisation, bolagets finansiella

situation samt kvaliteten på sekundäretableringens ledning. Meddelandet enligt

första stycket skall lämnas till värdlandets tillsynsmyndighet om det inte finns

skäl att ifrågasätta bolagets verksamhet i de angivna hänseendena.

 Enligt tredje stycket skall Finansinspektionen underrätta försäkringsbolaget om

sitt meddelande till värdlandets tillsynsmyndighet.

 Av fjärde stycket framgår att verksamheten vid sekundäretableringen får inledas

två månader efter det att Finansinspektionen vidarebefordrat meddelandet till

värdlandsmyndigheten. Skälet till tidsfristen är att värdlandets myndighet har

möjlighet att inom denna tid informera om det gäller några särskilda regler som

försäkringsbolaget skall efterleva i verksamheten.

 Om Finansinspektionen anser att förutsättningarna att meddela värdlands-

myndigheten inte är uppfyllda, skall inspektionens ställningstagande, enligt

femte stycket, komma till uttryck i ett beslut. Detta skall ske inom tre månader

från det att underrättelsen gjordes. Regler om överklagande av sådana beslut

finns i 19 kap. 13 §.

2 a kap. 3 §

Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 10.6 i både

första skadeförsäkringdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i dess

lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet.

 Om ett försäkringsbolag som redan driver verksamhet genom sekundäretablering i

ett annat land inom EES ämnar ändra verksamheten, byta adress eller utse en ny

företrädare, skall bolaget underrätta såväl Finansinspektionen som den behöriga

myndigheten i värdlandet minst en månad i förväg. Finansinspektionen ges en

möjlighet att inom samma tid förhindra ändringen. De prövningskriterier som

tillämpas i samband med en planerad sekundäretablering skall gälla även vid

ändring av de ursprungliga förhållandena. Om Finansinspektionen finner att en

ändring inte bör få ske skall det komma till uttryck i ett beslut. Regler om

överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. Om Finansinspektionen

förbjuder ändringen skall den behöriga myndigheten i värdlandet underrättas om

det.

2 a kap. 4 §

Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 14 i andra

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i andra livförsäkringsdirektivet i

deras lydelse enligt artikel 34 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och

livförsäkringsdirektivet.

 Enligt paragrafen skall ett försäkringsbolag underrätta Finansinspektionen

innan gränsöverskridande verksamhet i ett annat land inom EES inleds, vare sig

den sker från ett fast driftställe i Sverige eller från en sekundäretablering i

ett land inom EES. Till anmälningen skall fogas en uppgift om vilka slags risker

eller åtaganden som skall täckas.

2 a kap. 5 §

Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 16 andra

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14 i det andra livförsäkringsdirektivet i

lydelse enligt artikel 35 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet.

 Paragrafen rör främst Finansinspektionens uppgifter när ett försäkringsbolag

anmäler att det ämnar driva gränsöverskridande verksamhet. Enligt första stycket

skall inspektionen meddela värdlandets tillsynsmyndighet om försäkringsbolagets

underrättelse. Till bolagets underrättelse skall inspektionen foga ett intyg om

bolagets kapitalbas och om vilka försäkringsklasser bolagets koncession

omfattar.

 Enligt andra stycket skall försäkringsbolaget informeras om att underrättelsen

vidarebefordrats.

 Av tredje stycket framgår att försäkringsbolagets gränsöverskridande verksamhet

inte får inledas förrän Finansinspektionen informerat bolaget om att värdlandets

myndighet meddelats enligt första stycket.

 Fjärde stycket innebär att Finansinspektionen skall, om den finner att det inte

finns förutsättningar att vidarebefordra bolagets underrättelse, fatta beslut om

det inom en månad från det att underrättelsen togs emot. Regler om överklagande

av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. I direktiven finns ingen bestämmelse om

vilka kriterier tillsynsmyndigheten skall lägga till grund för prövningen.

Prövningen bör ske mot bakgrund av den grundläggande EG-regeln att ett försäk-

ringsbolags koncession skall vara giltig inom hela EES. Jämför de föreslagna

ändringarna i 2 kap. 5 § angående uppgifter i bolagsordningen om geografiskt

verksamhetsområde och den allmänna motiveringen, avsnitt 6.1. Finansinspektionen

bör kunna vägra att vidarebefordra underrättelsen t.ex. om försäkringsbolaget

inte har sådana administrativa rutiner och sådan kompetens som krävs för att

möta de speciella krav som ställs på grund av att en verksamhet bedrivs

utomlands.

2 a kap. 6 §

Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 17 i både andra

skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse

enligt artikel 36 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet.

 Enligt paragrafen är försäkringsbolaget skyldigt att underrätta Finans-

inspektionen om ändringar i de uppgifter som lämnats enligt 4 §. Underrättelsen

skall ske innan ändringen genomförs. På motsvarande sätt som enligt 3 §

beträffande sekundäretableringar skall Finansinspektionen meddela sin

motsvarighet i det land där den gränsöverskridande verksamheten drivs.

Finansinspektionens ingripande mot förändring skall komma till uttryck i beslut.

Regler om överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §.

3 kap.

Paragraferna 3 kap. 2-2 c §§ innehåller bestämmelser om ägarprövning. Dessa

återfinns i artikel 15 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14 i

tredje livförsäkringsdirektivet. Bestämmelserna har kommenterats i allmän-

motiveringen (avsnitt 5.1.2).

3 kap. 2 §

Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 15.1 i tredje skadeför-

säkringsdirektivet och artikel 14.1 i tredje livförsäkringsdirektivet.

 Första stycket har justerats som en följd av de nya regler om ägarprövning som

införs i kapitlet.

 Ändringen i andra stycket bildar utgångspunkt för prövningen av större

aktieägares lämplighet. Den som avser att antingen förvärva en kvalificerad

andel av aktierna i ett försäkringsbolag, eller öka sitt kvalificerade innehav

så att det sammanlagda innehavet överstiger vissa angivna gränsvärden skall hos

Finansinspektionen ansöka om tillstånd till förvärvet. Det görs inte skillnad

mellan fysiska och juridiska personer eller mellan svenska och utländska rätts-

subjekt. Begreppet kvalificerat innehav definieras i 1 kap. 9 a §.

 Reglerna innebär att den som avser att förvärva ett kvalificerat innehav av

aktier i ett försäkringsbolag blir föremål för inspektionens prövning beträffan-

de sin lämplighet. Skyldigheten att söka tillstånd för förvärv som medför ett

kvalificerat innehav av aktierna innebär att det inte är den förvärvade postens

storlek i och för sig som är avgörande. Det avgörande är i stället om förvärvet

ensamt eller tillsammans med de aktier, som förvärvaren redan har i bolaget,

medför att gränsen på 10 procent uppnås eller att förvärvaren får ett

bestämmande inflytande över ledningen av bolaget.

 Vid förvärv av konvertibla skuldebrev eller skuldebrev med optionsrätt till

nyteckning av aktier krävs inte något tillstånd. Skälet för detta är att inne-

havaren av sådana skuldebrev inte kan utöva något inflytande över bolaget. När

skuldebreven byts mot aktier uppkommer däremot ett förvärv som omfattas av

förevarande bestämmelser. Aktier som erhålls vid nyemission eller fondemission

med företrädesrätt i förhållande till tidigare innehav förändrar inte de

tidigare andelsförhållandena. Förvärv av ny- och fondemitterade aktier medför

därför i regel inte någon separat prövning. Det bör framhållas att lagtexten

inte anvisar något undantag för aktier som förvärvas som gåva eller genom de

familjerättsliga fången bodelning, arv och testamente. I dessa fall måste

skyldigheten att söka tillstånd fullgöras snarast möjligt efter förvärvet.

Undantag från kravet på tillstånd görs inte heller för aktier som inlöses på

grund av hembudsskyldighet eller som förvärvas vid bolagsfusioner.

 Med uttrycket "direkt eller indirekt förvärv" avses t.ex. det fallet att en

person dels själv förvärvar fem procent av kapitalet eller rösterna i ett för-

säkringsbolag, dels äger ett företag som i sin tur äger sju procent. Med

indirekt ägande kan i vissa fall även avses det fallet att flera personer inom

samma familj innehar aktier i det aktuella bolaget. Att det kan uppstå tvek-

samheter huruvida ägarprövningsbestämmelserna skall tilllämpas på ett visst

innehav eller inte bör tillmätas betydelse när Finansinspektionen överväger ett

ingripande enligt 2 c §.

 I tredje stycket anges förutsättningarna för godkännande av ett förvärv. Om

aktieförvärvaren kan antas komma att motverka en sund utveckling av

försäkringsverksamheten får inspektionen vägra tillstånd. En bedömning av lämp-

ligheten hos en innehavare av aktier i ett försäkringsbolag måste ha som

utgångspunkt att det är ett sådant bolags speciella funktioner som skall

säkerställas. Den enskilda eller juridiska person som genom sitt agerande på ett

eller annat sätt direkt motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett

försäkringsbolag, skall inte heller kunna äga någon större aktiepost i bolaget.

 När det gäller de omständigheter som kan föranleda att en person eller ett

företag bedöms som "olämplig" i detta sammanhang bör hänsyn tas till t.ex. jävs-

förhållanden, allmän vandel och konkurstillstånd.

 Som angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1.2) har regler om ägarprövning

redan införts beträffande banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Den

förevarande paragrafen är vad gäller prövningens innehåll en direkt motsvarighet

till 7 kap. 11 § bankrörelselagen och 6 kap. 3 b § värdepappersrörelselagen. I

specialmotiveringen till det förstnämnda lagrummet (prop. 1992/93:89 s. 195-199)

har lämnats en utförlig redovisning av vilka omständigheter som bör beaktas vid

ägarprövningen. Det som har uttalats där om prövningen enligt bankrörelselagen

är i tillämpliga delar gällande även för prövningen enligt FRL.

 I fjärde stycket föreskrivs att Finansinspektionen kan tidsbegränsa för-

värvstillståndets giltighet. Att förvärvet i förväg godkänns genom att förvär-

varen befinns lämplig innebär ingen skyldighet för denne att fullfölja för-

värvet. Genom att sätta en tidsgräns förhindras att försäkringsbolaget under en

längre tid svävar i ovisshet om ägareförhållandena. Finansinspektionen får från

fall till fall avgöra vilken tid som får anses rimlig.

 Enligt femte stycket skall beslut i ett tillståndsärende meddelas inom tre

månader. Inspektionen bör dock inom den angivna tidsgränsen handlägga ärendena

med stor skyndsamhet. I klara fall bör besked kunna lämnas i det närmaste om-

gående.

3 kap. 2 a §

Paragrafen, som är ny, föreskriver anmälningsskyldighet för den som avyttrar ett

kvalificerat innehav av aktier eller en så stor andel av sitt innehav att det

återstående innehavet understiger något av de gränsvärden som anges i 2 §.

Bestämmelsen återfinns i artikel 15.2 tredje skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 14.2 i tredje livförsäkringsdirektivet.

3 kap. 2 b §

Paragrafen, som är ny, föreskriver skyldighet för försäkringsaktiebolag att

lämna uppgifter om aktieägare vars innehav är kvalificerat. Härigenom införlivas

artikel 15.3 tredje skadeförsäkringsdirektivet och 14.3 tredje livförsäkrings-

direktivet.

3 kap. 2 c §

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om Finansinspektionens möjlighet

att ingripa mot en olämplig aktieägare. Principen att tillsynsmyndigheterna

skall kunna ingripa mot en aktieägare som visar sig vara olämplig slås fast i

artikel 15.4 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14.4 i tredje

livförsäkringsdirektivet. När det gäller sanktionerna mot en sådan ägare ges

exempel på åtgärder som medlemsstaterna kan föreskriva. En sådan åtgärd är att

rösträtten kan upphävas för de aktier som innehas av en aktieägare som har

missbrukat sin ställning.

 Ett ingripande från Finansinspektionen kan ske dels om en aktieförvärvare

bryter mot förpliktelsen att ansöka om tillstånd eller förvärvar aktier i strid

mot inspektionens beslut enligt 2 § andra stycket, dels om en ägare till ett

kvalificerat innehav av aktier utövar eller kan antas komma att utöva sitt

inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i

bolaget. Här skall alltså göras samma bedömning som vid koncessionsförfarandet.

Principen är således att samma kvalitativa krav skall ställas på en aktieägare

oavsett i vilket sammanhang frågan om personens lämplighet att vara aktieägare

blir aktuell.

 Bestämmelsen bygger på den grundläggande principen att inspektionen skall kunna

ingripa endast i allvarliga fall. Att en aktieägare blir försatt i konkurs,

åläggs näringsförbud eller döms för allvarligare brottslighet kan lätt

konstateras men kan knappast ensamt anses vara till skada för bolaget, i vart

fall inte om ägandet motsvarar mindre än 50 procent av kapitalet eller samtliga

röster. Därutöver krävs att det finns anledning att anta att ägaren kommer att

utöva sitt inflytande så att en sund utveckling av verksamheten är i farozonen.

Gränsen för när sanktioner skall tillgripas bör självfallet vara lägre om det

blivit klarlagt att en ägare verkligen missbrukar sitt inflytande än om det bara

finns ett antagande om att så kan bli fallet.

 I paragrafen anvisas två åtgärder som inspektionen kan vidta mot en aktieägare

som motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett försäkringsbolag. För det

första får inspektionen enligt första stycket besluta att ägarens aktier inte

får företrädas vid bolagsstämman, om det bedöms nödvändigt för att bryta en

ägares inflytande över bolagets verksamhet. Bestämmelsen är utformad så att

rösträtten upphör redan i och med att inspektionen har förordnat om detta. Att

beslutet vunnit laga kraft krävs således inte. För det andra får Finans-

inspektionen enligt tredje stycket förelägga aktieägaren att sälja den del av

aktieinnehavet som medför att innehavet är kvalificerat. Samma åtgärder får

enligt andra stycket vidtas mot en aktieägare som underlåtit att söka tillstånd

eller som genomfört ett förvärv i strid med inspektionens beslut. I dessa fall

gäller vidare att röster som avgetts för sådana aktier kan förklaras ogiltiga.

 Om det uppkommer missförhållanden av så allvarligt slag att man från inspek-

tionens sida överväger att ingripa, är det lämpligt att inspektionen i första

hand försöker åstadkomma rättelse med andra medel än "frysning" av rösträtten.

Det kan t.ex. visa sig vara tillräckligt om förhållandena påtalas för de andra

ägarna eller bolagets ledning. Om det är nödvändigt har inspektionen enligt 19

kap. 8 § formell rätt att sammankalla stämma och styrelse. Misslyckas för-

handlingarna, kanske beroende på att ifrågavarande aktieägare inte är beredd att

acceptera reglerna för verksamheten, finns inte längre samma skäl att försöka

undvika ett beslut om att aktier inte får företrädas vid bolagsstämma i bolaget.

 Att en större aktieägare inte kan utöva rösträtten för sina aktier är natur-

ligtvis ett allvarligt ingrepp. Åtgärden kan också medföra negativa verkningar

för bolagets skötsel. Om en "frysning" av en aktieägares rösträtt gäller under

en längre tid kan osäkerhet uppstå i ledningen, andra aktieägare får ett ökat

inflytande osv. Det är därför angeläget att frysningen inte består längre än

nödvändigt. I vissa fall kan de omständigheter som föranlett beslutet vara av

övergående karaktär. Detta kan t.ex vara fallet om en förvärvare på grund av

förbiseende eller annat misstag inte ansökt om tillstånd till förvärvet, men vid

en senare prövning inte visar sig vara olämplig som ägare. Förbudet att utöva

rösträtt för aktierna kan då upphävas snabbt. Ingripandet har då varit

temporärt. I andra fall kan skälen för beslutet bestå. Detta kan gälla t.ex. en

ägare som bedöms vara personligt olämplig och olämpligheten inte kan sägas vara

av övergående natur. En aktieägare som fråntagits rösträtten för sina aktier kan

mycket väl finna detta vara anledning att sälja aktierna. I så fall upphör den

osäkerhet för ledningen av bolaget som tidigare nämnts. Det kan emellertid inte

förutsättas att en sådan frivillig försäljning alltid kommer att ske. För att

komma till rätta med en sådan situation med en aktieägare som utövat sitt

inflytande på ett sådant sätt att hans lämplighet för överskådlig framtid kan

ifrågasättas men aktierna inte avyttras frivilligt får inspektionen förelägga

ägaren att avyttra aktierna. En försäljning på grund av ett sådant föreläggande

får genomföras i sådan takt att onödiga förluster undviks.

 Ett föreläggande om avyttring kan bara avse det antal aktier som medför att

innehavet är ett kvalificerat sådant. Inspektionen skall ju endast pröva

lämpligheten hos aktieägare som kan utöva ett väsentligt inflytande över

bolagets ledning.

 Av paragrafens fjärde stycke framgår att aktier som omfattas av ett före-

läggande om avyttring eller ett beslut enligt första eller andra stycket, inte

skall medräknas när det krävs viss röstmajoritet för att ett beslut skall bli

giltigt.

7 kap. 2 §

Regler om premiereservsberäkning upptas i nuvarande 7 kap. 3 § tredje stycket om

grunders innehåll. Från kravet på att grunder skall upprättas gäller vissa

undantag. Eftersom EG:s regler om beräkning av premiereserv gäller alla livför-

säkringar, måste dessa vara tillämpliga även då premiereservgrunder inte finns.

Av den anledning har nuvarande 7 kap. 3 § tredje stycket brutits ut ur 3 § och

förts över till 7 kap. 2 §. Bestämmelserna i 7 kap. 3 § i övrigt har med

ändringar förts över till 7 kap. 5 §. Nuvarande 7 kap. 2 § har flyttats till 7

kap. 4 §.

 Till följd av detta föreslås därför 7 kap. 2 § reglera beräkning av premie-

reserv.

 I paragrafen ges allmänna föreskrifter om beräkningen av premiereserven; den

skall vara i överensstämmelse med vedertagna aktuariella principer.

 Vid en anpassning till bestämmelserna i tredje livförsäkringsdirektivet är

några ändringar och tillägg erforderliga (se artikel 17.1 i första livför-

säkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkrings-

direktivet).

 Enligt nuvarande regler skall premiereserven framkomma som skillnaden mellan

det förväntade kapitalvärdet av bolagets framtida utgifter för löpande

försäkringar och de premier bolaget kan ha att ytterligare uppbära för dessa

försäkringar. Skillnaden mellan dessa båda poster skall emellertid ökas med det

belopp som anses behövligt för att möta förluster genom att försäkringarna

upphör i förtid. Premiereserven uppfattas således i lagen som ett "kollektivt"

begrepp. Som framhållits i den allmänna motiveringen avsnitt 5.2.2 skall enligt

EG:s bestämmelser försäkringstekniska skulder beräknas separat för varje

försäkring. I förslaget till nya regler för beräkningen har därför i första

stycket föreskrivits att premiereserven i regel skall definieras individuellt

för varje försäkring. Som en alternativ metod för beräkningen av premiereserv

tillåts, i enlighet med EG:s bestämmelser, en kollektiv beräkning, förutsatt att

metoden ger ett resultat som motsvarar det som erhålls vid en individuell beräk-

ning. En kollektiv beräkning måste tillgripas om fråga är om kollektivavtals-

grundad försäkring eller grupplivförsäkring utan individuell anslutning. Vidare

medges också i fortsättningen risktillägg som inte är individualiserade. Sam-

tidigt kan stadgandet i nuvarande 7 kap. 3 § sista stycket första meningen att

premiereservgrunderna skall anses belöpa på varje försäkring utgå (den nuvarande

lydelsen av 7 kap. 3 § har tagits in under 7 kap. 5 §).

 Nuvarande regler innebär vidare att en prospektiv metod skall användas vid

beräkning av premiereserv. Det framgår nu av andra stycket. Enligt EG:s

bestämmelser är en sådan beräkningsmetod huvudregel. EG:s ordning medger

emellertid under vissa förutsättningar att en retrospektiv metod används. Detta

gäller om det kan visas att de försäkringstekniska skulderna inte blir lägre än

om en prospektiv metod utnyttjas eller om en sådan metod inte kan tillämpas på

de aktuella försäkringarna. I förslagets andra stycke har öppnats möjligheter

att under angivna förutsättningar använda annan försäkringsmatematiskt

vedertagen beräkningsmetod än den prospektiva, varmed avses i första hand en

retrospektiv beräkningsmetod. Genom att det anges att endast försäkrings-

matematiskt vedertagna metoder kan användas förhindras att premiereserven

beräknas för lågt eller för högt. Det kan nämnas att den prospektiva metoden

inte kan tillämpas om fråga är om s.k. unit linked-försäkringar.

 Beräkningen av premiereserv skall bygga på antaganden om dödlighet och andra

riskmått, räntefot samt driftskostnader som, vart för sig, kan anses vara

betryggande i enlighet med vad som sägs i 7 kap. 5 § första och andra stycket i

förslaget. Vid en retrospektiv beräkningsmetod behövs emellertid inte alltid

antaganden om t.ex. dödlighet och räntefot (se kommentaren till 7 kap. 5 §).

 Vidare föreslås i tredje stycket att regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen skall meddela närmare föreskrifter om beräkning

av premiereserv. Föreskrifterna skall som regel ange maximiräntesats för alla

försäkringar. I artikel 17.1 B i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse

i artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet, föreskrivs nämligen som

huvudregel att tillsynsmyndigheten för alla försäkringar skall bestämma en eller

flera högsta räntesatser, enligt i artikeln särskilt angivna regler. Räntesatsen

skall antingen knytas till räntesatsen på statsobligationer eller fastställas

med utgångspunkt från avkastningen på de tillgångar som motsvarar de försäk-

ringstekniska skulderna, det senare under förutsättning att tillgångarna inte

värderas till anskaffningskostnad. På grund av gällande redovisningsregler för

försäkringsbolag kan det sistnämnda alternativet inte tillämpas. Bestämmelserna

om redovisning är emellertid föremål för utredning. Avsikten är inte att det

skall fastställas räntesatser individuellt för varje försäkring, utan lämpligen

för en eller flera försäkringstyper.

 EG:s krav att tillsynsmyndigheten skall bestämma högsta ränteantaganden gäller

inte de numera vanliga unit linked-försäkringarna och inte heller engångsbetalda

försäkringar för längst åtta år, försäkringar utan rätt till återbäring eller

livränteförsäkringar utan återköpsvärden. Genom att i paragrafen anges att

föreskrifterna skall ange vilka försäkringar som, med hänsyn till sin

beskaffenhet, inte skall omfattas av föreskrifterna kan Finansinspektionen välja

att inte ge föreskrifter därom för sådana försäkringar. I den mån sådana före-

skrifter inte ges får bolagen vid valet av en betryggande räntesats för

undantagna försäkringar, dock inte unit linked-försäkringar, ta hänsyn till den

valuta i vilken avtalen gäller och till de tillgångar som motsvarar

förpliktelserna samt till förväntad avkastning på bolagets tillgångar, förutsatt

att de tas upp till marknadsvärden. Eftersom sådana värderingsregler i dag inte

gäller för svenska försäkringsbolag, kan den sistnämnda möjligheten inte

utnyttjas. Den räntesats som väljs får aldrig vara högre än avkastningen på

bolagets tillgångar. Föreskrifter om maximiräntesats är inte heller nödvändiga

beträffande sådan livränta eller sjukränta som tillhör annan försäkring än

livförsäkring.

 I tillämpningsföreskrifterna får upptas metoder för beräkning av maximi-

räntesats. Föreskrifterna kan också ange för vilka försäkringar en kollektiv

beräkning eller en retrospektiv beräkningsmetod skall kunna användas.

7 kap. 3 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 6 § och anger de ämnen som grunderna skall

innehålla. Bestämmelserna om grundernas innehåll har, som en följd av att kravet

på ingivande av grunder vid ansökan om koncession liksom kravet på stadfästelse

slopas, flyttats till förevarande kapitel. I förhållande till gällande rätt har

området begränsats väsentligt. Grunderna skall enligt första stycket i huvudsak

omfatta endast underlag för tekniska beräkningar. Bestämmelser av

villkorskaraktär utmönstras ur grunderna och får i stället tas in i

försäkringsvillkoren (se den allmänna motiveringen avsnitt 5.2.1). Skyldigheten

enligt nuvarande 2 kap. 6 § första stycket 8 att upprätta grunder avseende

skyldigheten att teckna återförsäkring slopas. Skyldigheten att teckna sådan

försäkring skall i fortsättningen även för livförsäkringsbolagens del framgå av

bolagsordningen, se kommentaren till 2 kap. 5 §. Grunder skall sålunda upprättas

för beräkning av försäkringspremier och premiereserv, beräkning av tekniska

återköpsvärden och återbäring till försäkringstagarna. Till följd av dessa

ändringar kan stadgandena i nuvarande 7 kap. 5-7 §§ utgå.

 Bolagen skiljer i nuvarande återköpsgrunder mellan begreppen återköpsvärde och

tekniskt återköpsvärde. Begreppet återköpsvärde används för det belopp som

försäkringstagaren har rätt att få utbetalt då försäkringen återköps. Om någon

begränsning av återköpsrätten inte föreligger sammanfaller återköpsvärdet med

det tekniska återköpsvärdet. Är emellertid återköpsrätten begränsad blir

återköpsvärdet lägre än det tekniska återköpsvärdet. Begreppet tekniskt

återköpsvärde förekommer även i skattelagstiftningen (se anvisningarna till 31 §

kommunalskattelagen). Det sammanfaller ofta med försäkringens individuellt

beräknade premiereserv men kan också understiga den, t. ex. om en ökning av

premiereserven för tecknade försäkringar behövt ske på grund av ändrade

förhållanden.

 Möjligheten enligt första stycket i nuvarande 2 kap. 6 § att medge undantag

från skyldigheten att upprätta grunder för livförsäkringar med hänsyn till

försäkringens särskilda natur har avskaffats av skäl som anförts i den allmänna

motiveringen (avsnitt 5.2.1). Genom bestämmelserna i 1 kap. 5 § finns möjlighet

att för vissa livförsäkringar avvika från bestämmelserna om grunder och i

förslaget till 1 kap. 10 § ges en generell dispensmöjlighet från kravet på

grunder i vissa fall, vilka täcker de praktiska tillfällen då undantag bör kunna

komma ifråga.

 I andra stycket begränsas skyldigheten att upprätta grunder för långvariga

skadeförsäkringar till bestämmelser om beräkning av premiereserven. En möjlighet

till undantag från kravet på grunder för långvariga skadeförsäkringar införs.

Undantag bör kunna komma ifråga om försäkringen avser endast låga belopp.

Undantag bör dessutom kunna medges för sådana försäkringar där

försäkringskonstruktionen har sådana särdrag att det kan komma att återbetalas

premier vid få skador eller att utkrävas nya premier för att i efterhand täcka

inträffade skador vid ogynnsamt skadeutfall. I villkoren för sådana

försäkringsavtal regleras dessa förhållanden i förväg på ett sätt som liknar det

som används i grunder.

 I fråga om liv- och sjukräntor som tillhör skadeförsäkringsrörelsen skall

enligt tredje stycket grunder upprättas för beräkning av premiereserv och

tekniska återköpsvärden. För skadeliv- och skadesjukräntor ges som hittills inte

möjlighet till dispens.

 Eftersom stadgandena om grunder i 2 kap. har placerats i förevarande kapitel,

bör sista stycket i nuvarande 2 kap. 6 § kunna utgå. Sista meningen i stycket

motsvaras i förslaget av 7 kap. 5 § sista stycket och 6 § första stycket.

 I sista stycket, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, föreskrivs

möjlighet för regeringen eller Finansinspektionen att meddela närmare

föreskrifter om grundernas redaktionella utformning. Föreskrifterna bör även

ange hur grunderna skall systematiseras. Bemyndigandet innebär däremot inte en

rätt att ge föreskrifter om grundernas materiella innehåll.

7 kap. 4 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 2 §. Första stycket har ändrats som en

följd av att bestämmelserna om grunder flyttas från 2 kap. 6 § till 7 kap. 3 §.

Paragrafen, som slår fast soliditets- och skälighetsprincipen som normerande för

grundbundna försäkringar, kommer att diskuteras i Försäkringsutredningens

fortsatta arbete.

 Andra stycket har ändrats som en följd av att grunder inte längre skall stad-

fästas.

7 kap. 5 §

Paragrafen, som motsvarar nuvarande 7 kap. 3 §, innehåller föreskrifter om

premie- och premiereservgrunder för livförsäkringar. Det ankommer på

bolagsledningen att se till att dessa grunder står i överensstämmelse med kraven

i 4 § och att beräkningsantagandena är anpassade efter växlande förhållanden. I

enlighet med vad som sägs i artikel 17.1 F i första livförsäkringsdirektivet i

dess lydelse i artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet bör kontinuitet

eftersträvas. Varje ändring av beräkningsreglerna bör vara sakligt motiverad.

 Bestämmelserna om beräkning av premiereserv i tredje stycket i nuvarande 7 kap.

3 § har överförts till 2 §. I förslaget till ny lydelse av 2 § öppnas

möjligheter att i vissa fall använda en retrospektiv beräkningsmetod samt

hänvisas till bestämmelser om beräkningsantaganden i förevarande paragraf.

Eftersom sådana antaganden inte alltid erfordras vid en retrospektiv beräkning

av premiereserven, har första stycket ändrats så att grunderna skall innehålla

angivna antaganden i den mån det krävs för beräkningen. Tillämpas en prospektiv

beräkningsmetod måste premiereservgrunderna innehålla sådana antaganden.

Premiegrunderna skall alltid innehålla angivna beräkningsantaganden. Dessutom

har en mindre språklig ändring gjorts.

 Möjligheten i andra stycket att avvika från huvudregeln att varje särskilt

antagande skall vara betryggande anses förenligt med EG:s ordning så länge

tillämpningen inte innebär att säkerhetskraven sänks (se avsnitt 5.2.2). En

smärre språklig ändring har gjorts i stycket.

 Tredje stycket har ändrats så att det anges att premiereservgrunderna skall

bestämmas i enlighet med den nya 2 §.

 Det nuvarande fjärde stycket har utgått. Där föreskrivs att i det fall premie-

grunderna innehåller särskilda säkerhetstillägg skall premiereservgrunderna ange

på vilket sätt hänsyn skall tas till dessa tillägg när kapitalvärdet av framtida

utgifter beräknas. I den mån regler därom behövs kan det tillgodoses genom

föreskrifter som meddelas med stöd av 2 § tredje stycket.

 Fjärde stycket motsvarar det nuvarande femte stycket. Den nuvarande första

meningen har utgått såsom onödig eftersom premiereserven i fortsättningen skall

beräknas individuellt för varje försäkring.

 I enlighet med vad som gäller i dag skall bestämmelserna om premiereservgrunder

tillämpas också på liv- och sjukränta som tillhör skadeförsäkringsrörelsen.

Detta kommer till uttryck i sista stycket.

7 kap. 6 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 4 § och har ändrats bl.a. med anledning av

att krav på stadfästelse av grunder inte längre skall förekomma.

 I paragrafens första stycke har angetts att bestämmelserna om övergångsgrunder

även gäller för sådan livränta eller sjukränta som tillhör skade-

försäkringsrörelsen. I den nuvarande lagstiftningen anges detta i 2 kap. 6 §

sista stycket.

 Andra stycket har ändrats till följd av det slopade kravet på stadfästelse av

grunder.

 Ändringen i tredje stycket är en följd av att bestämmelserna om beräkning av

premiereserv flyttats till 2 §.

 Möjligheten i nuvarande sista stycket att föreskriva att ytterligare tillgångar

skall tas upp i bolagets förmånsrättsregister har tagits bort. I en situation

där övergångsgrunder skulle krävas torde disponibla fria reserver ändå knappast

finnas tillgängliga i nämnvärd utsträckning (se Appeltofft-Hahn, Kommentar till

försäkringsrörelselagen s.105). Stycket i övrigt har upphävts till följd av det

slopade kravet på stadfästelse av grunder.

7 kap. 8 §

En inskränkning i vad grunderna för återbäring till försäkringstagarna skall

innehålla har skett i första stycket. Inskränkningen är en följd av att ämnen

som är av villkorskaraktär har utmönstrats ur grunderna och i stället får tas

upp i försäkringsvillkoren. Grunderna för återbäring till försäkringstagarna

skall därför innehålla antaganden och metoder för beräkning och fördelning av

återbäring. I grunderna skall även upptas regler om användning av

återbäringsfonden. Att användningen av fonden är begränsad framgår av 12 kap. 6

och 7 §§. I villkoren kommer sålunda hädanefter att regleras försäkringstagarens

rätt till återbäring, inklusive sättet för tilldelning. Den nuvarande punkten 2

i första stycket utgår eftersom regler om tilldelning och som inte är av

villkorskaraktär faller under "beräkning och fördelning av återbäring". Samma

gäller nuvarande punkten 3, bestämmelser om förräntning av återbäringsmedel.

 Nuvarande andra stycket upphävs. Bolagen får i fortsättningen själva avgöra

formen för tilldelning.

7 kap. 8 a §

Paragrafen är ny. Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv (artikel 8.3 i

första skadeförsäkringdirektivet enligt lydelse i artikel 6 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 8.3 i första livförsäkringsdirektivet

enligt lydelse i artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet) får som nämnts i

den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1) något krav på förhandsgodkännande av

grunder inte längre ställas upp, medan det godtas att en löpande

anmälningsskyldighet åläggs bolagen för kontroll att grunderna för livförsäkring

uppfyller vedertagna aktuariella principer.

 I första stycket har föreskrivits att bolagen skall tillställa Finans-

inspektionen grunderna för livförsäkring senast samtidigt med att de börjar

användas. Grunderna kan sägas börja användas då marknadsföringen inleds. För de

kollektivavtalsgrundade försäkringarnas del, vilka i regel inte marknadsförs på

samma sätt som övriga försäkringar, skall grunderna anses ha börjat användas då

försäkringsprodukten finns tillgänglig för tecknande hos försäkringsbolaget.

Anmälningsskyldigheten gäller enbart livförsäkringar och således inte sådana

skadeförsäkringar för vilka bestämmelserna om livförsäkring tillämpas med stöd

av 1 kap 5 §. EG:s regler tillåter inte ett sådant krav beträffande

skadeförsäkringar. Tillsynsmyndigheten får kontrollera att grunderna uppfyller

föreskrivna materiella och formella krav.

 I detta sammanhang föreslås inte att nedsättningsgrunder för ömsesidiga liv-

försäkringsbolag (jfr 12 kap. 8 §) skall tillställas Finansinspektionen. För-

säkringsutredningen skall i sitt fortsatta arbete behandla några särregler för

de ömsesidiga försäkringsbolagen, bl.a. bestämmelserna om nedsättning. Mot den

bakgrunden och med hänsyn till att reglerna om nedsättning synes ha en mycket

liten praktisk betydelse, kan det inte anses motiverat att uppställa krav på att

nedsättningsgrunder skall anmälas. Finansinspektionen har dock möjlighet att

begära in nedsättningsgrunderna för kontroll.

 I andra stycket åläggs bolagen en skyldighet att till anmälan om grunder foga

en redogörelse för de konsekvenser grunderna får för försäkringstagarna och

bolaget. Detta skall gälla i såväl ekonomiskt, juridiskt som aktuariellt

hänseende. Bl.a. bör räkneexempel ges. Är det fråga om ändring av grunder måste

av redogörelsen framgå på vad sätt redan meddelade försäkringar påverkas.

Regeringen eller, efter bemyndigande, Finansinspektionen, får meddela närmare

föreskrifter om vad redogörelsen skall innehålla.

 I tredje stycket anges att första och andra styckena även skall gälla vid

ändring av grunder.

7 kap. 9 §

I första stycket anges att ett försäkringsbolag som driver direkt försäkrings-

rörelse skall ha tillgångar till ett värde motsvarande de försäkringstekniska

skulderna placerade i enlighet med 9 a-10 e §§. Begreppet "skuldtäckning" har

införts, närmast som en motsvarighet till den nuvarande bestämmelsen att "ett

belopp motsvarande försäkringstekniska skulder" alltid skall "redovisas" i vissa

slag av tillgångar. Det nya begreppet är mer lätthanterligt ur språklig synpunkt

och speglar väl det grundläggande syftet bakom bestämmelserna.

 Bestämmelserna om skuldtäckning gäller bara försäkringsbolag som driver direkt

försäkringsrörelse. Om bolaget driver såväl direkt försäkringsverksamhet som

återförsäkringsrörelse omfattar skuldtäckningskravet bolagets hela rörelse. Om

bolaget uteslutande meddelar återförsäkring omfattas det däremot inte av

reglerna om skuldtäckning.

 Som angivits i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.3, gäller place-

ringsreglerna medel där försäkringsbolagen bär risken för egen räkning.

Skuldtäckningsbeloppet är således ett nettobelopp (försäkringstekniska skulder

inklusive mottagen återförsäkring, minskad med avgiven återförsäkring).

Beträffande bestämmelsen om reservdeposition, se författningskommentaren till 10

§ första stycket 19.

 Definitionen av försäkringstekniska skulder för egen räkning i andra stycket

är ett förtydligande av den definition av begreppet som för närvarande finns i

det sista stycket i paragrafens nuvarande lydelse.

 Som anges i tredje stycket får Finansinspektionen för visst fall besluta att

avdrag för avgiven återförsäkring inte skall få göras. Finansinspektionen skall

kunna vägra godta nedsättning av det belopp som skall skuldtäckas om

återförsäkringen konstruerats på ett sådant sätt att den i realiteten inte

bidrar till en minskning av försäkringsbolagens exponering. Finansinspektionens

beslut skall kunna innebära att nedsättning inte alls godtas eller att den

godtas endast till en del av det återförsäkrade beloppet. Ett exempel skulle

kunna vara koncentration av återförsäkring till en enskild marknad, avgivande av

återförsäkring till koncerninterna återförsäkringsbolag eller att

återförsäkringen avgivits till försäkringsgivare verksamma där kontrollen över

återförsäkringsbolaget inte antas fylla tillräckligt högt ställda krav.

 Bestämmelserna om återförsäkring inverkar inte på den allmänna bestämmelsen om

återförsäkring i 14 §. Det innebär att även om ett försäkringsbolag med

vederbörligt medgivande avgivit återförsäkring, det inte redan därigenom är

klart att bolaget får utnyttja den avgivna återförsäkringen för att reducera det

belopp som skall skuldtäckas.

 I fjärde stycket anges att till Finansinspektionen skall lämnas uppgifter om de

försäkringstekniska skuldernas storlek och hur dessa beräknats samt om avgiven

återförsäkring och dess storlek. Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen får meddela närmare föreskrifter om

uppgiftsskyldigheten. I den nya lydelsen av 8 kap. 7 § anges att det är

styrelsen som har ansvaret för uppgiftsskyldigheten, se vidare kommentaren till

den paragrafen.

7 kap. 9 a §

Den nuvarande 9 a § motsvaras av förslaget till 10 f §.

 Paragrafen innehåller en allmän placeringsregel av grundläggande och över-

gripande karaktär. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa att försäk-

ringsbolagen kan infria sina försäkringsåtaganden på såväl kort som lång sikt.

Bestämmelsen skall tillämpas av bolag som driver direkt försäkringsrörelse vid

placeringen av de tillgångar som används för skuldtäckning. Paragrafen motsvaras

av artikel 20 i tredje generationens försäkringsdirektiv.

 Placeringsverksamheten skall enligt paragrafen ske med iakttagande av

matchnings- och diversifieringsprinciperna, vars närmare innebörd har redogjorts

för i den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.5. Lydelsen av första meningen

innebär att placeringsreglerna i 10-10 e §§ är den ram inom vilken matchnings-

och diversifieringsprinciperna skall uppfyllas. Bestämmelserna i paragrafen

innebär dessutom att försäkringsbolaget skall se till att likviditeten är

tillräcklig för att de löpande betalningarna med anledning av

försäkringsåtagandena skall klaras.

7 kap. 10 §

Paragrafen innehåller i första stycket en uppräkning av de tillgångsslag som får

användas för skuldtäckning. I jämförelse med dagens regler för liv-

försäkringsbolag får fler kategorier av tillgångar användas för skuldtäckning.

Tillgångsslagen har kommenterats utförligt i den allmänna motiveringen, avsnitt

5.5.6.

 De tillgångsslag som uppräknas under punkterna 1-4 är obligationer och andra

skuldförbindelser för vilka sådana rättssubjekt svarar att tillgångarna kan

betraktas som riskfria med avseende på kreditrisk. Även tillgångar med garantier

ställda av dessa rättssubjekt omfattas av bestämmelserna. De rättssubjekt som

avses är stater, centralbanker, kommuner, med kommuner jämförliga samfälligheter

vilka har befogenhet att kräva in offentlig uppbörd (t.ex. landsting och

motsvarande utländska rättssubjekt), Europeiska gemenskaperna eller vissa inter-

nationella organisationer. Det är emellertid inte samtliga stater, centralbanker

och internationella organisationer som avses. Vilka som avses skall föreskrivas

av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen, se

vidare kommentaren till fjärde stycket.

 Punkt 5 tillåter att fordringar på försäkringstagare används för skuldtäckning.

Detta gäller för det första om sådana subjekt som nämns i första stycket 1-4,

dvs. svenska staten, vissa utländska stater och centralbanker, svenska eller

utländska kommuner eller därmed jämförliga samfälligheter, EG eller vissa

internationella organisationer, svarar för fordran. Fordringen skall ha samband

med försäkringsavtalet och exempelvis utgöras av en premiefordran (jämför

artikel 21.1 första stycket B. h i tredje livförsäkrings- och

skadeförsäkringsdirektiven). För det andra tar bestämmelsen sikte på s.k.

captivebolag, se den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.6. Sådana bolag får för

skuldtäckning även använda fordringar för vilka bolag inom koncernen svarar. En

förutsättning för att fordringar enligt förevarande punkt skall få användas för

skuldtäckning är att fordran inte får ha varit förfallen till betalning längre

tid än tre månader (jämför artikel 21.1 fjärde stycket vii i de tredje

försäkringsdirektiven). Punkt 6 motsvaras av gällande lydelse av

9 § första stycket 8.

 Punkt 7 motsvaras av gällande lydelse av 9 § första stycket 12.

 Punkterna 8-9 tillåter obligationer och andra skuldförbindelser för vilka

svarar AP-fonden, svenska kreditinstitut (dvs. i detta sammanhang bank,

kreditmarknadsbolag, Svenska skeppshypotekskassan, Konungariket Sveriges

stadshypotekskassa och Sveriges allmänna hypoteksbank) och värdepappersbolag med

tillstånd att ta emot kundmedel och att lämna kundkrediter mot säkerhet för

placeringar i finansiella instrument, allt för att underlätta

värdepappersrörelsen, se 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse. Enligt punkt 9 tillåts motsvarande värdepapper som

utländska kreditinstitut svarar för. Enligt fjärde stycket skall

Finansinspektionen föreskriva i vilka utländska stater kreditinstituten får vara

belägna, se nedan.

 Punkt 10 tillåter att obligationer och andra skuldförbindelser som publika

aktiebolag svarar för används för skuldtäckning.

 Enligt punkt 11 får för skuldtäckning användas aktier och andra överlåtbara

värdepapper som kan jämställas med aktier om värdepapperna getts ut av publika

aktiebolag, publika bankaktiebolag, publika försäkringsaktiebolag eller

motsvarande bolag i vissa utländska stater. De publika aktiebolagen (eller

motsvarande utländska bolag) som avses i denna punkt får inte vara sådana som

har till uppgift att äga fastigheter m.m. (fastighetsbolag).

 De bolag som avses i punkt 12 är publika aktiebolag som har till ändamål att

äga fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom.

 Punkt 13 tillåter att fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i

sådan egendom används för skuldtäckning. Bestämmelsen innebär en viss utvidgning

i jämförelse med gällande regler (se 9 § första stycket 10).

 Punkt 14 tillåter att skuldförbindelser med säkerhet i fast egendom används för

skuldtäckning (jämför gällande lydelse av 9 § första stycket 6). Bestämmelserna

avser utlåning till fysiska personer och andra subjekt än stater, centralbanker,

kommuner eller därmed jämförliga samfälligheter, internationella organisationer

(första stycket 1-4), AP-fonden, svenska eller utländska kreditinstitut eller

värdepappersbolag (första stycket 8 och 9) eller publika aktiebolag eller

motsvarande bolag i vissa utländska stater (första stycket 10). Det kan

exempelvis vara fråga om utlåning till privata aktiebolag. Förevarande

skuldförbindelser tillåts för skuldtäckning i den utsträckning regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen föreskriver. Enligt gällande

regler föreskrivs i lag (9 § första stycket 6) i vilken utsträckning skuldför-

bindelserna får användas för att täcka försäkringstekniska skulder. Reglerna

innebär i korthet att den panträtt som utgör säkerhet för skuldförbindelsen

skall ligga inom en viss del av fastighetens uppskattade värde (dvs. det värde

som försäkringsbolaget fastställt på grundval av en särskild värdering) eller av

det pantvärde som fastställts enligt bestämmelser om lån av statsmedel till

främjande av bostadsbyggandet. Avsikten med delegationsbestämmelsen i sista

meningen är att befria lagtexten från den nuvarande detaljregleringen. Någon

materiell ändring är inte avsedd. De föreskrifter som regeringen eller

Finansinspektionen kommer att utfärda torde därför i stort sett komma att

motsvara bestämmelserna i 9 § första stycket 6.I punkt 15 tillåts för

skuldtäckning skuldförbindelser avseende utlåning till samma subjekt som avses i

punkt 14 (se ovan) men med annan säkerhet än som avses där. Som exempel kan

nämnas säkerhet i form av företagsinteckning eller inteckning i skepp eller

luftfartyg.

 Punkt 16 tillåter att tillgångsslaget "kassa " används för skuldtäckning.

Begreppet "kassa" berörs i författningskommentaren till 10 b §. Enligt punkt

17 får andelar i värdepappersfonder och, under vissa förutsättningar, andelar i

utländska fondföretag användas för skuldtäckning. En förutsättning är att fonden

eller fondföretagen huvudsakligen placerar i sådana tillgångar som

försäkringsbolaget kunnat använda för skuldtäckning om bolaget haft tillgångarna

i egen portfölj.

 Reglerna i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder är anpassade till EG:s

direktiv (85/611/EEG) om samordning av lagar, förordningar och administrativa

föreskrifter som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara

värdepapper (UCITS-direktivet). Hänvisningen i paragrafen till utländska

fondföretag avser sådana som uppfyller kraven i direktivet. De fonder som blir

aktuella är således i första hand fonder i länder inom EG, vilka är underkastade

i allt väsentligt samma regler som svenska fonder. Placeringar får dock ske även

i fonder i andra länder under förutsättning att de lyder under motsvarande

regler, jämför 2 kap. 3 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande

(prop. 1992/93:187 s. 183). Enligt fjärde stycket i förevarande paragraf skall

regeringen eller, efter bemyndigande, Finansinspektionen föreskriva vilka

utländska stater som kommer i fråga.

 Punkt 18 tillåter att beslutad överskjutande skatt används för skuldtäckning.

Det får endast vara fråga om överskjutande skatt som överstiger skattefordran

som avräknas enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter

och avgifter, se vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.6.

 Punkt 19 motsvarar gällande lydelse av 9 § andra stycket, men gäller till

skillnad från den paragrafen både skade- och livförsäkring, se den allmänna

motiveringen, avsnitt 5.5.6. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att

föreskriften väcker frågan hur de tillgångar som återförsäkringstagaren har

hållit kvar (reservdeposition som ställs av återförsäkringsgivare) redovisas hos

återförsäkringstagaren och om den föreslagna ordningen innebär att samma

tillgång beaktas vid skuldtäckning två gånger.

 Enligt den föreslagna lydelsen av 9 § skall skuldtäckningsbeloppet hos

återförsäkringstagaren som huvudregel motsvara de försäkringstekniska skulderna

för egen räkning. Med andra ord skall från de försäkringstekniska skulderna

brutto avdrag göras för avgiven återförsäkring. En återförsäkringsgivares

fordran på grund av att tillgångar behållits i depå ger upphov till motsvarande

skuld hos återförsäkringstagaren. Det remitterade lagförslaget innebär att en

sådan skuld inte omfattas av de föreslagna placeringsreglerna.

 Återförsäkringsgivaren får använda sin fordran på grund av reservdepositionen

för skuldtäckning. Återförsäkringstagarens skuld till följd av depositionen bör

därför motsvaras av tillgångar som är underkastade samma kvalitetskrav och

begränsningsregler som tillgångar motsvarande försäkringstekniska skulder för

egen räkning. I enlighet härmed bör det avdrag som i skuldtäckningshänseende

skall göras från försäkringstekniska skulder brutto p.g.a. avgiven

återförsäkring minskas med värdet av depån. För detta ändamål har 9 § första

stycket i det remitterade lagförslaget justerats på så sätt att

skuldtäckningsbeloppet skall utgöras av de försäkringstekniska skulderna för

egen räkning ökat med värdet av reservdeposition.

 Att upplupna räntor kan godtas för skuldtäckning berörs i författningskommen-

taren till 10 f §.

 Enligt andra stycket får fondpapper, t.ex. aktier och obligationer samt andra

sådana delägarrättigheter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän

omsättning, användas för skuldtäckning endast om de är föremål för handel på en

reglerad marknad eller om de annars är kortfristigt realiserbara (jämför artikel

21.1 fjärde stycket v i tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven).

Bestämmelsen gäller även för andelar i värdepappersfonder, se dock kommentaren

till 10 b § andra stycket.

 Aktier eller andelar i dotterföretag som avses 10 a § första stycket 1

(förvaltningsföretag) omfattas inte av bestämmelserna i andra stycket. I sådana

fall skall i stället förvaltningsföretagets tillgångar behandlas som om de ägts

direkt av försäkringsbolaget vid tillämpningen av begränsningsreglerna för

tillgångsslag och enhandsengagemang (genomlysning), se 10 a § andra stycket.

 Enligt tredje stycket får även aktier i privata aktiebolag användas för

skuldtäckning. Förutsättningarna för detta är dels att det är fråga om aktier i

dotterbolag till försäkringsbolaget, dels att dotterföretaget har till uppgift

att äga tillgångar som försäkringsbolaget skulle kunna använda för skuldtäckning

(förvaltningsbolag). Se vidare kommentaren till 10 a §.

 I fjärde stycket bemyndigas regeringen (eller Finansinspektionen) att i fråga

om utländska tillgångar som avses i första stycket meddela föreskrifter om vilka

utländska stater, centralbanker och internationella organisationer som kan

godtas. Enligt artikel 22.3 fjärde strecksatsen i tredje livförsäkrings- och

skadeförsäkringsdirektiven skall EG:s medlemsstater vid fastställandet av regler

för användning av godtagbara tillgångar tillämpa en större restriktivitet i

fråga om vissa typer av finansiella instrument som utfärdats av organ som inte

tillhör zon A eller utfärdats av internationella organisationer till vilka inte

minst en medlemsstat i gemenskapen är ansluten, jämfört med samma slag av finan-

siella instrument som utfärdats av de nämnda organen. Med zon A avses enligt

definitionen i artikel 2.1 i rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad

för kreditinstitut "alla medlemsstater och alla de andra länder som är fullvär-

diga medlemmar av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD)

samt de länder som slutit särskilda låneavtal med internationella valutafonden

(IMF) inom ramen för fondens allmänna låneprogram". OECD:s medlemsstater är för

närvarande Australien, Belgien, Canada, Danmark, USA, Storbritannien, Finland,

Förbundsrepubliken Tyskland, Frankrike, Grekland, Grönland, Irland, Island,

Italien, Japan, Luxemburg, Mexico, Nederländerna, Nya Zeeland, Norge, Portugal,

Schweiz, Spanien, Sverige, Turkiet och Österrike. Saudi-Arabien har sådant

låneavtal som avses i artikeln. Dessa länder och rättssubjekt som hör hemma i de

nämnda länderna bör normalt kunna godtas.

 De internationella organisationer som främst bör komma i fråga är sådana där

minst en stat i gemenskapen är ansluten (jämför artikel 22.3 fjärde strecksatsen

i tredje generationens försäkringsdirektiv).

 I femte stycket anges att de tillgångar som angivits i första och andra

styckena får användas för skuldtäckning endast till den del de inte belastas med

panträtt eller annan säkerhetsrätt. Detta innebär ingen ändring i förhållande

till gällande rätt (jämför prop. 1989/90:34 s.75).

 Bestämmelserna i sjätte stycket motsvaras av bestämmelser i gällande lydelse av

9 § första stycket 6 och 9 a § sista stycket.

 I den allmänna motiveringen konstateras att förlagsbevis och förlagsandelsbevis

bör få användas för skuldtäckning. När det gäller tillämpningen av

begränsningsreglerna i 10 b och 10 c §§ skall sådana skuldebrev jämställas med

aktier (se avsnitt 5.5.6). Detta anges i sjunde stycket.Enligt bestämmelsen i

åttonde stycket har Finansinspektionen givits möjlighet att i enskilda fall

tillfälligt acceptera att även andra slag av tillgångar än de som angivits ovan

får användas för skuldtäckning. Försäkringsbolaget skall framställa begäran om

undantag hos inspektionen. Medgivande får endast ges i undantagsfall och får

bara vara tillfälligt. Ett medgivande skall kunna motiveras av omständigheterna

i det enskilda fallet. Dispensprövningen bör präglas av restriktivitet. När det

gäller problem som hänger samman med anpassning till det nya regelsystem som nu

föreslås bör prövningen kunna vara något mer generös. Bestämmelsen innebär ett

införlivande av artikel 21.2 i tredje generationens försäkringsdirektiv.

7 kap. 10 a §

Paragrafens tidigare lydelse motsvaras av 11 § i sin föreslagna lydelse.

 Paragrafen behandlar användningen av aktier och andelar i ett dotterbolag för

skuldtäckning.

 Enligt första stycket 1 får aktier i dotterföretag användas för skuldtäckning

om det är fråga om dotterbolag som har till uppgift att äga försäkringsbolagets

tillgångar av det slag som anges i 10 § första stycket, dvs. sådana tillgångar

som försäkringsbolaget, om bolaget hade föredragit att hålla tillgångarna i egen

portfölj, hade kunnat använda för skuldtäckning. Av 10 § tredje stycket följer

att aktier i sådana dotterföretag godtas för skuldtäckning även om företaget är

ett privat aktiebolag. Beträffande tillståndskrav för förvärv av aktier i

förevarande typ av dotterbolag, se kommentaren till 17 §.

 Bestämmelserna i första stycket 2 och 3 innebär att för skuldtäckning får även

användas aktier i dotterföretag som är ett försäkringsaktiebolag eller ett

sådant finansiellt företag som anges i 17 a §. I sistnämnda fall avses bl.a.

banker, vari försäkringsbolag äger s.k organisationsaktier. Av 10 § första

stycket 11 följer att för skuldtäckning godtas aktier i försäkringsbolag eller

finansiella företag endast om dessa är publika aktiebolag. För tydlighetens

skull har detta uttryckligen angivits även i punkterna 2 och 3. Däremot behöver

dotterföretag som avses i punkt 1 inte vara publika för att aktierna skall

godtas för skuldtäckning, se kommentaren till den bestämmelsen.

 Andra stycket innehåller en regel om genomlysning i fråga om dotterföretag som

direkt eller indirekt har till uppgift att äga sådana tillgångar som

försäkringsbolaget skulle kunna använda för skuldtäckning (förvaltnings-

dotterbolag). Bestämmelsen motsvaras av artikel 22.2.iv i tredje generationens

försäkringsdirektiv. Enligt den direktivbestämmelsen skall hemlandet vid

tillämpningen av de regler och principer som fastställs i artikel 22 beakta de

underliggande tillgångarna som innehas av ett dotterföretag som helt eller

delvis förvaltar försäkringföretagets investeringar. Vid tillämpningen av

begränsningsreglerna i 10 b § (tillgångsslagslimiter) och 10 c §

(enhandslimiter) skall de underliggande tillgångarna i sådana förvaltningsbolag

behandlas som om de ägts direkt av försäkringsbolaget. Av 10 f § tredje stycket

följer att om försäkringsbolaget inte äger samtliga aktier i dotterbolaget

beaktas endast så stor del av tillgångarnas värde som svarar mot aktieinnehavet.

 Bestämmelserna om skuldtäckning med dotterbolagsaktier innebär en libera-

lisering av reglerna för livförsäkringsbolagen. De nu gällande reglerna tillåter

endast att aktier i fastighetsbolag används till täckning av försäkringstekniska

skulder (nuvarande lydelse av 7 kap. 9 § första stycket 11).

 Vid tillämpningen av begränsningsreglerna i 10 b och 10 c §§ innebär genom-

lysningen att dotterföretagets tillgångar räknas i respektive kategori. Det

innebär t.ex. att aktier i ett dotterbolag som äger fastigheter inte räknas in i

tillgångsslaget "aktier och andra andelar " (10 § första stycket 12) utan

hänförs till de fastighetsrelaterade tillgångarna vid tillämpningen av 10 b §

och till den särskilda enhandslimitsbegränsningen för fastigheter i 10 c §. Äger

dotterbolaget flera typer av tillgångar skall en proportionering göras mellan

tillgångsslagen.

 Bestämmelserna i andra stycket innebär vidare att begränsningsreglerna i 10 b

och 10 c §§ inte gäller försäkringsbolagets direkta innehav av aktier i

förvaltningsdotterbolaget.

 Bestämmelsen i tredje stycket motsvaras av gällande lydelse av 9 a § sista

stycket.

7 kap. 10 b §

Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket begränsningar för hur stor

del vissa tillgångsslag som används för skuldtäckning får utgöra av det totala

skuldtäckningsbeloppet. Några begränsningar gäller inte för tillgångsslagen som

anges i 10 § första stycket 1-6 och 17-19. Beträffande de närmare överväganden

som ligger till grund för begränsningarna hänvisas till den allmänna

motiveringen, avsnitt 5.5.7. Begränsningen på tre procent för kassa följer av

22.1 första stycket d i tredje generationens försäkringsdirektiv. I den

svenska versionen av direktivbestämmelsen används benämningen "kontanta medel".

Benämningen "kassa" torde dock bättre motsvara redovisningsterminologin och

begreppet "cash in hand" som används i den engenska versionen av direktivet.

 Begränsningen i andra stycket avser fondpapper som inte är föremål för

omsättning på en reglerad marknad. Av 10 § andra stycket följer att de dock

måste vara kortfristigt realiserbara. Sådana fondpapper får motsvara högst tio

procent av skuldtäckningsbeloppet (jämför artikel 22.1 första stycket e i både

tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven). Syftet med bestämmelsen

är att tillgodose kravet på likviditet.

 Andelar i värdepappersfonder har, i enlighet med direktivbestämmelsens

lydelse, undantagits från begränsningsregeln i andra stycket. Det finns heller

inget behov av att låta bestämmelsen omfatta fondandelar eftersom dessa

omedelbart skall kunna inlösas, se 32 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

Fondandelar är alltså normalt alltid likvida.

 Dessutom har aktier eller andelar i dotterföretag som avses 10 a § första

stycket 1 (förvaltningsföretag) undantagits från begränsningsregeln i andra

stycket. I sådana fall skall i stället förvaltningsföretagets tillgångar

behandlas som om de ägts direkt av försäkringsbolaget vid tillämpningen av

begränsningsreglerna för tillgångsslag och enhandsengagemang (genomlysning), se

10 a § andra stycket.

 Innebörden av bestämmelserna i tredje stycke är att vid tillämpningen av

begränsningsreglerna i första och andra styckena skall även andelar i värde-

pappersfonder eller placeringar i utländska fondföretag beaktas. De tillgångar

som ingår i fonderna eller fondföretagen skall i allt väsentligt vara desamma

som de tillgångar vilka bolagen har möjlighet att skuldtäcka med.

 I fjärde stycket har Finansinspektionen givits en möjlighet att medge

tidsbegränsade undantag från bestämmelserna i paragrafen. Beträffande

tillämpningen av förevarande stycke, se kommentaren till 10 § åttonde stycket.

7 kap. 10 c §

Paragrafen, som är ny, innehåller begränsningar av den tillåtna storleken på

enskilda investeringar respektive av storleken av en investering hänförlig till

ett och samma rättssubjekt.

 Enligt första stycket 1 får en placering i en enskild fastighet, tomträtt eller

byggnad uppgå till högst fem procent av skuldtäckningsbeloppet. Detsamma gäller

för grupper av fastigheter som är belägna på ett sådant sätt att de bör

betraktas som en investering. Det som avses är den geografiska belägenheten. (se

artikel 22.1 a i tredje generationens försäkringsdirektiv)

 Första stycket 2 föreskriver att bl.a. aktier, med aktier jämställda värde-

papper, obligationer eller skuldförbindelser från samma emittent eller låntagare

får motsvara högst fem procent av skuldtäckningsbeloppet (se dock första stycket

3). Bestämmelsen återfinns i artikel 22.1 b i tredje generationens

försäkringsdirektiv. Om ett försäkringsbolag innehar värdepapper emitterade av

ett visst subjekt och samtidigt gett lån direkt till detta subjekt skall

engagemangen sammanräknas vid kontroll av enhandsengagemangen.

 Enligt första stycket 3 får samma handlingar som avses i första stycket 2 från

en enskild emittent eller låntagare under vissa förutsättningar motsvara tio

procent av skuldtäckningsbeloppet. Dock får aktier från samma emittent aldrig

motsvara mer än fem procent av skuldtäckningsbeloppet. En förutsättning enligt

denna punkt är att de sammanlagda innehaven av tillgångar från samma emittent

eller låntagare överstigande fem procent av skuldtäckningsbeloppet, totalt får

motsvara högst 40 procent av skuldtäckningsbeloppet. Detta innebär att ett

försäkringsbolag kan, exempelvis, ha högst fyra engagemang på vardera tio

procent av skuldtäckningsbeloppet eller fem engagemang på vardera åtta procent.

En ytterligare förutsättning för att tioprocentsregeln skall tillämpas är att

emittenten eller låntagaren skall vara sådan som anges i 10 § första stycket 8

eller 9, dvs. exempelvis ett svenskt eller utländskt kreditinstitut.

 Sverige har inom ramen för förhandlingarna om EU-medlemskap på denna punkt

medgivits ett övergångsförfarande för avveckling av engagemang som överstiger

ramarna i artikel 22.1 b i tredje livförsäkringsdirektivet, se vidare den

allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.8 och författningskommentaren till punkt 4 i

övergångsbestämmelserna.

 Enligt första stycket 4 får högst 10 procent av skuldtäckningsbeloppet

motsvaras av andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller

fondföretag. Begränsningen syftar till att minska effekterna av att ett

fondbolag missköter fondförvaltningen. Finansinspektionen har getts möjlighet

att medge dispens från begränsningsregeln. En sådan dispens bör kunna beviljas

om försäkringsbolaget har inflytande över och insyn i fondbolagets

placeringsstrategi och fondförvaltning. Denna förutsättning är normalt uppfylld

om det föreligger ett koncernförhållande mellan försäkringsbolaget och

fondbolaget eller om bolagen ingår i samma företagsgrupp.

 Av andra stycket framgår att de begränsningar som anges i första stycket 2 och

3 skall tillämpas på motsvarande sätt på vissa grupper av emittenter eller

låntagare. Bestämmelsen har sin förebild i 5 kap. 2 § lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag.

En grupp av emittenter eller låntagare med inbördes anknytning föreligger enligt

paragrafen när det finns affärs- eller intressegemenskap mellan emittenterna

eller låntagarna. Som exempel på sådan gemenskap kan nämnas gemensamt ägande,

gemensam ledning, korsvisa garantier och ett direkt kommersiellt beroende som

inte kan brytas på kort sikt. Följden av gemenskapen kan bli att om ett av

företagen i gruppen får finansiella problem så är det sannolikt att även de

andra företagen i gruppen kan få problem.

 I tredje stycket föreskrivs att några begränsningar inte gäller för enskilda

engagemang i värdepapper och fordringar för vilka en stat, en centralbank, en

kommun eller en därmed jämställd samfällighet eller en internationell

organisation svarar (jämför 10 § första stycket 1-4). Några begränsningar gäller

inte heller för tillgångsslag som anges i 10 § första stycket 5, fordringar på

försäkringstagare, se kommentaren till den paragrafen.

 I fjärde stycket bemyndigas regeringen eller Finansinspektionen att inom de

ramar som anges i första stycket meddela ytterligare föreskrifter om lämplig

riskspridning. Därmed får myndigheterna möjligheter att att utforma en mer

föfinad gruppering efter tillgångarnas riskegenskaper än den ganska grova

indelning som gjorts i lagen. Lagreglerna har i stor utsträckning utformats

efter förebild från tredje generationens försäkringsdirektiv. Dessutom innebär

föreskriftsrätten att lägre procentgränser kan faställas än vad som angivits i

lagen.

 Finansinspektionen har, enligt femte stycket, möjlighet att medge tillfälliga

undantag. Beträffande tillämpningen, se kommentaren till 10 § åttonde stycket.

Bestämmelsen motsvarar artikel 22.6 i tredje generationens försäkringsdirektiv.

 Beträffande tillämpningen av begränsningreglerna vid skuldtäckning med

dotterbolagsaktier, se författningskommentarna till 10 a och 10 b §§.

7 kap. 10 d §

Paragrafen är ny.

 I första stycket anges för det första att tillgångar som används för skuld-

täckning för risker inom EES skall finnas inom EES. Detta tar sikte på

skadeförsäkring. Var en risk är belägen definieras i 1 kap. 9 a §, se vidare

kommentaren till den paragrafen. För det andra anges, i fråga om liv-

försäkringar, att för verksamhet som utövas inom EES skall tillgångarna finnas

inom EES. För risker och verksamheter utanför EES skall

skuldtäckningstillgångarna, liksom enligt gällande regler, finnas i Sverige. Se

vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.10.

 När det gäller att avgöra var en tillgång som används för skuldtäckning finns

bör utgångspunkten för bedömningen vara omständigheterna i det enskilda fallet

och tillgångens egenskaper. Som exempel kan nämnas att en fastighet finns där

den är belägen; en fordran finns i det land där den skall betalas (artikel 5 c i

första liv- och skadeförsäkringsdirektiven); en äganderätt som finns endast som

en notering i ett register (exempelvis av en obligation eller en aktie) får

anses finnas där registret är lokaliserat; ett värdepapper som existerar fysiskt

i form av en aktie, en obligation, ett skuldebrev eller liknande finns där

dokumentet förvaras; ett tillgodohavande i bank finns där banken finns; etc.

 Medlemsstaterna kan, enligt direktiven (artikel 17.3 i första livförsäk-

ringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkringsdirek-

tivet och artikel 15.3 i första skadeförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt

artikel 17 i tredje skadeförsäkringsdirektivet), medge lättnader från

lokaliseringskraven. Finansinspektionen har därför, enligt bestämmelserna i

andra stycket, fått möjlighet att medge undantag i enskilda fall.

7 kap. 10 e §

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om valutamatchning.

För skadeförsäkringar infördes en valutamatchningsregel i 7 kap. 10 § andra

stycket den 1 januari 1994 (prop. 1992/93:257) vilken byggde på de första och

andra skadeförsäkringsdirektiven (artikel 15.2 och 24 i första direktivet och

artikel 6 i andra direktivet). Regeringen eller Finansinspektionen bemyndigades

att meddela närmare föreskrifter om hur risken för valutakursförluster skulle

beaktas. Tredje skadeförsäkringsdirektivet innebär ingen ändring av

bestämmelserna om valutamatchning.

 Som närmare utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.9, införs för

livförsäkringar genom artikel 24 i tredje livförsäkringdirektivet

valutamatchningsregler liknande dem som gäller för skadeförsäkringar (jämför

artikel 17.3 i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18

i tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första livför-

säkringsdirektivet).

 Den valutamatchningsregel för skadeförsäkringar som för närvarande finns i 7

kap. 10 § andra stycket har flyttats till första stycket i förevarande paragraf.

I samband därmed har en smärre språklig ändring gjorts. Bestämmelsen skall gälla

både för skadeförsäkringar och för livförsäk- ringar.

 Bestämmelsen om bemyndigande för regeringen eller Finansinspektionen att

meddela föreskrifter om hur risken för valutakursförluster skall begränsas har

flyttats från 7 kap. 10 § tredje stycket till förevarande paragrafs andra

stycke. En språklig justering har gjorts i förhållande till den nuvarande

delegationsbestämmelsen. Se även den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.9.

7 kap. 10 f §

Paragrafen motsvaras av nuvarande 9 a §. Lokaliseringsregeln som finns i det

nuvarande första stycket har flyttats till 10 d §. Första och andra styckena har

redaktionellt utformats i enlighet med det förslag Lagrådet lämnat i sitt

yttrande.

 I enlighet med vad som anges i tredje generationens försäkringsdirektiv (arti-

kel 21.1.vi) anges i första stycket att fordringar på annan än försäkringstagare

skall beaktas endast till den del de överstiger belopp som gäldenären har att

fordra av försäkringsbolaget. Beträffande avräkning från beslutad överskjutande

skatt, se författningskommentaren till 10 § första stycket 18.

 Andra stycket motsvaras av andra stycket i gällande lydelse av 9 a § och

innehåller regler för värdering av tillgångar som används för skuldtäckning.

Dessa tillgångar skall, liksom enligt gällande rätt, med vissa avvikelser som

anges i paragrafens tredje och fjärde stycke värderas enligt reglerna i 11 kap.

I enlighet med vad som anges i de tredje försäkringsdirektiven har tillagts att

vid värderingen av tillgångarna skall avdrag göras för skulder som härrör ur

förvärvet av en tillgång (artikel 21.1.i i tredje generationens

försäkringsdirektiv).

 Enligt redovisningspraxis beaktas oftast upplupna räntor vid värderingen av

obligationer och andra skuldförbindelser och bokförs under respektive

tillgångslag. Alternativt kan upplupna räntor redovisas under posten "upplupna

intäkter och förutbetalda kostnader". Upplupna räntor som redovisas på detta

alternativa sätt bör också godtas för skuldtäckning. En förutsättning måste

naturligtvis vara att den underliggande obligationen eller skuldförbindelsen får

användas för skuldtäckning.

 Tredje stycket behandlar värderingen av fastigheter, tomträtter och byggnader

(10 § första stycket 13) och motsvaras närmast av tredje stycket i gällande

lydelse av 9 a § med dess hänvisning till 9 § första stycket 6. Gällande

lagstiftning innehåller detaljerade regler om hur fastigheterna skall värderas

och innebär att fastigheterna får värderas till högst den andel av uppskattat

värde eller fastställt pantvärde som anges i 9 § första stycket 6, se vidare den

allmänna motiveringen avsnitt 5.5.4. Som angivits där är avsikten inte att

åstadkomma en materiell ändring av gällande värderingsregler, utan endast att

delegera föreskriftsrätten till regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, Finansinspektionen. En nyhet i förhållande till gällande regler är

dock att även byggnader och andelar i fastigheter, i tomträtter och i byggnader

får värderas med avvikelse från reglerna i 11 kap.

 Fjärde stycket innehåller regler för värderingen av aktier i dotterbolag som

med stöd av 10 a § första stycket 1 används för skuldtäckning, dvs. dotterbolag

som har till ändamål att äga försäkringsbolagets tillgångar som används för

skuldtäckning. Bestämmelsen motsvaras närmast av gällande lydelse av 9 a §

fjärde stycket, som dock endast behandlar värderingen av aktier i dotterbolag

som är fastighetsbolag (9 § första stycket 11) eftersom inga andra

dotterbolagsaktier än sådana har tillåtits för täckande av försäkringstekniska

skulder. Beträffande den närmare utformningen av värderingsreglerna hänvisas

till den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.4.

 Det nuvarande sista stycket i 9 a § motsvaras av föreslagen lydelse av 10 §

sjätte stycket.

7 kap. 10 g §

Paragrafen är ny. I första stycket åläggs försäkringsbolagen att upprätta

riktlinjer för placeringen av de tillgångar som används för skuldtäckning.

Riktlinjerna skall beakta bestämmelserna i 7 kap. 9 a-10 e §§ om bl.a.

matchning och diversifiering, tillgångsslag som får användas för skuldtäckning

och lokalisering av tillgångar. Se även den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.5.

Finansinspektionen har möjlighet att, med stöd av 19 kap. 3 §, begära

upplysningar om innehållet i riktlinjerna.

 I andra stycket åläggs försäkringsbolaget att informera livförsäkringstagare

och de som avser att teckna en livförsäkring i bolaget om det huvudsakliga

innehållet i riktlinjerna. Det är främst för sådana försäkringar det kan finnas

intresse av att känna till ett bolags placeringsstrategi. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen skall utfärda närmare

föreskrifter om hur informationen skall lämnas och vad den skall innehålla.

 Finansinspektionen föreslås möjlighet att ingripa med åtgärder enligt 19 kap.

11 § andra stycket 3 om riktlinjerna inte på ett tillfredsställande sätt beaktar

innehållet i 7 kap. 9 a-10 e §§, se vidare kommentaren till den paragrafen.

 I 8 kap. 7 § i dess föreslagna lydelse anges att det är försäkringsbolagets

styrelse som ansvarar för att skyldigheterna enligt förevarande paragraf

fullgörs, se vidare kommentaren till den paragrafen.

7 kap. 11 §

Paragrafen motsvarar 7 kap. 10 a § och stadgar i första stycket att ett för-

säkringsbolag skall föra ett register som utvisar de tillgångar som bolaget

använder för skuldtäckning. Detta innebär att register fortsättningsvis även

skall föras för alla skadeförsäkringar. Registerföringen för sådana försäkringar

skall emellertid inte ligga till grund för någon förmånsrätt (se kommentaren

till 11 a §). Det sagda gäller dock inte sådana (långa) skadeförsäkringar som

redan idag omfattas av förmånsrätt. Bortsett från sådana skadeförsäkringar har

registerföringen för skadeförsäkringar endast till syfte att ligga till grund

för kontrollen av bl.a. riskspridningskraven. I stycket har tillagts att

registret även skall utvisa värdet av de tillgångar som används för

skuldtäckning.

 Om bolaget överlåter en tillgång som finns införd i registret, måste en annan

tillgång införas, så att registret vid varje tidpunkt innehåller tillgångar till

ett värde som minst motsvarar skuldtäckningsbeloppet.

 I andra stycket anges att en anteckning skall göras i registret för det fall en

tillgång som finns upptagen däri upplåtits så att dess fulla värde inte kan

utnyttjas för skuldtäckning. Bestämmelsen korresponderar med den föreslagna

bestämmelsen i 10 § femte stycket. Någon materiell ändring i förhållande till

gällande rätt är inte avsedd.

 Om Finansinspektionen önskar upplysning om innehållet i registret kan

inspektionen, inom ramen för sin tillsynsverksamhet, med stöd av 19 kap. 3 §

begära detta eller meddela föreskrifter i frågan.

7 kap. 11 a §

Paragrafen, som är ny, motsvarar 11 § och behandlar försäkringstagarnas

särskilda förmånsrätt.

 I första stycket anges vilka försäkringsavtal som grundar särskild förmånsrätt

enligt 4 a § förmånsrättlagen (1970:479). Bestämmelsen motsvarar 11 § andra

stycket. Någon ändring i förhållande till gällande rätt är inte avsedd. Någon

förmånsrätt för andra skadeförsäkringar än sådana som avses i punkterna 1 och 2

införs således inte.

 Enligt bestämmelserna i andra stycket gäller i fråga om livförsäkringar och

långa skadeförsäkringar att det register som förs enligt 11 § ligger till grund

för den särskilda förmånsrätten. För de långa skadeförsäkringarnas del innebär

gällande lagstiftning att förmånsrätten endast omfattar premiereserven (7 kap.

andra stycket 2 jämfört med 10 § första stycket och 10 a §). Ändringarna i

paragrafen innebär för sistnämnda försäkringarnas del att förmånsrätten kommer

att utökas på så sätt att den kommer att omfatta samtliga tillgångar som skall

tas upp i registret, dvs. samtliga tillgångar som svarar mot de

försäkringstekniska skulderna enligt definitionen i 1 §. I praktiken är det

avtal om brandförsäkringar för mer än tio år som grundar förmånsrätt. Den

utökade omfattningen av förmånsrätten för sådana försäkringar innebär dock i

praktiken inte någon större skillnad mot nuvarande ordning, eftersom de

försäkringstekniska skulderna till övervägande del utgörs av premiereserven.

 Förmånsrätten uppkommer när en tillgång införs i registret. I den mån det i

registret införts ett konto i ett värdepappersregister eller motsvarande

omfattas de tillgångar som finns antecknade i värdepappersregistret av

förmånsrätten. Den avgörande tidpunkten för i vilka till-gångar försäk-

ringstagare kan göra gällande sin förmånsrätt är då bolaget försätts i konkurs

eller utmätning söks.

 Omflyttningen av styckena har gjorts för att det tydligare skall framgå att

förmånsrätten inte skall omfatta alla slags försäkringar utan endast samma

försäkringstyper som hittills. Även övriga ändringar är av redaktionell

karaktär.

7 kap. 12 §

Den nuvarande lydelsen av 12 §, som infördes 1 januari 1994, innebär att om

tillståndspliktig verksamhet bedrivs i ett annat land inom EES skall det landets

regler gälla i fråga om försäkringstekniska skulder m.m. Den bestämmelsen

upphävs till följd av att principen om hemlandskontroll nu införs.

 Den föreslagna lydelsen av paragrafen innebär att försäkringsbolag inte får

ingå borgen eller ställa ut garantier, i den mån det inte sker inom ramen för

koncessionerad kreditförsäkringsrörelse, se den allmänna motiveringen avsnitt

5.5.11. Finansinspektionen kan i enskilda fall medge undantag, exempelvis om

försäkringsbolaget kan visa att en garanti är till försäkringstagarnas bästa.

Detta kan vara fallet om försäkringsbolaget av organisatoriska skäl föredragit

att bedriva förvaltning av tillgångar i separata bolag. Om verksamheten med att

ställa ut borgens- eller garantiförbindelser blir tillräckligt omfattande och

regelbunden kan den anses utgöra koncessionspliktig kreditförsäkringsrörelse. Av

andra meningen i paragrafen framgår att förbudet inte omfattar bolag som har

sådan koncession.

7 kap. 15 §

Ändringen i paragrafen är föranledd av att grunder inte längre skall stadfästas.

Övriga ändringar är språkliga.

7 kap. 17 §

Paragrafens första stycke innehåller den s.k. femprocentsreglen som beskrivits i

den allmänna motiveringen (avsnitt 5.5.12).

 Enligt den nuvarande lydelsen av andra stycket krävs inte tillstånd till ägande

av aktier eller andelar i försäkringsbolag eller i juridiska personer vars

verksamhet uteslutande har till ändamål att äga aktier i försäkringsaktiebolag

(dvs. juridiska personer av holdingbolagstyp), att tillskjuta garantikapital i

ömsesidiga försäkringsbolag, att förvalta försäkringsbolagens fastigheter eller

att biträda försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande (biträdesbolag). Att

förvalta en fastighet har hittills jämställts med att äga den. Bolag som sköter

ett försäkringsbolags värdepappersförvaltning har i praxis ansetts utgöra

biträdesbolag.

 I den allmänna motiveringen (avsnitt 5.5.6) har uttalats att det kan vara

förenat med vissa risker om ett försäkringsbolag i för stor utsträckning

avhänder sig bestämmanderätten över tillgångsförvaltningen till dotterbolag och

att ägande av sådana dotterbolag därför bör kräva Finansinspektionens tillstånd.

Andra stycket har med anledning härav ändrats. Vad gäller ägande av aktier och

andelar i förvaltningsbolag vars uppgift är att förvalta sådana

försäkringsbolagets tillgångar som kan användas för skuldtäckning, krävs

fortsättningsvis Finansinspektionens medgivande då det är fråga om bolag som

direkt eller indirekt har till uppgift att äga försäkringsbolagets

skuldtäckningstillgångar. Är det däremot fråga om sådana förvaltningsbolag som

förvaltar försäkringsbolagets nämnda tillgångar för dess räkning utan att äga

dem, krävs inte tillstånd. Innehav som hänför sig till tiden före lagens

ikraftträdande berörs inte av de föreslagna reglerna, se punkt 6 i

övergångsbestämmelserna till FRL.

 Några inskränkningar införs inte beträffande försäkringsbolags innehav av

aktier och andelar i publika försäkringsaktiebolag eller motsvarande utländska

bolag. Beträffande försäkringsbolags ägande av företag som bedriver någon form

av finansiell verksamhet gäller alltjämt bestämmelserna i 7 kap. 17 a §.

7 kap. 17 b §

Paragrafen, som är ny, behandlar användningen av s.k. derivatinstrument. Under

vissa omständigheter får ett försäkringsbolag använda sig av optioner,

terminskontrakt och liknande finansiella instrument. Bestämmelsen har behandlats

i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.14. Paragrafen har utformats i enlighet

med Lagrådets synpunkter.

7 kap. 19 §

Det nuvarande andra stycket innehåller idag regler om vilken information som ett

försäkringsbolag skall lämna försäkringstagare när bolaget meddelar försäkringar

genom gränsöverskridande verksamhet i ett annat land inom EES. Reglerna upphävs

eftersom direktivbestämmelsen som låg till grund för bestämmelsen upphört att

gälla enligt artikel 43 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 37 i

tredje livförsäkringsdirektivet. I fråga om trafikförsäkring ges enligt

direktiven landet där risken finns möjlighet att kräva att försäkringstagaren

skall informeras om bolagets representant i det landet. Sådana

informationsbestämmelser för utländska försäkringsgivare som driver verksamhet

här med stöd av LEF har förts in i trafikskadelagen (5 § fjärde stycket).

 Enligt tredje generationens direktiv skall direktivens informationsbestämmelser

införlivas i landet där risken finns resp. åtagandena skall fullgöras.

Informationsreglerna finns i artikel 31 och artikel 43 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet samt i artikel 31 och bilaga 2 i tredje livförsäk-

ringsdirektivet. Enligt den nya lydelsen av andra stycket bemyndigas regeringen

eller Finansinspektionen att utfärda föreskrifter som innehåller

informationsbestämmelser i enlighet med direktivens regler. Bestämmelserna har

kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.7).

 Som en följd av att de tidigare bestämmelserna i andra stycket upphävs tas de

nuvarande tredje och fjärde styckena bort. Det nuvarande femte stycket upphävs

eftersom den direktivbestämmelse som låg till grund för regeln har upphävts

genom artikel 37 i tredje livförsäkringsdirektivet.

8 kap. 7 §

Tredje och fjärde styckena i paragrafen är nya.

 Av tredje stycket framgår att det är styrelsen som skall fastställa de

riktlinjer som enligt 7 kap. 10 g § skall upprättas för placeringen av

tillgångar som används för skuldtäckning. Styrelsen skall fortlöpande se över

riktlinjerna och pröva om ändringar behövs och vidare tillse att riktlinjerna

efterlevs. Ändringar kan bl.a. behövas med hänsyn till förändringar av det

belopp som skall skuldtäckas liksom utvecklingen på de finansiella marknaderna.

 I fjärde stycket anges att styrelsen är ansvarig för att de i 7 kap. 9 §

omnämnda uppgifterna om de försäkringstekniska skulderna och hur dessa har

beräknats samt om avgiven återförsäkring och dess storlek lämnas till

Finansinspektionen. Styrelsen ansvarar för att information om det huvudsakliga

innehållet i placeringsriktlinjerna lämnas till försäkringstagarna och den som

avser att teckna en försäkring i bolaget, jämför 7 kap. 10 g § andra stycket.

8 kap. 8 §

Paragrafen, i sin nuvarande lydelse, omfattar endast beslut om ändring av

grunder. Enligt föreslagen lydelse skall styrelsen besluta också om antagande av

nya grunder. Det skall åligga styrelsen att vid beslut om antagande och ändring

av grunder se till att kraven enligt bestämmelserna i 7 kap. 3-6 och 8 §§ är

uppfyllda. De föreslagna ändringarna är en följd av att grunderna inte längre

behöver ges in vid ansökan om koncession samt att ordningen med stadfästelse av

grunder upphävs. Enligt förslaget till 7 kap. 8 a § skall bolaget tillställa

Finansinspektionen såväl nya som ändrade livförsäkringsgrunder senast samtidigt

med att de börjar tillämpas. Stadgandet i paragrafens nuvarande lydelse om

skyldighet för styrelsen eller verkställande direktören att anmäla ändring av

grunderna för registrering har därför utgått. Det nu gällande förbudet i sista

meningen mot att verkställa ändringsbeslut före registreringen strider mot

reglerna i tredje generationens försäkringsdirektiv och har därför upphävts.

10 kap. 5 §

Första stycket punkt 4 har ändrats som en följd av att bestämmelser om belåning

av försäkringsbrev inte längre skall tas upp i grunder utan direkt i villkoren

för försäkringsavtalen.

11 kap. 7 §

De nuvarande bestämmelserna i andra stycket innebär att obligationer och andra

skuldförbindelser som motsvarar de försäkringstekniska skulderna för livförsäk-

ring eller premiereserven för s.k. långa skadeförsäkringar under vissa

förutsättningar får tas upp till högre värde än vad som följer av

bokföringslagen. Bestämmelserna har ändrats som en följd av de nya

bestämmelserna om tillgångsslag som får användas för skuldtäckning i 7 kap. 10

§. I sakligt hänseende innebär detta att värderingsregeln blir tillämplig även

på andra skadeförsäkringar än långa sådana.

12 kap. 8 §

Paragrafen har ändrats till följd av kravet på stadfästelse av grunder har

slopats.

12 kap. 13 §

Ändringen i första stycket är en följd av att bestämmelser om belåning av

försäkringsbrev hos bolaget inte längre skall regleras i grunderna utan upptas

direkt i försäkringsvillkoren.

14 kap. 26 §

Reglerna om överlåtelse vid konkurs och likvidation har anpassats till vad som

enligt försäkringsdirektiven gäller för frivillig överlåtelse. Reglerna

motsvarar 15 kap. 1 § första stycket. Nuvarande andra meningen i första stycket

har för tydlighets skull brutits ut till ett nytt andra stycke. Paragrafens

hittillsvarande andra stycke har utan ändring flyttats till den nya 26 a §. Det

hittillsvarande tredje stycket har flyttats till den nya 26 b § tredje stycket.

14 kap. 26 a §

Paragrafen är ny. Hittillsvarande 26 § andra stycket har utan ändring flyttats

till paragrafens första stycke. Reglerna i andra och tredje stycket motsvarar

reglerna i 15 kap. 4 § andra och tredje stycket.

14 kap. 26 b §

Paragrafen är ny. Första och andra stycket motsvarar till stora delar 15 kap.

3 § andra och tredje styckena. Tredje stycket motsvarar 15 kap. 5 och 6 §§.

15 kap.

Genom ändringarna i kapitlet införlivas framför allt bestämmelserna i artikel 12

i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i tredje livförsäk-

ringsdirektivet såvitt gäller svenska försäkringsbolag.

15 kap. 1 §

Paragrafen, som innehåller regler för överlåtelse av försäkringsbestånd, ändras

i första stycket såtillvida att begränsningen för försäkringsbolagen att

överlåta endast till försäkringsgivare med koncession i Sverige (inkluderande

försäkringsföretag som är verksamma här i landet med stöd av en koncession

meddelad enligt reglerna i LUF) ändras till att omfatta även försäkringsgivare

som är auktoriserad i ett annat land inom EES. Detta omfattar såväl

försäkringsgivare med säte inom EES som filialer i EES till försäkringsgivare

med säte utanför EES. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts.

15 kap. 3 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om Finansinspektionens prövning vid över-

låtelse av försäkringsbestånd. Ändringarna beror på de direktivbestämmelser som

anges i kommentaren till 15 kap.

 Första stycket har genomgått vissa redaktionella ändringar. Vidare anges i

förtydligande syfte att det är beslut av det överlåtande bolagets stämma som

åsyftas, något som i nuvarande skrivning endast framgår vid en jämförelse med 1

§ tredje stycket. Däremot innehåller stycket efter ändringen inte längre någon

uppgift om vilka kriterier som skall ligga till grund för prövningen. Sådana

frågor behandlas i det nya andra stycket.

 Paragrafens andra stycke innehåller en katalog över de förutsättningar som

skall vara uppfyllda för att Finansinspektionen skall meddela tillstånd till

överlåtelsen. Tillstånd skall lämnas om tre särskilt angivna villkor är

uppfyllda. För det första får försäkringstagarnas rätt inte försämras. Regeln

motsvarar det sista ledet i det tidigare första stycket. Den övertagande

försäkringsgivaren skall vidare ha en erforderlig kapitalbas även sedan

överlåtelsen beaktats. Detta krav torde omfattas av nu gällande bestämmelser,

men anges nu för tydlighetens skull särskilt i enlighet med direktivens lydelse.

Sker överlåtelse till utländskt försäkringsföretag med koncession enligt LUF

skall sådan förmån som medgivits enligt 23 a § LUF tas i beaktande, dvs. att vid

beräkning av företagets solvensmarginal hänsyn tas till företagets verksamhet

genom agenturer eller filialer i andra EES-länder. Slutligen skall den behöriga

myndigheten i det land där riskerna är belägna (skadeförsäkring) eller där

åtagandena skall fullgöras (livförsäkring) samtycka till överlåtelsen.

 Paragrafens tredje stycke är nytt. Om det är fråga om en utländsk försäk-

ringsgivare skall kapitalbasens tillräcklighet intygas av behörig myndighet.

Motsvarande regel fanns i det tidigare fjärde stycket. Är den övertagande

försäkringsgivaren en EES-försäkringsgivare är hemlandsmyndigheten den behöriga

myndigheten. Skall försäkringsbeståndet överlåtas till en filial eller agentur

till en försäkringsgivare hemmahörande i ett land utanför EES, skall

kapitalbasen intygas av den behöriga myndigheten i det EES-land där

försäkringsgivaren är etablerad eller, om försäkringsgivaren är etablerad i

flera EES-länder och försäkringsgivaren medgivits sådan förmån som anges i

23 a § LUF, den behöriga myndigheten i det land som försäkringsgivaren valt ut.

15 kap. 4 §

Det tidigare första stycket har upphävts. Bestämmelsen finns nu i 3 § första

stycket.

 Det nya andra stycket innehåller i enlighet med direktiven en bestämmelse om

att den behöriga myndigheten i det land där skadeförsäkringsriskerna är belägna

eller, när det gäller livförsäkring, det land där åtagandena skall fullgöras,

skall ges tillfälle att yttra sig med anledning av överlåtelsen. I förekommande

fall skall de behöriga myndigheterna i det land en sekundäretablering finns

yttra sig.

 I det nya tredje stycket anges att Finansinspektionen får fatta beslut i

överlåtelsefrågan när behövliga yttranden inkommit eller tre månader förflutit

från det att den utländska myndigheten mottog ett meddelande från inspektionen.

15 kap. 5 §

Paragrafen har ändrats redaktionellt.

15 kap. 6 §

Underrättelseskyldigheten i paragrafen har inskränkts till att omfatta endast

svenska bolag och utländska försäkringsgivare med koncession i Sverige. Andra

utländska försäkringsgivares underrättelseskyldighet följer av hemlandets

lagstiftning i enlighet med direktivens bestämmelser.

19 kap. 1 §

Paragrafens första stycke ändras i enlighet med Sveriges inträde i EU. Reglerna

om bl.a. samarbete mellan tillsynsmyndigheterna gäller nu för Sverige enligt de

åtaganden som följer med inträdet i EU dvs. gentemot andra EU-länder samt i

enlighet med de avtal som EG har ingått med länder utanför EU. I nuläget avses

därmed EES-avtalet och Schweiz-avtalet.

19 kap. 2 §

I första stycket har till katalogen över de administrativa förverkandegrunderna

lagts en bestämmelse om förverkande av koncessionen när ett försäkringsbolag

under längre tid än sex månader inte drivit verksamhet. Regeln omfattar endast

fall där ett försäkringsbolag rent faktiskt inte bedriver verksamhet under den

angivna tiden. Däremot är det inte meningen att regeringen härigenom skall ha

möjlighet att förverka koncessionen för ett bolag som under en tid låter en

eller flera av de försäkringsklasser man har koncession för vara vilande medan

verksamheten i andra försäkringsklasser alltjämt pågår. Ändringen föranleds av

artikel 22.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 i första liv-

försäkringsdirektivet (i lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkrings-

direktivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet). I övrigt är änd-

ringarna redaktionella.

19 kap. 3 §

Första styckets andra mening - som rör bolag som driver verksamhet i ett annat

land inom EES, genom gränsöverskridande verksamhet eller genom etablering -

ändras som en följd av principen om hemlandstillsyn. Eftersom

värdlandsmyndigheten inte längre har det primära tillsynsansvaret, skall bolaget

lämna den utländska myndigheten de upplysningar den behöver för att fullgöra de

uppgifterna.

19 kap. 10 §

Paragrafens språkliga utformning har ändrats efter mönster av motsvarande

bestämmelsen i 24 a § LUF. Därutöver består ändringarna i att kretsen av

personer som skall lämna uppgifter om Finansinspektionen begär det vidgas i

någon mån. I första punkten nämns således inte bara styrelsen och verkställande

direktören i ett aktiebolag utan också motsvarande organ i ett företag som har

en annan associationsform, samt ledningen i företag som, utan att enbart vara

inriktade på att biträda försäkringsgivaren i dennes verksamhet, står under

försäkringsgivarens bestämmande inflytande. Att det skall föreligga ett

bestämmande inflytande innebär att informationsplikten åvilar alla företag som

ingår i en koncern med ett försäkringsbolag som moderbolag. Vidare har

tarifföreningar utmönstrats i andra punkten. Sådana förekommer inte längre.

19 kap. 11 §

Genom en ändring i andra stycket 3 får Finansinspektionen möjlighet att ingripa

om försäkringsbolagets riktlinjer för placering av tillgångar inte är

tillfredsställande med hänsyn till innehållet i 7 kap. 9 a-10 e §§. Bolagets

styrelse ansvarar för riktlinjernas utformning, se 8 kap. 7 §.

 Inspektionen har vidare, genom en ändring i andra stycket 4, möjlighet att

ingripa, förutom i fall då de tillgångar som används för skuldtäckning inte är

tillräckliga, även då ett försäkringsbolag vid sin kapitalplacering inte

iakttagit bestämmelserna i 7 kap. 9 a-10 e §§. Det kan t.ex röra sig om fall där

ett försäkringsbolag placerar i ett otillåtet tillgångsslag eller inte har

tillgångarna lokaliserade på föreskrivet sätt.

 Ändringarna i fjärde stycket är en följd av att Finansinspektionen enligt

principen om hemlandstillsyn nu har ansvaret för ingripanden mot försäkrings-

bolag med anledning av missförhållanden i verksamhet som bolaget driver i ett

annat land inom EES vare sig det sker från en sekundäretablering eller genom

gränsöverskridande verksamhet. Inspektionen skall underrätta den utländska

myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Bestämmelsen föranleds av artikel 40 i

både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet och

är en spegelbild av 6 kap. 5 § första till tredje stycket LEF, se kommentaren

till det lagrummet. Inspektionens möjlighet att förbjuda gränsöverskridande

verksamhet utgår eftersom en koncession enligt principen om en enda

auktorisation generellt inte kan begränsas till att gälla endast inom Sverige,

utan skall vara giltig för verksamhet inom hela EES (artikel 7 i både första

skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse

enligt artikel 5 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 4 i tredje

livförsäkringsdirektivet). I och för sig kan Finansinspektionen begränsa ett

försäkringsbolags verksamhet i ett annat land inom EES, men det skall i så fall

motiveras av förhållanden som i sig också skulle kunna föranleda begränsningar

av verksamheten här i landet, se kommentaren till 2 a kap. 5 §.

 Enligt ett tillägg i sjätte stycket utökas möjligheten att förbjuda eller

begränsa ett försäkringsbolags förfogande över sina tillgångar här i landet.

Åtgärder kan vidtas redan när kapitalbasen understiger solvensmarginalen och

inspektionen gör bedömningen att det inte är tillräckligt att upprätta en plan

för återställande av en sund finansiell ställning. Eftersom det här är fråga om

en mycket ingripande åtgärd på ett tidigt stadium skall åtgärden naturligtvis

utnyttjas med försiktighet. Bestämmelsen motiveras av artikel 20.2 andra stycket

i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24.2 andra stycket första

livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 13.2 andra stycket i

tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 12.2 andra stycket i tredje

livförsäkringsdirektivet). Bestämmelsen ändras även så att beslut om

inskränkning av förfoganderätten fattas av Finansinspektionen istället för

regeringen. Vidare införs en möjlighet för inspektionen att vidta motsvarande

åtgärder i samband med förverkande av bolagets koncession i avvaktan på beslut

enligt 14 kap. 3 § om tvångslikvidation i den mån det behövs till skydd för

försäkringstagarnas intressen. Bestämmelsen föranleds av 22.1 i första

skadeförsäkringsdirektivet och 26.1 i första livförsäkringsdirektivet (i deras

lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i

tredje livförsäkringsdirektivet). Det sista ledet i stycket i dess gamla lydelse

återfinns nu i 11 a §. Stycket har omarbetats redaktionellt.

19 kap. 11 a §

Paragrafen är ny. Första stycket, som delvis motsvarar det tidigare 11 § sjätte

stycket, stadgar om en skyldighet för Finansinspektionen att meddela vissa

beslut till de behöriga myndigheterna i andra länder inom EES där bolaget

bedriver verksamhet. Bestämmelsen föranleds av artikel 20 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet (i

deras lydelse enligt artikel 3 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel

12 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt av artikel 22.1 i första

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 i första livförsäkringsdirektivet (i

deras lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel

13 i tredje livförsäkringsdirektivet). Enligt direktivbestämmelserna är

värdlandsmyndigheterna när de mottagit anmälan om att hemlandet förklarat en

auktorisation förverkad skyldiga vidta åtgärder för att förhindra att företaget

inleder ny verksamhet inom deras territorium. Motsvarande skyldighet för

Finansinspektionen vid meddelande från hemlandet finns i 7 kap. 1 § LEF.

 Enligt bestämmelsen i andra stycket, vilken grundar sig på samma artiklar i

direktiven som första stycket, får Finansinspektionen i samband med anmälan av

beslut om inskränkning av bolagets förfoganderätt över sina tillgångar begära

att ett värdland vidtar motsvarande åtgärd. I samband med regeringens

förverkande av bolagets koncession får Finansinspektionen dessutom begära att

försäkringsgivarens värdlandsmyndighet även vidtar andra åtgärder till skydd för

de försäkrades intressen.

19 kap. 13 §

I 2 a kap. införs nya regler i fråga om svenska försäkringsbolags verksamhet i

andra länder inom EES. Som en följd härav tas i första stycket in regler om rätt

att överklaga Finansinspektionens beslut enligt de nya reglerna. Bestämmelsen

gäller endast talan mot faktiskt meddelade beslut. Möjlighet att begära

domstolens prövning i fall där beslut inte fattats eller åtgärd inte vidtagits

inom föreskriven tid behandlas i 13 a §.

19 kap. 13 a §

Paragrafen ändras så att möjlighet att begära förklaring av kammarrätten att

ärendet onödigt uppehålls införs även beträffande uteblivna beslut i ärenden som

avses i de nya bestämmelserna i 2 a kap. 2, 3, 5 och 6 §§. Dessutom har det i

förtydligande syfte i det nya andra stycket angetts att det, om beslut inte

fattats inom angiven tid, skall anses som om beslut inte meddelats av

regeringen eller av Finansinspektionen.

21 kap. 2 §

I första stycket företas en redaktionell ändring genom att en särskilt angiven

möjlighet att förena sådant föreläggande som avses i första stycket med vite tas

bort. Möjligheten att förena föreläggande med vite får istället framgå efter

ändring av tredje stycket.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

I punkten 1 behandlas tidpunkt för ikraftträdandet.

 Punkten 2 behandlar sådana ändringar av försäkringsbolagens bolagsordningar som

föranleds av de nya bestämmelserna. Bolagen kan givetvis före den nya lagens

ikraftträdande besluta om nödvändiga ändringar i bolagsordningen, så att denna

överensstämmer med den nya lagen. I sådana fall kan, om det är lämpligt, i

beslutet anges att ändringarna gäller från och med dagen för lagens

ikraftträdande. Om det inte varit möjligt att före den 1 juli 1995 genomföra

sådana ändringar, skall styrelsen lägga fram ändringsförslagen på den första

bolagstämma som hålls därefter.

 Bestämmelserna om förbud för försäkringsbolag att ingå borgensförbindelser och

liknande gäller enligt punkt 3 inte förbindelser som ingåtts före lagens

ikraftträdande.

 Punkt 4 gäller livförsäkringsbolags placeringar och innehåller bestämmelser om

avveckling av engagemang hänförliga till en enskild emittent eller låntagare,

ner till den nivå som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3 och som

följer av artikel 22.1 första stycket b i det tredje livförsäkringsdirektivet.

Sverige har, inom ramen för förhandlingar om EG-medlemskap, medgivits en

övergångstid för avveckling av engagemang som överstiger i den gräns som anges i

artikeln, i enlighet med vad som framgår av förevarande punkt. Se även den

allmänna motiveringen avsnitt 5.5.8. Av första stycket framgår att

övergångsbestämmelsen gäller endast sådana engagemang som vid lagens

ikraftträdande överskrider gränserna i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3. Ett

försäkringsbolag vars placeringar vid tiden för lagens ikraftträdande ligger

inom dessa gränser får alltså inte efter denna tidpunkt öka sina placeringar så

att de överskrider gränserna. Av andra och tredje styckena framgår de gränser

som skall gälla övergångsvis. Efter den 30 juni 1996 får placeringarna inte

överskrida tjugo procent av det belopp som skall skuldtäckas och senast den

31 december 1999 skall de gränser som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och

3 gälla. Meningen är att bolagen inom den tid som anges i andra och tredje

stycket skall avveckla de innehav som inte uppfyller begränsningsreglerna i 7

kap. 10 c § första stycket 2 och 3. I fjärde stycket har därför införts ett

förbud att öka placeringens andel av det belopp som skall skuldtäckas. Även om

ett bolag enligt denna övergångsbestämmelse har rätt att överskrida gränserna

för enhandsengagemang får enligt femte stycket den del av placeringen som

omfattar aktier eller andra värdepapper som kan jämställas med aktier från samma

emittent aldrig överstiga fem procent av det belopp som skall skuldtäckas.

 Grunderna innehåller för närvarande bestämmelser som närmast har vill-

korskaraktär. Det gäller bl.a. villkoren för försäkringstagarens rätt till

återköp och fribrev och för belåning av försäkringsbrev hos bolaget, för verkan

av underlåtenhet att betala premie, för försäkringstagarens rätt när för-

säkringen i andra fall upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar

för försäkringsfallet, för förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till

betalning och villkoren för tilldelning av återbäring. För långvarig

skadeförsäkring gäller det bl.a. försäkringstagarnas rätt när försäkringen

upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkringsfallet.

För liv- och sjukränta som hör till skadeförsäkring gäller det villkoren för

rätt till återköp. Grunderna kommer efter ikraftträdandet av 7 kap. 3 § i dess

nya lydelse inte längre att reglera angivna ämnen. För försäkringar som har

meddelats före ikraftträdandet av 7 kap. 3 § skall dock, tills den bestämmelsen

trätt i kraft, samma regler som nu gälla om grundernas innehåll. Punkt 5 första

stycket innehåller bestämmelser om detta. Regleringen är en följd av att 7 kap.

5-7 §§ och 8 § första och andra stycket upphävs respektive ändras vid en

tidigare tidpunkt än ändringen i 7 kap. 3 § träder i kraft. För försäkringar som

meddelas före ikraftträdandet av 7 kap. 3 § och som fortfarande gäller när den

bestämmelsen träder i kraft skall naturligtvis gällande grunder ha fortsatt

giltighet. Denna regel, som inte är undantagslös, finns i andra stycket. I den

mån bestämmelserna överförs till villkoren behöver grunderna inte reglera samma

frågor utan de nya reglerna om vad grunderna skall innehålla kan gälla. Även för

försäkringar som meddelas före ikraftträdandet av nya 7 kap. 3 § skall det

föreslagna anmälningsförfarandet i 7 kap. 8 a § tillämpas.

Anmälningsskyldigheten skall emellertid för sådana gamla försäkringar gälla

samma bestämmelser som för nya försäkringar, dvs. grunderna för beräkning av

försäkringspremier, premiereserv, tekniska återköpsvärden och grunderna för

återbäring till försäkringstagarna. Detta anges särskilt i tredje stycket.

 De föreslagna ändringarna i 7 kap. 17 § innebär att Finansinspektionens

medgivande krävs även för större innehav av aktier och andelar i vissa

förvaltningsbolag. För ett sådant innehav som ett försäkringsbolag har vid

lagens ikraftträdande, och som då var tillståndsfritt, behöver något medgivande

inte inhämtas. Detta framgår av punkt 6. Om ett försäkringsbolag efter lagens

ikraftträdande ökar sitt tidigare innehav av sådana aktier och andelar krävs

naturligtvis tillstånd enligt 7 kap. 17 §.

 248

10.2 Förslaget till lag om ändring i lag (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige

1 kap. 2 §

Ändringen består i att femte stycket upphävs. Till följd av införandet av

principerna om hemlandstillsyn och en enda auktorisation har de bestämmelser som

stycket hänvisar till upphävts.

1 kap. 3 §

Paragrafens första stycke utmönstras. Det innehåller definitioner av land där

försäkringsrisken skall anses vara belägen. I och med införandet av principen om

hemlandstillsyn upphävs eller ändras de flesta regler om de situationer som

definitionen tar sikte på. Motsvarande regler kommer nu istället att finnas i

FRL varför en motsvarande definition kommer att införas i den lagen. Någon

situation då definitionen blir tillämplig finns dock kvar i LEF. Hänvisning

kommer då att göras till den nya definitionsbestämmelsen i FRL.

1 kap. 5 §

Paragrafens tredje stycke upphävs till följd av att principen om hemlandstillsyn

nu införs. Undantag från placeringsreglerna för försäkringar enligt lagen

(1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder

(fondförsäkringar) åligger hemlandsmyndigheten.

2 kap. 1 §

Paragrafen upptar efter ändringarna den grundläggande bestämmelsen om en

utländsk försäkringsgivares rätt att här i landet driva verksamhet.

 Till följd av att principen om en enda auktorisation genomförs tas kravet på

koncession bort. Bestämmelsen innebär att den utländske försäkringsgivaren med

stöd av sin hemlandsauktorisation kan driva verksamhet här i landet dels genom

en sekundäretablering, dels genom gränsöverskridande verksamhet. Termen

sekundäretablering, som definieras i 2 §, avser etablering av annat än ett

företag bildat enligt svensk lag med svensk koncession att driva

försäkringsverksamhet. Termen införs beträffande svenska bolags etableringar

inom EES genom 2 a kap. 1 § FRL. Försäkringsgivaren får starta verksamheten

genom sekundäretablering senast två månader efter det att Finansinspektionen

tagit emot meddelandet om etableringen från hemlandsmyndigheten. Gränsöver-

skridande verksamhet kan inledas från det att Finansinspektionen fått ett

meddelande från hemlandsmyndigheten om försäkringsgivarens avsikt. Närmare

bestämmelser om innehållet i underrättelse enligt punkt 1 och punkt 2 återfinns

i 4 § resp. 4 a §.

 Senare delen av det tidigare första stycket har efter vissa justeringar förts

över till 2 §. Andra t.o.m femte stycket är flyttade till 3 §. Sjätte och sjunde

stycket utgår eftersom koncession inte längre behövs för att en utländsk

försäkringsgivare skall få driva verksamhet enligt denna lag.

2 kap. 2 §

Den grundläggande regeln om de förutsättningar som skall vara uppfyllda för

EES-försäkringsgivares verksamhet i landet genom gränsöverskridande verksamhet

återfinns efter justeringar i 1 §.

 Paragrafen innehåller nu en definition av vilka etableringsformer som faller

inom begreppet "sekundäretablering". Definitionen motsvarar senare delen av det

tidigare 1 § första stycket. Definitionen utgår från direktivens bestämmelser i

artikel 1.b i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet. Uttrycket "filial" används där för att beteckna

agentur eller filial till en försäkringsgivare. Enligt artikeln skall

beteckningen filial också användas med "beaktande av artikel 3" i både andra

skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet. Enligt artikel 3

i dessa direktiv skall en försäkringsgivares stadigvarande närvaro i en

medlemsstat betraktas som en agentur eller filial även om närvaron inte har den

formen utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal

eller av någon som är fristående från företaget på samma sätt som agentur. Någon

ändring i betydelsen av begreppen agentur och filial i förhållande till vad som

nu gäller är inte avsedd.

2 kap. 3 §

Paragrafen upphävs i sin nuvarande lydelse. Begränsningen för gränsöverskridande

verksamhet till vissa risker utgår till följd av att motsvarande

direktivbestämmelser i artikel 12.2 i andra skadeförsäkringsdirektivet upphävs

genom artikel 37 i tredje skadeförsäkringsdirektivet.

 Paragrafen har fått helt nytt innehåll. Dess nya lydelse består av delar av

tidigare 1 §, se kommentarerna till det lagrummet. Femte stycket innehåller

skyldigheter för ombud till försäkringssammanslutningar. Stycket motsvaras i

hittillsvarande lagstiftning av 4 kap. 1 §. Den paragrafen upphävs. Bestämmelsen

ändras som en följd av att det är tillsynsmyndigheten i

försäkringssammanslutningens hemland som har ansvaret för tillsynen över

verksamheten även här i landet. Det är därför riktigare att ange att ombudet

skall rätta sig efter de beslut och föreskrifter som en svensk myndighet kan

komma att meddela med stöd av lagen eller av annan författning. Sådana

författningsbestämmelser får inte stå i strid med Sveriges åtaganden som

EU-medlem.

2 kap. 4 §

Paragrafens tidigare bestämmelser utmönstras till följd av att principen om en

enda auktorisation nu införs.

 Paragrafen har fått helt nytt innehåll. Paragrafens lydelse bygger på

bestämmelserna i artikel 10 punkterna 1 och 2 i både första skadeförsäk-

ringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 32 i

både tredje skadeförsäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet).

 Första stycket anger det innehåll som en underrättelse enligt 1 § 1 från

försäkringsgivarens hemlandsmyndighet skall ha för att en EES-försäkringsgivare

skall få driva verksamhet från en sekundäretablering.

 Enligt en särskild regel i andra stycket skall, om försäkringsgivaren ämnar

meddela trafikförsäkringar, underrättelsen också innehålla en försäkran av

försäkringsgivaren att denne är medlem i Trafikförsäkringsföreningen.

Bestämmelsen har sin motsvarighet i 2 a kap. 1 § FRL.

 Enligt tredje stycket skall försäkringsgivaren meddela Finansinspektionen om

ändring i verksamheten minst en månad innan ändringen företas.

2 kap. 4 a §

Paragrafen är ny. Den behandlar innehållet i en underrättelse enligt 1 § 2 om

att en försäkringsgivare skall driva gränsöverskridande verksamhet.Paragrafens

lydelse bygger på bestämmelser i artiklarna 14 och 16 i andra

skadeförsäkringsdirektivet samt artiklarna 11 och 14 i andra livförsäk-

ringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 34 i tredje skadeförsäkrings-

direktivet och artikel 35 i tredje livförsäkringsdirektivet).

 En förutsättning för gränsöverskridande verksamhet här i landet är att

underrättelsen enligt 1 § 2 innehåller ett antal olika uppgifter, se vidare

lagtextens lydelse och lydelsen av 2 a kap. 5 § FRL. I övrigt motsvarar para-

grafen 2 kap 4 § ovan.

2 kap. 5 §

Enligt det nuvarande tredje stycket får en försäkringsgivare som i sitt hemland

bedriver såväl skadeförsäkringsverksamhet som livförsäkringsverksamhet här i

landet endast driva skadeförsäkringsverksamhet. Till följd av artikel 13 i

första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 16 i tredje

livförsäkringsdirektivet) finns inte längre någon möjlighet att upprätthålla en

sådan begränsning. Tredje stycket har därför upphävts. I övrigt har

följdändringar gjorts.

2 kap. 6 §

Paragrafen är ny och innehåller den nuvarande 5 kap. 12 § som flyttats hit.

Paragrafen har också justerats. Den äldre lydelsen anger att nedsättning av

livförsäkringspremier som enligt fastställda grunder tillämpas av

försäkringsgivaren inte får ske annat än som återbäring. Eftersom det enligt

tredje livförsäkringsdirektivet inte längre skall förekomma systematiskt

förhandsgodkännande av grunder bör bestämmelsen i stället anknyta till de

grunder (eller andra tekniska underlagsberäkningar) som faktiskt tillämpas av

försäkringsgivaren.

2 kap. 7 §

Paragrafen är ny och innehåller nuvarande 5 kap. 13 § som utan ändring flyttats

hit.

3 - 5 kap.

Tredje kapitlet upphör att gälla, eftersom koncession inte längre kommer att

krävas för en EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige.

 Fjärde kapitlet samt 5 kap. 1-11 §§ utmönstras på grund av att principen om

hemlandstillsyn nu genomförs. Bestämmelserna rör i allt sådant som det

fortsättningsvis ankommer på försäkringsgivarens hemlandsmyndighet att utöva

kontroll över.

 Förutvarande 5 kap 12 § överförs med vissa justeringar till den nya 2 kap. 6 §.

5 kap. 13 § flyttas oförändrad till den nya 2 kap. 7 §. 5 kap. 14 § överförs

efter vissa justeringar till 6 kap. 6 §.

6 kap.

Det är inte längre Finansinspektionen som skall ha huvudansvaret för tillsynen

över EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige, utan den utländska

hemlandsmyndigheten. Kapitlets rubrik bör därför lyda "Finansinspektionens

uppgifter m.m.". Mellanrubrikerna bör utgå. Tidigare 6 kap. 6 § skall upphävas

eftersom den behandlar förverkande av koncession. Detsamma gäller 7 § eftersom

frågor om Finansinspektionens upplysningar till andra tillsynsmyndigheter i

stället behandlas i 1 §. Bestämmelserna i 8 § upphävs eftersom där behandlade

frågor om inspektionens ingripanden m.m. till viss del inte längre är aktuella

till följd av genomförandet av principen om hemlandstillsyn och i övrigt över-

förts till 3-5 §§.

6 kap. 1 §

Genom 6 kap. 1 och 3 §§ införlivas artikel 19.2 i första skadeförsäkringsd-

irektivet (i dess lydelse enligt artikel 11 i tredje skadeförsäkringsdirektivet)

och artikel 23.2 i första livförsäkringsdirektivet ( i dess lydelse enligt

artikel 10 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt artikel 14 i första

skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 10 i tredje skadeför-

säkringsdirektivet och artikel 16 i första livförsäkringsdirektivet (i dess

lydelse enligt artikel 9 i tredje livförsäkringsdirektivet). Genom 6 kap. 3 §

införlivas även artikel 40.2 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje

livförsäkringsdirektivet.

 Första stycket anger att Finansinspektionen skall följa en EES-försäkrings-

givares verksamhet här i landet i den utsträckning det behövs för att inspek-

tionen skall kunna fullgöra de uppgifter som följer av lagen. Inspektionen skall

även fortsättningsvis i fråga om EES-försäkringsgivare verka för en sund

utveckling av försäkringsverksamheten. Detta skall ske med beaktande av de

regler som införs som en följd av hemlandstillsynen, dvs. att den finansiella

tillsynen primärt ligger inom den utländska hemlandsmyndighetens ansvarsområde.

 En viktig uppgift för inspektionen är enligt andra stycket att kunna till-

handahålla de uppgifter som tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland

behöver för sin tillsyn. I praktiken torde det samarbete mellan Finans-

inspektionen och andra tillsynsmyndigheter som också nämns i stycket komma att

regleras genom överenskommelser mellan de behöriga myndigheterna.

 Enligt tredje stycket, som är nytt, har hemlandsmyndigheten rätt att här i

landet göra egna undersökningar hos sekundäretableringar här i landet.

6 kap. 3 §

Enligt första stycket skall en EES-försäkringsgivare som är verksam här i

landet, vare sig det sker från en sekundäretablering eller genom gränsöver-

skridande verksamhet, lämna Finansinspektionen de upplysningar som den behöver

för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag. I första hand torde det

röra sig om uppgifter för att informera försäkringsgivarens hemlandsmyndighet,

om den myndigheten begär upplysningar eller Finansinspektionen enligt ett avtal

med myndigheten i fråga skall försörja den med information. Inspektionen kan

vidare behöva underlag för att ta ställning till om ett ingripande t.ex. enligt

5 § skall göras. Dessutom kan inspektionen behöva uppgifter från försäkringsgi-

varen om tillsynsmyndigheten i dennes hemland ingripit mot företaget och inspek-

tionen med anledning av detta skall vidta någon åtgärd. Inspektionen har även

möjlighet att göra stickprovskontroller för att kontrollera att avtalsvillkor

och andra dokument som ej omfattas av hemlandsmyndighetens tillsyn

överensstämmer med den svenska lagstiftningen. Den här gjorda uppräkningen är

inte avsedd att vara uttömmande; det kan säkerligen finnas ytterligare

situationer när det är befogat att inspektionen begär upplysningar av en

EES-försäkringsgivare.

 Bestämmelserna i förutvarande andra stycket om skyldighet att hålla tillgångar,

räkenskaper och andra tillgångar tillgängliga för Finansinspektionens granskning

har arbetats in i första stycket. Visserligen är det typiskt sett, i enlighet

med principen om hemlandskontroll, hemlandets tillsynsmyndighet som skall

fullgöra uppgiften att granska bl.a. handlingar och räkenskaper. Det är

emellertid inte uteslutet att Finansinspektionen i vissa fall skall företa en

sådan granskning. Det skall ske bl.a. om inspektionen, för att kunna fullgöra

sina skyldigheter mot den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland

enligt 1 § eller i övrigt enligt lagen behöver det.

6 kap. 4 §

Ändringarna i paragrafen motsvarar i huvudsak ändringarna i 19 kap. 10 § FRL.

Punkten 3 utgår till följd av att 4 kap. 2 § upphävs. Se i övrigt kommentaren

till 19 kap. 10 § FRL.

6 kap. 5 §

Genom ändringarna i paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 40.3-40.9 i

både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet.

 Trots att Finansinspektionen inte längre skall meddela koncession för en

EES-försäkringsgivares verksamhet här i landet och inte heller har huvudansvaret

för tillsynen över verksamheten finns det enligt bestämmelserna i direktiven en

möjlighet att ge inspektionen vissa befogenheter. Om en försäkringsgivare

överträder lagen eller föreskrift meddelad med stöd av lagen eller om

försäkringsgivaren på annat sätt visar sig olämplig att driva

försäkringsverksamhet här bör inspektionen ha möjlighet att anmoda

försäkringsgivaren att rätta sig, se första stycket. Om rättelse inte sker skall

inspektionen underrätta den behöriga hemlandsmyndigheten.

 Enligt andra stycket får inspektionen, om det visar sig att rättelse ändå inte

sker, förbjuda försäkringsgivaren att fortsätta sin marknadsföring och att

träffa nya försäkringsavtal om skadeförsäkringsrisker och livförsäkrings-

åtaganden här i landet. Förbudet att träffa nya försäkringsavtal får avse risker

belägna här i landet och åtaganden som skall fullgöras här. Definitionen av vad

som avses med det land där skadeförsäkringsrisker skall anses belägna eller det

land i vilket åtagandet skall fullgöras finns i 1 kap. 9 a § i FRL. Uttrycken

har samma betydelse här. Inspektionen har alltså inte utan hemlandsmyndighetens

medgivande möjlighet att förbjuda försäkringsgivaren att från sin etablering här

i landet bedriva försäkringsverksamhet gentemot ett annat land inom EES. Det får

förutsättas att missförhållandena är allvarliga för att inspektionen skall vidta

så ingripande åtgärder. Utgångspunkten bör nämligen vara att inspektionen

normalt skall förlita sig på att hemlandets tillsynsmyndighet vidtar de åtgärder

som behövs. Inspektionens omedelbara ingripande utan föregående meddelande till

hemlandsmyndigheten skall således vara nödvändigt för att en allvarlig

överträdelse av reglerna utan dröjsmål skall upphöra eller för att skydda

försäkringstagarna.

 Finansinspektionen får enligt tredje stycket, under förutsättning att

hemlandsmyndighetens ingripande inte kan avvaktas, utan att underrätta den

behöriga myndigheten ingripa mot ett försäkringsföretag som bryter mot reglerna

genom att bl.a. förbjuda det att ingå nya försäkringsavtal.

 Enligt fjärde stycket får Finansinspektionen i brådskande fall - utan att först

underrätta den behöriga myndigheten - förordna ett ombud om en sekun-

däretablering står utan ledning och det föreligger fara för att tillsättande av

ett ombud dröjer. En förutsättning är även att saken är så brådskande att det

inte går att avvakta att hemlandets tillsynsmyndighet ingriper. I sådant fall

skall inspektionen genast meddela hemlandsmyndigheten. Förordnandet skall utan

dröjsmål enligt 8 kap. 1 § kungöras i Post- och Inrikes Tidningar.

6 kap. 5 a §

Paragrafen är ny. Förutvarande femte och sjätte stycket i 5 § flyttas efter

vissa ändringar hit.

 Första stycket, förutvarande 5 § femte stycke, har endast genomgått några

redaktionella ändringar.

 Paragrafens andra stycke, förutvarande 5 § sjätte stycke, har omarbetats helt.

De befogenheter Finansinspektionen nu har rimmar mindre väl med principen om

hemlandskontroll. I stället åläggs inspektionen en skyldighet att biträda

hemlandets myndighet med verkställigheten av ett beslut den utländska

myndigheten fattat om hur verksamheten skall drivas sedan denna myndighet

ingripit genom att hindra försäkringsgivaren att fortsätta verksamheten.

6 kap. 6 §

Paragrafen motsvarar tidigare 5 kap. 14 §. Den ändras för att stämma överens med

principen om hemlandstillsyn. Samma förfarande som i 5 § första-tredje stycket

skall tillämpas. Av konsumentskyddsskäl får inspektionen, i enlighet med 5 §

fjärde stycke, förordna ett ombud. Hemlandsmyndigheten skall utan dröjsmål

underrättas därom.

6 kap. 7 §

Paragrafen upphävs. Den reglerar utbyte av information till hemlandsmyndigheten

till försäkringsgivare som i Sverige bedriver gränsöverskridande verksamhet.

Skyldigheten har i enlighet med principen om hemlandstillsyn utökats och ingår

nu i 1 § som behandlar både etablering och gränsöverskridande verksamhet.

6 kap. 8 §

Paragrafen utmönstras till följd av att principen om hemlandstillsyn utökas till

att gälla både etablering och gränsöverskridande verksamhet. Det förfarande som

Finansinspektionen har att följa när en försäkringsgivare överträder de svenska

bestämmelser den omfattas av i sin verksamhet här regleras istället i 5 § både

vad gäller försäkringsgivares verksamhet genom sekundäretablering och

gränsöverskridande verksamhet.

6 kap. 9 §

Om en försäkringsgivare hemmahörande i ett annat land inom EES driver för-

säkringsverksamhet här utan att ha iakttagit bestämmelserna i 2 kap. får

Finansinspektionen enligt andra stycket förelägga försäkringsgivaren att upphöra

med verksamheten. Detta gäller oavsett om verksamheten drivs från en

sekundäretablering eller genom gränsöverskridande verksamhet. Nuvarande

bestämmelse i tredje stycket behöver därigenom inte behållas. I likhet med andra

situationer när Finansinspektionen ingriper mot en EES-försäkringsgivare skall

hemlandets myndighet underrättas.

6 kap. 10 §

Förutvarande 6 kap 10 § har utan ändring flyttats till 8 kap. 4 a §.

 Bestämmelsen i sin nya lydelse motsvarar förutvarande 6 kap 11 §. Eftersom

genomförandet av principen om hemlandstillsyn innebär att Finansinspektionen

inte kommer att ha huvudansvaret för tillsynen beträffande verksamheter som

drivs av EES-försäkringsgivare här i landet stadgas här endast att regeringen

har möjlighet att föreskriva att en försäkringsgivare som har en

sekundäretablering här skall delta i bekostandet av Finansinspektionens

verksamhet. Frågan om denna möjlighet skall utnyttjas bör bero tills det närmare

klarlagts i vilken utsträckning inspektionen kommer att ha befattning med sådan

verksamhet.

7 kap. 1 §

Paragrafen har fått nytt innehåll. Den anger nu de åtgärder Finansinspektionen i

enlighet med hemlandstillsynen får vidta när en försäkringsgivares auktorisation

återkallas eller verksamheten annars måste upphöra på grund av en myndighets

beslut samt förutsättningarna för sådana åtgärder. Huvudansvaret och

initiativrätten till åtgärder ligger på den behöriga myndigheten i

försäkringsgivarens hemland utom vad gäller förhindrandet av fortsatt verksamhet

i landet. Bestämmelsen återfinns i artikel 22.1 andra stycket i första

skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 14 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet) och artikel 26.1 andra stycket i första

livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 13 i tredje

livförsäkringsdirektivet). Finansinspektionen skall också biträda

hemlandsmyndigheten genom att förbjuda försäkringsgivaren att förfoga över de

tillgångar som finns här i landet, eller begränsa förfoganderätten. Inspektionen

skall dessutom på initiativ av hemlandsmyndigheten vidta åtgärder för att

förhindra att försäkringsgivaren, trots att auktorisationen återkallats,

fortsätter respektive återupptar verksamheten genom att marknadsföra sig eller

meddela nya försäkringar. I paragrafen åläggs också inspektionen en allmän

skyldighet att biträda hemlandsmyndigheten i den mån det behövs och begärs vid

avvecklingen av en försäkringsgivares verksamhet i Sverige. Finansinspektionen

får då vidta sådana åtgärder som den i motsvarande fall skulle få besluta om när

det gäller ett svenskt försäkringsbolag. Meningen med sistnämnda stadgande är

att avskära möjligheten för inspektionen att på anmodan från den behöriga

myndigheten i försäkringsgivarens hemland vidta åtgärder som inte är tillåtna

enligt svensk lag.

7 kap. 2 §

Paragrafen utmönstras till följd av att principen om hemlandstillsyn nu införs.

Se kommentaren till ändringen av 4 a § förmånsrättslagen.

7 kap. 3 §

Genom paragrafen införlivas artikel 12 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och

artikel 11 i tredje livförsäkringsdirektivet.

 Paragrafen ändras i enlighet med principen om hemlandstillsyn. Det är

hemlandsmyndigheten som har att pröva frågan om tillstånd till överlåtelse av

ett försäkringsbestånd, även när beståndet härrör från verksamhet här i landet.

Finansinspektionen kommer emellertid att beredas tillfälle att yttra sig över

sådana frågor. Eftersom inspektionen i ett sådant yttrande har möjlighet att

förklara att den motsätter sig överlåtelsen anges i paragrafens första stycke

vilka kriterier som skall vara uppfyllda vid överlåtelse av ett

försäkringsbestånd som består av försäkringar som avser risker belägna i

Sverige. Dessa kriterier överensstämmer med vad som gäller enligt 15 kap. 3 §

andra stycket FRL.

 Enligt direktivens bestämmelser skall en tillfrågad myndighet presumeras ha

lämnat sitt tysta medgivande till överlåtelsen om den inte yttrat sig inom tre

månader från det att den bereddes tillfälle till detta. Det framstår emellertid

som lämpligare att inspektionens ställningstagande i samtliga fall kommer till

konkret uttryck. I andra stycket föreskrivs därför att inspektionen skall yttra

sig över en förfrågan från ett annat land inom tre månader.

 Tredje stycket motsvarar bestämmelsen i den sista meningen i det nuvarande

femte stycket. Berörda försäkringstagare och livräntetagare skall således

beredas tillfälle att anmäla om de har något att erinra mot överlåtelsen innan

inspektionen lämnar sitt yttrande till den överlåtande försäkringsgivarens

hemlandsmyndighet. Inspektionen skall därvid använda det kungörelseförfarande

som föreskrivs i 15 kap. 4 § FRL.

8 kap. 1 §

Paragrafen ändras till följd av de lagändringar som görs p.g.a. principen om

hemlandstillsyn. Bestämmelser om kungörelse av förordnande av ombud enligt 6

kap. 5 och 6 §§ och beslut om att förbjuda eller begränsa försäkringsgivares

förfoganderätt över sina tillgångar har tillkommit.

8 kap. 4 §

Ändringen är en följd av att bestämmelserna i 5 kap. 14 § med ändringar förts

över till 6 kap. 6 § och att 7 kap. 1 § inte längre innehåller någon bestämmelse

om ombud. Det har dessutom tillkommit en möjlighet att utse ombud i 6 kap. 5 §.

8 kap. 4 a §

6 kap. 10 § har utan ändring flyttats till denna nya paragraf.

8 kap. 5 §

Tredje stycket upphävs till följd av principen om hemlandstillsyn.

 Nuvarande fjärde stycket upphävs eftersom direktivbestämmelsen som låg till

grund för bestämmelsen upphört att gälla enligt artikel 43 i tredje skade-

försäkringsdirektivet och artikel 31 i tredje livförsäkringsdirektivet. I fråga

om trafikförsäkring har motsvarande informationsbestämmelser förts in i

trafikskadelagen (5 § fjärde stycket). Den nuvarande särbestämmelsen i andra

stycket om information till försäkringstagarna angående representant för ett

trafikförsäkringsföretag har också flyttats till samma lagrum i

trafikskadelagen. Direktivens informationsregler finns i artikel 31 och artikel

43 i tredje skadeförsäkringsdirektivet samt i artikel 31 och bilaga 2 i tredje

livförsäkringsdirektivet. Enligt den nya lydelsen av tredje stycket bemyndigas

Finansinspektionen, efter delegation av regeringen, att utfärda föreskrifter som

innehåller informationsbestäm-melser i enlighet med direktivens regler.

 Det tidigare femte stycket upphävs eftersom den direktivbestämmelse som låg

till grund för regeln har upphävts genom artikel 37 i tredje livför-

säkringsdirektivet.

8 kap. 6 §

Ändringarna i paragrafen är en följd av att vissa ärendetyper utmönstrats och

andra kommit till.

8 kap. 7 §

Paragrafen utmönstras eftersom koncession inte längre kommer att krävas av en

utländsk EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige.

8 kap. 9 §

Straffbestämmelsen upphävs. Se vidare avsnitt 7.

 Punkterna 2-4 i övergångsbestämmelserna till denna lag upphävs i och med att

koncessionskravet försvinner i enlighet med principen om hemlandstillsyn, se

författningskommentaren till nya övergångsbestämmelserna punkt 3.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

I punkten 1 anges dagen för ikraftträdandet. Någon övergångsbestämmelse som

syftar till att reglera hur de ansökningar om koncession som kan finnas vid

lagens ikraftträdande och som inte slutbehandlats skall hanteras föreslås inte.

Det är inte meningsfullt att lämna koncession till en försäkringsgivare som

enligt lagens nya regler inte behöver den. Det blir dock en uppgift för

Finansinspektionen att ex officio informera ansökande försäkringsgivare om

detta.

 Bestämmelsen i punkt 2 innebär att en försäkringsgivare som omfattas av LEF och

som redan innan de nya reglerna trätt i kraft påbörjat sin verksamhet enligt de

regler som då gällde för koncession, skall anses ha uppfyllt villkoren i 2 kap.

1-4 §§ för att få driva försäkringsverksamhet från en sekundäretablering här i

landet. Bestämmelsen bygger på artikel 52 i tredje skadeförsäkringsdirektivet

och artikel 48 i tredje livförsäkringsdirektivet. I och med att kravet på

koncession att här i landet driva försäkringsrörelse i enlighet med ovanstående

bestämmelser upphör, upphör även kravet att driva försäkringsrörelse enligt de

till koncessionen knutna försäkringsklasserna. Frågan om vilka försäkrings-

klasser försäkringsgivaren får driva försäkringsrörelse inom faller i enlighet

med principen om en enda auktorisation under hemlandsmyndighetens ansvarsområde.

Det får i enlighet med den allmänna regeln om informationsskyldighet i 6 kap. 1

§ anses ligga på Finansinspektionens ansvar att se till att

hemlandsmyndigheterna får all relevant information i detta hänseende.

 Bestämmelsen i punkten 3 innebär att de försäkringsgivare som avses i punkt 2

och som har värdehandlingar deponerade i bankinstitut enligt LUF skall återfå de

deponerade tillgångarna.

 Bestämmelsen i punkten 4 innebär att Finansinspektionen även efter lagens

ikraftträdande skall fortsätta att förvalta ett sådant administrationsbo som

avses i 7 kap. 2 § LEF och som bildats när försäkringsgivarens koncession

förklarats förverkad. Finansinspektionen skall således fullfölja förvaltningen

och avvecklingen enligt de äldre bestämmelserna.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt

för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse

i Sverige

1 §

Bestämmelsen om normgivningdelegation i första stycket har införts för att på

ett smidigt sätt införliva ett avtal mellan Schweiz och EG på skade-

försäkringsområdet, se den allmänna motiveringen i avsnitt 6.6. Motsvarande

bestämmelse har införts i 1 kap. 2 § FRL.

2 §

Fjärde stycket har för tydlighets skull delats i två stycken. Femte stycket,

nuvarande fjärde stycket andra strecksatsen, har ändrats så att bestämmelserna

om beräkning av premiereserv alltid skall gälla också för de livförsäkringar för

vilka det annars finns möjlighet att avvika från bestämmelserna om

livförsäkring. Motsvarande ändring har gjorts i 1 kap. 5 § FRL.

 Ändringen i sjätte stycket, nuvarande femte stycket, är endast språklig.

 I sista stycket har hänvisningarna till 7 § tredje stycket och 9 § första

stycket utgått, eftersom dessa stadganden föreslås upphävda. Också hänvis-

ningarna till bestämmelserna om grunder i 6 § sjunde stycket, 11 och 12 §§ har

utgått. Detta är en följd av att det i 11 och 12 §§ i stället tagits in

särskilda bestämmelser om liv- och sjukränta. Hänvisningarna till 13 och 14 §§

har utgått eftersom de bestämmelserna inte längre gäller endast livförsäkring.

Hänvisningen till 15 § har av samma anledning inskränkts till att gälla endast

tredje och fjärde styckena.

2 a §

Till paragrafen har överförts bestämmelserna i nuvarande 38 § i sak väsentligen

oförändrade. I första stycket har dock en hänvisning gjorts till trafik-

skadelagen (1975:1410) eftersom trafikskadelagen ersatt lagen om tra-

fikförsäkring å motorfordon.

 Vidare har i andra stycket från dispensområdet undantagits de särskilda

bestämmelserna om beräkning av premiereserv i enlighet med vad som föreslagits i

1 kap. 10 § FRL. Paragrafen har i övrigt utformats i överensstämmelse med

nuvarande lydelse av 1 kap. 5 § lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares

verksamhet i Sverige.

 Tredje stycket ändras till följd av att kravet på den svenska lagstiftningens

förenlighet med EG:s regler i och med Sveriges medlemsskap i Europeiska unionen

i stället utgår direkt från EG:s rättsakter och ej via EES-avtalet.

6 §

Som nämnts i den allmänna motiveringen i avsnitt 5.2.1 tillåter inte EG:s

försäkringsdirektiv bestämmelser med krav på förhandsgodkännande av bl.a.

tekniskt beräkningsunderlag. Direktivbestämmelserna är emellertid tillämpliga

endast på företag med huvudkontor inom gemenskapen. Av skäl som anförts i den

allmänna motiveringen bör emellertid kravet på stadfästelse slopas även för

försäkringsföretag från länder utanför EES och som omfattas av LUF. Sista

meningen i paragrafens sista stycke har därför utgått. Stycket i övrigt kan

också, såsom obehövligt, utgå.

7 §

Paragrafens tredje stycke har utgått till följd av det slopade kravet på

stadfästelse av grunder för verksamheten.

9 §

Till följd av att stadfästelseförfarandet för grunder slopats har första stycket

upphävts och fjärde stycket ändrats. Ändringen i andra stycket är endast

språklig.

10 §

I ett nytt sista stycke har intagits en hänvisning till bestämmelserna om

beräkning av premiereserv för livförsäkringsrörelse i den föreslagna 7 kap. 2 §

FRL. Se vidare författningskommentaren till den paragrafen.

11 §

Bestämmelserna om grunder för livförsäkringar för utländska försäkringsföretag i

första stycket ändras i enlighet med 7 kap. 3 § första stycket FRL.

Återbäringsgrunder behöver dock inte heller i fortsättningen upprättas av

utländska försäkringsföretag. Av skäl som angetts i den allmänna motiveringen

avsnitt 5.2.1 har möjligheten att medge undantag från skyldigheten att upprätta

grunder för livförsäkringar med hänsyn till försäkringens särskilda natur

upphävts. För de utländska försäkringsföretagens del ges möjlighet till undantag

från kravet på grunder genom 2 och 2 a §§. Se vidare författningskommentaren

till 7 kap. 3 § FRL där motsvarande ändring har gjorts.

 Enligt nuvarande bestämmelser (2 § sista stycket) skall för sådan livränta

eller sjukränta som tillhör annan försäkring än livförsäkring bl.a.

bestämmelserna om grunder för livförsäkring gälla i tillämpliga delar. I nya 7

kap. 3 § tredje stycket FRL anges att för dessa försäkringar skall grunder

upprättas för beräkning av premiereserv och tekniska återköpsvärden. I syfte att

skapa klarhet i frågan om grunder och för att nå överensstämmelse med FRL har i

ett nytt andra stycke angivits att det för livräntor och sjukräntor som tillhör

skadeförsäkringsrörelsen skall upprättas grunder för beräkning av premiereserv

och tekniska återköpsvärden.

 Liksom i förslaget till 7 kap. 3 § FRL öppnas i ett nytt sista stycke

möjligheter att meddela närmare föreskrifter om hur grunderna redaktionellt

skall ställas upp. Se kommentaren till den paragrafen.

12 §

Paragrafens första mening har ändrats till följd av ändringar i bestämmelserna

om grunder i 11 § och 7 kap. FRL. Reglerna om stadfästelse och kungörande av

övergångsgrunder i paragrafens nuvarande andra och tredje meningar har upphävts.

12 a §

Paragrafen är ny och överensstämmer med förslaget till ny lydelse av 7 kap. 8 a

§ FRL och innebär att utländska försäkringsföretag skall tillställa

Finansinspektionen grunderna för livförsäkring senast samtidigt med att de

börjar användas. Bestämmelserna gäller även nya grunder sedan de gamla har

ändrats. Se vidare författningskommentaren till 7 kap. 8 a § FRL.

13 §

I första stycket har angivits att för utländska försäkringsgivare som enligt

lagens bestämmelser är verksamma i Sverige gäller, såvitt avser företagets

verksamhet här i landet, att företaget skall vara underkastat samma skuld-

täcknings- och värderingsregler som gäller för svenska försäkringsbolag.

 Andra stycket har ändrats till följd av att begreppet skuldtäckning har

införts. Dessutom har bestämmelsen om vilka slag av tillgångar som får användas

för skuldtäckning justerats för att bättre stämma överens med den nya lydelsen

av första stycket.

 I tredje stycket uppställs ett lokaliseringskrav som innebär att samtliga

tillgångar som används för skuldtäckning skall finnas i Sverige. Detta krav

gäller redan idag, se vidare den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.10.

 Det nuvarande fjärde stycket har ersatts av en hänvisning i förevarande para-

grafs första stycke till 7 kap. 9 § andra stycket FRL.

 I fjärde stycket åläggs generalagenten motsvarande rapporteringsskyldigheter

som gäller för styrelsen i svenska försäkringsbolag (se föreslagen lydelse av 7

kap. 9 § fjärde stycket och 8 kap. 7 § fjärde stycket FRL). Beträffande den i

sista meningen angivna föreskriftsrätten, se författningskommentaren till 7 kap.

9 § FRL.

14 §

Paragrafen motsvarar 7 kap. 10 g § och 8 kap. 7 § tredje och fjärde styckena

FRL. I likhet med 13 § fjärde stycket är det generalagenten som i princip skall

fullgöra vad som i svenska försäkringsbolag åligger styrelsen. I den mån

generalagenten inte skulle kunna förmå ledningen för det företag han

representerar att upprätta godtagbara riktlinjer kan detta medföra konsekvenser

för företagets fortsatta rätt att verka här i landet (se 25 § andra stycket 4

och 5). Se även kommentarerna till angivna paragrafer i FRL.

15 §

Första stycket har ändrats till följd av att begreppet skuldtäckning har in-

förts. Vidare har tillagts att det nämnda registret fortsättningsvis skall anges

värdet av de tillgångar som används för skuldtäckning (jämför 7 kap. 11 § FRL).

För det fall Finansinspektionen önskar uppgift om registrets innehåll, kan

inspektionen begära detta med stöd av 24 § denna lag.

 Andra stycket har ändrats till följd av att begreppet skuldtäckning har

införts.

 Nuvarande tredje stycket har delats i två. Tredje-femte styckena har ändrats

med föreslagen lydelse av 7 kap. 11 a § FRL som förebild. Ingen saklig ändring

är avsedd.

16 §

Paragrafen har ändrats till följd av att begreppet skuldtäckning har införts.

Vidare har redaktionella ändringar gjorts.

19 §

Paragrafen har ändrats till följd av att kravet på stadfästelse av grunder har

upphävts och har vidare ändrats språkligt med 7 kap. 15 § FRL som förebild.

21 §

Enligt det nya tredje stycket bemyndigas regeringen eller Finansinspektionen att

utfärda föreskrifter som innehåller informationsbestämmelser. Motsvarande

bestämmelse tas in i 7 kap. 19 § FRL och kommenteras i anslutning till det

lagrummet.

24 a §

Motsvarande ändringar görs i 19 kap. 10 § FRL. Se författningskommentaren till

det lagrummet.

25 §

Ändringarna i andra stycket är en följd av att regeringen avser att upphäva 7 §

trafikförsäkringsförordningen (1976:359) eftersom den bestämmelsen framstår som

överflödig i fråga om svenska trafikförsäkringsbolag. Förordningsbestämmelsen

innebär att Finansinspektionen skall anmäla till regeringen om en

försäkringsgivare som driver trafikförsäkringsrörelse inte iakttar tillbörlig

sparsamhet ifråga om omkostnaderna för rörelsen eller beräknar premierna eller

reglerar skadefall på ett sätt som ger anledning till anmärkning. Regeringen kan

med grund i en sådan anmälan förelägga om rättelse eller återkalla

försäkringsgivarens tillstånd att meddela trafikförsäkring. Bestämmelsen är

överflödig i fråga om svenska försäkringsbolag eftersom motsvarande ingripanden

kan göras av med stöd av 19 kap. 11 § FRL. En bestämmelse motsvarande den i

19 kap. 11 § FRL finns emellertid inte för närvarande för de utländska för-

säkringsgivarnas del i LUF. Till följd härav införs en sådan bestämmelse i andra

stycket 1. Även motsvarande möjlighet till ingripande vad avser avvikelse från

lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring saknas i LUF, varför en sådan

bestämmelse införs i andra stycket 1. Motsvarande bestämmelse återfinns i fråga

om svenska försäkringsbolag i 19 kap. 11 § FRL.

 I övrigt har paragrafen ändrats så att den överensstämmer med motsvarande

regler för svenska försäkringsbolag i 19 kap. 11 och nya 11 a §§ FRL. Se

kommentaren till de lagrummen.

 Sjunde stycket, nuvarande sjätte stycket andra meningen, saknar motsvarighet i

FRL. Om ett försäkringsföretag bedriver verksamhet i flera EES-länder kan det

medges vissa förmåner., bl.a. skall soliditeten bedömas med hänsyn till

företagets verksamhet inom hela EES. Tillsynen över soliditeten åvilar dessutom

den behöriga myndigheten i det land företaget utsett. Förevarande bestämmelse

innebär att Finansinspektionen skall underrätta den utländska myndighet som

svarar för tillsynen över soliditeten innan inspektionen vidtar åtgärd enligt

sjätte stycket.

29 §

Genom ändringarna i paragrafen införlivas framför allt artikel 53 i tredje

skadeförsäkringsdirektivet och artikel 49 i tredje livförsäkringsdirektivet.

 Ändringarna är delvis redaktionella. De syftar även till att i enlighet med

direktivbestämelserna göra det möjligt för utländska försäkringsföretag att

överlåta sitt försäkringsbestånd till alla försäkringsgivare med auktorisation

från ett EES-land. Detta omfattar såväl försäkringsgivare med säte inom EES, som

inom EES auktoriserade filialer till försäkringsgivare med säte utanför EES.

Kravet på att den övertagande EES-försäkringsgivaren skall ha koncession i

Sverige försvinner alltså i samband med att möjligheten att kräva koncession för

EES-försäkringsgivare bortfaller i enlighet med principen om hemlandstillsyn.

Detta följer av förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige.

 Det hittillsvarande andra och tredje stycket har flyttats till de nya

paragraferna 29 a § och 29 c §, se kommentarerna till de paragraferna.

29 a §

Paragrafen är ny. Det hittillsvarande 29 § andra stycket har efter redaktionella

ändringar flyttats till paragrafens första stycke.

 Paragrafens andra stycke innehåller en katalog över de förutsättningar som

skall vara uppfyllda för att Finansinspektionen skall meddela tillstånd till

överlåtelsen. Stycket motsvarar i huvudsak 15 kap. 3 § andra stycket FRL. Om

också det övertagande försäkringsföretaget driver verksamhet i enlighet med

denna lag, skall vid bedömning av kapitalbasen hänsyn tas till sådan förmån som,

med anledning av att företaget bedriver verksamhet genom etablering även i andra

EES-länder, medgivits företaget i enlighet med 23 a § första stycket.

 Paragrafens tredje stycke motsvarar 15 kap. 3 § tredje stycket FRL, se kommen-

taren till det lagrummet.

29 b §

Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om att den behöriga myndigheten i

det land där risker är belägna eller åtaganden skall fullgöras skall ges

tillfälle att yttra sig innan tillstånd ges till överlåtelsen. Har inte den

berörda myndigheten yttrat sig inom tre månader presumeras den ha givit sitt

godkännande till överlåtelsen.

29 c §

Paragrafen är ny. Hittillsvarande 29 § tredje stycket har efter en redaktionell

ändring flyttats hit.

36 §

Paragrafen upphävs. Se vidare avsnitt 5.8.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Regleringen av vad som skall gälla övergångsvis för de utländska försäk-

ringsföretagen överensstämmer väsentligen med övergångsbestämmelserna till FRL.

Beträffande den närmare innebörden hänvisas till författningskommentaren till

dessa bestämmelser.

 290

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal

Ändringarna i 17 § är en följdändring av att kravet på att grunder skall

stadfästas tas bort. I övrigt är ändringarna redaktionella.

10.5 Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen

(1970:979)

4 a §

Paragrafen har ändrats till följd av att 5 kap. 9 § LEF upphävts. Detta innebär

att svenska förmånsrättsregler inte gäller ifråga om utländska

EES-försäkringsgivare. Se den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.10. Hän-

visningen till FRL har ändrats eftersom det aktuella lagrummet fått ändrad

beteckning. En redaktionell följdändring har gjorts såvitt avser hänvisningen

till LUF.

10.6 Förslaget till ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

24 §

I sista stycket har ordet "aktiefond" ersatts med "värdepappersfond". Begreppet

aktiefond utmönstrades ur lagstiftningen den 1 januari 1991 då lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder upphävdes och ersattes av aktiefondslagen (1974:931).

24 a §

Paragrafen, som är är ny, innebär att understödsföreningar får möjlighet att

tillämpa de placeringsregler som föreslås för försäkringsbolagen. I avsnitt

5.5.2 behandlas bakgrunden till förevarande paragraf.

 Finansinspektionen kan, efter ansökan av en understödsförening, besluta att

föreningen skall tillämpa placeringsreglerna i FRL. Innebörden av ett sådant

beslut är att understödsföreningen måste tillämpa samtliga placeringsregler i

FRL som avser täckande av de försäkringstekniska skulderna i ett

försäkringsbolag. Även de särskilda övergångsreglerna för sådana placeringar som

överskrider gränserna för vissa enhandsengagemang skall tillämpas (punkt 4 i

övergångsbestämmelserna till ändringarna i FRL). Ett sådant beslut betyder också

att understödsföreningen inte kan välja att tillämpa placeringsreglerna i

förevarande lag.

 Finansinspektionen bör vid prövningen av en ansökan enligt denna paragraf ta

ställning till om det med hänsyn till arten och omfattningen av föreningens

verksamhet och föreningens interna organisation är lämpligt att den tillämpar

försäkringsbolagens placeringsregler.

 Ett beslut som meddelats enligt denna paragraf kan överklagas enligt

bestämmelserna i 75 §. Den paragrafens lydelse efter den 31 mars 1995 innebär

att beslutet överklagas hos länsrätten och att prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

25 §

I första stycket har en smärre språklig ändring gjorts.

 Nuvarande andra stycket har upphävts. Motsvarande bestämmelse i försäk-

ringsrörelselagen upphävdes den 1 januari 1994 med motiveringen att den inte

ansågs vara förenlig med EES-reglerna (prop. 1992/93:257 om ändrad lagstiftning

för försäkringsverksamhet med anledning av EES-avtalet) och de artiklar i första

generationens försäkringsdirektiv som innebar att medlemsländerna inte fick

föreskriva några regler för valet av tillgångar som inte svarar mot de tekniska

avsättningarna (se prop. s. 113). Motsvarande princip gäller fortfarande. Mot

denna bakgrund upphävs förevarande paragrafs andra stycke.

10.7 Förslaget till lag om ändring i trafikskadelagen

(1975:1410)

5 §

En hänvisning till 2 kap. 2 § första stycket LEF utgår, eftersom det lagrummet

ändras. Paragrafen har omarbetats redaktionellt för att bli mer överskådlig.

Vidare har i tredje stycket en regel om att försäkringsgivarna är skyldiga att

informera om representantens namn och adress överförts från 7 kap. 19 § FRL.

10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:357) om

motortävlingsförsäkring

2 §

Ändringen innebär att kretsen av försäkringsgivare som får meddela motor-

tävlingsförsäkring vidgas till att, utöver svenska försäkringsbolag och

utländska försäkringsbolag som har koncession enligt LUF, omfatta även

försäkringsgivare i andra EES-länder. En förutsättning är dock att en sådan

försäkringsgivare är verksam här i landet i enlighet med bestämmelserna i LEF.

Övriga ändringar är redaktionella.

10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

5 §

Ändringen innebär att även annan kunskap än sådan som förvärvats genom

utbildning skall kunna godtas i vissa fall. Ändringen föranleds av att

artiklarna 4-8 i försäkringsmäklardirektivet kräver att även annan kunskap än

sådan som förvärvats genom utbildning skall godtas när en mäklare varit verksam

i ett annat EES-land. Regeringen eller Finansinspektionen får enligt 6 § meddela

närmare föreskrifter om vad som krävs för registrering. Bestämmelserna i

artiklarna 4-8 i försäkringsmäklardirektivet bör införlivas genom sådana

föreskrifter.

10.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder

1 §

Den gällande lydelsen av paragrafen innebär att försäkringspremierna får

placeras i fonder som omfattas av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

Ändringen innebär att fondförsäkringsbolag i likhet med vad som föreslås för

övriga försäkringsbolag får placera även i utländska fondföretag. Paragrafen har

utformats i enlighet med det förslag Lagrådet lämnat i sitt yttrande.

Placeringar i andra utländska fondföretag än dem som avses i paragrafen är inte

tillåtna. Beträffande vilka utländska fondföretag som kommer i fråga hänvisas

till kommentaren till 7 kap. 10 § första stycket 17 FRL.

4 - 6 §§

Ändringarna i paragraferna är föranledda av att fondförsäkringsbolagen föreslås

få placera premierna även i utländska fondföretag.

7 §

Paragrafen har ändrats till följd avlämnat av att kravet på den svenska

lagstiftningens förenlighet med EG:s regler i och med Sveriges medlemskap i

Europeiska unionen i stället utgår direkt från Europeiska gemenskapernas

rättsakter och inte via EES-avtalet.

8 §

Enligt nuvarande bestämmelser är fondförsäkringsbolag inte bundna av place-

ringsregler. Ändringen i paragrafen innebär att även sådana bolag skall

skuldtäcka enligt samma regler som gäller för andra försäkringsbolag. Ändringen

är även föranledd av att förevarande bolag föreslås få placera

försäkringspremierna i utländska fondföretag.

 För fondförsäkringsbolagens del gäller normalt att försäkringstagaren och inte

försäkringsbolaget bär den finansiella risken. Försäkringspremierna skall alltid

placeras i den eller de värdepappersfonder som försäkringstagaren bestämmer. Med

hänsyn till de för fondförsäkringsbolagen speciella bestämmelserna bör dessa

bolag undantas från de begränsningar som enligt försäkringsrörelselagen gäller

för användande av andelar i värdepappersfonder för skuldtäckning. Undantaget

gäller dock endast i den utsträckning försäkringsbolaget inte bär den

finansiella risken. Finansiell risk är en sammanfattande benämning på olika

risker som förekommer i kapitalförvaltningen.

10 §

Enligt artikel 24 i tredje livförsäkringsdirektivet skall bl.a. fondförsäkringar

undantas från direktivets bestämmelser om valutamatchning som gäller för andra

livförsäkringar (artikel 17.3 i första livförsäkringsdirektivet enligt lydelse i

artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första

livförsäkringsdirektivet). Med hänsyn till detta har paragrafens första stycke

ändrats så att en ny punkt 4 införts, vilken innebär att försäk-

ringsrörelselagens bestämmelser om valutamatchning i föreslagen lydelse av 7

kap. 10 e § inte skall gälla för fondförsäkringsbolag.

11 §

Paragrafen har ändrats till följd av att grunder för livförsäkring inte längre

skall stadfästas. Finansinspektionens möjlighet att meddela villkor i fråga om

avsättning till reservfonden får i stället meddelas i samband med att grunderna

tillställs Finansinspektionen, vilket enligt föreslagen lydelse av 7 kap. 8 a §

FRL skall ske då grunderna börjar användas.

10.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2005) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

8 kap. 5 §

I paragrafens andra stycke finns en regel om sekretess hos statlig myndighet i

ärenden om innehav av aktier i bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag. Enligt

paragrafens lydelse fr.o.m. den 1 januari 1996 gäller bestämmelsen även ärenden

om innehav av aktier i värdepappersbolag (prop. 1994/95:50, bet. 1994/95:NU12,

rskr. 1994/95:164, SFS 1994:2005). Sekretess gäller för uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga förhållanden om det kan antas att den enskilde lider

skada eller men om uppgiften röjs. Bestämmelsen avser i första hand Finans-

inspektionens prövning enligt bankrörelselagen, kreditmarknadsbolagslagen och

värdepappersrörelselagen av större ägares lämplighet. Tillämpningsområdet

utvidgas nu till att gälla motsvarande prövning enligt FRL av ägare i

försäkringsaktiebolag.

 Sekretessreglerna bör träda i kraft samtidigt som ägarprövningsreglerna i FRL,

dvs. den 1 juli 1995. Den tidigare ändringslagen avseende värdepappersbolag var

avsedd att träda i kraft den 1 januari 1996 då de aktuella bestämmelserna i

värdepappersrörelselagen börjar att gälla. Hinder möter emellertid inte mot att

låta till dessa hörande sekretessbestämmelser träda i kraft dessförinnan.

Ikraftträdandetiden för lagen (1994:2005) om ändring i sekretesslagen har därför

ändrats till den 1 juli 1995.

 308

Förteckning över remissinstanser vid beredning av

promemorian (Ds 1993:57) Placeringsregler för

försäkringsbolag och Försäkringsutredningens

delbetänkande (SOU 1993:108) Försäkringsrörelse

i förändring 2, vilka har remissbehandlats

gemensamt

Efter remiss har yttrande över promemorian och betänkandet avgetts av Sveriges

Riksbank, Svea hovrätt, Kammarrätten i Jönköping, Finansinspektionen,

Riksgäldskontoret, Riksskatteverket, Konkurrensverket, Konsumentverket, Sveriges

Försäkringsförbund, Svenska Försäkringsmäklares förening, Svenska

Aktuarieföreningen. Svenska Livförsäkringsbolags Aktuarienämnd, Svenska

Livförsäkringsbolags Aktuarienämnd, Svenska Bankföreningen, Stadshypotek AB,

Allmänna Pensionsfonden, Första, Andra och Tredje fondstyrelserna, Finans-

bolagens Förening, Svenska Fondhandlareföreningen, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO),

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges Industriförbund, Aktiefrämjandet,

Sveriges Advokatsamfund, Redovisningskommittén (Ju 1991:07), Företagarnas

Riksorganisation, Svenska Livförsäkringsföreningars Riksförbund, Motorbranschens

Riksförbund, Motorförarnas Helnykterhetsförbund, Länsförsäkringsbolagens

Förening, Rikspolisstyrelsen, Pressens Pensionskassa Försäkringsförening, FSO

Försäkringsföreningen för det statliga området, Försäkringsbranchens

Pensionskassa, Försäkringsföreningen för försäkringskasseområdet FFO,

Pensionskassan för Svenska Tobaks AB:s Förvaltningspersonal Försäkringsförening,

Sparinstitutens Pensionskassa Försäkringsförening, Konsumentkooperationens

pensionskassa, försäkringsförening, Sveriges Köpmannaförbunds Pensionskassa,

Arkitekternas Pensionskassa, SMC Sveriges Motorcyklisters Centralorganisation,

Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet och Kommuninvest i Sverige AB.

 S-E Banken Försäkring och Trafikförsäkringsföreningen har anslutit sig till de

av Sveriges Försäkringsförbund lämnade synpunkterna.

 Bokföringsnämnden, Kommerskollegium,Datainspektionen, Livförsäkringsbolaget

LIVIA, ömsesidigt, Handelsbanken Liv, Utländska Försäkringsbolags Förening,

Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB), Sveriges allmänna hypoteksbank,

Landsorganisationen i Sverige (LO), Industrins finansförening, Svenska

Handelskammarförbundet, Föreningen Auktoriserade Revisorer (FAR), Sveriges

Aktiesparares Riksförbund, Obligationsfrämjandet,Värdepapperscentralen VPC AB,

Svenska Revisorsamfundet (SRS), Redovisningsrådet och Motormännens Riksförbund

har avstått från att lämna remissyttranden.

 313

Förteckning över remissinstanser vid beredning av

Promemoria om vissa lagändringar med anledning

av EG:s tredje skade- resp. livförsäkringsdirektiv

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Sveriges Riksbank, Svea

Hovrätt, Kammarrätten i Jönköping, Kommerskollegium, Finansinspektionen,

Riksgäldskontoret, Rikskatteverket, Konkurrensverket, Konsumentverket, Sveriges

Försäkringsförbund, Utländska Försäkringsbolags Förening, Svenska försäk-

ringsmäklares förening, Allmänna Pensionsfonden; första-tredje fondstyrelserna,

Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Föreningen Auktoriserade Revisorer

(FAR), Sveriges Advokatsamfund, Företagarnas Riksorganisation (RF), Sveriges

Livförsäkringsföreningars Förbund.

 Följande myndigheter och organisationer har förklarat sig avstå från att lämna

remissyttranden. Bokföringsnämnden, Svenska Aktuarieförengen, Svenska

Livförsäkringsbolags Aktuarienämnd, Svenska Bankföreningen, Landsorganisationen

i Sverige LO, Sveriges akademikers centralorganisation SACO, Sveriges

Industriförbund, Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges Ackordcentral,

Konkursförvaltarkollegiernas förening. S-E-B Försäkring och

Trafikförsäkringsföreningen har avstått från att lämna eget yttrande men har

deltagit i utarbetandet av yttrandet från Sveriges Försäkringsförbund och

ansluter sig därför till vad förbundet anför. Industrins finansförening, Svenska

Revisorssamfundet SRS och Redovisningsrådet har inte svarat på remissen.

 314

Förteckning över remissinstanser vid beredning av

Justitiedepartementets promemoria om ny

försäkringsavtalslag (Ds 1993:39) i den del som

behandlar försäkringsdirektivens informationsregler.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Finansinspektionen,

Riksskatteverket (RSV), Skattemyndigeten i Göteborgs och Bohus län,

Marknadsdomstolen, Konsumentverket, Allmänna reklamationsnämnden,

Försäkringsutredningen, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet,

Landstingsförbundet, Sveriges Försäkringsförbund, Livförsäkringsbolaget LIVIA,

ömsesidigt, S-E-Banken Försäkring, Konsumenternas försäkringsbyrå, Svenska

avdelningen av AIDA (Association Internationale de Droit des Assurances,

Försäkringsjuridiska föreningen, Svenska Livförsäkringsföreningars Riksförbund,

Svenska Aktuarieföreningen, Sveriges Advokatsamfund, Tjänstemännens Central-

organisation (TCO), Sveriges Industriförbund, Företagarnas Riksorganisation,

Sveriges Köpmannaförbund, Handikappförbundens Samarbetsorgan, Motorförarnas

Helnykterhetsförbund (MHF), Sveriges Fastighetsägareförbund, Villaägarnas

Riksförbund, Sjöassurandörernas förening, Försäkringstjänstemannaförbundet.

 315

Förteckning över remissinstanser vid beredning av

Finansdepartementets promemoria om

försäkringsmäklares utbildning

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Finansinspektionen,

Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Försäkringsmäklares Förening och Sveriges

Advokatsamfund.

 316

Bilaga 5 Rådets direktiv 77/92/EEGInklippt

Bilaga 6 Rådets direktiv 92/49/EEG-"-

Bilaga 7 Rådets direktiv 92/96/EEG-"-

 317

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

 Härigenom föreskrivs i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713)

 dels att 7 kap. 5-7 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att nuvarande 2 kap. 6 § skall betecknas 7 kap. 3 §, 7 kap. 2 § skall

betecknas 7 kap. 4 §, 7 kap. 3 § skall betecknas 7 kap. 5 §, 7 kap. 4 § skall

betecknas 7 kap. 6 §, 7 kap. 9 a § skall betecknas 7 kap. 10 f §, 7 kap. 10 a §

skall betecknas 7 kap. 11 § och 7 kap. 11 § skall betecknas 7 kap. 11 a §,

 dels att 1 kap. 2, 5 och 10 §§, 2 kap. 3-5, 8 och 18 §§, 2 a kap. 1 och 2 §§,

3 kap. 2 §, 7 kap. nya 3-6 §§, 8-10 §§, nya 11 §, 12, 15, 17 och 19 §§, 8 kap. 7

och 8 §§, 10 kap. 5 §, 11 kap. 7 §, 12 kap. 8 och 13 §§, 14 kap. 26 §, 15 kap.

1-6 §§, 19 kap. 1-3, 10, 11, 13 och 13 a §§, 21 kap. 2 § skall ha följande

lydelse,

 dels att rubriken till 2 a kap. skall lyda "Verksamhet i ett annat land inom

EES",

 dels att det i lagen skall införas 21 nya paragrafer, 1 kap. 9 a §, 2 a kap.

3-6 §§ och 3 kap. 2 a-2 c §§, 7 kap. 2, 8 a, 10 b-10 g, 11 a och 17 b §§, 14

kap. 26 a och b §§, 19 kap. 11 a § samt närmast före 2 a kap. 1 och 4 §§ två nya

rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[21]

Denna lag gäller inte för försäkringsrörelse som drivs enligt andra för- f-

attningar eller som utövas av försäkringsanstalter som inrättats av staten.

 Särskilda bestämmelser om utländska försäkringsgivare finns i lagen (1950:272)

om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige

och i lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela särskilda

 föreskrifter om

 bedrivande av

 försäkringsrörelse för

 att uppfylla

 Sveriges åtaganden

 till följd av avtal

 mellan Europeiska

 gemenskaperna och

 ett land utanför

 Europeiska ekono-

 miska samarbets-

 området (EES).

 5 §[22]

Bestämmelserna om Bestämmelserna om

livförsäkring, med livförsäkring, med

undantag för 1 kap. undantag för 1 kap.

8 a § samt 7 kap. 8 a § samt 7 kap.

22, 23 och 26 §§, 22, 23 och 26 §§, får

 - får tillämpas förtillämpas för skade-

skadeförsäkringar somförsäkringar som

avses i 2 kap. 3 a §avses i 2 kap. 3 a §

första stycket första stycket

klasserna 1 och 2 klasserna 1 och 2

samt för avgångs- samt för

bidragsförsäkringar,avgångsbidragsförsäk-

 - behöver inte ringar.

tillämpas för sådana Bestämmelserna om

livförsäkringar som livförsäkring, med

avses i 2 kap. 3 b §undantag för 1 kap.

första stycket klas-8 § samt 7 kap. 2,

serna 1 b och 4 om 22, 23 och 26 §§,

premien är beräknad behöver inte

och bestämd för längsttillämpas för sådana

fem år. livförsäkringar som

 avses i 2 kap. 3 b §

 första stycket

 klasserna 1 b och 4

 om premien är

 beräknad och bestämd

 för längst fem år.

 Ersättning, som utges i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera

livförsäkring eller annan försäkring beroende på vilket av dessa slag av för-

säkringar som har meddelats. Har en sådan ränta inköpts i ett livförsäk-

ringsbolag, skall den dock i detta bolag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta För sådan livränta

eller sjukränta som eller sjukränta som

tillhör annan tillhör annan

försäkring än liv- försäkring än liv-

försäkring gäller deförsäkring gäller de

särskilda bestäm- särskilda bestäm-

melserna om livför- melserna om

säkring i 2 kap. 3 livförsäkring i

och 4 §§, 7 kap. 9, 97 kap. 2 och 11 a §§,

a, 10 a och 11 §§, 8 kap. 18 § samt

8 kap. 18 § samt 14 14 kap. 7, 21 och

kap. 7, 21 och 24-28 §§.

24-28 §§.

 9 a §

 Med ett

 kvalificerat inne-

 hav avses enligt

 denna lag ett

 direkt eller in-

 direkt ägande i ett

 företag, om inne-

 havet representerar

 tio procent eller

 mer av kapitalet

 eller av samtliga

 röster eller annars

 möjliggör ett

 väsentligt

 inflytande över led-

 ningen av företaget.

 För skadeförsäkring

 avses enligt denna

 lag med land där

 risken är belägen

 1. när försäkringen

 avser byggnad eller

 byggnad och dess

 innehåll, till den

 del byggnaden och

 innehållet täcks av

 samma försäkring, det

 land som egendomen

 är belägen i,

 2. när försäkringen

 avser regi-

 streringspliktigt

 fordon, det land där

 registreringen

 skall ske,

 3. när försäkringen

 har en giltig-

 hetstid av fyra

 månader eller mindre

 och oberoende av

 försäkringsklass

 täcker rese- eller

 semesterrisker, det

 land där försäkrings-

 tagaren har tecknat

 försäkringen,

 4. i andra fall än

 de som omfattas av

 1--3, om försäkrings-

 tagaren är en fysisk

 person, det land där

 försäkringstagaren

 har sin vanliga

 vistelseort eller,

 om försäkringstagaren

 är en juridisk per-

 son, det land där

 det etablerings-

 ställe som

 försäkringen gäller är

 beläget.

 För livförsäkring

 avses enligt denna

 lag med land där

 åtagandet skall

 fullgöras, om

 försäkringstagaren är

 en fysisk person,

 det land där

 försäkringstagaren

 har sin vanliga

 vistelseort eller,

 om försäkringstagaren

 är en juridisk

 person, det land där

 det etablerings-

 ställe som

 försäkringen gäller är

 beläget.

 10 §[23]

I fråga om I fråga om

livförsäkringar, somlivförsäkringar, som

gäller endast för gäller endast för

dödsfall och med- dödsfall och med-

delas för en tid av delas för en tid av

längst fem år eller längst fem år eller

mot en premie som ärmot en premie som är

beräknad och bestämdberäknad och bestämd

för längst fem år i för längst fem år i

sänder, får undantagsänder, får undantag

medges från medges från

bestämmelserna om bestämmelserna om

livförsäkring. Från livförsäkring. Från

bestämmelserna om bestämmelserna om

förbud mot fondemis-förbud mot

sion i 4 kap. 1 § fondemission i

och vinstutdelning 4 kap. 1 § och

i 12 kap. 2 § samt vinstutdelning i

bestämmelserna om 12 kap. 2 §, be-

kapitalbas, garan- stämmelserna om

tibelopp och beräkning av premie-

solvensmarginal i 1 reserv i 7 kap. 2 §

kap. 8 a § samt 7 samt bestämmelserna

kap. 22, 23 och 26 §§om kapitalbas,

får dock undantag garantibelopp och

inte medges. solvensmarginal i

 1 kap. 8 a § samt 7

 kap. 22, 23 och 26 §§

 får dock undantag

 inte medges.

 Undantag från denna Undantag från denna

lag får medges i lag får medges i

fråga om mottagna fråga om mottagna

återförsäkringar, i återförsäkringar, i

den mån det prövas den mån det prövas

skäligt. Undantag förskäligt. Undantag för

ett mottagande ett mottagande

bolag som avses i bolag som avses i

fjärde stycket 3 fjärde stycket 3

skall vara förenligtskall vara förenligt

med Sveriges för- med EG:s rättsakter

pliktelser i fråga i fråga om direkt

om direkt försäkringförsäkring.

enligt avtalet den

2 maj 1992 om

Europeiska eko-

nomiska

samarbetsområdet.

 Om ett försäkringsbolag driver rörelse i utlandet, får sådana avvikelser från

denna lag medges som föranleds av hänsyn till utländsk rätt eller rätts-

tillämpning.

 I fråga om skadeförsäkringar får undantag från denna lag medges för

 1. ömsesidiga försäkringsbolag som driver skadeförsäkringsrörelse under

förutsättning att verksamheten inte omfattar kredit- eller borgensförsäkring

eller annan ansvarsförsäkring än sådan som enligt 2 kap. 3 a § tredje stycket

behandlas som underordnad, att den årliga premieinkomsten från

skadeförsäkringsrörelsen inte överstiger ett belopp motsvarande en miljon ecu

samt att minst hälften av denna premieinkomst härrör från bolagets delägare,

 2. lokala skadeförsäkringsbolag som meddelar endast försäkring enligt 2 kap. 3

a § första stycket klass 18 (assistans) i form av naturaförmåner och vilkas

årliga premieinkomst inte överstiger ett belopp motsvarande 200 000 ecu,

 3. ömsesidiga försäkringsbolag som enligt avtal med ett annat sådant bolag (det

mottagande bolaget) fullt ut återförsäkrar alla sina avtal om direkt försäkring

eller överlåter samtliga sina förpliktelser enligt försäkringsavtalen.

 Medgivanden enligt första-fjärde styckena lämnas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, av Finansinspektionen.

 2 kap.

 3 §[24]

Stiftarna skall Stiftarna skall

upprätta en bolags- ansöka om koncession

ordning som skall samt upprätta en

underställas rege- bolagsordning som

ringen för skall underställas

stadfästelse. Till regeringen för

ansökan om kon- stadfästelse.

cession skall fogas Till ansökan skall

en plan för den fogas en plan för

tilltänkta verksam- den tilltänkta

heten. Avser bo- verksamheten. Rege-

lagets rörelse sådanringen eller, efter

försäkring för vilkenregeringens

grunder skall bemyndigande,

upprättas enligt 6 §Finansinspektionen

eller därför att medfår meddela

stöd av 1 kap. 5 § föreskrifter om vad

bestämmelserna om verksamhetsplanen

livförsäkring skall innehålla.

tillämpas skall

grunderna fogas

till verksam-

hetsplanen. Rege-

ringen eller, efter

regeringens bemyn-

digande, Finans-

inspektionen får

meddela föreskrifter

om vad verk-

samhetsplanen skall

innehålla.

 Regeringen prövar Regeringen prövar

att bolagsordningen att bolagsordningen

och grunderna överensstämmer med

överensstämmer med denna lag och med

denna lag och med andra författningar

andra författningar samt om och i vad

samt om och i vad mån särskilda

mån särskilda bestämmelser behövs

bestämmelser behövs med hänsyn till

med hänsyn till om- omfattningen och

fattningen och arten av bolagets

arten av bolagets verksamhet.

verksamhet.

 Regeringen Regeringen

stadfäster bolags- stadfäster bolags-

ordningen och ordningen och

grunderna samt be- beviljar konces-

viljar koncession, sion,om den

om den planerade planerade verksam-

verksamheten kan heten kan antas

antas komma att komma att uppfylla

uppfylla kraven på kraven på en sund

en sund försäkringsverksamhet

försäkringsverksamhet.och den som kommer

Koncession beviljas att äga ett

tills vidare eller, kvalificerat

om särskilda innehav i bolaget

omständigheter föran-kan antas inte

leder detta, för motverka en sund

bestämd tid, högst utveckling av

tio år, och därutöververksamheten i

till det löpande bolaget. Koncession

räkenskapsårets slut.beviljas tills

Koncession får inte vidare eller, om

vägras av det skäletsärskilda omständig-

att det inte behövs heter föranleder

något ytterligare detta, för bestämd

försäkringsbolag. tid, högst tio år,

 och därutöver till

 det löpande räken-

 skapsårets slut.

 Koncession får inte

 vägras av det skälet

 att det inte behövs

 något ytterligare

 försäkringsbolag.

 Vid förlängning av Vid förlängning av

en koncession som en koncession som

har beviljats ett har beviljats ett

försäkringsbolag förförsäkringsbolag för

bestämd tid gäller bestämd tid gäller

första-tredje första-fjärde

styckena i styckena i

tillämpliga delar. tillämpliga delar.

 4 §[25]

Om bolagsordningen Vid ändring av en

eller grunderna bolagsordning eller

ändras skall även av en beviljad

ändringen stadfästas.koncession gäller 3 §

Regeringen kan i tillämpliga delar.

uppdra åt Regeringen kan

Finansinspektionen bestämma att Finans-

att i regeringens inspektionen skall

ställe meddela meddela beslut om

stadfästelse i sådanastadfästelse av

fall som inte är av ändring av

principiell bolagsordning eller

betydelse eller som om ändring av

i övrigt inte är av koncession i fall

synnerlig vikt. som inte är av

 Avser ändringen en principiell

utvidgning av bo- betydelse eller i

lagets rörelse ellerövrigt av synnerlig

en väsentlig vikt.

omläggning av

rörelsen, gäller i

övrigt 3 §

första-tredje

styckena i

tillämpliga delar.

 5 §[26]

Bolagsordningen skall ange

 för samtliga försäkringsbolag

 1. bolagets firma,

 2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

 3. föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om verk-

samheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring,

 4. området för verk-

samheten, om det

gäller direkt

försäkring i Sverige,

 5. i förekommande 4. om bolaget

fall, att bolaget skall driva försäk-

skall driva ringsrörelse utanför

försäkringsrörelse iEES,

utlandet,

 6. antalet eller 5. antalet eller

lägsta och högsta lägsta och högsta

antalet av de antalet av de

styrelseledamöter, styrelseledamöter,

revisorer och revisorer och

eventuella eventuella

styrelse- styrelsesupp-

suppleanter, som fårleanter, som får

utses av bolags- utses av bolags-

stämman, samt tiden stämman, samt tiden

för styrelse- för styrel-

ledamöternas och seledamöternas och

revisorernas revisorernas

uppdrag, uppdrag,

 7. sättet att 6. sättet att

sammankalla bolags- sammankalla bolags-

stämman, stämman,

 8. vilka ärenden 7. vilka ärenden

som skall förekomma som skall förekomma

på den ordinarie på den ordinarie

stämman, stämman,

 9. de regler 8. de regler

enligt vilka enligt vilka

bolagsstämman får bolagsstämman får

förfoga över bolagetsförfoga över bolagets

vinst, vinst,

 10. i vilken 9. i vilken

utsträckning bolagetutsträckning bolaget

är skyldigt att är skyldigt att

teckna återförsäkring,teckna återförsäkring,

om det gäller annan

försäkring än

livförsäkring,

 för försäkringsaktiebolag

 11. aktiekapitalet 10. aktiekapitalet

eller, om detta eller, om detta

utan ändring av utan ändring av

bolagsordningen bolagsordningen

skall kunna skall kunna

bestämmas till lägrebestämmas till lägre

eller högre belopp, eller högre belopp,

minimikapitalet och minimikapitalet och

maximikapitalet, maximikapitalet,

varvid minimi- varvid mini-

kapitalet inte får mikapitalet inte får

vara mindre än en vara mindre än en

fjärdedel av fjärdedel av

maximikapitalet, maximikapitalet,

 12. aktiernas 11. aktiernas

nominella belopp, nominella belopp,

 för ömsesidiga försäkringsbolag

 13. 12.

garantikapitalet, garantikapitalet,

 14. regler för hur 13. regler för hur

rösträtten skall ut-rösträtten skall

övas och hur beslut utövas och hur

skall fattas på beslut skall fattas

bolagsstämman, på bolagsstämman,

varvid särskilt varvid särskilt

skall anges om och skall anges om och

i vilken ut- i vilken utsträck-

sträckning delägarnasning delägarnas

rösträtt skall utövasrösträtt skall utövas

genom utsedda genom utsedda

delegerade samt i delegerade samt i

vilken utsträckning vilken utsträckning

rösträtt skall rösträtt skall

tillkomma tillkomma

garanterna, garanterna,

 15. intill vilket 14. intill vilket

belopp och i vilken belopp och i vilken

ordning delägarna ärordning delägarna är

personligen personligen

ansvariga för ansvariga för

bolagets förplikt- bolagets förplikt-

elser, om inte elser, om inte

uteslutande bo- uteslutande bo-

lagets tillgångar lagets tillgångar

svarar för bolagets svarar för bolagets

förpliktelser, förpliktelser,

 16. antal och 15. antal och

sammanlagt belopp sammanlagt belopp

av de försäkringar av de försäkringar

som skall vara som skall vara

tecknade innan tecknade innan

bolaget kan anses bolaget kan anses

bildat, bildat,

 17. vilken 16. vilken

begränsning som begränsning som

skall gälla för skall gälla för

mottagen mottagen

återförsäkring i för-återförsäkring i för-

hållande till den hållande till den

direkta försäkringen,direkta försäkringen,

om verksamheten om verksamheten

avser såväl direkt avser såväl direkt

försäkring som mot- försäkring som mot-

tagen återförsäkring,tagen återförsäkring,

 18. i vilken 17. i vilken

ordning garanterna ordning garanterna

skall betala in det skall betala in det

tecknade garanti- tecknade garanti-

kapitalet samt kapitalet samt

 19. om och i 18. om och i

vilken ordning räntavilken ordning ränta

skall betalas på skall betalas på

garantikapitalet garantikapitalet

och vinst delas ut och vinst delas ut

till garanterna och till garanterna och

i vilken ordning i vilken ordning

garantikapitalet garantikapitalet

skall återbetalas. skall återbetalas.

 I fråga om publika försäkringsaktiebolag, vars firma inte innehåller ordet

publikt, skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter firman.

 8 §[27]

Teckning av aktier Teckning av aktier

eller för ömsesidigaeller för ömsesidiga

försäkringsbolag försäkringsbolag

teckning av teckning av

försäkringar i bolaget försäkringar i bolaget

skall ske på skall ske på

stiftelseurkunden eller stiftelseurkunden eller

på teckningslista som på teckningslista som

innehåller avskrift av innehåller avskrift av

stiftelseurkunden. Till stiftelseurkunden. Till

stiftelseurkunden skall stiftelseurkunden skall

fogas avskrifter av fogas avskrifter av

koncessionsbeslutet, koncessionsbeslutet och

bolagsordningen och de bolagsordningen.

grunder som anges i 6 §.

 Har aktier eller försäkringar tecknats på annat sätt kan teckningen inte göras

gällande av bolaget, om tecknaren anmäler felet hos Finansinspektionen före

bolagets registrering.

 Har aktier eller försäkringar tecknats med villkor, är teckningen ogiltig. Har

ogiltigheten inte anmälts hos Finansinspektionen före bolagets registrering, är

dock tecknaren bunden fastän han inte kan åberopa villkoret.

 18 §[28]

Innan försäkringsbolaget har registrerats, kan det inte förvärva rättigheter

eller ikläda sig skyldigheter. Det kan inte heller söka, kära eller svara inför

domstol eller någon annan myndighet. Styrelsen kan dock föra talan i mål rörande

bolagsbildningen och i övrigt vidta åtgärder för att erhålla de tecknade

aktiebeloppen eller de belopp som tecknats som garantikapital.

 För en åtgärd som vidtas För en åtgärd som vidtas på

på bolagets vägnar före bolagets vägnar före

registreringen svarar registreringen svarar de

de som har deltagit i som har deltagit i åtgär-

åtgärden eller beslutet den eller beslutet om

om denna solidariskt. denna solidariskt. När

När bolaget har regist- bolaget har registre-

rerats, övergår ansvaret rats, övergår ansvaret på

på bolaget, om bolaget, om förpliktelsen

förpliktelsen följer av följer av stiftelse-

stiftelseurkunden eller urkunden eller har till-

grunderna eller ha kommit efter det att

tillkommit efter det bolaget har bildats.

att bolaget har bil-

dats.

 Har ett avtal för bolaget slutits före registreringen med en medkontrahent som

visste att bolaget inte var registrerat, kan denne, om något annat inte följer

av avtalet, frånträda detta endast

 1. om bolaget inte har anmälts för registrering inom den tid som föreskrivs i

13 § eller

 2. om Finansinspektionen genom ett lagakraftägande beslut har avskrivit en

sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget.

 Visste medkontrahenten inte att bolaget var oregistrerat, kan han frånträda

avtalet innan bolaget har registrerats.

 2 a kap. 2 a kap. Verksamhet i

Gränsöverskridande ett annat

verksamhet9 land inom EES

 Sekundäretablering

 1 §10

Om ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag som

avser att från Sverige avser att inrätta en

eller från en agentur filial eller agentur

eller filial i ett (sekundäretablering)i ett

annat land inom annat land inom

Europeiska ekonomiska Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet samarbetsområdet skall

(EES-land) marknadsföra underrätta

försäkringar avseende Finansinspektionen.

risker belägna i ett Underrättelsen enligt

tredje land och detta första stycket skall

skall ske på annat sätt äninnehålla

genom en där etablerad 1. uppgift om i vilket

agentur eller filial, land sekundäretableringen

skall bolaget underrätta skall inrättas,

Finansinspektionen om 2. en plan för den till-

sin avsikt med tänkta verksamheten, med

angivande av i vilket angivande av sekun-

land marknadsföringen däretableringens

skall ske och vilket organisation och vilket

slag av risker den slags försäkringsverk-

skall avse.Första stycket gäller-samhet som skall drivas

också när ett där,

försäkringsbolag avser 3. uppgift om sekundär-

att ändra eller utvidga etableringens adress,

sådan verksamhet till och

att avse ett nytt slag 4. uppgift om vem som är

av risker eller på något företrädare för sekundäreta-

annat väsentligt sätt. bleringen.

 Finansinspektionen får Om ett försäkringsbolag

från bolaget infordra en från en sekundäretablering

plan för den tilltänkta skall meddela försäkringar

verksamheten. som anges i 2 kap. 3 a §

 Finansinspektionen första stycket 10 (motor-

skall på begäran av fordonsansvar) och som

bolaget, om förutsätt- inte uteslutande avser

ningar därtill före- försäkring av fraktförares

ligger, utfärda ett ansvar, skall

 underrättelsen

9Senaste lydelse 1993:1304.

10Senaste lydelse 1993:1304.

 intyg som utvisar att bo- enligt första stycket

laget har en tillräcklig dessutom innehålla

kapitalbas enligt 7 kap. 1. en uppgift om vem som är

22-27 §§ och att bolagets företagets representant

koncession tillåter det att enligt 5 § trafikskadelagen

driva verksamhet utanför det (1975:1410), och

land där det fasta driftställe 2. en förklaring att bolaget

är beläget från vilket är medlem i

marknadsföringen skall ske. etableringslandets motsva-

Skall marknadsföringen ske righet till Trafikförsäkrings-

från Sverige skall intyget föreningen och i landets

även utvisa vilka försäk- nationella garantifond.

ringsklasser bolagets Regeringen eller, efter

koncession omfattar och att regeringens bemyndigande,

inspektionen inte har någon Finansinspektionen får med-

erinran mot att bolaget dela föreskrifter om vad den

marknadsför försäkringar i etti andra stycket 2 angivna

annat land. Intyg skall ut- verksamhetsplanen i övrigt

färdas om den planerade verk- skall innehålla.

samheten kan antas komma att

uppfylla kraven på en sund

försäkringsverksamhet i det

land där

marknadsföringen skall

ske och det kan antas

att den inte leder till

skada för verksamheten

här i landet.

 2 §[11]

Ett försäkringsbolag som Finansinspektionen

avser att marknadsföra skall, om förut-

försäkringar i Sverige sättningarna enligt andra

från en agentur eller stycket är uppfyllda,

filial i ett annat inom tre månader från det

EES-land avseende att inspektionen har

risker belägna här i tagit emot en sådan

landet skall underrätta underrättelse som avses i

Finansinspektionen om 1 § meddela den behöriga

sin avsikt. myndigheten i det land

 Regeringen eller, där sekundäretableringen

efter regeringens skall upprättas om under-

bemyndigande, Finans- rättelsen. Till

inspektionen får meddela Finansinspektionens med-

föreskrifter om vilka delande skall fogas ett

handlingar som skall intyg att försäk-

fogas till ringsbolaget har en

underrättelsen. tillräcklig kapitalbas

 Försäkringsbolaget får enligt 1 kap. 8 a § och

starta verksamheten när 7 kap. 22-27 §§.

Finansinspektionen har Ett meddelande enligt

fått del av de handling- första stycket skall

ar som avses i andra lämnas om det inte finns

stycket. skäl att ifrågasätta att

 Ett försäkringsbolag får 1. försäkringsbolagets

inte ändra de slag av organisation är ändamåls-

risker som skall för- enlig,

säkras förrän det anmält de2. försäkringsbolagets

ändringar som skall finansiella situation är

företas till Finans- tillfredsställande med

inspektionen. Vad som hänsyn till den planerade

anges i första-tredje verksamhetens art och

styckena skall gälla ävenomfattning, och

när bolaget avser att på 3. företrädaren för

något väsentligt sätt sekundäretableringen har

utvidga sin verksamhet. tillräcklig kompetens och

 erfarenhet och i övrigt är

 lämpad att leda verk-

 samheten vid sekundär-

 etableringen.

 Finansinspektionen

 skall samtidigt som den

 lämnar meddelandet enligt

 första stycket underrätta

 försäkringsbolaget om att

 ett sådant meddelande

 lämnas.

 Verksamheten vid

 sekundäretableringen får

 inledas två månader efter

 det att Finans-

 inspektionen lämnat det

 meddelande som avses i

 första stycket.

 Om Finansinspektionen

 finner att förutsättningar

 för att upprätta en

 sekundäretablering inte

 föreligger, skall

 inspektionen meddela

 beslut om det inom tre

 månader från det att

 inspektionen tagit emot

 en underrättelse enligt 1

 §.

 3 §

 Om något av de förhållanden

 som angivits i

 försäkringsbolagets under-

 rättelse till

 Finansinspektionen

 enligt 1 § skall ändras

 sedan en sekundär-

 etablering har

 upprättats, skall försäk-

 ringsbolaget underrätta

 inspektionen och den

 utländska behöriga

 myndigheten minst en

 månad innan ändringen

 genomförs.Om Finansinspektionen

 finner att ändringen inte

 får göras, skall in-

 spektionen meddela

 beslut om det inom en

 månad från det att under-

 rättelsen kom in till

 inspektionen. Den

 utländska behöriga myndig-

 heten skall genast

 underrättas om beslutet.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 4 §

 Ett försäkringsbolag som

 avser att från Sverige

 eller från en sekundär-

 etablering i ett annat

 land inom EES meddela

 försäkringar för risker

 belägna i eller för

 åtaganden som skall

 fullgöras i ett annat

 land, och detta skall

 ske på annat sätt än genom

 en sekundäretablering i

 det landet (gränsöver-

 skridande verksamhet),

 skall underrätta

 Finansinspektionen om

 det. I underrättelsen

 skall det anges vilket

 eller vilka slag av

 risker eller åtaganden

 försäkringarna skall om-

 fatta.

 5 §

 Finansinspektionen skall

 inom en månad från det att

 en underrättelse enligt

 4 § tagits emot meddela

 den behöriga myndigheten

 i det land där den

 gränsöverskridande verk-

 samheten skall drivas om

 underrättelsen. Till

 Finansinspektionens

 meddelande skall fogas

 ett intyg om att försäk-

 ringsbolaget har en

 tillräcklig kapitalbas

 enligt 1 kap. 8 a § och

 7 kap. 22-27 §§, en upp-

 lysning om vilka försäk-

 ringsklasser bolagets

 koncession omfattar.

 Finansinspektionen

 skall samtidigt som den

 lämnar meddelandet enligt

 första stycket underrätta

 försäkringsbolaget om att

 meddelandet lämnats.

 Gränsöverskridande verk-

 samheten enligt 4 § får

 inledas när

 Finansinspektionen

 underrättat bolaget

 enligt andra stycket.

 Om Finansinspektionen

 finner att förutsättningar

 för att bedriva gräns-

 överskridande verksamhet

 inte föreligger, skall

 inspektionen meddela

 beslut om det inom en

 månad från att en

 underrättelse enligt 4 §

 togs emot.

 6 §

 Om något av de förhållanden

 som angivits i en under-

 rättelse enligt 4 § skall

 ändras sedan den överskri-

 dande verksamheten

 inletts, skall bestäm-

 melserna i 4 och 5 §§

 tilllämpas.

 3 kap.

 2 §[12]

Aktier kan fritt Aktier kan fritt överlåtas

överlåtas och förvärvas, omoch förvärvas, om något

något annat inte följer annat inte följer av

av 3 § eller i övrigt av bestämmelserna i detta

lag. kapitel eller i övrigt av

 lag.

 Den som förvärvar aktier Ett direkt eller

skall inom en månad indirekt förvärv av aktier

anmäla förvärvet till i ett försäkringsaktie-

finansinspektionen, om bolag, som medför att

det medför att förvärvarens sammanlagda

förvärvarens andel av innehav utgör ett kvali-

aktiekapitalet eller ficerat innehav enligt

röstetalet för samtliga 1 kap. 9 a §, får ske bara

aktier i bolaget kommer efter tillstånd av

att överskrida något av Finansinspektionen.

gränsvärdena tio, tjugo, Detsamma gäller förvärv som

fyrtio och femtio pro- innebär att ett

cent. kvalificerat innehav ökas

 så att det uppgår till

 eller överstiger 20, 33

 eller 50 procent av

 aktiekapitalet eller

 röstetalet för samtliga

 aktier eller så att

 försäkringsaktiebolaget

 blir dotterföretag.

 Finansinspektionen

 skall ge tillstånd till

 förvärv enligt andra

 stycket, om det kan

 antas att förvärvaren inte

 kommer att utöva sitt

 inflytande på ett sätt som

 motverkar en sund

 utveckling av försäkrings-

 bolagets verksamhet.

 Inspektionen får

 föreskriva en viss tid

 inom vilken ett förvärv

 skall genomföras.

 Inspektionen skall

 meddela beslut i ett

 ärende enligt andra

 stycket inom tre månader

 från det att ansökan om

 tillstånd gjordes.

 2 a §

 Den som avser att

 avyttra ett kvalificerat

 innehav eller en så stor

 del av ett kvalificerat

 innehav att det

 återstående innehavet

 kommer att understiga

 någon av de i 2 § angivna

 gränserna skall underrätta

 Finansinspektionen om

 detta.

 2 b §

 Ett försäkringsaktiebolag

 skall årligen till

 Finansinspektionen anmäla

 namnen på de aktieägare

 som har ett kvalificerat

 innehav av aktier i

 bolaget samt storleken på

 innehaven.

 När ett försäkringsaktie-

 bolag får kännedom om att

 bolagets aktier blivit

 föremål för ett sådant förvärv

 som avses i 2 § eller för

 en sådan avyttring som

 avses i 2 a §, skall bo-

 laget snarast anmäla för-

 värvet eller avyttringen

 till Finansinspektionen.

 2 c §

 Om ägaren till ett kvali-

 ficerat innehav av

 aktier utövar eller kan

 antas komma att utöva

 sitt inflytande på ett

 sätt som motverkar en

 sund utveckling av

 försäkringsbolagets verk-

 samhet, får Finans-

 inspektionen besluta att

 aktierna inte får företrä-

 das vid bolagsstämman.

 Om ägaren till ett

 kvalificerat innehav av

 aktier har underlåtit att

 ansöka om tillstånd till

 ett förvärv som avses i 2 §

 eller har förvärvat aktier

 i strid med Finans-

 inspektionens beslut, får

 inspektionen besluta att

 aktierna inte får företrä-

 das vid bolagsstämman

 eller att röster avgivna

 för sådana aktier skall

 vara ogiltiga.

 Finansinspektionen får

 också förelägga aktieägare

 som sägs i första och

 andra styckena att av-

 yttra en så stor del av

 aktierna att innehavet

 därefter inte är kvali-

 ficerat.

 Aktier som omfattas av

 ett beslut av

 inspektionen enligt

 första, andra eller

 tredje stycket skall

 inte medräknas när det

 fordras samtycke av ägare

 till en viss del av

 aktierna i bolaget för

 att ett beslut skall bli

 giltigt eller en

 befogenhet skall få

 utövas.

 7 kap.

 2 §

 Premiereserven för en

 livförsäkringsrörelse skall

 beräknas så att den alltid

 motsvarar summan av pre-

 miereserverna för varje

 försäkring ökad med ett för

 bolaget gemensamt

 beräknat särskilt tillägg

 som anses behövligt för

 att möta förluster på grund

 av att försäkringar upphör

 i förtid. Annan för-

 säkringsmatematiskt

 vedertagen be-

 räkningsmetod får användas,

 om premiereserven

 beräknad enligt sådan

 metod ger i stort sett

 samma resultat som om

 den hade beräknats för

 varje försäkring.

 Premiereserven för en

 försäkring utgör skillnaden

 mellan det förväntade

 kapitalvärdet av bolagets

 framtida utgifter för för-

 säkringen och det

 förväntade kapitalvärdet av

 de premier bolaget

 ytterligare kan ha att

 uppbära för försäkringen

 (prospektiv beräknings-

 metod). Annan för-

 säkringsmatematiskt

 vedertagen

 beräkningsmetod får an-

 vändas, om premiereserven

 beräknad enligt en sådan

 metod inte blir lägre än

 om en prospektiv beräk-

 ningsmetod hade använts

 eller, om den metoden

 inte är möjlig att tillämpa

 för försäkringen.

 Beräkningen skall grundas

 på sådana antaganden som

 sägs i 5 § första och andra

 styckena.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela närmare föreskrif-

 ter om beräkning av

 premiereserv för en

 livförsäkringsrörelse. Före-

 skrifterna skall ange

 högsta tillåtna antaganden

 om räntesats och vilka

 försäkringar som, med hän-

 syn till sin beskaffen-

 het, inte skall omfattas

 av en sådan bestämmelse.

 3 §[13]

För livförsäkringar skall,För livförsäkringar skall

om det inte med hänsyn grunder upprättas för

till försäkringarnas

särskilda natur finns

anledning till

undantag, grunder upp-

rättas för

 1. beräkning av försäk- 1. beräkning av försäk-

ringspremier, ringspremier och premie-

 2. beräkning av premie- reserv,

reserv, 2. beräkning av tekniska

 3. försäkringstagarnas återköpsvärden, samt

rätt till återköp och 3. återbäring till försäk-

fribrev, ringstagarna.

 4. belåning av

försäkringsbrev hos

bolaget,

 5. verkan av

underlåtenhet att betala

premie,

 6. försäkringstagarens

rätt när försäkringen i

andra fall än som avses

i 3 eller 5 upphör i

förtid eller bolaget i

övrigt inte har ansvar

för försäkringsfallet,

 7. återbäring till försäk-

ringstagarna,

 8. skyldighet att

teckna

återförsäkring och

 9. förräntning av för-

säkringsbelopp som för-

fallit till betalning.

 Om andra Om andra

skadeförsäkringar än sådanaskadeförsäkringar, än sådana

beträffande vilka bestäm-som bestämmelserna om

melserna om livförsäkringlivförsäkring tillämpas för

tillämpas med stöd av 1 med stöd av 1 kap. 5 §,

kap. 5 § skall meddelas meddelas för längre tid än

för längre tid än tio år,tio år, skall grunder

skall grunder upprättas upprättas för beräkning av

för beräkning av premiereserv för

premiereserv för försäk- försäkringarna. Finans-

ringarna liksom för inspektionen får medge

bestämmande av försäk- undantag härifrån, om det

ringstagarnas rätt när med hänsyn till försäk-

försäkringen upphör i ringarnas särskilda be-

förtid eller bolaget i skaffenhet finns

övrigt inte har ansvar anledning till det.

för försäkringsfallet.

 För sådan livränta eller För sådan livränta eller

sjukränta, som enligt sjukränta, som enligt

1 kap. 5 § tillhör annan 1 kap. 5 § tillhör annan

försäkring än livförsäkring,försäkring än livförsäkring,

skall grunder upprättas skall grunder upprättas

för beräkning av premie- för beräkning av premie-

reserv och rätt till reserv och tekniska

återköp. återköpsvärden.

 Om grunder för livför-

säkring finns

ytterligare bestämmelser

i 7 kap. 2-8 §§ och

12 kap. 8 § andra

stycket vilka i

tillämpliga delar även

gäller för premiereserv-

grunder enligt tredje

stycket.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finansins-

 pektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 hur grunderna redaktio-

 nellt skall ställas upp.

 4 §[14]

De grunder som nämnts i De grunder som anges i 3 §

2 kap. 6 § skall avse skall avse att trygga

att trygga bolagets för- bolagets förmåga att full-

måga att fullgöra sina göra sina förpliktelser

förpliktelser enligt enligt ingångna

ingångna försäkringsavtalförsäkringsavtal och att

och att meddela meddela försäkringar till

försäkringar till en en kostnad som är skälig

kostnad som är skälig medmed hänsyn till för-

hänsyn till försäkringenssäkringens art.

art.

 Om grunderna inte Om grunderna inte längre

längre fyller det fyller det avsedda ända-

avsedda ändamålet skall målet skall styrelsen och

styrelsen och verkställande direktören

verkställande direktören genast se till att

genast vidta åtgärder förgrunderna ändras.

att få grunderna ändrade.

 5 §[15]

Grunderna för beräkning Grunderna för beräkning av

av försäkringspremier försäkringspremier

(premiegrunderna) och (premiegrunderna) och

premiereserv premiereserv (premie-

(premiereservgrunderna) reservgrunderna) för

för livförsäkringsrörelsenlivförsäkringsrörelsen

skall innehålla skall innehålla de

antaganden om dödlighet antaganden om dödlighet

och andra riskmått, rän- och andra riskmått, ränte-

tefot samt fot samt driftskostnader

driftskostnader. Grun- som krävs för beräkningen.

derna får också innehållaGrunderna får också

föreskrifter om särskildainnehålla föreskrifter om

säkerhetstillägg. särskilda säkerhetstillägg.

 Antagandena om dödlighet och andra riskmått, räntefot samt driftskostnader

skall väljas så att de kan anses vart för sig betryggande för det slag av

försäkringsrörelse som det är fråga om. Avvikelser från kravet att varje

antagande för sig skall vara betryggande får dock ske om det i grunderna finns

föreskrifter om särskilda säkerhetstillägg som föranleder detta.

 Premiereservgrunderna Premiereservgrunderna

skall bestämmas så att skall bestämmas i

premiereserven alltid enlighet med 2 §.

utgör summan av

 1. skillnaden mellan

det förväntade

kapitalvärdet av

bolagets framtida

utgifter för löpande för-

säkringar och det

förväntade kapitalvärdet

av de premier bolaget

ytterligare kan ha att

uppbära för dessa

försäkringar och

 2. det belopp som

anses behövligt för att

möta förluster genom att

försäkringar upphör i

förtid.

 Om premiegrunderna

innehåller föreskrifter

om särskilda säkerhets-

tillägg, skall premie-

reservgrunderna ange på

vilket sätt hänsyn skall

tas till dessa säker-

hetstillägg när kapital-

värdet av framtida ut-

gifter beräknas.

 Premiereservgrunderna Vid bedömningen av om

skall innehålla regler ändring av premie-

för beräkning av den del reservgrunderna för redan

av premiereserven som tecknade försäkringar bör

skall anses belöpa på ske, skall för varje an-

varje försäkring. Vid tagande hänsyn tas till

bedömande av frågan huru-den säkerhet som finns i

vida ändring av premie- övriga antaganden för för-

reservgrunderna för säkringarna samt till

redan tecknade försäk- storleken av de särskilda

ringar bör ske, skall försäkerhetstilläggen.

varje antagande hänsyn

tas till den säkerhet

som finns i övriga an-

taganden för ifrågavaran-

de försäkringar samt till

storleken av de sär-

skilda säkerhets-

tilläggen.

 Första-fjärde styckena

 gäller även för premie-

 reservgrunder enligt 3 §

 tredje stycket.

 6 §[16]

Om det på grund av Om det på grund av ändrade

ändrade förhållanden krävsförhållanden krävs en

en väsentlig ökning av väsentlig ökning av

premiereserven för redan premiereserven för redan

tecknade livförsäkringar,tecknade livförsäkringar

får särskilda eller för sådan livränta

premiereservgrunder eller sjukränta som

(övergångsgrunder) stad- enligt 1 kap. 5 § tillhör

fästas för en bestämd tid.annan försäkring än

 livförsäkring, får särskilda

 premiereservgrunder

 (övergångsgrunder) upp-

 rättas för en bestämd tid.

 Har bolaget tillfälligt Har ett bolag

lidit avsevärd förlust tillfälligt lidit avsevärd

till följd av att till- förlust till följd av att

gångarna sjunkit i värde tillgångarna sjunkit i

eller dödligheten värde eller dödligheten

överstigit vad som har överstigit vad som har

antagits i grunderna antagits i grunderna

eller genom andra eller genom andra

liknande omständigheter, liknande omständigheter,

får övergångsgrunder får övergångsgrunder upp-

dessutom stadfästas, om rättas, om det inte finns

det inte finns anledning att anta att

anledning att anta att bolaget skall råka på obe-

bolaget skall råka på stånd och om grunderna

obestånd och om kan anses främja försäk-

grunderna kan anses ringstagarnas intresse.

främja försäkringstagarnas

intresse.

 I övergångsgrunderna får,I övergångsgrunderna får,

utan hinder av utan hinder av bestämmel-

bestämmelserna i 3 § om serna i 2 §, föreskrivas

premiereservgrunder, att vid beräkning av

föreskrivas att vid premiereserven det

beräkning av premie- förväntade kapitalvärdet av

reserven det förväntade bolagets framtida ut-

kapitalvärdet av bo- gifter skall minskas med

lagets framtida kapitalvärdet av den

utgifter skall minskas vinst som väntas uppkomma

med kapitalvärdet av den i rörelsen under den tid

vinst som väntas övergångsgrunderna gäller.

uppkomma i rörelsen

under den tid övergångs-

grunderna gäller.

 Utan synnerliga skäl får övergångsgrunder inte gälla under längre sammanhängan-

de tid än tio år.

 För stadfästelse av över-

gångsgrunderna gäller

2 kap. 4 §. Som villkor

för stadfästelsen får bes-

tämmas att bolaget i det

register som anges i

10 a § skall införa även

andra tillgångar än dem

som avses där.

 8 §

Grunderna beträffande Grunderna för återbäring

återbäring till till försäkringstagarna

försäkringstagarna skall skall innehålla regler för

innehålla regler för beräkning och fördelning

 1. användning av åter- av återbäring samt

bäringsfonden, användning av åter-

 2. tilldelning av åter- bäringsfonden.

bäring samt

 3. förräntning av återbä-

ringsmedel.

 Reglerna för

tilldelning av återbäring

skall ange hur

tilldelningen skall

ske. Den tilldelade

återbäringen skall

utbetalas omedelbart

eller vid en bestämd

senare tidpunkt eller

också tillgodoräknas för-

säkringstagaren som

nedsättning av premien

eller utvidgning av för-

säkringsförmånerna.

 Utfästelse om återbäring får inte göras på annat sätt än som följer av reglerna

om tilldelning av återbäring.

 8 a §

 Senast samtidigt som

 grunder för livförsäkring

 enligt 3 § första stycket,

 5, 6 eller 8 § används,

 skall de tillställas

 Finansinspektionen.

 Till grunderna skall

 fogas en redogörelse för

 de konsekvenser grun-

 derna får för försäkrings-

 tagarna och

 försäkringsbolaget.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen får

 meddela närmare före-

 skrifter om vad redo-

 görelsen skall innehålla.

 Bestämmelserna i första

 och andra styckena gäller

 också vid ändring av

 grunder.

 9 §[17]

Ett belopp motsvarande Ett försäkringsbolag som

försäkringstekniska driver direkt försäkrings-

skulder för livförsäk- rörelse skall ha till-

ringar skall alltid gångar, till ett belopp

redovisas i följande som motsvarar försäkrings-

slag av tillgångar: tekniska skulder för egen

 1. obligationer eller räkning, placerade i

andra skuldförbindelser enlighet med

som utfärdats eller bestämmelserna i 9

garanterats av staten, a-10 e §§ (skuldtäckning).

 2. obligationer, som Med försäkringstekniska

utfärdats av Sveriges skulder för egen räkning

allmänna hypoteksbank, avses de försäkrings-

Konungariket Sveriges tekniska skulderna

stadshypotekskassa, inklusive mottagen

Svenska bostadskredit- återförsäkring och med

kassan, Svenska skepps- avdrag för avgiven återför-

hypotekskassan, säkring.

Skeppsfartens sekundärlå- Finansinspektionen får,

nekassa eller av om återförsäkringen inte

Nordiska investerings- bidrar till att minska

banken, eller andra av bolagets risktagande, för

nu angivna visst fall bestämma att

kreditinstitut utfärdade avdrag inte får göras för

skuldförbindelser, med avgiven återförsäkring.

undantag av sådana för Ett försäkringsbolag

den allmänna rörelsen av-skall till Finansinspek-

sedda förskrivningar som tionen lämna uppgift om

medför rätt till betal- de försäkringstekniska

ning först efter ut- skuldernas storlek, hur

färdarens övriga dessa har beräknats samt

fordringsägare (för- avgiven återförsäkring och

lagsbevis), dess storlek. Regeringen

 3. obligationer, eller, efter regeringens

utfärdade eller bemyndigande, Finans-

garanterade av ett inspektionen skall

svenskt bankaktiebolag, meddela närmare

en svensk sparbank föreskrifter om uppgifts-

eller en central skyldigheten.

föreningsbank, eller av

ett sådant bankinstitut

eller av Riksbanken

utfärdade andra ford-

ringsbevis, med undan-

tag av förlagsbevis,

 4. obligationer eller

andra skuldförbindelser,

utfärdade eller garan-

terade av en svensk

kommun,

 5. av ett svenskt

näringsföretag utfärdade

obligationer som

offentligen utbjudits

av ett svenskt bank-

aktiebolag eller Nor-

diska investerings-

banken,

 6. skuldförbindelser för

vilka bolaget äger

säkerhet genom

 panträtt i en skulder för egen räkning

jordbruks-, bo- förstås den del av dessa

stads-kontors- eller skulder som överstiger

affärsfastighet inom 70 värdet av återförsäkrings-

procent av fastighetens givarnas ansvarighet.

uppskattade värde eller,

om pantvärdet har

fastställts för fastig-

heten enligt gällande

bestämmelser om lån av

statsmedel till

främjande av bostads-

byggandet, inom 75 pro-

cent av pantvärdet,

 panträtt i tomträtt,

till vilken hör en

byggnad som är avsedd för

bostads-, kontors-

eller affärsändamål, inom

70 procent av det upp-

skattade värdet av bygg-

naden eller någon annan

egendom som hör till

tomträtten eller, om

pantvärde har fastställts

för egendomen enligt

nämnda bestämmelser, inom

75 procent av pant-

värdet, allt med den

ytterligare begränsning

som Finansinspektionen

föreskriver med hänsyn

till tomträttsavtalets

innehåll eller någon

annan omständighet eller

 panträtt i en

fastighet, som helt

eller delvis är inrättad

för industriell

verksamhet, eller i en

tomträtt till vilken hör

byggnad som helt eller

delvis är inrättad för

sådan verksamhet, inom

60 procent av det

uppskattade värdet av

egendomen, såvitt avser

tomträtt med den ytter-

ligare begränsning Fi-

nansinspektionen

föreskriver med hänsyn

till tomträttsavtalets

innehåll eller någon

annan omständighet,

 varvid dock en

förutsättning för att

panträtt i fastigheten

eller tomträtten skall

godkännas - utom i fråga

om sådant lån till en

svensk kommun för vilket

Finansinspektionen har

medgett undantag - är

att tillhörande

byggnader skall vara

brandförsäkrade i

försäkringsbolag som

avses i denna lag eller

i utländskt försäkrings-

företag med rätt att

driva försäkringsrörelse

här i landet,

 7. inhemska eller

utländska värde-

handlingar, som till

sin art och till den

säkerhet de erbjuder kan

anses jämförliga med några

av de under 1-6 nämnda,

varvid dock värde-

handlingar, som enligt

sin lydelse skall

inlösas i främmande

valuta, får användas för

redovisning endast i

den mån de motsvarar

försäkringstekniska

skulder för egen räkning

för försäkringar i samma

valuta,

 8. lån mot säkerhet i

bolagets försäkringsbrev

inom återköpsvärdet,

 9. värdet av återförsäk-

ringsgivarnas

ansvarighet på grund av

de livförsäkringar som

har övertagits i form av

återförsäkring, dock en-

dast i den mån an-

svarigheten överstiger

värdet av reservdeposi-

tion som har ställts av

återförsäkringsgivare hos

det avgivande bolaget

och i den omfattning

som regeringen eller,

efter regeringens be-

myndigande, Finans-

inspektionen före-

skriver,

 10. försäkringsbolagets

egna fastigheter och

tomträtter,

 11. aktier i

dotterbolag, som har

till ändamål att äga

fastigheter eller

tomträtter (fastighets-

bolag),

 12. medel på konto i

bank.

 Om ett försäkringsbolag

har hållit kvar

tillgångar som motsvarar

en avgiven livåterförsäk-

ring, får åter-

försäkringsgivaren använda

sin fordran hos det av-

givande bolaget för

redovisning av försäk-

ringstekniska skulder

för den mottagna liv-

återförsäkringen.

 Med det uppskattade

värdet avses det värde

som försäkringsbolaget

bestämt på grundval av en

särskild värdering.

 Utan hinder av första

stycket får ett belopp

motsvarande högst

20 procent av de

försäkringstekniska

skulderna för egen

räkning redovisas i

andra tillgångar än som

avses i första stycket,

dock inte i aktier.

 Med försäkringstekniska

 9 a §

 Utöver de begränsningar,

 som följer av bestämmel-

 serna i 10-10 e §§, skall

 följande gälla för de till-

 gångar som används för

 skuldtäckning.

 Tillgångarna skall plac-

 eras på ett sådant sätt att

 lämplig riskspridning

 uppnås. Tillgångarna

 skall, med beaktande av

 bolagets för-

 säkringsåtaganden och för-

 ändringar i framtida värde

 och avkastning, placeras

 så att bolagets betal-

 ningsberedskap är

 tillfredsställande och

 den förväntade av-

 kastningen tillräcklig.

 10 §[18]

Om ett försäkringsbolag För skuldtäckning som

för längre tid än tio år avses i 9 § får följande

meddelar andra skade- tillgångar användas:

försäkringar än sådana 1. Obligationer eller

beträffande vilka bestäm-andra skuldförbindelser

melserna om livförsäkringsom svenska staten, en

tillämpas med stöd av svensk kommun eller där-

1 kap. 5 §, skall i frågamed jämförlig samfällighet

om redovisning av svarar för.

premiereserv för sådana 2. Obligationer eller

försäkringar andra skuldförbindelser

bestämmelserna i 9 § som Europeiska gemen-

första stycket 1-7 och skaperna eller vissa ut-

9-12, andra och fjärde ländska stater eller

styckena samt 9 a § centralbanker svarar för.

tilllämpas. 3. Obligationer eller

 För skadeförsäkringar somandra skuldförbindelser

meddelas för kortare tid som en utländsk kommun

än tio år och beträffandeeller därmed jämförlig ut-

vilka inte bestämmel- ländsk samfällighet med

serna om livförsäkring befogenhet att kräva in

tillämpas med stöd av 1 offentlig uppbörd svarar

kap. 5 § skall följande för.

gälla. De medel som mot- 4. Obligationer eller

svarar andra skuldförbindelser

försäkringstekniska skul-som vissa internatio-

derna skall placeras nella organisationer

med hänsyn till det slag svarar för.

av försäkringsverksamhet 5. Fordringar på premie

som försäkringsbolaget eller andra fordringar på

bedriver, varvid risken försäkringstagare som har

för framtida växlingar i samband med försäkrings-

tillgångarnas avkastning avtal, om rättssubjekt

och värde samt risken förangivna i 1-4 svarar för

valutakursförluster fordran. Ett försäkrings-

skall beaktas. Dessutom bolag som ingår i en kon-

gäller vad som i 9 a § cern, och vars

första stycket sägs om verksamhet uteslutande

var tillgångar skall består i att försäkra

vara lokaliserade. risker inom koncernen,

 Regeringen eller, får för skuldtäckning även

efter regeringens använda fordringar som

bemyndigande, Finans- bolag inom koncernen

inspektionen skall svarar för. Om en fordran

föreskriva hur stor del enligt denna punkt varit

av de försäkringstekniskaförfallen till betalning

skulderna som får längre tid än tre månader,

motsvaras av åter- får den dock inte användas

försäkringsgivares för skuldtäckning.

ansvarighet på grund av 6. Skuldförbindelser med

de försäkringar som över-säkerhet i bolagets liv-

tagits i form av försäkringsbrev, inom åter-

återförsäkring samt köpsvärdet.

meddela närmare 7. Medel på konto i

föreskrifter om hur svensk eller utländsk

risken för valutakursför-bank.

luster skall beaktas. 8. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som Allmänna pensions-

 fonden, ett

 kreditinstitut eller ett

 värdepappersbolag med

 tillstånd enligt 3 kap. 4 §

 första stycket 4 och 5

 lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse svarar

 för. Med kreditinstitut

 avses bank, kredit-

 marknadsbolag, Svenska

 skeppshypotekskassan,

 Konungariket Sveriges

 stadshypotekskassa och

 Sveriges allmänna hypo-

 teksbank.

 9. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som ett utländskt kredit-

 institut svarar för.

 10. Obligationer och

 andra skuldförbindelser

 som ett publikt aktie-

 bolag eller ett

 motsvarande utländskt

 bolag svarar för.

 11. Aktier och andra

 värdepapper som kan

 jämställas med aktier, som

 har getts ut av ett pub-

 likt aktiebolag, ett

 publikt bankaktiebolag,

 ett publikt försäkrings-

 aktiebolag eller ett

 motsvarande utländskt

 bolag, med undantag av

 bolag som avses i 12.

 12. Aktier och andra

 värdepapper som kan

 jämställas med aktier, som

 har getts ut av ett

 publikt aktiebolag,

 eller ett motsvarande

 utländskt bolag, under

 förutsättning att bolaget

 har till uppgift att äga

 sådana tillgångar som

 anges i 13.

 13. Fastigheter,

 tomträtter och byggnader

 samt andelar i sådan

 egendom.

 14. Skuldförbindelser

 som fysiska personer och

 andra subjekt än de som

 anges i 1-4 och 8-10

 svarar för och som

 panträtt i fastighet

 eller tomträtt lämnats som

 säkerhet för. Panträtten

 skall ligga inom en viss

 andel av fastighetens

 eller tomträttens värde.

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemynd-

 igande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela föreskrifter om

 andelens storlek och om

 värdering av fastigheter

 och tomträtter för tillämp-

 ningen av bestämmelserna

 i denna punkt.

 15. Skuldförbindelser

 som fysiska personer och

 andra subjekt än de som

 anges i 1-4 och 8-10

 svarar för och som annan

 betryggande säkerhet än

 panträtt i fastighet

 eller tomträtt lämnats som

 säkerhet för.

 16. Kontanter.

 17. Andelar i

 värdepappersfonder och

 placeringar i utländska

 fondföretag som är

 underkastade lagstift-

 ning eller annan

 offentlig reglering som

 väsentligen stämmer överens

 med den som gäller för

värdepappersfonder här i

landet, om de förvaltade

tillgångarna huvud-

sakligen består av

tillgångar som får

användas för skuldtäck-

ning.

 18. Beslutad

överskjutande skatt.

 19.

Återförsäkringsgivares

fordran hos det

avgivande försäkrings-

bolaget (återförsäkrings-

tagaren), om

återförsäkringstagaren har

hållit kvar tillgångar

som motsvarar en

avgiven återförsäkring.

 Andra fondpapper än som

som avses i 10 a § första

stycket 1, får dock

endast användas för

skuldtäckning om de är

kortfristigt reali-

serbara eller är föremål

för handel på en reglerad

marknad som är öppen för

allmänheten.

 Aktier och andra värde-

papper som kan jämställas

med aktier, som har

getts ut av ett privat

aktiebolag får användas

för skuldtäckning under

förutsättning att bolaget

är ett dotterbolag som

anges i 10 a § första

stycket 1.

 Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finans-

inspektionen skall

meddela föreskrifter om

vilka utländska stater

som avses i första

stycket 2-3, 7, 9-12

och 17, vilka utländska

centralbanker som avses

i första stycket 2 och

om vilka interna-

tionella organisationer

som avses i första

stycket 4.

 Tillgångar får användas

för skuldtäckning endast

till den del de inte

belastas av panträtt

eller annan säkerhets-

rätt.

 För att tillgångar

enligt första stycket 13

skall få användas för

skuldtäckning skall

byggnader som hör till

fastigheter och

tomträtter vara brand-

försäkrade. Detsamma gäl-

ler byggnader som hör

till fastigheter och

tomträtter som utgör

säkerhet för skuldför-

bindelser enligt första

stycket 14.

 Förlagsbevis och

förlagsandelsbevis skall

vid tillämpningen av

bestämmelserna i 10 b

och 10 c §§ jämställas med

tillgångar som anges i

första stycket 11 och

12.

 Finansinspektionen får,

om det finns särskilda

skäl, medge att även

andra slag av tillgångar

än som anges i första

stycket tillfälligt får

användas för

skuldtäckning.

 10 a §

 Aktier och andelar i

 dotterföretag får användas

 för skuldtäckning om

 dotterföretaget

 1. har till uppgift att

 direkt eller indirekt äga

 tillgångar som avses i 10 §

 första stycket,

 2. är ett

 försäkringsaktiebolag

 eller

 3. är ett sådant finan-

 siellt företag som avses

 i 17 a §.

 Vid tillämpningen av

 bestämmelserna i 10 b och

 10 c §§ skall de tillgångar

 som tillhör ett dotter-

 företag som anges i första

 stycket 1 behandlas som

 om tillgångarna ägts

 direkt av

 försäkringsbolaget.

 För att aktier och

 andelar i dotterföretag

 som har till uppgift att

 äga tillgångar som avses i

 10 § första stycket 13

 eller 14, skall få an-

 vändas för skuldtäckning,

 skall byggnader som hör

 till fastigheter och

 tomträtter vara brandför-

 säkrade.

 10 b §

 Av det belopp som skall

 skuldtäckas får en andel

 om högst

 - 75 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 7-10,

 varav högst 50 procent-

 enheter får motsvaras av

 tillgångar som anges i 10 §

 första stycket 10,

 - 25 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 11,

 - 25 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 12-14,

 - 10 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 15 och

 - 3 procent motsvaras

 av tillgångar som anges i

 10 § första stycket 16.

 Andra fondpapper än som

 avses i 10 § första

 stycket 17 och 10 a

 första stycket 1, och som

 inte omsätts på någon

 reglerad marknad som är

 öppen för allmänheten, får

 uppgå till högst 10

 procent av de tillgångar

 som används för skuldtäck-

 ning.

 Vid tillämpningen av

 bestämmelserna i första

 stycket skall även

 beaktas ett

 försäkringsbolags in-

 direkta ägande av till-

 gångar genom dess innehav

 av andelar i värde-

 pappersfonder eller

 placeringar i utländska

 fondföretag som används för

 skuldtäckning.

 Finansinpektionen får,

 om det finns särskilda

 skäl, medge tillfälliga

 avvikelser från de be-

 gränsningar som anges i

 första och andra

 styckena.

 10 c §

 Värdet av en enskild

 placering får motsvara

 högst följande andelar av

 det belopp som skall

 skuldtäckas:

 1. Fem procent av en

 fastighet, tomträtt eller

 byggnad, eller en grupp

 av sådan egendom, om

 egendomen eller

 egendomarna är belägna på

 ett sådant sätt att de ur

 risksynpunkt utgör en

 investering. Motsvarande

 skall gälla för andelar i

 sådan egendom.

 2. Fem procent av

 aktier och andra

 värdepapper som kan jäm-

 ställas med aktier,

 obligationer eller

 skuldförbindelser från

 samma emittent eller

 samma låntagare, om inte

 annat följer av 3.

 3. Tio procent av

 aktier och andra

 värdepapper som kan jäm-

 ställas med aktier,

 obligationer eller

 skuldförbindelser från

 samma emittent eller

 låntagare, om denne är

 sådant rättsubjekt som

 anges i 10 § första

 stycket 8 eller 9. Det

 sammanlagda innehavet av

 sådana tillgångar får uppgå

 till högst 40 procent av

 det belopp som skall

 skuldtäckas. Andelen

 aktier eller andra

 värdepapper som kan jäm-

 ställas med aktier från

 samma emittent får dock

 inte överstiga fem

 procent av det belopp

 som skuldtäckas.

 4. Tio procent av

 andelar i värde-

 pappersfonder som för-

 valtas av samma

 fondbolag eller fond-

 företag. Begränsningarna i första

 stycket 2 och 3 skall

 tillämpas på motsvarande

 sätt för grupper av emit-

 tenter eller låntagare

 med inbördes anknytning.

 Med en sådan grupp avses

 två eller flera fysiska

 eller juridiska personer

 som utgör en helhet från

 risksynpunkt därför att

 någon av dem har, direkt

 eller indirekt, ägarin-

 flytande över en eller

 flera av de övriga i

 gruppen, eller de utan

 att stå i sådant förhållande

 har sådan inbördes an-

 knytning att någon eller

 samtliga av de övriga kan

 råka i betalningssvårig-

 heter om en av dem

 drabbas av finansiella

 problem.

 Begränsningarna i första

 stycket 2 och 3 gäller

 inte tillgångar som

 anges i 10 § första

 stycket 1-5.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen får inom de

 ramar som anges i första

 stycket meddela ytter-

 ligare föreskrifter om

 lämplig riskspridning.

 Finansinspektionen får,

 om det finns särskilda

 skäl, medge tillfälliga

 avvikelser från de

 begränsningar som anges i

 första stycket.

 10 d §

 De tillgångar som används

 för skuldtäckning skall, i

 fråga om skadeförsäkring,

 finnas inom EES om

 risken är belägen inom

 EES och, i fråga om

 livförsäkring, finnas inom

 EES om verksamheten ut-

 övas inom EES. För risker

 och verksamheter utanför

 EES skall de tillgångar

 som används för skuld-

 täckning finnas i

 Sverige.

 Finansinspektionen får

 medge undantag från

 bestämmelserna i första

 stycket.

 10 e §

 De tillgångar som används

 för skuldtäckning skall

 placeras så att risken för

 valutakursförluster be-

 gränsas.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela föreskrifter om

 högsta tillåtna valuta-

 kursrisk.

 10 f §[19]

Om inte annat medges av

Finansinspektionen

eller följer av 12 §

skall de tillgångar som

används för redovisning

av försäkringstekniska

skulder för

livförsäkringar finnas i

Sverige. Denna

begränsning gäller dock

inte för

återförsäkringsgivares an-

svarighet på grund av de

försäkringar som

övertagits i form av

återförsäkring.

 Vid redovisning enligt De tillgångar som används

9 § skall tillgångarna för skuldtäckning skall

värderas enligt 11 kap. värderas enligt 11 kap.

med de undantag som med de undantag som an-

nämns i tredje och fjärdeges i andra och tredje

styckena. styckena. Vid värderingen

 skall avdrag göras för

 skulder som hänför sig

 till förvärvet av

 tillgången. Vid värde-

 ringen av fordringar på

 annan än försäkringstagare

 skall avdrag göras för

 belopp som gäldenären har

 att fordra av bolaget.

 Tillgångar som nämns i 9 §Regeringen eller, efter

första stycket 10 får regeringens

redovisas till högst den bemyndigande, Finans-

andel av uppskattat inspektionen skall

värde eller fastställt meddela föreskrifter om

pantvärde som anges i 9 §vilket värde som till-

första stycket 6 och gångar som anges i 10 §

endast i den första stycket 13 högst får

utsträckning fastig- tas upp till.

heterna och tomträtterna

inte utnyttjats för

pantsättning. För tomt-

rätter får

Finansinspektionen be-

stämma ytterligare

begränsningar enligt vad

som sägs i 9 § första

stycket 6. För fas-

tigheter och tomträtter

som inte omfattas av 9 §

första stycket 6

fastställer Finans-

inspektionen i varje

särskilt fall det värde

som får redovisas.

 Aktier enligt 9 § första För sådana aktier i

stycket 11 skall dotterbolag, som med stöd

redovisas till det av 10 a § första stycket 1

lägsta av det upp- används för skuldtäckning,

skattade värdet av får inte högre värde fast-

aktierna och det värde ställas än det värde som

som skulle ha skulle ha fastställts för

fastställts enligt tillgångarna sammanlagt,

tredje stycket om efter avdrag för bolagets

fastigheter och skulder, om de ägts

tomträtter ägts direkt avdirekt av försäkrings-

försäkringsbolaget. Om bolaget. Om försäkrings-

försäkringsbolaget inte bolaget inte äger

äger samtliga aktier i samtliga aktier i

fastighetsbolaget, dotterbolaget, beaktas

beaktas endast så stor endast så stor del av

del av fastigheternas tillgångarnas värde som

värde som svarar mot svarar mot aktieinne-

aktieinnehavet. Om havet.

fastighetsbolaget äger

fastigheter och

tomträtter såväl i Sverige

som i utlandet, beaktas

endast de som är belägna

i Sverige.

 Med det uppskattade

värdet avses det värde

som försäkringsbolaget

bestämt på grundval av en

särskild värdering.

 Som villkor för att

tillgångar enligt 9 §

första stycket 10 och 11

skall få redovisas till

täckande av

försäkringstekniska

skulder gäller att till

fastigheter och

tomträtter hörande

byggnader är brandförsäk-

rade.

 10 g §

 Ett försäkringsbolag skall

 upprätta riktlinjer för

 placering av medel som

 används för skuldtäckning.

 Livförsäkringstagare och

 den som avser att teckna

 en livförsäkring i bolaget

 skall informeras om det

 huvudsakliga innehållet i

 riktlinjerna. Regeringen

 eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela föreskrifter om

 hur informationen skall

 lämnas och om vad den

 skall innehålla.

 11 §[20]

Ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag skall

skall föra ett register föra ett register som vid

som vid varje tidpunkt varje tidpunkt utvisar

utvisar de tillgångar de tillgångar som används

som motsvarar för skuldtäckning och

försäkringstekniska tillgångarnas värde.

skulder enligt 9 § och

premiereserv enligt 10 §

första stycket.

 Om en tillgång, som Om en tillgång, som

antecknats i registret, antecknats i registret

har upplåtits med sådan har upplåtits med sådan

rätt att dess fulla värderätt att dess fulla värde

inte kan utnyttjas till inte kan utnyttjas för

täckning av försäkrings- skuldtäckning, skall

tekniska skulder enligt detta antecknas i

9 § eller premiereserv registret.

enligt 10 §, skall detta

antecknas i registret.

 Styrelsen och

verkställande direktören

skall se till att det

till Finansinspektionen

sänds in dels beräkningar

av försäkringstekniska

skulder respektive

premiereserv, dels

kopior av registret.

 11 a §[21]

Försäkringstagarnas för- Försäkringstagarnas

månsrätt enligt 4 a § förmånsrätt enligt 4 a §

förmånsrättslagen förmånsrättslagen

(1970:979) omfattar de (1970:479) följer med

tillgångar som i fordran som grundas på

enlighet med avtal om

föreskrifterna i 9 och 9 1. livförsäkring

a §§ finns upptagna i det 2. annan skadeförsäkring

register som anges i än för vilken

10 a §, när bolaget för- bestämmelserna om livför-

sätts i konkurs eller säkring tillämpas med stöd

utmätning äger rum. av 1 kap. 5 §, om den

 Förmånsrätten följer medmeddelats för längre tid än

fordran som grundas på tio år, eller

avtal om 3. återförsäkring avseende

 1. livförsäkring, sådan försäkring som sägs i

 2. annan skadeförsäkring1 och 2.

än beträffande vilken Förmånsrätten omfattar de

bestämmelserna om tillgångar som finns

livförsäkring tillämpas upptagna i det register

med stöd av 1 kap. 5 §, som anges i 11 § när bo-

om den meddelas för laget försätts i konkurs

längre tid än tio år, eller utmätning äger rum.

eller

 3. återförsäkring

avseende sådan försäkring

som sägs i 1 och 2.

 Fordran enligt 1 eller 2 har företräde framför fordran enligt 3.

 12 §[22]

Om ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag får

driver verksamhet i ett inte ingå borgen eller

annat EES-land genom ställa annan säkerhet, om

agentur, filial eller inte Finansinspektionen

gränsöverskridande medger det för visst

verksamhet och det krävs fall. Detta gäller inte

tillstånd i det landet åtaganden som gjorts i

för verksamheten, skall sådan direkt skadeför-

för den delen av verk- säkringsrörelse som anges

samheten bestämmelserna i 2 kap. 3 a § första

i det landet gälla för stycket 14 och 15.

 1. beräkning av försäk-

ringstekniska skulder,

 2. redovisning av

tillgångar motsvarande

de försäkringstekniska

skulderna,

 3. var dessa tillgångar

skall vara lokaliserade

och hur de skall skyd-

das mot

valutakursförluster,

samt

 4. såvitt avser livför-

säkring, återbäring samt

försäkringars fribrevs-

och återköpsvärde.

 15 §

Ett försäkringsbolag Ett försäkringsbolag eller

eller dess ombud får dess ombud får inte till

inte medge en enskild fördel för en enskild för-

försäkringstagare eller säkringstagare eller

en grupp av för- grupper av försäkrings-

säkringstagare direkt tagare medge direkt

eller indirekt eller indirekt

nedsättning av livförsäk-nedsättning av

ringspremier som livförsäkringspremier som

bolaget bestämt enligt bolaget bestämt enligt

fastställda grunder. upprättade grunder. Ned-

Nedsättning av premier sättning av premier får

får dock ske genom dock ske genom återbäring

återbäring i överensstäm-i överensstämmelse med

melse med fastställda upprättade grunder.

grunder.

 17 §[23]

Ett försäkringsbolag får inte utan Finansinspektionens medgivande äga större

andel av aktierna i ett svenskt eller utländskt aktiebolag än som svarar mot ett

röstetal om högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier. Tillhör

försäkringsbolaget en koncern, skall bestämmelsen gälla koncernen. Vid

beräkningen av koncernens innehav skall dock, intill ett innehav motsvarande fem

procent av röstetalet i aktiebolaget, bortses från aktier som innehas av

bankföretag i koncernen eller av dotterföretag till bankföretagen.

 Första stycket skall Om inte annat följer av

inte tillämpas på aktier andra meningen skall

eller andelar i försäk- första stycket inte

ringsbolag eller i tillämpas på aktier eller

juridiska personer vars andelar i försäkringsbolag

verksamhet uteslutande eller i juridiska

har till föremål att äga personer vars verksamhet

aktier i försäkrings- uteslutande har till

aktiebolag, att till- uppgift att äga aktier i

skjuta garantikapital i försäkringsaktiebolag, att

ömsesidiga försäkrings- tillskjuta garanti-

bolag, att förvalta kapital i ömsesidiga

försäkringsbolagens försäkringsbolag, att

fastigheter eller att förvalta försäkrings-

biträda försäkringsbolag bolagens fastigheter

vid rörelsens be- eller att biträda

drivande. försäkringsbolag vid rörel-

 sens bedrivande. Första

 stycket skall tillämpas på

 aktier eller andelar i

 juridiska personer med

 uppgift att direkt eller

 indirekt äga tillgångar

 som avses i 10 § första

 stycket i den mån till-

 gångarna inte utgörs av

 aktier eller andelar i

 publika försäkringsaktie-

 bolag eller motsvarande

 utländska bolag.

 Beträffande försäkringsbolags rätt att äga aktier eller andelar i företag som

driver någon form av finansiell verksamhet gäller 17 a §.

 17 b §

 Optioner och termins-

 kontrakt eller andra

 liknande finansiella

 instrument får användas för

 att sänka den finansiella

 risken i ett för-

 säkringsbolag. Sådana

 instrument får dessutom

 användas för att effekti-

 visera förvaltningen av

 bolagets tillgångar om

 detta kan ske utan att

 bolagets risk överstiger

 den risknivå bolaget får

 ha utan att använda sådana

 instrument.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen, får meddela

 föreskrifter om

 tillämpningen av bestäm-

 melserna i första

 stycket.

 19 §[24]

Ett försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäkrings-

villkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet.

 Om ett försäkringsbolag Regeringen eller, efter

marknadsför försäkringar regeringens

genom gränsöverskridande bemyndigande, Finansin-

verksamhet i ett annat spektionen meddelar

EES-land skall försäk- närmare föreskrifter om

ringstagarna underrättas vilken information som

om i vilket land det ett försäkringsbolag skall

fasta driftställe som lämna till försäkrings-

avtalet skall ingås med tagarna och till den som

är beläget. Sådan avser att teckna en för-

information skall även säkring i bolaget.

finnas på varje handling

som lämnas till för-

säkringstagarna. Avtalet

och försäkringsansökan, om

den är bindande, skall

innehålla adress till

försäkringsbolagets

huvudkontor och till

den agentur eller

filial som avtalet ingås

med. Om försäkringen

omfattar den försäkrings-

klass som anges i 2

kap. 3 a § första stycket

10, skall avtalet och

en bindande försäkrings-

ansökan även innehålla

namn och adress till

den representant som

företräder försäk-

ringsbolaget vid

skadefall.

 Vad som sägs i andra

stycket gäller inte när

marknadsföringen avser

 1. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 4-7, 11

och 12,

 2. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 14 och

15, om försäkringstagaren

är näringsidkare och

risken avser närings-

verksamheten, eller

 3. de försäkringsklasser

som anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 3, 8-10,

13 och 16, om

försäkringstagaren är

näringsidkare och minst

två av följande

förutsättningar är upp-

fyllda enligt senast

fastställda resultat-

och balansräkning:

 a) försäkringstagaren

har en balansomslutning

som uppgår till minst

ett belopp motsvarande

6 200 000 ecu,

 b) försäkringstagaren

har en bruttoomsättning

som uppgår till minst

ett belopp motsvarande

12 800 000 ecu,

 c) försäkringstagaren

har haft i genomsnitt

minst 250 personer an-

ställda.

 Om försäkringstagaren

ingår i en koncern som

avger koncernredovis-

ning skall

förutsättningarna i

tredje stycket gälla

koncernen.

 Innan ett avtal om

livförsäkring ingås genom

sådan gränsöverskridande

verksamhet som avses i

2 a kap. 2 § skall

försäkringsbolaget till

försäkringstagaren över-

lämna en handling där för-

säkringstagaren

uppmärksammas på att

försäkringsbolaget är

underkastat tillsyns-

reglerna i det land där

det försäkrande fasta

driftstället är beläget.

Försäkringstagaren skall

skriva under hand-

lingen. Handlingen

skall överensstämma med

formulär som fastställs

av regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finans-

inspektionen.

 8 kap.

 7 §

Styrelsen svarar för bolagets organisation och för förvaltningen av bolagets

angelägenheter. Verkställande direktören skall sköta den löpande förvaltningen

enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Verkställande

direktören får dessutom utan styrelsens bemyndigande vidta åtgärder som med

hänsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet är osedvanliga eller

av stor betydelse, om styrelsens beslut inte kan avvaktas utan väsentlig

olägenhet för bolagets verksamhet. I sådant fall skall styrelsen så snart som

möjligt underrättas om åtgärden.

 Styrelsen skall se till att organisationen i fråga om bokföringen och medels-

förvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Verkställande

direktören skall sörja för att bolagets bokföring fullgörs i överensstämmelse

med denna lag och andra författningar och att medelsförvaltningen sköts på ett

betryggande sätt.

 Styrelsen skall se till

 att sådana riktlinjer som

 anges i 7 kap. 10 g §

 upprättas och att de

 följs. Styrelsen skall

 fortlöpande pröva om rikt-

 linjerna behöver ändras.

 Styrelsen ansvarar för

 att uppgifter enligt 7

 kap. 9 § fjärde stycket

 lämnas och att informa-

 tionsskyldigheten enligt

 7 kap. 10 g § andra

 stycket fullgörs.

 8 §

Beslut om ändring av Beslut om antagande och

grunderna fattas av ändring av grunder fattas

styrelsen. Ändringen av styrelsen.

skall sedan den

stadfästs genast anmälas

för registrering av

styrelsen eller verk-

ställande direktören.

Ändringsbeslutet får inte

verkställas förrän det har

registrerats.

 10 kap.

 5 §

Den kan inte vara revisor som

 1. är styrelseledamot, verkställande direktör eller innehar en befattning i

ledande ställning i försäkringsbolaget eller dess dotterföretag eller biträder

vid bolagets bokföring eller medelsförvaltning eller bolagets kontroll däröver,

 2. är anställd hos bolaget eller på något annat sätt intar en underordnad eller

beroende ställning till detta eller till någon som avses under 1 eller är

verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder bolaget vid

grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bolagets kontroll däröver,

 3. är gift med eller sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden med

eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till en person

som avses under 1 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, eller

 4. på annat sätt än genom4. på annat sätt än genom

belåning av belåning av livförsäkrings-

livförsäkringsbrev enligtbrev med stöd av försäk-

grunderna står i ringsavtal står i låne-

låneskuld till bolaget skuld till bolaget eller

eller något annat företagnågot annat företag i

i samma koncern eller samma koncern eller har

har förpliktelser för förpliktelser för vilka

vilka ett sådant företag ett sådant företag har

har ställt säkerhet. ställt säkerhet.

 I dotterföretag kan den inte vara revisor som enligt första stycket inte är

behörig att vara revisor i moderbolaget.

 Revisorerna får vid revisionen inte anlita någon som enligt första eller andra

stycket inte är behörig att vara revisor. Har bolagen i sin tjänst anställda med

uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta den interna revisionen får

revisorerna dock anlita sådana anställda i den utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

 11 kap.

 7 §

Andra tillgångar än anläggningstillgångar anses som omsättningstillgångar.

 Värdehandlingar, som Värdehandlingar som

svarar mot används för skuldtäckning

försäkringstekniska enligt 7 kap. 10 § första

skulder enligt 7 kap. 9 §stycket 1-4, 8-10, 14

första stycket 1-7 eller och 15 får tas upp till

mot premiereserven ett högre värde än vad som

enligt 7 kap. 10 § i den följer av bestämmelserna i

utsträckning denna bokföringslagen. De får

paragraf hänvisar till 7 dock högst tas upp till

kap. 9 § första stycket samma värde som i närmast

1-7, får tas upp till föregående balansräkning

högre värde än vad som eller, om värdehandlingen

följer av bestämmelserna anskaffats under

i bokföringslagen. De fårräkenskapsåret, anskaf-

dock högst tas upp till fningsvärdet. Detta gäller

samma värde som i närmastendast om

föregående balansräkning värdehandlingarna kan av-

eller, om värde- yttras till ett värde,

handlingen anskaffats som motsvarar detta högre

under räkenskapsåret, värde, vid tidpunkter som

anskaffningsvärdet. får anses tillfreds-

Detta gäller endast om ställande med hänsyn till

värdehandlingarna kan de försäkringsutfästelser

avyttras till ett värde, som värdehandlingarna

som motsvarar detta säkerställer.

högre värde, vid

tidpunkter som får anses

tillfredsställande med

hänsyn till de för-

säkringsutfästelser som

värdehandlingarna

säkerställer.

 Andra värdehandlingar än de som avses i andra stycket och som utgörs av

reversfordringar som förfaller eller kan sägas upp till betalning av för-

säkringsbolaget först efter längre tid än ett år, får, om det finns särskilda

skäl till det, tas upp över det verkliga värdet, dock högst till anskaffnings-

värdet.

 12 kap.

 8 §

Om en förlust på livförsäkringsrörelsen i ett ömsesidigt livförsäkringsbolag

inte kan täckas på det sätt som anges i 7 §, skall förlusten, i den mån den

överstiger garantikapitalet, utjämnas genom att bolagets ansvarighet för löpande

livförsäkringar och tilldelad återbäring sätts ned.

 Nedsättningen skall Nedsättningen skall

verkställas på ett sätt verkställas på ett sätt som

som är skäligt med hänsynär skäligt med hänsyn till

till förlustens orsak förlustens orsak och

och andra om- andra omständigheter. För

ständigheter. För ned- nedsättningen skall

sättningen skall grunder grunder (nedsätt-

(nedsättningsgrunder) ningsgrunder) upprättas.

upprättas. Om stad-

fästelse av nedsättnings-

grunderna gäller bestäm-

melserna i 2 kap. 3 §.

 13 §[25]

Bestämmelserna i 12 § Bestämmelserna i 12 §

första stycket utgör inteförsta stycket utgör inte

något hinder för för- något hinder för

säkringsbolag att i försäkringsbolag att i

enlighet med reglerna i enlighet med bestämmelser

grunderna lämna lån mot i försäkringsavtalen lämna

säkerhet i lån mot säkerhet i försäk-

försäkringsbrev. ringsbrev.

 I fråga om lån eller säkerhet för förvärv av aktier i bolaget eller annat bolag

i samma koncern får Finansinspektionen medge undantag från 12 § om det behövs på

grund av särskilda omständigheter. Ett sådant undantag får dock inte medges vid

förvärv av aktier i det bolag som lämnar lån eller ställer säkerhet.

 I andra fall än som avses i första och andra stycket får Finansinspektionen

medge undantag från 12 § om det finns synnerliga skäl.

 14 kap.

 26 §[26]

När ett När ett livförsäkringsbolag

livförsäkringsbolag har har trätt i likvidation

trätt i likvidation eller försatts i konkurs,

eller försatts i kon- skall beståndet av livför-

kurs, skall beståndet av säkringar om möjligt

livförsäkringar om möjligtöverlåtas till en eller

överlåtas till ett eller flera andra försäkrings-

flera andra försäkrings- givare. Ett avtal om

bolag. Ett avtal om överlåtelse skall godkännas

överlåtelse skall av Finansinspektionen för

godkännas av Finans- att bli giltigt.

inspektionen för att bli Överlåtelse får ske till

giltigt. 1. ett svenskt

 Om inspektionen anser försäkringsbolag, eller

att ett avtal skall 2. en utländsk

godkännas, skall inspek- försäkringsgivare som har

tionen Post- och koncession i Sverige

Inrikes Tidningar och i eller som är auktoriserad

övrigt på ett ändamåls- i ett land inom EES.

enligt sätt kungöra av-

talets innehåll. Kun-

görelsen skall innehålla

föreläggande för försäk-

ringstagarna att inom

en bestämd tid, minst en

månad efter kungörelsens

utfärdande, hos

inspektionen anmäla om

de har något att invända

mot avtalet. Även den

som inte är för-

säkringstagare men som

har förvärvat rätt på grund

av en försäkring skall få

möjlighet att framföra

invändningar.

 Ett beslut om

godkännande av ett avtal

skall inspektionen

genast registrera. När

registrering sker, över-

går ansvaret för det

överlåtna försäkrings-

beståndet på det över-

tagande bolaget.

Styrelsen och verk-

ställande direktören i

detta bolag skall

underrätta försäkrings-

tagarna och dem som för-

värvat rätt på grund av en

försäkring om överlåtelsen

och de eventuella änd-

ringar i villkoren som

överlåtelsen medför.

Finansinspektionen

bestämmer på vilket sätt

underrättelsen skall

ske.

 26 a §

 Om inspektionen anser

 att ett avtal skall

 godkännas, skall

 inspektionen i Post- och

 Inrikes Tidningar och i

 övrigt på ett ändamålsenligt

 sätt kungöra avtalets

 innehåll. Kungörelsen

 skall innehålla föreläg-

 gande för försäkrings-

 tagarna att inom en

 bestämd tid, minst en

 månad efter kungörelsens

 utfärdande, hos

 inspektionen anmäla om de

 har något att invända mot

 avtalet. Även den som

 inte är försäkringstagare,

 men som har förvärvat rätt

 på grund av en försäkring,

 skall få möjlighet att

 framföra invändningar.

 Om beståndet av livförsäk-

 ringar som skall överlåtas

 består av åtaganden som

 skall fullgöras utom-

 lands, skall

 Finansinspektionen innan

 godkännande lämnas ge de

 behöriga myndigheterna i

 det land där åtagandena

 skall fullgöras tillfälle

 att yttra sig. Om över-

 låtelsen avser försäkrings-

 avtal som tecknats genom

 en sekundäretablering i

 ett annat land, skall

 även de behöriga myndig-

 heterna i det landet ges

 tillfälle att yttra sig.

 Finansinspektionen får

 pröva frågan om godkännande

 av avtalet när myndig-

 heterna som avses i

 andra stycket yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader efter

 det att de gavs tillfälle

 att yttra sig.

 26 b §

 Finansinspektionen skall

 godkänna ett avtal om

 överlåtelse om

 1. den övertagande för-

 säkringsgivaren har den

 kapitalbas som krävs

 sedan överlåtelsen

 beaktats, varvid hänsyn

 tagits till sådan förmån

 som kan ha medgivits i

 enlighet med 23 a § första

 stycket lagen (1950:272)

 om rätt för utländska för-

 säkringsföretag att driva

 försäkringsrörelse i

 Sverige, och

 2. behörig myndighet i

 det land där åtaganden

 skall fullgöras, sam-

 tycker till överlåtelsen

 eller inte har yttrat

 sig.

 Saknar den övertagande

 försäkringsgivaren konces-

 sion att driva

 försäkringsverksamhet i

 Sverige, skall

 kapitalbasen intygas av

 behörig myndighet. Med

 behörig myndighet avses,

 för EES-försäkringsgivare,

 den behöriga myndigheten

 i dess hemland och, för

 försäkringsgivare hemma-

 hörande i ett land utanför

 EES, den behöriga myn-

 digheten i det EES-land

 som övervakar för-

 säkringsgivarens

 soliditet.

 Ett beslut om

 godkännande av ett avtal

 skall inspektionen

 genast registrera. När

 registrering sker, övergår

 ansvaret för det överlåtna

 försäkringsbeståndet på den

 övertagande

 försäkringsgivaren. Är den

 övertagande för-

 säkringgivaren ett för-

 säkringsbolag eller en

 annan försäkringsgivare

 med koncession i

 Sverige, skall den

 övertagande försäk-

 ringsgivaren underrätta

 försäkringstagarna och dem

 som förvärvat rätt på grund

 av en försäkring om över-

 låtelsen och de event-

 uella ändringar i

 villkoren som överlåtelsen

 medför. Finans-

 inspektionen bestämmer på

 vilket sätt underrättelsen

 skall lämnas.

 15 kap.

 1 §[27]

Ett försäkringsbolag (detEtt försäkringsbolag (det

överlåtande bolaget) får överlåtande bolaget) får

med Finansinspektionens med Finansinspektionens

tillstånd helt eller tillstånd helt eller

delvis överlåta sitt delvis överlåta sitt för-

försäkringsbestånd till ensäkringsbestånd till en

annan försäkringsgivare annan försäkringsgivare

som har koncession i (den övertagande försäk-

Sverige (den övertagande ringsgivaren). Överlåtelse

försäkringsgivaren). får ske till

 Om försäkringsbeståndet 1. ett svenskt

består av försäkringar somförsäkringsbolag, eller

har meddelats genom 2. en utländsk

gränsöverskridande verk- försäkringsgivare som har

samhet, får överlåtelsen koncession i Sverige

med inspektionens eller som är auktoriserad

tillstånd också ske till i ett land inom EES.

en försäkringsgivare med

fast driftställe i det

land där riskerna är be-

lägna.

 Ett avtal om överlåtelse skall för att bli giltigt godkännas av bolagsstämman i

det överlåtande bolaget. Överlåtelse av försäkringsbeståndet kan ske utan hinder

av att det överlåtande bolaget har trätt i likvidation.

 Följande handlingar skall hållas tillgängliga för aktieägarna respektive de

röstberättigade under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken frågan om

godkännande av överlåtelseavtalet skall behandlas, samt läggas fram på stämman,

 1. ett förslag till bolagsstämmans beslut,

 2. avtalet om överlåtelse,

 3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av vikt vid

bedömningen av förslagets lämplighet för bolaget och försäkringstagarna,

 4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3 samt

 5. om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, de handlingar som avses

i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

 Handlingarna skall genast sändas till de aktieägare respektive till de röst-

berättigade som begär det och uppger sin postadress.

 3 §[28]

Senast fyra månader Ansökan om tillstånd till

efter det att beslutet överlåtelsen skall göras av

om godkännande av såväl det överlåtande

avtalet om överlåtelse bolaget som den över-

registrerats skall såväl tagande försäkringsgivaren

överlåtande som senast fyra månader efter

övertagande försäkrings- det att beslutet om

givare ansöka om Finans- godkännande av avtalet om

inspektionens tillstånd överlåtelse registrerats.

att verkställa avtalet. Om ansökan inte har

Sådant tillstånd får integjorts inom föreskriven

ges om tid eller om ansökan har

försäkringstagarnas rätt avslagits, skall

därigenom försämras. Finansinspektionen för-

 klara att frågan om

 överlåtelse har fallit.

 Om den övertagande för- Tillstånd att verkställa

säkringsgivaren har kon- överlåtelseavtalet skall

cession i Sverige och ges om

det försäkringsbestånd som1. försäkringstagarnas

överlåtelsen avser bestårrätt inte försämras,

av försäkringar som har 2. den övertagande för-

meddelats genom gräns- säkringsgivaren har den

överskridande verksam- den kapitalbas som krävs

het, får tillstånd ges sedan överlåtelsen be-

endast om behörig aktats varvid hänsyn

myndighet i det land där tagits till sådan förmån

riskerna är belägna som kan ha medgivits i

samtycker till över- enlighet med 23 a § första

låtelsen och den över- stycket lagen (1950:272)

tagande för- om rätt för utländska

säkringsgivaren där försäkringsföretag att

uppfyller kraven för driva försäkringsrörelse i

gränsöverskridande verk- Sverige, och

samhet med de 3. behörig myndighet i

försäkringar som över- det land där riskerna är

låtelsen avser. belägna eller där åtaganden

 I de fall som avses i skall fullgöras samtycker

1 § andra stycket får till överlåtelsen eller

tillstånd ges endast om inte har yttrat sig.

behörig myndighet i det Saknar den övertagande

land där riskerna är försäkringsgivaren

belägna samtycker till koncession att driva

överlåtelsen. försäkringsverksamhet i

 Är den övertagande för- Sverige, skall

säkringsgivaren en kapitalbasen intygas av

utländsk behörig myndighet. Med

försäkrings-givare krävs behörig myndighet avses,

för tillstånd, utöver vadför EES-försäkringsgivare,

som anges i den behöriga myndigheten

första-tredje styckena, i dess hemland och, för

att behörig myndighet i försäkringsgivare hemma-

försäkringsgivarens hörande i ett land utanför

hemland intygar att EES, den behöriga

försäkringsgivaren har myndigheten i det

erforderlig kapitalbas EES-land som övervakar

sedan överlåtelsen försäkringsgivarens

beaktats. soliditet.

 Finansinspektionen kan förelägga försäkringsgivarna att komma in med den

ytterligare utredning som är nödvändig för att inspektionen skall kunna

fastställa att försäkringstagarnas rätt inte försämras.

 4 §[29]

Om ansökan om Finans-

inspektionens tillstånd

inte har gjorts inom

föreskriven tid eller om

ansökan har avslagits,

skall Finansinspek-

tionen förklara att

frågan om överlåtelsen har

fallit.

 Skall ansökningen inte genast avslås skall Finansinspektionen i Post- och

Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som Finansinspektionen finner

lämpliga kungöra ansökningens innehåll med uppgift om att ett avtal om

överlåtelse av försäkringsbestånd har träffats och var avtalet och annan

utredning hålls tillgänglig. Kungörelsen skall vidare innehålla föreläggande för

de försäkringstagare, vilkas försäkringar är avsedda att överlåtas, att på

bestämd tid - minst en månad efter kungörelsens utfärdande - hos

Finansinspektionen anmäla om de har något att erinra mot ansökningen. Omfattar

avtalet livränta, som utgår till personer som inte är försäkringstagare i det

överlåtande bolaget, skall även dessa personer ges möjlighet att anmäla om de

har något att erinra mot ansökningen.

 Finansinspektionen

 skall

 innan tillstånd lämnas ge

 den behöriga myndigheten

 i

 det land där riskerna är

 belägna eller där åtagan-

 dena skall fullgöras

 tillfälle att yttra sig.

 Om överlåtelsen avser

 försäkringsavtal som

 tecknats genom en

 sekundäretablering i ett

 annat land, skall även

 den behöriga myndigheten

 i det landet ges

 tillfälle att yttra sig.

 Finansinspektionen får

 pröva ansökan om till-

 stånd att verkställa över-

 låtelseavtalet när myndig-

 heterna som avses i

 andra stycket yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader efter

 det att de gavs tillfälle

 att yttra sig.

 5 §[30]

Sedan tillstånd att Sedan tillstånd att

verkställa avtalet verkställa avtalet

lämnats, skall lämnats, skall

Finansinspektionen Finansinspektionen

genast registrera genast registrera

beslutet. När regi- beslutet. När regi-

strering skett, övergår strering skett, övergår

ansvaret för det överlåtnaansvaret för det överlåtna

försäkringsbeståndet på detförsäkringsbeståndet på den

övertagande bolaget. övertagande försäkrings-

 givaren.

 6 §[31]

Sedan överlåtelsen verk- Sker överlåtelsen till ett

ställts, skall styrelsen försäkringsbolag eller en

och verkställande direk- annan försäkringsgivare

tören i det övertagande med koncession i Sverige

bolaget om överlåtelsen skall, sedan överlåtelsen

underrätta varje försäk- verkställts, den

ringstagare eller övertagande för-

livräntetagare som berörssäkringsgivaren lämna en

av den. Finansinspek- underrättelse om över-

tionen bestämmer på låtelsen till varje

vilket sätt under- försäkringstagare eller

rättelsen skall ske. livräntetagare som berörs

 av den. Finans-

 inspektionen bestämmer på

 vilket sätt underrättelsen

 skall lämnas.

 19 kap.

 1 §[32]

Finansinspektionen Finansinspektionen skall

skall verka för en sund verka för en sund utveck-

utveckling av ling av försäkrings-

försäkringsväsendet. väsendet. Inspektionen

Inspektionen skall i skall i sin tillsyns-

sin tillsynsverksamhet verksamhet samarbeta med

ha ett sådant nära motsvarande utländska

samarbete med övriga tillsynsmyndigheter i

EES-länders tillsyns- den utsträckning som

myndigheter som föran- följer av Sveriges

leds av avtalet om medlemskap i Europeiska

Europeiska ekonomiska unionen.

samarbetsområdet.

 Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall, när

bolaget har börjat sin verksamhet, genast underrätta Finansinspektionen om det.

 2 §[33]

Om koncession beviljats Regeringen skall, efter

för ett försäkringsbolag anmälan av Finansinspek-

och bolaget därefter tionen, förklara konces-

inte anmälts för sion som beviljats för

registrering inom före- ett försäkringsbolag

skriven tid, skall förverkad om

regeringen efter anmälan 1. bolaget inte har

av finansinspektionen anmälts för registrering

förklara koncessionen inom den tid som anges i

förverkad. Detsamma 2 kap. 13 §,

gäller om bolaget inte 2. bolaget inte har

har börjat sin verk- börjat sin verksamhet

samhet inom tre månader inom tre månader från det

från det bolaget regist- bolaget registrerades

rerades eller om 3. anmälningen för

anmälningen för bolagets bolagets registrering

registrering genom genom lagakraftägande be-

lagakraftägande beslut slut blivit avskriven

blivit avskriven eller eller avslagen, eller

avslagen. 4. bolaget under längre

 tid än sex månader inte

 drivit verksamhet.

 Om registrering av beslut, varigenom koncessionen har förverkats, förordnar

regeringen.

 3 §[34]

Styrelsen, verkställande Styrelsen, verkställande

direktören och andra be- direktören och andra be-

fattningshavare i an- fattningshavare i an-

svarig ställning i svarig ställning i ett

försäkringsbolag skall försäkringsbolag skall

lämna Finansinspektionen lämna Finansinspektionen

de upplysningar om de upplysningar om verk-

verksamheten som samheten som

inspektionen begär. Om inspektionen begär. Om

bolaget driver bolaget driver

verksamhet i ett annat verksamhet i ett annat

EES-land, skall de lämna land inom EES, skall de

motsvarande lämna de upplysningar

upplysningar till till behörig myndighet i

behörig myndighet i det det landet som den be-

landet i enlighet med höver för att fullgöra sina

där gällande bestämmelser.uppgifter i den

 utsträckning som följer av

 Sveriges medlemskap i

 Europeiska unionen.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsbolag skall lämna till

inspektionen.

 10 §

Styrelsen och Skyldigheten enligt 3

verkställande direktören och 9 §§ att lämna

i de aktiebolag vilkas upplysningar och hålla

verksamhet uteslutande tillgångar och handlingar

har till föremål att tillgängliga för

biträda försäkringsbolag ärgranskning gäller även för

skyldiga enligt 3 § och 1. styrelsen och verk-

9 § första stycket att ställande direktören eller

lämna upplysningar och motsvarande i ett företag

hålla tillgångar och som uteslutande biträder

handlingar tillgängliga ett försäkringsbolag eller

för granskning. Detsamma som försäkringsbolaget har

gäller ordföranden och ett bestämmande

verkställande direktören inflytande i,

eller motsvarande 2. ordförande och verk-

befattningshavare i ställande direktör eller

tarifföreningar, skade- motsvarande befattnings-

regleringsnämnder, vill- havare i

korsnämnder och andra skaderegleringsnämnd,

organ som biträder försäk-villkorsnämnd eller i

ringsbolag vid rörelsens annat liknande organ,

bedrivande samt som biträder ett för-

styrelsen och verk- säkringsbolag samt

ställande direktören i 3. styrelsen och verk-

annat aktiebolag än nu ställande direktör i ett

sagts, om det med bo- aktiebolag, om det med

lagets samtycke före- bolagets samtycke före-

skrivits i villkor för skrivits en sådan skyl-

medgivande enligt dighet som villkor för

7 kap. 17 § att inneha medgivande att inneha

aktier i bolaget. aktier i bolaget enligt

 7 kap. 17 §.

 11 §[35]

Finansinspektionen får meddela de erinringar i fråga om försäkringsbolagets

verksamhet som inspektionen anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse

om inspektionen finner att

 1. avvikelse skett från denna lag, trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen

(1976:357) om motortävlingsförsäkring eller föreskrifter som har meddelats med

stöd av dessa lagar eller från bolagsordningen eller grunderna, om sådana finns,

 2. bolagsordningen eller grunderna inte längre är tillfredsställande med hänsyn

till omfattningen och beskaffenheten av bolagets rörelse,

 3. försäkringsbolagets

 riktlinjer för placering

 av tillgångar som används

 för skuldtäckning inte på

 ett tillfredsställande

 sätt beaktar vad som sägs

 i 7 kap. 9 a-10 e §§,

 3. de tillgångar, i 4. de tillgångar som

vilka försäkringstekniskaanvänds för skuldtäckning

skulder redovisas, inte inte är tillräckliga eller

är tillräckliga, inte är placerade enligt

 7 kap. 9 a-10 e §§,

 4. försäkringsbeståndet 5. försäkringsbeståndet

inte är tillräckligt för inte är tillräckligt för

erforderlig risku- erforderlig riskutjämning

tjämning eller eller

 5. det i övrigt finns 6. det i övrigt finns

allvarliga anmärkningar allvarliga anmärkningar

mot försäkringsbolagets mot försäkringsbolagets

verksamhet. verksamhet.

 Om ett försäkringsbolags kapitalbas understiger solvensmarginalen enligt 7 kap.

23 eller 25 §, skall Finansinspektionen förelägga bolaget eller dess styrelse

att upprätta en plan för att återställa en sund finansiell ställning och

överlämna planen till inspektionen för godkännande. Om kapitalbasen understiger

en tredjedel av solvensmarginalen eller garantibeloppet enligt 7 kap. 26 eller

27 § eller om kapitalbasen för ett livförsäkringsbolag inte har den

sammansättning som anges i 7 kap. 26 § tredje stycket, skall inspektionen

förelägga bolaget eller dess styrelse att upprätta och för godkännande överlämna

en plan för skyndsamt återställande av kapitalbasen.

 Om ett försäkringsbolag Om ett försäkringsbolag

driver gränsöverskridandedriver verksamhet i ett

verksamhet och bolaget annat land inom EES och

inte rättar sig efter bolaget inte rättar sig

Finansinspektionens efter Finans-

eller behörig utländsk inspektionens eller be-

myndighets anmodan om hörig utländsk myndighets

rättelse, skall inspek- anmodan om rättelse,

tionen vidta de åtgärder skall inspektionen vidta

som behövs för att för- de åtgärder som behövs för

hindra fortsatta över- att förhindra fortsatta

trädelser. Inspektionen överträdelser.

får förbjuda bolaget att Inspektionen skall

bedriva underrätta den behöriga

gränsöverskridande verk- utländska myndigheten om

samhet. vilka åtgärder som vidtas.

 Om ett föreläggande enligt andra-fjärde styckena inte har följts inom bestämd

tid och det anmärkta förhållandet inte heller på något annat sätt har

undanröjts, skall Finansinspektionen anmäla detta till regeringen.

 Följer bolaget inte Finansinspektionen får

gällande bestämmelser om begränsa bolagets för-

redovisning och täckning foganderätt eller förbjuda

av försäkringstekniska bolaget att förfoga över

skulder eller uppfyller sina tillgångar i

bolaget inte gällande Sverige, om

krav på garantibelopp, 1. bolaget inte följer

får regeringen efter gällande bestämmelser om

anmälan av skuldtäckning,

Finansinspektionen 2. bolagets kapitalbas

förbjuda bolaget att understiger en tredjedel

förfoga över sina till- av solvensmarginalen

gångar i Sverige eller eller inte uppfyller

begränsa bolagets för- gällande krav på

foganderätt. Om bolaget garantibelopp,

driver verksamhet i ett 3. bolagets kapitalbas

annat EES-land och understiger solvens-

beslutet grundas på att marginalen och det finns

bolagets kapitalbas särskilda skäl att anta

understiger en att bolagets finansiella

tredjedel av solvens- ställning ytterligare

marginalen eller kommer att försämras,

garantibeloppet, skall eller

inspektionen underrätta 4. det bedöms vara nöd-

den behöriga myndigheten vändigt för att skydda de

i det landet och, om försäkrades intressen vid

det behövs, begära att beslut om förverkande av

denna vidtar mot- bolagets koncession

svarande åtgärder. enligt 2 § eller enligt

 åttonde stycket.

 Finansinspektionen får besluta hur försäkringsverk- samheten skall drivas efter

ett sådant beslut som avses i sjätte stycket.

 En koncession kan förklaras förverkad av regeringen om bolaget

 1. inte längre uppfyller kraven för koncession,

 2. inte inom angiven tid har vidtagit åtgärderna i en plan som har godkänts

enligt tredje stycket, eller

 3. i annat fall allvarligt åsidosätter gällande bestämmelser för verksamheten.

 11 a §

 Finansinspektionen skall

 anmäla beslut enligt 11 §

 sjätte stycket om förbud

 eller begränsning i rätten

 att förfoga över tillgångar

 till de behöriga myndig-

 heterna i de EES-länder

 där bolaget enligt under-

 rättelse bedriver försäk-

 ringsverksamhet enligt

 2 a kap. 1 och 4 §§. Sådant

 beslut skall dessutom

 anmälas till behöriga myn-

 digheter i de EES-länder

 där bolaget har till-

 gångar.

 Finansinspektionen skall

 anmäla beslut enligt 2

 och 11 §§ om förverkande av

 koncession till behöriga

 myndigheter i övriga län-

 der inom EES.

 Finansinspektionen får i

 samband med anmälan

 enligt första stycket be-

 gära att den behöriga

 utländska myndigheten i

 samarbete med inspek-

 tionen vidtar mot-

 svarande åtgärder. Har

 bolagets koncession för-

 klarats förverkad får

 begäran avse att den ut-

 ländska myndigheten även i

 övrigt vidtar de åtgärder

 som behövs för att skydda

 de försäkrades intressen.

 13 §[36]

Finansinspektionens Finansinspektionens

beslut om att förbjuda beslut enligt 2 a kap.

gränsöverskridande verk- 2, 3, 5 eller 6 § får över-

samhet enligt 19 kap. klagas hos kammarrätten.

11 § fjärde stycket får Inspektionens beslut om

överklagas hos kammar- att förelägga eller utdöma

rätten. Inspektionens vite enligt 21 kap. 2 §

beslut om att avslå en får överklagas hos läns-

begäran om att utfärda rätten. Prövningstillstånd

intyg enligt 2 a kap. 1 §krävs vid överklagande

fjärde stycket eller om till kammarrätten av läns-

att förelägga eller utdömarättens avgörande.

vite enligt 21 kap. 2 § Inspektionens beslut i

får överklagas hos läns- övrigt enligt denna lag

rätten. Prövningstillståndfår överklagas hos

krävs vid överklagande regeringen.

till kammarrätten av

länsrättens avgörande.

Inspektionens beslut i

övrigt enligt denna lag

får överklagas hos

regeringen.

 Inspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande eller om verksamhetens

drivande enligt 11 § sjunde stycket skall gälla omedelbart.

 Om överklagande av vissa beslut finns bestämmelser i 20 kap. 7 §.

 13 a §[37]

Har regeringen i ett Har regeringen i ett

ärende om koncession ärende om koncession inte

inte fattat beslut sex fattat beslut sex månader

månader efter det att efter det att ansökan

ansökningen gavs in, får gavs in, eller har

sökanden begära förklaringFinansinspektionen i ett

av kammarrätten att ärende enligt 2 a kap. 2 §

ärendet onödigt uppehålls.inte fattat beslut inom

Har regeringen inte tre månader, eller i ett

meddelat beslut sex ärende enligt 2 a kap. 3,

månader efter det att 5 eller 6 §, inom en

kammarrätten avgett en månad, får sökanden begära

sådan förklaring, skall förklaring av kammarrätten

det anses som att att ärendet onödigt uppe-

ansökningen har hålls.

avslagits. Efter det att

 kammarrätten avgett sådan

 förklaring skall ansökan

 anses ha avslagits om

 beslut inte har med-

 delats

 -inom sex månader i ett

 ärende om koncession,

 -inom tre månader i ett

 ärende enligt 2 a kap. 2

 §, eller

 -inom en månad i ett

 ärende enligt 2 a kap. 3,

 5 eller 6 §.

 21 kap.

 2 §[38]

Finansinspektionen kan Finansinspektionen kan

vid vite förelägga verk- förelägga verkställande

ställande direktören och direktören och styrelse-

styrelseledamöterna att ledamöterna att fullgöra

fullgöra sina sina skyldigheter enligt

skyldigheter enligt denna lag eller andra

denna lag eller andra författningar att

författningar att

 1. till Finansinspektionen sända in behöriga redovisningshandlingar eller

revisionsberättelser,

 2. hos inspektionen göra behöriga anmälningar för registrering, eller

 3. på bolagets brev, fakturor och orderblanketter lämna sådana uppgifter som

anges i 17 kap. 5 §.

 Föreläggande enligt första stycket 2 får inte meddelas, om underlåtenhet att

göra anmälan medför att bolagsstämmans eller styrelsens beslut förfaller eller

bolaget blir skyldigt att träda i likvidation.

 Finansinspektionen kan Finansinspektionen kan

förena annat föreläggandeförena föreläggande eller

enligt denna lag än som förbud enligt denna lag

avses i första stycket med vite.

med vite.

 Har inspektionen förelagt vite skall den mot vilken föreläggandet riktas genast

skriftligen underrättas om detta.

 Följs inte ett sådant vitesföreläggande som avses i första stycket kan Finans-

inspektionen döma ut vitet.

 1. Denna lag träder i kraft såvitt avser 2 kap. 18 §, nya 7 kap. 3 §, 10 kap. 5

§ och 12 kap. 13 § den dag regeringen bestämmer och i övrigt den 1 juli 1995.

 2. I fråga om försäkringsbolag som har koncession och som har bildats före den

1 juli 1995 gäller 2 kap. 5 § i dess äldre lydelse till utgången av juni 1996.

 3. Bestämmelserna i 7 kap. 12 § om borgensförbindelser m.m. gäller inte sådana

förbindelser som ingåtts före lagens ikrafträdande.

 4. För sådana placeringar hos ett livförsäkringsbolag som vid lagens ikraft-

trädande överskrider gränserna i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3 skall

följande gälla.

 Senast den 31 december 1999 skall placeringarna ha nedbringats till de nivåer

som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3.

 Om en placering överstiger tjugo procent av det belopp som skall skuldtäckas

skall den senast den 30 juni 1996 ha nedbringats under denna nivå.

 En placerings andel av det belopp som skall skuldtäckas får inte öka.

 I inget fall får andelen aktier eller andra värdepapper som kan jämställas med

aktier från samma emittent överstiga fem procent av det belopp som skall

skuldtäckas.

 5. För försäkringar som har meddelats före ikraftträdandet av nya 7 kap. 3 §,

gäller fortfarande de upphävda bestämmelserna i 7 kap. 5-7 §§ och 8 § första och

andra styckena.

 För försäkringar som avses i första stycket och som vid ikraftträdandet av nya

7 kap. 3 § fortfarande gäller skall upprättade grunder även därefter ha fortsatt

giltighet om inte till försäkringsvillkoren har överförts bestämmelserna i

grunderna om

 1. villkoren för försäkringstagarnas rätt till återköp,

 2. försäkringstagarnas rätt till fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos bolaget,

 4. verkan av underlåtenhet att betala premie,

 5. försäkringstagarens rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 1, 2

eller 4 upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för för-

säkringsfallet,

 6. villkoren för tilldelning av återbäring, och

 7. förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

 För sådana försäkringar som avses i första stycket skall 7 kap. 8 a § endast

tillämpas beträffande grunder för

 1. beräkning av försäkringspremier och premiereserv,

 2. beräkning av tekniska återköpsvärden, samt

 3. återbäring till försäkringstagarna.

 6. Ett försäkringsbolag som vid lagens ikraftträdande äger aktier eller andelar

i juridiska personer med uppgift att äga tillgångar som avses i 7 kap. 10 §

första stycket behöver inte Finansinspektionens medgivande enligt 7 kap. 17 §

för detta innehav om sådant medgivande inte krävdes före lagens ikraftträdande.

 **Fotnot**

 [21]Senaste lydelse 1993:1304.

 [22]Senaste lydelse 1993:1304.

 [23]Senaste lydelse 1993:1304.

 [24]Senaste lydelse 1993:1304.

 [25]Senaste lydelse 1993:1304. Ändringen innebär bl.a. att andra

 stycket upphävs.

 [26]Senaste lydelse 1994:1941.

 [27]Senaste lydelse 1994:1941.

 [28]Senaste lydelse 1994:1941.

 [11]Senaste lydelse 1993:1304.

 [12] Senaste lydelse 1992:1241

 [13]Senaste lydelse av förutvarande 2 kap. 6 § 1993:1304.

 Ändringen innebär bl.a. att fjärde stycket upphävs.

 [14]Förutvarande 2 §.

 [15]Förutvarande 3 §

 [16]Senaste lydelse av förutvarande 4 § 1989:1081. Ändringen

 innebär bl.a. att sista stycket upphävs.

 [17]Senaste lydelse 1993:1304.

 [18]Senaste lydelse 1993:1304

 [19]Senaste lydelse av förutvarande 7 kap. 9 a § 1993:1304.

 Ändringen innebär bl.a. att första, femte och sjätte styckena

 upphävs.

 [20]Senaste lydelse av förutvarande 7 kap. 10 a § 1993:1304

 [21]Senaste lydelse av förutvarande 11 § 1993:1304

 [22]Senaste lydelse 1993:1304

 [23]Senaste lydelse 1993:1304.

 [24]Senaste lydelse 1993:1304

 [25]Senaste lydelse 1994:1941

 [26]senaste lydelse 1991:1767.

 [27]Senaste lydelse 1993:1304.

 [28]Senaste lydelse 1993:1304.

 [29]Senaste lydelse 1991:1767. Ändringen innebär bl.a. att första

 stycket upphävs.

 [30]Senaste lydelse 1991:1767.

 [31]Senaste lydelse 1991:1767.

 [32] Senaste lydelse 1993:1304

 [33]Senaste lydelse 1991:1767

 [34]Senaste lydelse 1993:1304

 [35]Senaste lydelse 1993:1304.

 [36]Senaste lydelse 1995:54.

 [37]Senaste lydelse 1993:1304.

 [38]Senaste lydelse 1994:1941.

 373

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares

verksamhet i Sverige

 dels att 3 och 4 kap., 5 kap. 1-11 §§, 6 kap. 6-8 §§, 7 kap. 2 §, 8 kap. 7 och

9 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 2 kap. 1 och 4 §§, 6 kap. 1, 2, 7 och 9 §§ skall

utgå,

 dels att punkterna 2-4 i övergångsbestämmelsen till lagen (1993:1302) om

EES-försäkringsgivares verksamhet i Sverige skall upphöra att gälla,

 dels att nuvarande 5 kap. 12 § skall betecknas 2 kap. 6 §, nuvarande 5 kap. 13

§ skall betecknas 2 kap. 7 §, nuvarande 5 kap. 14 § skall betecknas 6 kap. 6 §,

nuvarande 6 kap. 10 § skall betecknas 8 kap.

4 a §, och nuvarande 6 kap. 11 § skall betecknas 6 kap. 10 §,

 dels att 1 kap. 2, 3 och 5 §§, 2 kap. 1-5 §§, den nya 6 §, 6 kap. 1, 3-6, 9 §§

och den nya 10 §, 7 kap. 1 och 3 §§, 8 kap. 1 och 4-6 §§ skall ha följande

lydelse,

 dels att rubriken till 6 kap. skall lyda "Finansinspektionens uppgifter m.m.",

 dels att rubriken närmast före 2 kap. 2 §§ skall sättas närmast före 2 kap. 4 a

§§,

 dels att det i lagen skall föras in två nya paragrafer, 2 kap. 4 a § och 6 kap

5 a §, samt närmast före 2 kap. 2 och 6 §§ två nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §1

Med skadeförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 a §

försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Med livförsäkring avses i denna lag sådan försäkring som anges i 2 kap. 3 b §

försäkringsrörelselagen.

 Bestämmelserna i denna lag om livförsäkring behöver inte tillämpas för sådana

livförsäkringar som avses i 2 kap. 3 b § första stycket klasserna 1 b och 4

försäkringsrörelselagen om premien är beräknad och bestämd för längst fem år. De

får tillämpas för skadeförsäkringar som avses i 2 kap. 3 a § första stycket

klasserna 1 och 2 försäkringsrörelselagen samt för avgångsbidragsförsäkringar.

 Ersättning, som betalas i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera

livförsäkring eller skadeförsäkring beroende på vilket av dessa slag av för-

säkring som har meddelats. Har sådan ränta köpts i ett livförsäkringsföretag,

skall den dock i detta företag höra till livförsäkring.

 För sådan livränta

eller sjukränta som

tillhör skade-

försäkring

1Ändringen innebär att femte stycket upphävs.

gäller de särskilda

bestämmelserna om

livförsäkring i 3 kap. 2 §

andra stycket, 3 §

första och andra

styckena, 5 kap. 2-7

och 9-11 §§ samt 7 kap. 2 §

i tillämpliga delar.

 3 §2

Med EES-land där risken

är belägen avses i denna

lag

 1. när försäkringen avser

byggnad eller byggnad

och dess innehåll, till

den del byggnaden och

innehållet täcks av samma

försäkring, det EES-land

i vilket egendomen är

belägen,

 2. när försäkringen avser

registreringspliktigt

fordon, det EES-land där

registreringen skall

ske,

 3. när försäkringen har

en giltighetstid av

fyra månader eller

mindre och oberoende av

försäkringsklass täcker

rese- eller semester-

risker, det EES-land där

försäkringstagaren har

tecknat försäkringen,

 4. i andra fall än dem

som uttryckligen

omfattas av 1-3, om för-

säkringstagaren är en

fysisk person, det

EES-land där försäkrings-

tagaren har sin vanliga

vistelseort eller, om

försäkringstagaren är en

juridisk person, det

EES-land där det

driftställe som försäk-

ringen gäller är beläget.

 Det land där försäkringsgivaren har sitt säte anses som försäkringsgivarens

hemland. Försäkringsgivare i en försäkringssammanslutning skall anses ha sitt

hemland i det land där sammanslutningens verkliga

ledning finns.

 5 §3

Angående trafikförsäkring meddelas vissa särskilda bestämmelser i trafik-

skadelagen (1975:1410).

 I fråga om livförsäkring endast för dödsfall, som meddelas för en tid av längst

fem år eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst fem år i

sänder, får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen

medge undantag från de särskilda bestäm-

2Ändringen innebär bl.a. att första stycket upphävs.

3Ändringen innebär att tredje stycket upphävs.

melserna om livförsäkring samt, i mån av behov, besluta att bestäm-melser som

särskilt gäller skadeförsäkring skall tillämpas i stället.

 Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finans-

inspektionen får i fråga

om sådan livförsäkring som

avses i 2 kap. 3 b §

första stycket klass 3

försäkringsrörelselagen

(1982:713) medge undan-

tag från 5 kap. 5 § och,

om det finns särskilda

skäl, från övriga

bestämmelser om liv-

försäkring. Ett undantag

skall vara förenligt med

Sveriges förpliktelser i

fråga om försäkring enligt

avtalet den 2 maj 1992

om Europeiska

ekonomiska sam-

arbetsområdet.

 2 kap.

Etablering

 1 §

Försäkringsgivare som En försäkringsgivare som i

avses i 1 kap. 1 § får sitt hemland har

driva försäkringsrörelse tillstånd att driva

här i landet, om försäkringsrörelse får driva

tillstånd (koncession) verksamhet här i landet

därtill lämnats av 1. från en

regeringen. Rörelsen sekundäretablering med

skall drivas början två månader efter

 1. genom en det att Finansinspek-

generalagent som tionen från den behöriga

syssloman, myndigheten i försäkrings-

 2. genom ett givarens hemland tagit

avdelningskontor med emot en underrättelse med

självständig förvaltning sådant innehåll som anges

(filial), eller i 4 § första och andra

 3. såvitt avser försäk- styckena,

ringsgivare i en försäk- 2. genom

ringssammanslutning, gränsöverskridande verk-

genom en samhet, så snart Finans-

generalrepresentation. inspektionen från en

 behörig myndighet i försäk-

 ringsgivarens hemland

 mottagit en underrättelse

 med sådant innehåll som

 anges i 4 a §.

 En generalagent skall

vara bosatt här i

landet. Han får inte

vara underårig, i

konkurs eller under-

kastad näringsförbud

eller ha förvaltare

enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken. Som

generalagent får även

svensk juridisk person

anlitas. För fullgörande

av de skyldigheter som

åligger generalagenten

skall den juridiska

personen utse ett ombud

som uppfyller kraven i

första och andra me-

ningarna.

 Den utländska

försäkringsgivaren skall

utfärda fullmakt för

generalagenten att ingå

för försäkringsgivaren

bindande rättshandlingar

med tredje man samt ta

emot stämning för den

utländska försäkrings-

givaren och själv eller

genom annan tala och

svara för denne.

 För verksamhet som

drivs genom filial

gäller även bestämmelserna

i lagen (1992:160) om

utländska filialer m.m.

Verkställande direktör för

en utländsk

försäkringsgivares filial

skall dock vara bosatt

i Sverige.

 En

generalrepresentation

för försäkringsgivare i en

försäkringssammanslutning

skall förestås av ett

ombud som uppfyller

kraven i andra stycket.

De till sammanslut-

ningen hörande

försäkringsgivarna skall

utfärda fullmakt för om-

budet att vid tvister

som rör ingångna

försäkringsavtal ingå för

försäkringsgivarna

bindande rättshandlingar

och att ta emot stämning

för försäkringsgivarna och

själv eller genom annan

tala och svara för dem.

Särskilda bestämmelser om

ombud för försäkrings-

givare i försäkrings-

sammanslutning finns i

4 kap. Med företrädare

avses i denna lag

generalagent, verk-

ställande direktör för en

filial samt ombud för

generalagent och för för-

säkringsgivare i en för-

säkringssammanslutning.

Finansinspektionen

skall efter ansökan lämna

förhandsbesked om huru-

vida koncession enligt

första stycket krävs för

en planerad verksamhet.

 Ett sådant

förhandsbesked är bind-

ande för den myndighet

som har lämnat beskedet.

Om regeringen har

beslutat i fråga om för-

handsbesked är även

Finansinspektionen

bunden av detta besked.

Gränsöverskridande Sekundäretablering

verksamhet

 2 §

Efter anmälan till Med sekundäretablering

Finansinspektionen får enligt 1 § avses

en försäkringsgivare 1. en generalagent

marknadsföra försäkringar 2. ett avdelningskontor

här i landet från ett med

fast driftställe i ett självständig förvaltning

annat EES-land (filial), eller

(gränsöverskridande 3. såvitt avser försäk-

verksamhet). ringsgivare i en försäk-

Marknadsföring som avser ringssammanslutning, en

livförsäkringar och som generalrepresentation.

riktas till enskilda

personligen skall ske

genom förmedling av en

försäkringsgivare som har

koncession att genom

ett fast driftställe i

Sverige driva för-

säkringsrörelse här och

som tillhör samma

koncern som försäkrings-

givaren eller som denne

har samarbetsavtal med.

 Efter tillstånd av

Finansinspektionen

(koncession) får sådan

marknadsföring som avses

i första stycket andra

meningen ske utan för-

medling av en försäk-

ringsgivare med

koncession i Sverige.

 3 §

Gränsöverskridande verk- En generalagent skall

samhet får inte avse för-vara bosatt här i landet.

säkring av följande Han får inte vara

risker enligt 2 kap. 3 underårig, i konkurs

a § första stycket eller underkastad

försäkringsrörelselagen näringsförbud eller ha för-

(1982:713): valtare enligt 11 kap.

 1. arbetsolycksfall 7 § föräldrabalken. Som

(klass 1), generalagent får även

 2. civilrättsligt svensk juridisk person

ansvar för kärnenergi ochanlitas. För att fullgöra

produktansvar för de skyldigheter som

läkemedel (klass 13), åligger en generalagent

och skall den juridiska

 3. byggnadsarbeten, om personen utse ett ombud

sådan försäkring är obliga-som uppfyller dessa

torisk (klass 9 och krav.

13). Den utländska försäkrings-

 Den som deltar i givaren skall utfärda

koassuransavtal av- fullmakt för general-

seende stora risker på agenten att ingå för

annat sätt än som ledandeförsäkringsgivaren

försäkringsgivare behöverbindande rättshandlingar

inte göra sådan anmälan med tredje man samt ta

som avses i 2 §. emot stämning för den

 Bestämmelserna i 2 § om utländska försäkrings-

livförsäkring tillämpas givaren och själv eller

även på verksamhet av- genom annan tala och

seende tontiner och så- svara för denne.

dan kapi- För verksamhet som drivs

taliseringsverksamhet genom filial gäller även

som grundas på försäk- bestämmelserna i lagen

ringstekniska be- (1992:160) om utländska

räkningar. filialer m.m. En verk-

 ställande direktör för

 filialen skall dock vara

 bosatt i Sverige.

 En

 generalrepresentation för

 försäkringsgivare i en

 försäkringssammanslutning

 skall förestås av ett

 ombud som uppfyller

 kraven i andra stycket.

 De försäkringsgivare som

 hör till sammanslutningen

 skall utfärda fullmakt för

 ombudet att vid tvister

 som rör ingångna för-

 säkringsavtal ingå för för-

 säkringsgivarna bindande

 rättshandlingar och att

 ta emot stämning för

 försäkringsgivarna och

 själv eller genom annan

 tala och svara för dem.

 Ombudet ansvarar för den

 verksamhet som

 försäkringsgivarna i

 sammanslutningen driver

 enligt denna lag.

 Ombudet är skyldigt att

 rätta sig efter svenska

 myndigheters beslut och

 föreskrifter som meddelas

 med stöd av lag eller

 annan författning.

 Med företrädare avses i

 denna lag generalagent,

 verkställande direktör för

 en filial samt ombud för

 generalagent och för för-

 säkringsgivare i en försäk-

 ringssammanslutning.

Annan verksamhet än för-

säkringsrörelse

 4 §

Om det finns särskilda En underrättelse enligt 1 §

skäl, får en försäkrings-1 om sekundäretablering

givare som har fått sådanskall innehålla

koncession som anges i 1. uppgifter om

1 § medges att driva sekundäretableringens

annan rörelse här i adress och om vem som

landet än skall vara dess

försäkringsrörelse. Med- företrädare,

givande lämnas av rege- 2. en plan över den

ringen eller, efter tilltänkta verksamheten

regeringens bemynd- med angivande av

igande, av etableringens

Finansinspektionen. organisation och vilket

 Om det finns skäl, får slags

ett medgivande enligt försäkringsverksamhet som

första stycket återkallasskall drivas där, och

av den som får lämna 3. intyg utfärdat av

sådant medgivande. hemlandsmyndigheten om

 försäkringsgivarens

 kapitalbas.

 För verksamhet som avser

 försäkringar angivna i

 2 kap. 3 a § första

 stycket 10 försäkrings-

 rörelselagen (1982:713)

 (motorfordonsansvar) och

 som inte uteslutande

 avser försäkring av frakt-

 förares ansvar, skall en

 underrättelse dessutom

 innehålla

 1. uppgift om vem som är

 försäkringsgivarens repre-

 sentant enligt 5 §

 trafikskadelagen

 (1975:1410), och

 2. en förklaring att för-

 säkringsgivaren är medlem

 i Trafikförsäkringsföre-

 ningen.

 Om försäkringsgivaren

 avser att ändra sin

 verksamhet i fråga om

 förhållanden som anges i

 första stycket 1 och 2,

 får ändringen göras

 tidigast en månad efter

 det att försäkringsgivaren

 underrättat

 Finansinspektionen om

 ändringen.

 Gränsöverskridande

 verksamhet

 4 a §

 En underrättelse enligt 1 §

 2 om att en försäkrings-

 givare skall meddela för-

 säkringar här i landet från

 ett fast driftställe i

 ett annat land inom

 Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (EES)

 (gränsöverskridande

 verksamhet) skall inne-

 hålla

 1. uppgift om vilket

 eller vilka slag av

 risker eller åtaganden

 försäkringarna skall täcka,

 och

 2. intyg utfärdat av

 hemlandsmyndigheten om

 a) försäkringsgivarens

 kapitalbas, och

 b) vilka

 försäkringsklasser för-

 säkringsgivarens konces-

 sion omfattar.

 För verksamhet som avser

 försäkringar angivna i

 2 kap. 3 a § första

 stycket 10 försäkrings-

 rörelselagen (1982:713)

 (motorfordonsansvar) och

 som inte uteslutande

 avser försäkring av frakt-

 förares ansvar, skall en

 underrättelse dessutom

 innehålla

 1. uppgift om vem som är

 försäkringsgivarens repre-

 sentant enligt 5 §

 trafikskadelagen

 (1975:1410), och

 2. en förklaring att för-

 säkringsgivaren är medlem

 i Trafikförsäkringsföre-

 ningen.

 Om försäkringsgivaren

 avser att ändra sin

 verksamhet i fråga om för-

 hållanden som anges i

 första och andra

 styckena, får ändringen

 göras tidigast en månad

 efter det att Finans-

 inspektionen underrättats

 om ändringen.

 Separationsprincipen

 5 §4

Försäkringsgivare får här i landet bara driva sådan försäkringsrörelse som

försäkringsgivaren driver i sitt hemland.

 Rörelse som avses i 2 Rörelse som avses i 2

kap. 3 b § försäkrings- kap. 3 b §

rörelselagen (1982:713), försäkringsrörelselagen

direkt (1982:713), direkt

livförsäkringsrörelse, fårlivförsäkringsrörelse, får

här i landet förenas här i landet förenas

endast med direkt endast med direkt skade-

skadeförsäkringsrörelse försäkringsrörelse som

som avses i 2 kap. 3 a § avses i 2 kap. 3 a §

första stycket klasserna första stycket klasserna

1 och 2 försäkrings- 1 och 2 försäkringsrörelse-

rörelselagen samt med lagen samt med rörelse

rörelse avseende återför-avseende återförsäkring

säkring (indirekt försäk-(indirekt försäkring) av

ring) av försäkring försäkring enligt någon av

enligt någon av dessa dessa klasser och liv-

klasser och livförsäkringförsäkring om inte annat

om inte annat följer av följer av tredje stycket.

fjärde stycket.

 En försäkringsgivare som

i sitt hemland förenar

direkt livför-

säkringsrörelse med någon

annan skadeförsäkrings-

rörelse än sådan som avses

i andra stycket, får

genom agentur eller

filial här i landet

endast driva skadeför-

säkringsrörelse om inte

annat följer av fjärde

stycket.

 Utöver vad som följer av Utöver vad som följer av

andra och tredje andra stycket får direkt

styckena får direkt liv- livförsäkringsrörelse och

försäkringsrörelse och skadeförsäkringsrörelse här

skadeförsäkringsrörelse häri landet bedrivas av

i landet bedrivas av samma försäkringsgivare

samma försäkringsgivare om sådan verksamhet

om sådan verksamhet samtidigt bedrevs här den

samtidigt bedrevs här 2 maj 1992.

vid tidpunkten för

undertecknandet av

avtalet om Europeiska

ekonomiska samarbets-

området, den 2 maj 1992.

 Direkt livförsäkrings- Direkt livförsäkrings-

rörelse och skadeförsäk- rörelse och skadeförsäk-

ringsrörelse som här i ringsrörelse som här i

landet bedrivs av samma landet bedrivs av samma

försäkringsgivare enligt försäkringsgivare enligt

andra eller fjärde andra eller tredje

stycket skall hållas åt- stycket skall hållas

skilda hos försäkrings- åtskilda hos försäkrings-

givaren. givaren.

 Övriga bestämmelser

 6 §5

En försäkringsgivare En försäkringsgivare eller

eller företrädare får inteföreträdare får inte till

till fördel för enskilda fördel för en enskild för-

försäkringstagare eller säkringstagare eller

4Ändringen består bl.a. i att tredje stycket upphävs.

5Förutvarande 5 kap. 12 §.

grupper av grupp av

försäkringstagare, på försäkringstagare, på annat

annat sätt än genom sätt än genom återbäring,

återbäring, medge direkt medge direkt eller

eller indirekt ned- indirekt ned-sättning av

-sättning av de de livförsäkringspremier

livförsäkringspremier somsom försäkringsgivaren,

försäkringsgivaren enligtenligt grunder eller

fastställda grunder andra tekniska

bestämt för sin rörelse härberäkningar tillämpar för

i landet. sin rörelse här i landet.

6 kap. Om tillsyn över 6 kap. Finans-

försäkringsverksamheten inspektionens uppgifter

 m.m.

Tillsynens inriktning

 1 §

Verksamhet som bedrivs Finansinspektionen skall

enligt denna lag skall följa den verksamhet som

stå under tillsyn av drivs enligt denna lag i

Finansinspektionen i den utsträckning som

den utsträckning som behövs för tillämpningen av

följer av lagen. Inspek- lagen. Inspektionen

tionen skall verka för skall, i samarbete med

en sund utveckling av den behöriga myndigheten

verksamheten. i försäkringsgivarens

 hemland, verka för en

 sund utveckling av verk-

 samheten.

 Inspektionen skall Finansinspektionen

lämna de uppgifter till skall lämna uppgift till

behöriga myndigheter i behöriga myndigheter i en

försäkringsgivarnas försäkringsgivares

hemländer som dessa hemland, om dessa

myndigheter behöver för myndigheter behöver upp-

kontroll av försäk- giften för sin tillsyn

ringsgivarnas soliditet över en försäkringsgivares

samt i övrigt ha ett verksamhet, samt i övrigt

sådant nära samarbete medha ett nära samarbete med

övriga EES-länders behöriga myndigheter.

behöriga myndigheter som

föranleds av avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet.

 Efter anmälan till

 Finansinspektionen kan

 en behörig myndighet i en

 försäkringsgivares hemland

 företa undersökning hos en

 sekundäretablering här i

 landet.

 3 §

Företrädaren skall lämna En försäkringsgivare som

Finansinspektionen de driver försäkringsverksam-

upplysningar som het här i landet enligt

inspektionen begär om 2 kap. skall lämna

försäkringsgivaren och Finansinspektionen de

den verksamhet som uppgifter som den behöver

denne driver här i för att fullgöra sina

landet genom uppgifter enligt denna

etablering. lag. Försäkringsgivaren

 Företrädaren skall hållaskall även hålla de

tillgångar samt tillgångar, räkenskaper

räkenskaper och andra och andra handlingar

handlingar tillgängliga tillgängliga för inspek-

för granskning av tionens granskning som

Finansinspektionen. inspektionen behöver för

 att fullgöra sina

 uppgifter enligt denna

 lag.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får meddela

föreskrifter om vilka upplysningar som en försäkringsgivare skall lämna till

inspektionen.

 4 §

Skyldighet enligt 3 § Skyldigheten enligt 3 §

att lämna upplysningar att lämna upplysningar

och hålla tillgångar och och hålla tillgångar och

handlingar tillgängliga handlingar tillgängliga

för granskning åligger för granskning gäller även

även för

 1. styrelsen och verk- 1. styrelsen och verk-

ställande direktören i ställande direktören eller

aktiebolag som driver motsvarande i ett företag

verksamhet här i landet som i sin verksamhet här

med föremål uteslutande i landet uteslutande

att biträda utländsk biträder en utländsk försäk-

försäkringsgivare som ringsgivare som för-

driver rörelse här i säkringsgivaren har ett

landet, bestämmande inflytande i,

 2. ordförande och verk- 2. ordförande och verk-

ställande direktör eller ställande direktör eller

motsvarande befat- motsvarande befattnings-

tningshavare i havare i

tarifförening, skade- skaderegleringsnämnd,

regleringsnämnd, villkorsnämnd eller annat

villkorsnämnd eller liknande organ, som här i

annat liknande organ, landet biträder utländsk

som här i landet biträderförsäkringsgivare i

sådan försäkringsgivare bedrivande av dess

vid rörelsens be- rörelse.

drivande, och

 3. personer som är

införda i en förteckning

som anges i 4 kap. 2 §.

 5 §

Finansinspektionen får Om en försäkringsgivare

meddela de erinringar i överträder denna lag eller

fråga om försäkrings- en föreskrift som har

givares verksamhet här i meddelats med stöd av

landet som inspektionen denna lag eller på annat

anser behövliga. sätt visar sig olämplig

 Finansinspektionen att driva försäkrings-

skall förelägga verksamhet här, får

försäkringsgivaren att Finansinspektionen före-

vidta rättelse, om lägga försäkringsgivaren

inspektionen finner att att vidta rättelse. Om

 försäkringsgivaren inte

 följer föreläggandet skall

 inspektionen underrätta

 behörig myndighet i försäk-

 ringsgivarens hemland.

 1. avvikelse skett från Om rättelse ändå inte

denna lag eller före- sker, får inspektionen

skrifter som har förbjuda försäkringsgivaren

meddelats med stöd av att fortsätta sin

denna lag eller grun- marknadsföring och att

derna, om sådana finns, ingå nya försäkringsavtal

 2. grunderna inte om risker som är belägna

längre är till- här i landet eller, när

fredsställande med hänsyndet gäller livförsäkring,

till omfattningen och om försäkringsåtaganden som

beskaffenheten av försäk-skall fullgöras här i

ringsgivarens rörelse, landet. Innan ett förbud

 3. de tillgångar som meddelas skall

motsvarar värdet av de inspektionen underrätta

försäkringstekniska behörig myndighet i

skulderna inte längre är försäkringsgivarens

tillräckliga, eller hemland.

 4. det i övrigt finns I brådskande fall får

allvarliga anmärkningar Finansinspektionen, utan

mot försäkringsgivarens att den behöriga myndig-

verksamhet. heten underrättats enligt

 Om ett föreläggande första stycket,vidta de

enligt första stycket åtgärder som anges i andra

inte har följts inom den stycket för att hindra

bestämda tiden och det att ytterligare

anmärkta förhållandet inteöverträdelser sker.

heller på något annat sättFinansinspektionen får i

undanröjts, skall brådskande fall och utan

Finansinspektionen att den utländska behöriga

anmäla detta till myndigheten underrättas

regeringen. även förordna ett ombud

 Följer en att på försäkringsgivarens

försäkringsgivare inte vägnar ta emot stämning

gällande bestämmelser om och i övrigt företräda

redovisning och täckning denne med avseende på

av försäkringstekniska redan meddelade för-

skulder får regeringen, säkringar. Till dess att

efter att ha underrättat kungörelse skett av sådant

behörig myndighet i för- förordnande får för-

säkringsgivarens säkringstagare, om för-

hemland, förbjuda för- säkringsgivaren inte är en

säkringsgivaren att försäkringssammanslutning,

fritt förfoga över sina sätta in förfallen

tillgångar i Sverige. försäkringspremie hos

 Finansinspektionen med

 samma verkan som om den

 blivit betald till försäk-

 ringsgivaren.

 5 a §6

Om behörig myndighet i Om en behörig myndighet i

en försäkringsgivares en försäkringsgivares

hemland inskränker för- hemland inskränker en

säkringsgivarens rätt attförsäkringsgivares rätt att

förfoga över sina förfoga över sina till-

tillgångar, skall gångar, skall Finans-

Finansinspektionen på inspektionen på begäran av

begäran av myndigheten myndigheten vidta samma

vidta samma åtgärder be- åtgärder i fråga om försäk-

träffande försäkrings- ringsgivarens tillgångar

givarens tillgångar i i Sverige.

Sverige.

 Finansinspektionen får Finansinspektionen skall

besluta hur skadeförsäk- biträda den behöriga myn-

ringsverksamhet skall digheten i försäkrings-

drivas efter ett sådant givarens hemland vid

beslut som avses i verkställighet av ett

fjärde och femte beslut om hur

styckena. För försäkringsverksamheten

livförsäkringsverksamhet skall drivas efter det

skall bestämmelserna i att den myndigheten

7 kap. 2 § tillämpas. beslutat

 - att försäkringsgivaren

 inte får fortsätta sin

 marknadsföring eller ingå

 nya försäkringsavtal,

 eller

 - att inskränka försäk-

 ringsgivarens rätt att

 förfoga över sina till-

 gångar.

 6 §7

Om företrädaren inte kan Om en företrädare avsäger

utöva sitt uppdrag, om sig sitt uppdrag, om

han avsäger sig det fullmakten återkallas

eller om fullmakten eller om företrädaren av

återkallas, annan an-

6Förutvarande 6 kap. 5 § femte-sjätte styckena.

7Förutvarande 5 kap. 14 §.

skall ledning inte kan utöva

Finansinspektionen för sitt uppdrag, skall

tiden till dess hindret åtgärder som anges i 5 §

upphört eller en ny före-första-tredje stycket

trädare blivit vidtas. Om det med hänsyn

befullmäktigad och till skyddet av försäk-

godkänd förordna ett ringstagarnas intressen

ombud att på är nödvändigt, får inspek-

försäkringsgivarens vägnartionen, för tiden till

ta emot stämning och i dess hindret upphört

övrigt företräda denne medeller en ny företrädare

avseende på redan blivit befullmäktigad,

meddelade försäkringar. förordna ett ombud i

Ett sådant förordnande enlighet med 5 § fjärde

skall inspektionen stycket.

genast kungöra i Post-

och Inrikes Tidningar. 9 §8

Till dess att en sådan

kungörelse skett får, Om det kan antas att

beträffande andra försäk-någon driver sådan

ringsgivare än för- verksamhet att denna lag

säkringsgivare i är tillämplig, får

försäkringssamman- Finansinspektionen före-

slutning, försäkrings- lägga denne att lämna de

tagare hos inspektionen upplysningar om

sätta in förfallen för- verksamheten som behövs

säkringspremie med samma för att bedöma om lagen är

verkan som om den tillämplig.

blivit betald till

försäkringsgivaren.

 Om Finansinspektionen Om Finansinspektionen

finner att någon utan finner att någon driver

koncession driver till- försäkringsverksamhet utan

ståndspliktig att förutsättningarna en-

verksamhet, skall in- ligt 2 kap. är uppfyllda,

spektionen förelägga skall inspektionen före-

denne att inom viss tid lägga denne att upphöra

ansöka om koncession med verksamheten. In-

eller vidta de ändringar spektionen skall genast

i verksamheten som underrätta behörig

inspektionen anger myndighet i försäkrings-

eller också upphöra med givarens hemland om före-

verksamheten. läggandet.

 Bestämmelsen i andra

stycket skall i

tillämpliga delar gälla

om Finansinspektionen

finner att någon driver

gränsöverskridande verk-

samhet utan att anmälan

skett.

 Ett föreläggande enligt denna paragraf får riktas mot såväl försäkringsgivaren

som den som här i landet, i syfte att förmå någon att teckna försäkring hos

försäkringsgivaren, är verksam för försäkringsgivarens räkning.

 10 §9

Försäkringsgivare som om-Regeringen får föreskriva

fattas av denna lag att en försäkringsgivare

skall med årliga som enligt denna lag

avgifter bekosta driver verksamhet från en

Finansinspektionens sekundäretablering här i

verksamhet enligt de landet, skall betala

närmare föreskrifter som årliga avgifter till

regeringen meddelar. Finansinspektionen.

 Regeringen skall i så

 fall meddela närmare före-

 skrifter om hur avgiften

 skall beräknas.

8Ändringen består bl.a. i att tredje stycket upphävs.

9Förutvarande 11 §.

 7 kap.

 1 §

Om en försäkringsgivare Om en försäkringsgivare

upphör att driva försäk- till följd av ett beslut

ringsrörelse här i av behörig myndighet i

landet, åligger det hemlandet inte längre får

försäkringsgivaren att driva försäkringsrörelse här

med bifogande av giltig i landet, skall Finans-

fullmakt hos inspektionen vidta de åt-

Finansinspektionen upp- gärder som behövs för att

ge ombud, som godkänns hindra att försäkrings-

av inspektionen, att på givaren fortsätter verk-

försäkringsgivarens vägnarsamheten eller inleder

företräda denne med av- ny verksamhet.

seende på redan Inspektionen skall, på

meddelade försäkringar. begäran av och i

För tiden intill dess samarbete med behörig

sådan anmälan har skett myndighet i försäkrings-

får Finansinspektionen givarens hemland,

förordna ett ombud med -förbjuda försäkrings-

nämnda befogenhet. givaren att förfoga över

Inspektionen skall sina tillgångar i Sverige

genast införa kungörelse eller begränsa försäkrings-

i Post- och Inrikes givarens förfoganderätt,

Tidningar om eller

godkännandet eller för- -förbjuda försäkrings-

ordnandet. Intill dess givaren att fortsätta sin

sådant kungörande har marknadsföring eller att

skett, får försäkrings- ingå nya försäkringsavtal.

tagare hos Finansinspektionen

Finansinspektionen sätta skall i övrigt vidta de

in förfallen för- åtgärder som behövs till

säkringspremie med samma skydd för de försäkrades

verkan som om den intressen. Inspektionen

blivit inbetald till skall även i övrigt biträda

försäkringsgivaren. hemlandets myndighet i

 angelägenheter som rör

 avvecklingen av försäk-

 ringsgivarens verksamhet

 här i landet. Inspek-

 tionen får därvid vidta

 sådana åtgärder som in-

 spektionen kan besluta

 om för ett svenskt försäk-

 ringsbolag.

 3 §

En försäkringsgivare som När Finansinspektionen av

har koncession enligt en behörig myndighet i

2 kap. 1 § får med ett annat EES-land ges

Finansinspektionens tillfälle att yttra sig

tillstånd helt eller över en fråga om tillstånd

delvis överlåta sitt för-till en överlåtelse av ett

säkringsbestånd till en försäkringsbestånd som

annan försäkringsgivare meddelats under

som i Sverige har fått verksamhet som drivits

koncession att driva med stöd av denna lag,

sådan försäkringsrörelse.skall inspektionen lämna

 sitt samtycke om

 1. försäkringstagarnas

 rätt inte försämras, och

 2. den övertagande försäk-

 ringsgivaren har den

 kapitalbas som krävs

 sedan överlåtelsen

 beaktats.

 Om det försäkringsbeståndFinansinspektionen

som överlåtelsen avser skall yttra sig inom tre

består av försäkringar sommånader.

meddelats genom gräns-

överskridande

verksamhet, får tillstånd

ges endast om behörig

myndighet i det land där

riskerna är belägna

samtycker till över-

låtelsen och den

övertagande försäkrings-

givaren där uppfyller

kraven för gränsöver-

skridande verksamhet

med de försäkringar som

överlåtelsen avser.

 Är den övertagande försäk-Finansinspektionen

ringsgivaren en utländsk skall innan den yttrar

EES-försäkringsgivare sig ge berörda för-

krävs för tillstånd, utöversäkringstagare och

vad som anges i andra livräntetagare tillfälle

stycket, att behörig att anmäla om de har något

myndighet i att invända mot

försäkringsgivarens överlåtelsen. Därvid skall

hemland intygar att vad som föreskrivs i 15

försäkringsgivaren har kap. 4 § första stycket

erforderlig kapitalbas försäkringsrörelselagen

sedan överlåtelsen (1982:713) gälla i

beaktats. tillämpliga delar.

 En försäkringsgivare som

har fått koncession

enligt 2 kap. 1 § får med

Finansinspektionens

tillstånd helt eller

delvis överlåta sitt för-

säkringsbestånd som består

av försäkringar som

meddelats genom gräns-

överskridande verksamhet

till en

EES-försäkringsgivare med

fast driftställe i det

land där riskerna är be-

lägna. Tillstånd får

medges endast om behörig

myndighet i övertagande

försäkringsgivares hem-

land intygar att

försäkringsgivaren har

erforderlig kapitalbas

sedan överlåtelsen

beaktats och behörig

myndighet i det land där

riskerna är belägna

samtycker till

överlåtelsen.

 Ansökan om tillstånd

skall göras av såväl

överlåtare som övertagare.

Vid ansökningen skall

fogas det avtal, som

träffats angående

överlåtelsen. Med

avseende på ansökningen

gäller vidare vad i 15

kap. 3 § andra stycket

och 4 § andra stycket

försäkringsrörelselagen

(1982:713) föreskrivs i

tillämpliga delar.

 Om ansökningen bifalls,

skall överlåtaren anses

fritagen från sina för-

pliktelser på grund av

det överlåtna försäkrings-

beståndet, vilka för-

pliktelser i stället

skall åvila övertagaren.

Angående underrättelse om

verkställd överlåtelse

skall bestämmelsen i

15 kap. 6 § försäkrings-

rörelselagen tillämpas.

 Regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finans-

inspektionen får meddela

närmare föreskrifter om

de handlingar som skall

bifogas en ansökan om

tillstånd.

 8 kap.

 1 §

Finansinspektionen Finansinspektionen skall

skall i Post- och i Post- och Inrikes

Inrikes Tidningar Tidningar kungöra

kungöra 1. förordnande av ett

 1. beviljande av ombud enligt 6 kap. 5

koncession eller eller 6 §,

utvidgning av 2. beslut om att

koncession, förbjuda eller begränsa

 2. godkännande av före- försäkringsgivarens rätt

trädare eller ändring av att förfoga över sina

grunderna, tillgångar här i landet,

 3. ändring i och

bolagsordning eller 3. beslut om att lämna

liknande handling som sitt samtycke till

innefattar ändring av överlåtelse av

försäkringsgivarens försäkringsbestånd.

firma,

 4. förverkande av

koncession, och

 5. tillstånd till över-

låtelse av försäkrings-

bestånd.

 4 §

Ett ombud, som enligt Ett ombud, som enligt

5 kap. 14 § eller 7 kap. 6 kap. 5 eller 6 §

1 § förordnats av Finans-förordnats av Finans-

inspektionen, har rätt inspektionen, har rätt

att få ersättning av att få ersättning av

försäkringsgivaren med försäkringsgivaren med det

det belopp som bestäms belopp som bestäms av

av inspektionen. inspektionen.

 5 §10

En försäkringsgivare som driver försäkringsrörelse här i landet skall i alla

meddelanden till allmänheten nämna sin företagsform och sitt hemland.

 Försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäkrings-

villkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet.

 I meddelanden till

allmänheten om

företagets fonder

skall särskilt anges

beloppet av ännu

inte inbetalade

förbindelser av

delägare eller

garanter om dessa

belopp inräknats i

fonderna.

 Om en Regeringen eller,

försäkringsgivare efter regeringens

marknadsför bemyndigande,

försäkringar avseendeFinansinspektionen

andra risker än skall meddela när-

stora risker genom mare föreskrifter om

gränsöverskridande den information som

verksamhet i ett en försäkringsgivare

annat EES-land, skall lämna till

skall försäkrings- försäkringstagarna

tagarna underrättas och till den som

om i vilket land avser att teckna en

det fasta försäkring hos

driftställe som av- försäkringsgivaren.

talet skall ingås

med är beläget. Sådan

information skall

även

10Ändringen innebär bl.a. att tredje och femte stycket upphävs.

finnas på varje handling

som lämnas till

försäkringstagarna. Av-

talet och

försäkringsansökan, om den

är bindande, skall inne-

hålla adress till för-

säkringsgivarens huvud-

kontor och till den

agentur eller filial

som avtalet ingås med.

Om försäkringen omfattar

den försäkringsklass som

anges i 2 kap. 3 a §

första stycket 10

försäkringsrörelselagen

(1982:713) skall av-

talet och en bindande

försäkringsansökan även

innehålla namn och

adress till den som

företräder försäk-

ringsgivaren vid

skadefall.

 Innan ett avtal om

livförsäkring ingås genom

gränsöverskridande verk-

samhet i andra fall än

som avses i 2 kap. 2 §

andra stycket skall

försäkringsgivaren till

försäkringstagaren

överlämna en handling där

försäkringstagaren upp-

märksammas på att för-

säkringsgivaren är under-

kastad tillsynsreglerna

i det land där det för-

säkrande fasta drift-

stället är beläget.

Försäkringstagaren skall

skriva under hand-

lingen. Handlingen

skall överensstämma med

formulär som fastställs

av regeringen eller,

efter regeringens

bemyndigande, Finans-

inspektionen.

 6 §11

Finansinspektionens Följande beslut av

beslut om Finansinspektionen, får

 1. att avslå en ansökan överklagas hos

om koncession enligt 3 kammarrätten, nämligen

kap. 3 eller 4 §, beslut

 2. att förbjuda en för- 1. att förbjuda en försäk-

säkringsgivare att ringsgivare att fortsätta

förfoga över sina till- med sin marknadsföring

gångar enligt 6 kap. 5 § eller ingå nya för-

femte stycket eller säkringsavtal,

 3. att återkalla 2. att inskränka en för-

koncession för säkringsgivares rätt att

gränsöverskridande verk- förfoga över sina till-

samhet eller förbjuda gångar enligt 6 kap.

sådan verksamhet enligt 5 eller 5 a § eller 7

6 kap. 8 § tredje eller kap. 1 §, eller

fjärde stycket 3. att inte lämna sitt

 får överklagas hos samtycke till en över-

kammarrätten. låtelse av ett försäkrings-

 Finansinspektionens bestånd enligt 7 kap. 3 §

beslut om att avslå en Finansinspektionens

ansökan om att utfärda beslut om att förena ett

in föreläggande med vite får

 överklagas hos länsrätten.

11 Senaste lydelse 1995:102.

tyg enligt 3 kap. 6 § Prövningstillstånd krävs

tredje stycket eller om vid överklagande till

att förelägga vite får kammarrätten av länsrättens

överklagas hos länsrätten.avgörande.

Prövningstillstånd krävs

vid överklagande till

kammarrätten av läns-

rättens avgörande.

 Finansinspektionens beslut i övrigt enligt denna lag får överklagas hos

regeringen.

 Finansinspektionen får bestämma att beslut enligt första stycket skall gälla

omedelbart.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. En försäkringsgivare med säte i ett land inom EES, som har koncession att

driva försäkringsrörelse i Sverige, får fortsätta att driva verksamheten här i

landet enligt bestämmelser i denna lag.

 3. Försäkringsgivare, som avses i punkt 2 och som har deponerat värdehandlingar

i bankinstitut enligt 6, 10 och 15 a §§ lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige skall återfå de

deponerade tillgångarna.

 4. Om Finansinspektionen när denna lag träder i kraft, förvaltar ett sådant

administrationsbo som avses i 7 kap. 2 § i dess äldre lydelse före den 1 juli

1995, skall den bestämmelsen tillämpas för förvaltningen av administrationsboet.

 420

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt

för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse

i Sverige

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1950:272) om rätt för utländska

försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i Sverige1

 dels att 13 a, 36 och 38 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 38 § skall utgå,

 dels att 1-2 a, 6, 7, 9, 10-13, 14-16, 19, 21, 24 a, 25 och

29 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 12 a §, 29 a-29 c §§ av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §2

Denna lag innehållerDenna lag innehåller

bestämmelser om rättbestämmelser om rätt

för utländska för utländska

försäkringsföretag attförsäkringsföretag att

driva för- driva för-

säkringsrörelse i säkringsrörelse i

Sverige. Lagen Sverige. Lagen

gäller inte för sådanagäller inte för sådana

försäkringsgivare somförsäkringsgivare som

omfattas av lagen omfattas av lagen

(1993:1302) om (1993:1302) om

EES-försäk- EES-försäkringsgivares

ringsgivares verksamhet i

verksamhet i Sverige. Regeringen

Sverige. eller, efter

 regeringens

 bemyndigande,

 Finansinspektionen

 får meddela särskilda

 föreskrifter om

 bedrivande av för-

 säkringsrörelse för

 att uppfylla

 Sveriges åtaganden

 till följd av avtal

 mellan Europeiska

 gemenskaperna och

 ett land utanför

 Europeiska

 ekonomiska

 samarbetsområdet

 (EES).

 Utländskt försäkringsföretag får driva försäkringsrörelse genom generalagent

som syssloman här i landet, om det har fått tillstånd av regeringen (koncession)

till detta.

 Finansinspektionen skall efter ansökan lämna förhandsbesked om huruvida

koncession enligt andra stycket krävs för en planerad verksamhet.

 Ett förhandsbesked enligt tredje stycket är bindande för den myndighet som har

lämnat beskedet. Om regeringen har beslutat i fråga om förhandsbesked är även

Finansinspektionen bunden av detta besked.

 Om det finns särskilda skäl och företagets reglemente tillåter det, får ett

utländskt försäkringsföretag som har erhållit koncession medges att genom

generalagenten driva annan rörelse här i landet än försäkrings-

1Lagen omtryckt 1989:1082.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1982:1083

13 a § 1993:1305

36 § 1991:270

38 § 1993:1305

2Senaste lydelse 1993:1305.

rörelse. Medgivande lämnas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen.

 Om det finns skäl, får ett medgivande enligt femte stycket återkallas av den

som får lämna sådant medgivande.

 Det land där företaget har sitt säte anses som dess hemland.

 2 §3

Ett utländskt försäkringsföretag får här i landet bara driva sådan

försäkringsrörelse som det driver i sitt hemland.

 Med skadeförsäkring avses i denna lag sådana försäkringar som anges i 2 kap. 3

a § försäkringsrörelselagen (1982:713). Med livförsäkring avses sådana

försäkringar som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen.

 Direkt livförsäkringsrörelse får här i landet förenas endast med rörelse av-

seende återförsäkring av livförsäkring.

 Bestämmelserna i denna Bestämmelserna i denna

lag om livförsäkring, medlag om livförsäkring, med

undantag för 16 a §, undantag för 16 a §, får

 - får tillämpas också förtillämpas också för sjuk-

sjuk- och olycksfalls- och olycksfallsför-

försäkringar som avses i säkringar som avses i

2 kap. 3 a § första 2 kap. 3 a § första

stycket klasserna 1 och stycket klasserna 1 och

2 försäkringsrörelselagen2 försäkringsrörelselagen

samt för avgångsbidrags- samt för avgångsbidrags-

försäkringar, försäkringar.

 - behöver inte tillämpas Bestämmelserna i denna

för sådana livförsäkringarlag om livförsäkring, med

som avses i 2 kap. 3 b § undantag för 10 § fjärde

första stycket klasserna stycket och 16 a §, be-

1 b och 4 om premien är höver inte tillämpas för

beräknad och bestämd för sådana livförsäkringar som

längst fem år. avses i 2 kap. 3 b §

 första stycket klasserna

 1 b och 4

 försäkringsrörelselagen om

 premien är beräknad och

 bestämd för längst fem år.

 Ersättning, som utges i Ersättning, som utges i

form av livränta eller form av livränta eller

sjukränta, tillhör enderasjukränta, tillhör endera

livförsäkring eller annanlivförsäkring eller annan

försäkring beroende på försäkring beroende på

vilket av dessa slag av vilket av dessa slag av

försäkringar som har med-försäkringar som har med-

delats. Har en sådan delats. Har en sådan ränta

ränta inköpts i ett inköpts i ett livförsäk-

livförsäkringsbolag, ringsföretag, skall den

skall den dock i detta dock i detta företag höra

bolag höra till till livförsäkring.

livförsäkring. För sådan livränta eller

 För sådan livränta ellersjukränta som tillhör

sjukränta som tillhör annan försäkring än liv-

annan försäkring än liv- försäkring gäller de

försäkring gäller de särskilda bestämmelserna

särskilda bestämmelserna om livförsäkring i 10, 15

om livförsäkring i 6 § tredje och fjärde

sjunde stycket, 7 § stycken, 17 och 28 §§ i

tredje stycket, 9 § tillämpliga delar.

första stycket, 10-13

samt 14, 15, 17 och 28 §§

i tillämpliga delar.

3Senaste lydelse 1993:1305.

 2 a §4

 Denna lag gäller inte

 återförsäkring. Särskilda

 bestämmelser om trafik-

 försäkring finns i trafik-

 skadelagen (1975:1410).

 I fråga om livförsäkring

 endast för dödsfall, som

 meddelas för en tid av

 längst fem år eller mot en

 premie som är beräknad och

 bestämd för längst fem år,

 får regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen medge

 undantag från de särskilda

 bestämmelserna om livför-

 säkring samt besluta att

 bestämmelser som särskilt

 gäller skadeförsäkring

 skall tillämpas i stället.

 Undantag får dock inte

 medges från bestämmelserna

 om beräkning av premie-

 reserv i 10 § fjärde

 stycket.

 Regeringen eller, Regeringen eller, efter

efter regeringens regeringens

bemyndigande, Finans- bemyndigande, Finans-

inspektionen får i fråga inspektionen får i fråga

om sådan livförsäkring somom sådan livförsäkring som

avses i 2 kap. 3 b § avses i 2 kap. 3 b §

första stycket klass 3 första stycket klass 3

försäkringsrörelselagen försäkringsrörelselagen

(1982:713) medge (1982:713) medge

undantag från 13 § och, undantag från 13 § och, om

om det finns särskilda det finns särskilda skäl,

skäl, från övriga från övriga bestämmelser om

bestämmelser om livförsäk-livförsäkring. Ett

ring. Ett undantag undantag skall vara

skall vara förenligt med förenligt med EG:s

Sveriges förpliktelser i rättsakter i fråga om

fråga om försäkring enligtförsäkring.

avtalet den 2 maj 1992

om Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet.

 6 §5

Ansökan om koncession görs hos regeringen. Ansökan skall lämnas in till

Finansinspektionen som skall överlämna den till regeringen med eget yttrande.

 Till ansökan skall fogas dels en plan för den tilltänkta verksamheten, dels

bevis att företaget på det sätt och under de villkor, som Finansinspektionen

godkänner, i bankinstitut har deponerat värdehandlingar till ett värde som

motsvarar 300 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

som gällde då ansökningen lämnades in.

 Deponering enligt andra stycket skall ske särskilt för livförsäkring och sär-

skilt för skadeförsäkring.

 Deponeringen skall ske i värdehandlingar, som Finansinspektionen god-

tagit. Inspektionen får bestämma att deponeringen får ske med det lägre

4Senaste lydelse 1993:1305.

5Senaste lydelse 1993:1305.

belopp som inspektionen med hänsyn till rörelsens omfattning och be

skaffenhet anser skäligt. Sådant beslut får inspektionen återkalla om det finns

skäl till det.

 Bestämmelser om att Finansinspektionen får medge företag undantag från

skyldigheten att göra deponering i vissa fall finns i 23 a §.

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen får

meddela närmare föreskrifter om vad verksamhetsplanen skall innehålla och vilka

ytterligare handlingar som skall fogas till ansökan.

 Om rörelsen skall avse Om rörelsen avser

livförsäkring, skall livförsäkring, skall

enligt 11 § upprättas sär-enligt 11 § upprättas

skilda grunder för särskilda grunder för

verksamheten. verksamheten.

Grunderna, som skall

bifogas ansökningen om

koncession, skall

underställas regeringen

för stadfästelse.

 7 §6

Regeringen beviljar koncession om ansökan har skett enligt 6 § och den planerade

verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven på en sund för-

säkringsverksamhet. I samband därmed godkänner regeringen generalagenten.

Koncession får inte vägras av det skälet att det inte behövs någon ytterligare

försäkringsgivare.

 Koncession beviljas tills vidare eller, om det finns särskilda omständigheter,

för bestämd tid, högst tio år, och därutöver till det löpande räkenskapsårets

slut.

 I samband med

beviljandet av konces-

sionen stadfäster

regeringen enligt 11 §

upprättade grunder för

verksamheten om dessa

överensstämmer med denna

lag och andra författ-

ningar.

 Koncession skall meddelas i enlighet med den indelning som anges i 2 kap. 3 a

och 3 b §§ försäkringsrörelselagen (1982:713).

 Avser ansökan endast ändring av beviljad koncession får Finansinspektionen

besluta i ärendet i regeringens ställe, om ärendet inte är av principiell

betydelse eller i övrigt av synnerlig vikt.

 9 §7

 Å ändring av stadfästa

grunder skall ock sökas

regeringens stad-

fästelse. I regeringens

ställe äger

Finansinspektionen

besluta i sådant ärende,

om det icke är av

principiell betydelse

eller eljest av synner-

lig vikt. Ansökningen

skall inlämnas till

Finansinspektionen.

 Ansökan om förlängning avAnsökan om förlängning av

koncession, som koncession, som

beviljats för bestämd beviljats för bestämd

6Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär att tredje stycket upphävs.

7Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär bl.a. att första stycket upphävs.

som beviljat konces- som beviljat konces-

sionen. Ansökningen sionen. Ansökningen skall

skall inlämnas till tid, inlämnas till tid, skall

skall prövas av den prövas av den myndighet

myndighet

Finansinspektionen sist Finansinspektionen

sex månader före utgångensenast sex månader före

av den löpande konces- utgången av den löpande

sionen. koncessionen.

 Utses ny generalagent, skall företaget hos Finansinspektionen söka dess god-

kännande av generalagenten.

 Har ändring av grunder Har förlängning av

stadfästs eller har för- koncession beviljats

längning av koncession eller ny generalagent

beviljats eller ny blivit godkänd, skall

generalagent blivit Finansinspektionen låta

godkänd, skall Finans- införa kungörelse därom i

inspektionen låta införa Post- och Inrikes

kungörelse därom i Post- Tidningar.

och Inrikes Tidningar.

 10 §8

Det åligger generalagenten att för varje räkenskapsår enligt formulär, som

fastställs av Finansinspektionen, upprätta redogörelse för företagets verksamhet

inom landet.

 För livförsäkringsverksamhet skall redogörelsen enligt första stycket innehålla

bevis om att värdet av den av företaget gjorda depositionen enligt 6 § andra

stycket motsvarar 300 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring som gällde vid räkenskapsårets utgång. För den ytterligare

deposition, utöver vad som föreskrivs i 6 § andra stycket, som denna bestämmelse

kan ge upphov till gäller bestämmelserna i 6 § fjärde stycket.

 I redogörelsen skall, under beteckningen försäkringstekniska skulder, som skuld

tas upp det vid samma tidpunkt beräknade värdet av företagets ansvarighet på

grund av

 1. löpande försäkringar (premiereserv),

 2. försäkringsersättningar för inträffade försäkringsfall (ersättningsreserv),

 3. utgifterna för reglering av inträffade försäkringsfall (skadebehandlings-

reserv),

 4. sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som inte har för-

fallit till betalning och

 5. sådan tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livförsäkrings-

rörelse som inte har förfallit till betalning.

 Vid beräkning av

 premie-reserv för

 livförsäkringsrörelsen

 gäller 7 kap. 2 §

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713).

 11 §9

För livförsäkring skola, För livförsäkringar skall

om icke med hänsyn till grunder upprättas för

försäkringens särskilda beräkning av försäkrings-

natur anledning till premier och premiereserv

undantag föreligger, samt beräkning av

grunder upprättas tekniska återköpsvärden.

8Senaste lydelse 1993:1305.

9Senaste lydelse 1982:1083.

beträffande

 1. beräkning av

försäkringspremier och

premiereserv;

 2. försäkringstagares

rätt till återköp och

fribrev;

 3. belåning av

försäkringsbrev hos

företaget;

 4. verkan av underlåten

premiebetalning;

 5. försäkringstagares

rätt när, annorledes än av

anledning som avses

under 2 eller 4,

försäkringen upphör i

förtid eller företaget

eljest är fritt från

ansvarighet för för-

säkringsfall;

 6. förräntning av försäk-

ringsbelopp som

förfallit till

betalning.

 För sådan livränta eller

 sjukränta som enligt 2 §

 tillhör annan försäkring än

 livförsäkring skall grun-

 der upprättas för beräkning

 av premiereserv och

 tekniska återköpsvärden.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 hur grunderna

 redaktionellt skall

 ställas upp.

 12 §10

Med avseende på de i 11 §För de i 11 § första styc-

under 1-4 angivna ket angivna grunderna för

grunderna skall vad i beräkning av försäkrings-

7 kap. 3 §, 4 § premier och premiereserv

första-fjärde styckena samt för de i 11 § andra

samt 5-7 §§ försäkrings- stycket angivna

rörelselagen (1982:713) grunderna för beräkning av

stadgas äga motsvarande premiereserv gäller

tillämpning. Beträffande 7 kap. 5 och 6 §§

övergångsgrunder enligt 7försäkringsrörelselagen

kap. 4 § första-fjärde (1982:713) i tillämpliga

styckena nämnda lag delar.

gäller vad i 9 § här ovan

är i fråga om ändring av

grunder stadgat om

stadfästelse och

kungörande därav. Som

villkor för stadfästelse

av övergångsgrunder får

bestämmas, att företaget

skall införa tillgångar

utöver vad som motsvarar

de försäkringstekniska

skulderna i det

register som avses i

15 §.

 12 a §

 Senast samtidigt med att

 grunder som har angetts

 i 11 § första stycket an-

 vänds, skall de till-

 ställas

 Finansinspektionen. Till

 grunderna skall fogas en

 redogörelse för de

10Senaste lydelse 1989:1082.

 konsekvenser grunderna

 får för försäkringstagarna

 och försäkrings företaget.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen får meddela

 närmare föreskrifter om

 vad redogörelsen skall

 innehålla.

 Bestämmelserna i första

 och andra styckena gäller

 också vid ändring av

 grunder.

 13 §11

Tillgångar motsvarande Om ett försäkringsföretag

värdet av de försäkrings-driver direkt försäkrings-

tekniska skulderna för rörelse, skall vad som

livförsäkring skall vid sägs om skuldtäckning i 7

varje tidpunkt kap. 9 § första-tredje

redovisas i sådana till- styckena, 9 a-10 c §§, 10

gångar som anges i e § samt 10 f § försäkrings-

7 kap. 9 § första stycketrörelselagen (1982:713)

1-8 och 10-12 försäk- eller föreskrifter som

ringsrörelselagen meddelats med stöd av

(1982:713) eller, i den någon av dessa

mån Finansinspektionen bestämmelser gälla för

medger det, värdet av företaget.

återförsäkringsgivarnas

ansvarighet på grund av

livförsäkringar, som har

övertagits i åter-

försäkring.

 I de tillgångar som I de tillgångar som

skall motsvara värdet av skall användas för

de försäkringstekniska skuldtäckning får räknas in

skulderna får räknas in 90 procent av

90 procent av deponeringen enligt 6

deponeringen enligt 6 och 10 §§ under förut-

och 10 §§ under sättning att

förutsättning att 6deponeringen till den

deponeringen till den delen består av värdehand-

delen består av värde- lingar som avses i 7

handlingar som avses i kap. 10 § första stycket

första stycket och inte 1-4, 8-10, 14 och 15

beaktas enligt 16 a § försäkringsrörelselagen

första stycket tredje (1982:713) och inte

meningen. beaktats enligt 16 a §

 första stycket tredje

 meningen.

 Utan hinder av första

stycket får ett belopp,

motsvarande högst tjugo

procent av de för-

säkringstekniska

skulderna för egen räk-

ning, redovisas i andra

tillgångar än sådana som

nämns i första stycket,

dock inte i aktier.

 Med de

försäkringstekniska skul-

derna för egen räkning

förstås den del av de för-

säkringstekniska skul-

derna, som icke

motsvarar värdet av

återförsäkringsgivarnas

ansvarighet.

 De tillgångar som De tillgångar som används

motsvarar värdet av de för skuldtäckning skall

försäkringstekniska finnas i Sverige.

skulderna skall finnas

i Sverige,

11Senaste lydelse 1993:1305. Ändringen innebär bl.a. att tredje och fjärde

styckena upphävs.

dock med undantag för

återförsäk ringsgivares

ansvarighet på grund av

livförsäkringar som

övertagits i form av

återförsäkring. I övrigt

gäller vid tillämpningen

av denna paragraf

bestämmelserna i 7 kap.

9 a § andra-sjätte

styckena försäk-

ringsrörelselagen.

 Generalagenten skall se

 till att det till

 Finansinspektionen lämnas

 uppgift om de försäkrings-

 tekniska skuldernas

 storlek, hur dessa har

 beräknats samt om avgiven

 återförsäkring och dess

 storlek. Regeringen

 eller, efter regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen skall

 meddela närmare före-

 skrifter om

 uppgiftsskyldigheten.

 14 §12

Värdehandlingar får vid Generalagenten skall se

redovisning enligt 13 § till att sådana

ej upptagas till högre riktlinjer som anges i 7

värde än som följer av be-kap. 10 g §

stämmelserna i försäkringsrörelselagen

bokföringslagen (1982:713) upprättas och

(1976:125) om värdering att riktlinjerna följs.

av omsättningstillgångar.Generalagenten skall

De får dock tas upp till vidare fortlöpande pröva

samma värde som beräk- om riktlinjernas behöver

nats närmast föregående ändras.

räkenskapsår eller, om Generalagenten skall se

värdehandlingen an- till att

skaffats under räken- försäkringstagarna och den

skapsåret, anskaffnings- som avser att teckna en

värdet. Detta gäller livförsäkring i företaget

endast om värde- informeras om det huvud-

handlingarna kan av- sakliga innehållet i

yttras till ett värde, riktlinjerna. Regeringen

som motsvarar detta eller, efter regeringens

högre värde vid tidpunk- bemyndigande, Finans-

ter som får anses inspektionen får meddela

tillfredsställande med föreskrifter om hur

hänsyn till de informationen skall

försäkringsutfästelser somlämnas och vad den skall

värdehandlingarna säker- innehålla.

ställer.

 15 §13

Generalagenten skall Generalagenten skall föra

föra ett register som ett register som vid

vid varje tidpunkt varje tidpunkt utvisar

utvisar de tillgångar de tillgångar som används

som motsvarar de för- för skuldtäckning och

säkringstekniska tillgångarnas värde.

skulderna enligt 13 §. Om en tillgång, som

 Om en tillgång, som antecknats i registret,

antecknats i registret, har upplåtits med sådan

har upplåtits med sådan rätt att dess fulla värde

rätt att dess fulla värdeinte kan utnyttjas för

inte kan utnyttjas till skuldtäckning, skall

täckning av försäk- detta antecknas i

ringstekniska skulder registret.

enligt 13 §, skall detta

antecknas i registret.

12Senaste lydelse 1982:1083.

13Senaste lydelse 1993:1305.

 Försäkringstagarnas för- Försäkringstagarnas för-

månsrätt enligt 4 a § för-månsrätt enligt 4 a § för-

månsrättslagen månsrättslagen (1970:979)

 följer med fordran som

 grundas på avtal om

 1. livförsäkring, eller

(1970:979) omfattar de 2. återförsäkring avseende

tillgångar som i livförsäkring.

enlighet med före- Förmånsrätten omfattar de

skrifterna i 13 § finns tillgångar som finns

upptagna i registret, upptagna i det register

när företaget försätts i som anges i första

konkurs eller utmätning stycket, när företaget

äger rum eller särskild försätts i konkurs eller

administration träder utmätning äger rum eller

in. Förmånsrätten följer särskild administration

med fordran som grundas träder in.

på avtal om livförsäkring Fordran enligt 1 har

eller på avtal om återför-företräde framför fordran

säkring avseende enligt 2.

livförsäkring. En fordran

på grund av ett avtal om

livförsäkring har företräde

framför återförsäkrings-

tagares fordran.

 Generalagenten skall

se till att det till

försäkringsinspektionen

sänds in dels beräkningar

av de försäkringstekniska

skulderna, dels kopior

av registret.

 16 §14

Tillgångar som ett ut- Tillgångar som ett ut-

ländskt försäkringsföretagländskt försäkringsföretag

enligt 6, 10 och 15 a §§ enligt 6, 10 och 15 a §§

deponerat i deponerat i bankinstitut

bankinstitut och som och som inte beaktats

inte beaktats enligt enligt 16 a § första

16 a § första stycket stycket tredje meningen

tredje meningen eller eller använts för

avsatts till täckande av skuldtäckning, får användas

försäkringstekniska endast till betalning av

skulder enligt 13 § får 1. fordringar på grund

användas endast till av försäkringsavtal, som

betalning dels av ford- tillhör företagets rörelse

ringar på grund av försäk-här i landet,

ringsavtal, som tillhör 2. böter, viten,

företagets rörelse här i avgifter och ersättningar

landet, dels av böter, som i anledning av denna

viten, avgifter och er- rörelse kan åläggas före-

sättningar som i an- taget, generalagenten

ledning av denna rörelse eller ombud som utsetts

kan åläggas företaget, av företaget enligt 4 §

generalagenten eller av andra stycket eller 27 §

företaget utsett ombud och

som avses i 4 § andra 3. ett

stycket eller 27 §, administrationsbos for-

dels, i händelse av sär- dringar hos företaget i

skild administration av händelse av särskild

ett företags livförsäk- administration av före-

ringsrörelse här i tagets livförsäkrings-

landet, av admi- rörelse här i landet.

nistrationsboets

fordran hos företaget.

 19 §15

Å de Ett försäkringsföretag

livförsäkringspremier, eller dess företrädare får

som utländskt försäkrings-inte till fördel för en

företag jämlikt fast- enskild försäkringstagare

ställda grunder bestämt eller

för sin

14Senaste lydelse 1993:1305.

15Senaste lydelse 1982:1083.

rörelse här i riket, må grupper av försäk-

till fördel för enskild ringstagare, på annat

försäkringstagare eller sätt än genom återbäring,

grupp av medge direkt eller

försäkringstagare varken indirekt nedsättning av

direkt eller indirekt de livförsäkringspremier

nedsättning medgivas som företaget enligt upp-

vare sig av företaget rättade grunder bestämt för

eller dess ombud sin rörelse här i landet.

annorledes än genom

återbäring.

 21 §16

Utländskt försäkringsföretag, som driver försäkringsrörelse här i landet, skall

i alla meddelanden till allmänheten nämna sin företagsform och sitt hemland. I

meddelandena får inte lämnas uppgift av innebörd att företaget genom att

fullgöra i denna lag föreskriven skyldighet att nedsätta värdehandlingar ställt

fullgod säkerhet för sina svenska försäkringstagare eller att det beträffande

hela sin verksamhet är kontrollerat av svenska staten.

Försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäkrings-

villkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring, som avses i brevet.

 Regeringen eller, efter

 regeringens

 bemyndigande, Finans-

 inspektionen meddelar

 närmare föreskrifter om

 den information som ett

 försäkringsföretag skall

 lämna till försäkrings-

 tagarna och till den som

 avser att teckna en

 försäkring i företaget.

 I meddelanden till allmänheten om företagets fonder skall särskilt anges

beloppet av ännu inte inbetalda förbindelser av delägare eller garanter om dessa

belopp inräknats i fonderna.

 24 a §17

Skyldighet enligt 24 § Skyldigheten enligt 24 §

första stycket att lämna att lämna upplysningar

upplysningar och hålla och hålla tillgångar och

tillgångar och handlingar tillgängliga

handlingar tillgängliga för granskning gäller även

för granskning åligger för

även styrelsen och 1. styrelsen och

verkställande direktören verkställande direktören

i aktiebolag som driver eller motsvarande före-

verksamhet här i riket trädare i ett företag som

med föremål uteslutande i sin verksamhet här i

att biträda utländskt för-landet uteslutande bi-

säkringsföretag som träder ett utländskt försäk-

driver rörelse här i ringsföretag eller som

riket, så ock ordförande försäkringsgivaren har ett

och verkställande bestämmande inflytande i,

direktör eller mot- samt

svarande befattnings- 2. ordförande och verk-

havare i tarifförening, ställande direktör eller

skaderegleringsnämnd, motsvarande företrädare i

villkorsnämnd eller skaderegleringsnämnd,

annat liknande organ, villkorsnämnd eller annat

som här i riket biträder liknande organ, som här i

sådant företag vid landet biträder

rörelsens bedrivande.

16Senaste lydelse 1993:1305.

17Senaste lydelse 1982:1083.

 sådant företag vid

 rörelsens bedrivande.

 25 §18

Finansinspektionen får meddela de erinringar i fråga om utländska försäkrings-

företags verksamhet här i landet som inspektionen anser behövliga.

 Finansinspektionen skall förelägga företaget att vidta rättelse om inspektionen

finner att

 1. avvikelse skett från 1. avvikelse skett från

denna lag eller före- denna lag,

skrifter som har medde- trafikskadelagen

lats med stöd av denna (1975:1410) eller före-

lag eller grunderna, om skrifter som har

sådana finns, meddelats med stöd av

 någon av dessa lagar

 eller grunderna, om

 sådana finns,

 2. grunderna inte 2. grunderna inte längre

längre är till- är tillfredsställande med

fredsställande med hänsynhänsyn till omfattningen

till omfattningen och och beskaffenheten av

beskaffenheten av företagets rörelse,

bolagets rörelse,

 3. i bankinstitut enligt 6, 10 eller 15 a § deponerat belopp minskats genom att

värdehandlingarna avsevärt nedgått i värde eller av annan anledning,

 4. försäkringsföretagets

 riktlinjerna för place-

 ringen av tillgångar som

 används för skuldtäckning

 inte på ett tillfreds-

 ställande sätt beaktar vad

 som sägs i 13 § samt 7

 kap. 9 a-10 c §§ och 10 e §

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713),

 4. de tillgångar som 5. de tillgångar som an-

motsvarar värdet av de vänds för skuldtäckning

försäkringstekniska inte är tillräckliga eller

skulderna inte är inte är placerade enligt

tillräckliga eller 13 § samt 7 kap. 9

 a-10 c §§ och 10 e § för-

 säkringsrörelselagen

 (1982:713),

 5. det i övrigt finns 6. det i övrigt finns

allvarliga anmärkningar allvarliga anmärkningar

mot försäkringsföretagetsmot försäkringsföretagets

verksamhet. verksamhet.

 Om ett utländskt försäkringsföretags kapitalbas understiger solvensmarginalen

enligt 7 kap. 23 eller 25 § försäkringsrörelselagen (1982:713), skall

Finansinspektionen förelägga företaget att upprätta en plan för att återställa

en sund finansiell ställning och överlämna planen till inspektionen för

godkännande. Om kapitalbasen understiger de nivåer som anges i 16 a §, eller om

garantibeloppet för livförsäkringsrörelse inte har en sådan sammansättning som

anges i 16 a § tredje stycket, skall inspektionen förelägga företaget att

upprätta och för godkännande överlämna en plan för skyndsamt återställande av

kapitalbasen.

 Vad som sägs i tredje stycket skall inte gälla i de fall företaget medgetts

förmåner enligt 23 a § och någon annan myndighet än Finansinspektionen har

tillsyn över soliditeten. Om den utländska myndighet

18Senaste lydelse 1993:1305.

som kontrollerar företagets soliditet förbjuder det att helt eller delvis

förfoga över sina tillgångar skall, på begäran av myndigheten, Finans-

inspektionen vidta samma åtgärder beträffande företagets tillgångar i Sverige.

 Om ett föreläggande enligt andra eller tredje stycket inte har följts inom den

bestämda tiden och det anmärkta förhållandet inte heller på något annat sätt har

undanröjts, skall Finansinspektionen anmäla detta till regeringen.

 Följer företaget inte Finansinspektionen får

gällande bestämmelser om förbjuda ett försäkrings-

redovisning och täckning företag att förfoga över

av försäkringstekniska sina tillgångar i Sverige

skulder eller uppfyller eller begränsa ett

företaget inte gällande försäkringsföretags för-

krav på garantibelopp, foganderätt om

får regeringen efter an- 1. företaget inte följer

mälan av gällande bestämmelser om

Finansinspektionen för- skuldtäckning,

bjuda företaget att helt 2. företagets kapitalbas

eller delvis förfoga överunderstiger en tredjedel

sina tillgångar. Om före-av solvensmarginalen

taget medgetts förmåner eller inte uppfyller

enligt 23 a § och någon gällande krav på

annan myndighet än garantibelopp,

Finansinspektionen har 3. företagets kapitalbas

tillsyn över soliditeten understiger

skall regeringen, innan solvensmarginalen och

åtgärd vidtas, underrättadet finns särskilda skäl

den behöriga myndighet att anta att bolagets

som kontrollerar finansiella ställning

företagets soliditet. ytterligare kommer att

 försämras, eller

 4. det bedöms vara

 nödvändigt för att skydda

 de försäkrades intressen

 vid ett beslut om för-

 verkande av företagets

 koncession.

 Om företaget medgetts

 förmåner enligt 23 a § och

 någon annan myndighet än

 Finansinspektionen har

 tillsyn över soliditeten,

 skall regeringen

 underrätta den behöriga

 myndighet som

 kontrollerar företagets

 soliditet innan åtgärd

 vidtas.

 Om företaget driver

 verksamhet eller har

 tillgångar placerade i

 ett annat EES-land,

 skall Finansinspektionen

 underrätta den behöriga

 myndigheten i det landet

 om beslut som fattats i

 enlighet med sjätte

 stycket och, om det

 behövs, begära att den

 behöriga myndigheten i

 samarbete med

 inspektionen vidtar mot-

 svarande åtgärder.

 Finansinspektionen

 skall anmäla beslut om

 förverkande av koncession

 till de behöriga myndig-

 heterna i de EES-länder

 där företaget bedriver

 försäkringsverksamhet.

 Inspektionen får i

 samband härmed begära att

 den utländska myndigheten

 i samarbete med in-

 spektionen vidtar de

 åtgärder som behövs för att

 skydda de försäkrades

 intressen.

 Finansinspektionen får besluta hur verksamheten skall drivas efter ett sådant

beslut som avses i fjärde och sjätte styckena.

 Regeringen kan förklara En koncession kan

koncessionen förverkad förklaras förverkad av

om så svåra miss- regeringen om företaget

förhållanden föreligger 1. inte längre uppfyller

att försäk- kraven för koncession,

ringsverksamheten bör 2. inte inom angiven

upphöra. tid har vidtagit

 åtgärderna i en plan som

 har godkänts enligt

 tredje stycket, eller

 3. i annat fall

 allvarligt åsidosätter

 gällande bestämmelser för

 verksamheten.

 Om företaget medgetts förmåner enligt 23 a § och dess auktorisation förklarats

förverkad av en utländsk myndighet som kontrollerar företagets soliditet, skall

Finansinspektionen vidta erforderliga åtgärder. Om skälet till att

auktorisationen förklarats förverkad är att företagets soliditet är otill-

räcklig, skall regeringen genast förklara företagets koncession i Sverige

förverkad.

 Beslut, varigenom koncessionen förklaras förverkad, skall av Finansinspektionen

kungöras i Post- och Inrikes Tidningar.

 29 §19

Ett utländskt försäkrings-Ett utländskt försäkrings-

företag får med Finans- företag (det överlåtande

inspektionens tillstånd företaget) får med Finans-

överlåta hela sitt till inspektionens tillstånd

verksamheten här i helt eller delvis överlåta

landet hörande sitt försäkringsbestånd

försäkringsbestånd eller till en annan försäkrings-

del därav till svenskt givare (den övertagande

försäkringsbolag eller försäkringsgivaren).

utländskt för- Överlåtelse får ske till

säkringsföretag, som har 1. ett svenskt

koncession för det slag försäkringsbolag, eller

av försäkringsrörelse det 2. en utländsk

är frågan om. Har den försäkringsgivare som har

övertagande koncession i Sverige

försäkringsgivaren säte ieller som är auktoriserad

ett EES-land får Finans- i ett land inom EES.

inspektionen medge

tillstånd bara om behörig

myndighet i försäkrings-

givarens hemland

intygar att för-

säkringsgivaren har

erforderlig kapitalbas

sedan överlåtelsen be-

aktats.

 29 a §20

Ansökan om tillstånd Ansökan om tillstånd skall

skall göras av såväl göras av såväl det över-

överlåtare som övertagare.låtande företaget som den

Det avtal, som träffats övertagande försäkrings-

angående överlåtelsen, givaren. Det avtal som

skall fogas till an- träffats angående över-

sökningen. För ansökningenlåtelsen skall fogas till

19Senaste lydelse 1993:1305.

20Förutvarande 29 § andra stycket.

gäller 15 kap. 3 § femte ansökningen. För ansök-

stycket och 4 § andra ningen gäller 15 kap. 3 §

stycket försäkrings- fjärde stycket och 4 §

rörelselagen (1982:713). första stycket försäkrings-

 rörelselagen (1982:713).

 Tillstånd att verkställa

 överlåtelseavtalet skall

 ges om

 1. försäkringstagarnas

 rätt inte försämras,

 2. den övertagande

 försäkringsgivaren har den

 kapitalbas som krävs

 sedan överlåtelsen

 beaktats, varvid hänsyn

 tagits till sådan förmån

 som kan ha medgivits i

 enlighet med 23 a § första

 stycket, och

 3. behörig myndighet i

 det land där riskerna är

 belägna eller där åtaganden

 skall fullgöras, sam-

 tycker till överlåtelsen

 eller inte har yttrat

 sig.

 Saknar den övertagande

 försäkringsgivaren

 koncession att driva

 försäkringsverksamhet i

 Sverige, skall

 kapitalbasen intygas av

 behörig myndighet. Med

 behörig myndighet avses,

 för EES-försäkringsgivare,

 den behöriga myndigheten

 i dess hemland och, för

 försäkringsgivare hemma-

 hörande i ett land utanför

 EES, den behöriga

 myndigheten i det

 EES-land som övervakar

 försäkringsgivarens

 soliditet.

 29 b §

 Finansinspektionen skall

 innan tillstånd lämnas ge

 den behöriga myndigheten

 i det land riskerna

 finns eller där åtagandena

 skall fullgöras tillfälle

 att yttra sig. Finans-

 inspektionen får pröva an-

 sökningen om tillstånd att

 verkställa över-

 låtelseavtalet när myndig-

 heterna yttrat sig

 eller, om de inte yttrat

 sig, tre månader efter

 det att de gavs tillfälle

 att yttra sig.

 29 c §21

När ansökan bifallits, Om Finansinspektionen

övergår ansvaret för det bifaller ansökningen,

överlåtna försäk övergår ansvaret för det

21Förutvarande 29 § tredje stycket.

ringsbeståndet på den överlåtna

övertagande försäkringsbeståndet på den

försäkringsgivaren. Försäk-övertagande försäkrings-

ringstagare och givaren. Försäkringstagare

livräntetagare som berörsoch livräntetagare som

av överlåtelsen skall berörs av överlåtelsen

underrättas om den skall underrättas om den

enligt vad som anges i enligt vad som anges i

15 kap. 6 § försäkrings- 15 kap. 6 § för-

rörelselagen. säkringsrörelselagen.

 1. Denna lag träder ikraft såvitt avser 11 § den dag regeringen bestämmer och i

övrigt den 1 juli 1995.

 2. För livförsäkringar som har meddelats före ikraftträdandet av 11, gäller

fortfarande de upphävda bestämmelserna i 11 § och 7 kap. 5-7 §§

försäkringsrörelselagen (1982:713).

 För försäkringar som avses i första stycket och som vid ikraftträdandet av 11 §

fortfarande gäller skall upprättade grunder även därefter ha fortsatt giltighet

om inte till försäkringsvillkoren har överförts bestämmelserna i grunderna om

 1. villkoren för försäkringstagares rätt till återköp,

 2. försäkringstagares rätt till fribrev,

 3. belåning av försäkringsbrev hos företaget,

 4. verkan av underlåten premiebetalning,

 5. försäkringstagares rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 1, 2

eller 4 upphör i förtid eller företaget i övrigt inte har ansvar för

försäkringsfallet, och

 6. förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

 För sådan livränta eller sjukränta som enligt 2 § tillhör annan försäkring än

livförsäkring gäller, i stället för 11 § andra stycket, vad som sagts i första

stycket i tillämpliga delar, om försäkringen har meddelats före ikraftträdandet

av 11 §.

 För sådana försäkringar som avses i första stycket skall 12 a §§ endast

tillämpas beträffande grunder för

 1. beräkning av försäkringspremier och premiereserv,

 2. beräkning av tekniska återköpsvärden, samt

 3. återbäring till försäkringstagarna.

 437

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om

försäkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 17 §

Vad i 13 § stadgas Bestämmelserna i 13 §

äge ej tillämpning ågäller inte

försäkringsavtal, förförsäkringar för vilka

vilka enligt lag försäkringsgivarens

regler om påföljd grunder innehåller

därav, att premie ejbestämmelser om

erlägges, skola verkan av under-

finnas i särskilda låtenhet att betala

för för- premie.

säkringsgivarens

verksamhet stadfästa

grunder.

 Ej heller skall Bestämmelserna i 16 §

vad i 16 § är stadgatgäller inte

äga tillämpning, då iförsäkringar för vilka

sådana grunder skolaförsäkringsgivarens

meddelas bestämmel- grunder innehåller

ser om den rätt, sombestämmelser om

må tillkomma för- försäkringstagarens

säkringstagaren, rätt när försäkringen

därest försäkring upphör i förtid.

upphör i förtid.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 452

2.5 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 4 a § förmånsrättslagen (1970:979)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §2

Förmånsrätt följer medFörmånsrätt följer med

försäk- rings- försäk- ring-

tagares fordran hos stagares fordran

försäkringsföretag ihos försäkringsföretag

den egendom och i i den egendom och i

den omfattning som den omfattning som

anges i 7 kap. 11 § anges i 7 kap. 11 a §

försäkrings- försäkrings-

rörelselagen rörelselagen

(1982:713), 15 § (1982:713) och 15 §

tredje stycket tredje-femte

lagen (1950:272) om styckena lagen

rätt för utländska (1950:272) om rätt

försäkringsföretag attför utländska

driva försäk- försäkringsföretag att

ringsrörelse i driva försäkrings-

Sverige och 5 kap. rörelse i Sverige.

9 § tredje stycket

lagen (1993:1302)

om EES-försäkrings-

givares verksamhet

i Sverige.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

1Lagen omtryckt 1975:1248.

2Senaste lydelse 1993:1310.

 453

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:272) om understödsföreningar

 dels att 24 och 25 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 24 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 24 §1

Vid varje tidpunkt skall ett belopp, som täcker summan av dels försäkrings-

fonder, dels understödsföreningens övriga skulder, annan fond än försäkringsfond

ej medräknad, vara redovisat i följande slag av tillgångar, nämligen

 1. obligationer eller andra skuldförbindelser som utfärdats eller garanterats

av staten,

 2. obligationer som utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank, Konungariket

Sveriges Stadshypotekskassa, Svenska Bostadskreditkassan, Svenska

skeppshypotekskassan, Skeppsfartens sekundärlånekassa eller av Nordiska

investeringsbanken, eller andra skuldförbindelser som utfärdats av sådan

kreditinrättning, dock ej sådana för den allmänna rörelsen avsedda

förskrivningar, som medför rätt till betalning först efter utfärdarens övriga

fordringsägare (förlagsbevis),

 3. obligationer som utfärdats eller garanterats av bankaktiebolag, sparbank

eller central föreningsbank eller andra fordringsbevis som utfärdats av sådant

bankinstitut eller Riksbanken, dock ej förlagsbevis,

 4. obligationer eller andra skuldförbindelser, utfärdade eller garanterade av

kommun,

 5. obligationer som utfärdats av svenskt näringsföretag och som offentligen

utbjudits av bankaktiebolag, sparbank, föreningsbank, eller Nordiska

investeringsbanken,

 6. skuldförbindelser, för vilka föreningen har säkerhet i form av panträtt på

grundval av

 inteckning i jordbruks-, bostads-, kontors- eller affärsfastighet inom fyra

femtedelar eller i annan fastighet inom två tredjedelar av senast fastställda

taxeringsvärde, eller

 inteckning i tomträtt, till vilken hör byggnad som är avsedd för bostads-,

kontors-, eller affärsändamål, inom fyra femtedelar eller i annan tomträtt inom

två tredjedelar av senast fastställda taxeringsvärde, med den ytterligare

begränsning som Finansinspektionen kan komma att föreskriva med hänsyn till

tomträttsavtalets innehåll eller annan omständighet,

 dock att, utom i fråga om sådant lån till kommun för vilket inspektionen

medgett undantag, byggnad skall, för att säkerheten skall få godtas,

1Senaste lydelse 1992:1624.

 454

vara brandförsäkrad i svenskt försäkringsbolag eller i utländskt försäkrings-

företag som har rätt att driva försäkringsrörelse här i riket,

 7. andra svenska eller utländska värdehandlingar utom sådana som skall infrias

i främmande valuta, om de till art och säkerhet kan anses jämförliga med

värdehandlingar som avses i någon av punkterna 1-6,

 8. lån mot säkerhet i föreningens försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

 9. föreningen tillhörig fastighet eller tomträtt intill de gränser och med de

brandförsäkringsvillkor som enligt 6 gäller beträffande inteckning, eller

 10. värdet av svenskt försäkringsbolags ansvarighet på grund av försäkringar,

som övertagits i återförsäkring.

 Förening, som enligt sina stadgar huvudsakligen är avsedd för anställda i visst

eller vissa företag, får även fullgöra i första stycket förskriven redovisning i

sådana av ett eller flera av företagen utfärdade skuldförbindelser, för vilka

föreningen äger säkerhet i värdehandlingar som avses i samma stycke 1-5 och 7.

 Vid tillämpning av första stycket 6 ersätts, om Finansinspektionen har medgett

det

 fyra femtedelar av taxeringsvärdet med sjuttio procent av det uppskattade

värdet av fastigheten respektive av byggnad eller annan egendom som hör till

tomträtten eller, om pantvärde fastställts för egendomen enligt gällande

bestämmelser om lån av statsmedel till främjande av bostadsbyggandet, med

sjuttiofem procent av pantvärdet, samt

 två tredjedelar av taxeringsvärdet med sextio procent av egendomens uppskattade

värde.

 Med uppskattat värde avses det värde som understödsföreningen har bestämt på

grundval av särskild värdering. Har medgivande enligt tredje stycket lämnats får

belopp som dittills har redovisats enligt första stycket 6 dock redovisas på

samma sätt även i fortsättningen.

Utan hinder av första Utan hinder av första och

och andra styckena får andra styckena får ett

ett belopp, som svarar belopp, som svarar mot

mot högst en femtedel av högst en femtedel av

föreningens försäkrings- föreningens försäkrings-

fonder, redovisas i fonder, redovisas i

andra värdehandlingar än andra värdehandlingar än

som förut sagts, dock ej som förut sagts, dock ej

i aktier eller andelar i aktier eller i andelar

i aktiefond, och i i värdepappersfond, och i

tillgångar som nämns i tillgångar som nämns i

första stycket 9 utöver första stycket 9 utöver där

där angiven gräns. angiven gräns.

 24 a §

 Finansinspektionen kan

 efter ansökan av en

 understödsförening besluta

 att föreningen i stället

 för 24 §, skall tillämpa

 7 kap. 9 a-10 g §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) och

 föreskrifter som med-

 delats med stöd av de

 bestämmelserna samt punkt

 4 i övergångsbestämmelserna

 till lagen (1995:000) om

 ändring i försäk-

 ringsrörelselagen.

 25 §2

Understödsförening får Understödsförening får inte

icke utan utan Finansinspektionens

Finansinspektionens medgivande äga mer än en

medgivande äga mer än en tjugondel av aktierna i

tjugondel av aktierna i svenskt eller utländskt

svenskt eller utländskt aktiebolag eller, om

aktiebolag eller, om rösterna har olika röst-

aktierna har olika röst- värde, större antal än att

värde, större antal än attröstetalet för aktierna

röstetalet för aktierna utgör högst en tjugondel

utgör högst en tjugondel av röstetalet för samtliga

av röstetalet för aktier.

samtliga aktier.

 Understödsförening får

icke utan

Finansinspektionens

medgivande äga andel i

aktiefond.

 Denna lag träder i kraft 1 juli 1995.

2Senaste lydelse 1992:1624. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

 455

2.7 Förslag till lag om ändring i trafikskadelagen

(1975:1410)

 Härigenom föreskrivs att 5 § trafikskadelagen (1975:1410)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

Trafikförsäkring Trafikförsäkring får

meddelas av för- meddelas av

säkringsanstalt som 1. en

har fått tillstånd försäkringsgivare som

därtill av har fått tillstånd

regeringen. Försäk- till det av

ringsanstalt som regeringen, samt

har fått sådant 2. en

tillstånd är skyldigförsäkringsgivare som

att på begäran är verksam här i

meddela trafikförsäk-landet enligt lagen

ring. (1993:1302) om

 I tillstånd som EES-försäkringsgi-

avses i första vares verksamhet i

stycket kan skyl- Sverige.

digheten att med- En försäkringsgivare

dela trafikförsäkringsom får meddela

begränsas till att trafikförsäkring är

gälla försäkring åt skyldig att på

personer som tillhörbegäran meddela

viss yrkesgrupp trafikförsäkring. I

eller intressegrupp ett tillstånd enligt

eller som är bosattaförsta stycket 1 kan

inom visst område. dock skyldigheten

 Utöver vad som begränsas till att

följer av första gälla försäkring åt

stycket får trafik- personer som tillhör

försäkring meddelas en viss yrkesgrupp

av en utländsk eller intressegrupp

EES-försäkringsgivareeller som är bosatta

som för sådan försäk-inom ett visst om-

ring har gjort råde. Finansinspek-

anmälan enligt tionen kan efter

2 kap. 2 § första ansökan medge

stycket lagen motsvarande begräns-

(1993:1302) om ning för

EES-försäkringsgiva-försäkringsgivare som

res verksamhet i driver verksamhet

Sverige och som har här som avses i

utsett en första stycket 2.

representant för sig En försäkringsgivare

här i landet. En som avser att

försäkringsgivare sommeddela trafik-

har gjort sådan an- försäkring genom

mälan är skyldig attgränsöverskridande

på begäran meddela verksamhet med stöd

trafikförsäkring. av 2 kap. 1 § lagen

Finansinspektionen om

kan på ansökan begrän-EES-försäkringsgivares

sa denna skyldighet verksamhet i

till att avse Sverige men som

personer som tillhörinte har fast

viss yrkesgrupp driftställe i

eller intressegrupp Sverige skall ha en

eller som är bosattarepresentant här i

inom visst område. landet. Repre-

 En representant sentanten skall

som avses i tredje vara bosatt i

stycket skall vara Sverige eller vara

bosatt i Sverige en svensk juridisk

eller vara en person. Försäkrings-

svensk juridisk givaren skall

person. utfärda en fullmakt

Försäkringsgivaren för representanten

skall utfärda en att gentemot

fullmakt för rep- skadelidande före-

resentanten att träda försäkrings-

gentemot skadeli- givaren och att

dande företräda för-själv eller genom

säkringsgivaren och annan tala och

att själv eller svara för denne

genom annan tala angående försäkrings-

och svara för denne fall.

angående försäk- Representanten

ringsfall. skall även ha

 behörighet att

 företräda försäkrings-

 givaren vid

 kontroll av om det

1Lagen omtryckt 1977:949.

2Senaste lydelse 1993:1307.

Representanten skall finns giltig trafik-

även ha behörighet att försäkring. Försäkrings-

företräda försäkrings- givaren skall informera

givaren vid kontroll av försäkringstagarna om vem

om giltig som är försäkringsgivarens

trafikförsäkring förelig-representant och om

ger. Ytterligare för- dennes adress.

eskrifter om villkor Ytterligare föreskrifter

beträffande representan- om villkor beträffande

ten får meddelas av representanter får

regeringen eller, efter meddelas av regeringen

regeringens bemyndigan- eller, efter regeringens

de, Finansinspektionen. bemyndigande,

 Finansinspektionen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 456

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:357) om

motortävlingsförsäkring

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

MotortävlingsförsäkringMotortävlingsförsäkring

meddelas av får bara meddelas av

försäkringsanstalt en försäkringsgivare

som har fått som har tillstånd

tillstånd därtill avtill det samt av en

regeringen. Försäk- försäkringsgivare som

ringsanstalt som är verksam här i

har fått sådant landet enligt lagen

tillstånd är skyldig(1993:1302) om

att på begäran EES-försäkringsgiva-

meddela motor- res verksamhet i

tävlingsförsäkring ochSverige.

att utfärda bevis En försäkringsgivare

därom enligt formulärsom får meddela

som försäkrings- motortävlings-

inspektionen försäkring är skyldig

fastställer. att på begäran

 meddela motortäv-

 lingsförsäkring och

 att utfärda bevis

 därom enligt formulär

 som Finansinspek-

 tionen fastställer.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 457

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1989:508) om försäkringsmäklare skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §1

För att en fysisk person skall bli registrerad som försäkringsmäklare krävs att

han

 1. inte är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har för-

valtare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken,

 2. inte genom anställning eller uppdrag hos något försäkringsföretag eller på

annat sätt är beroende av försäkringsgivarintressen,

 3. har en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas honom om han

åsidosätter sina skyldigheter,

4. har en 4. har en

tillfredsställande tillfredsställande

utbildning för den utbildning för den

verksamhet som verksamhet som

skall bedrivas, och skall bedrivas

 eller, om han varit

 verksam som mäklare

 i annat land, har

 förvärvat kunskap på

 annat sätt, och

5. i övrigt är lämplig som försäkringsmäklare.

 Sådan försäkring som avses i första stycket 3 krävs inte om mäklarens verk-

samhet bedrivs uteslutande för en juridisk person som är registrerad som

försäkringsmäklare.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

1Senaste lydelse 1994:2011.

 458

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs att 1, 4-6, 8 och 10-11 §§ lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §2

Denna lag gäller Denna lag gäller

livförsäkringar där livförsäkringar där

premierna enligt premierna enligt

försäkringsavtalet försäkringsavtalet

skall placeras i en skall placeras i en

eller flera vär- eller flera vär-

depappersfonder. depappersfonder

 eller i utländska

 fondföretag som är

 underkastade

 lagstiftning eller

 annan offentlig

 reglering som

 väsentligen stämmer

 överens med den som

 gäller för värde-

 pappersfonder här i

 landet. Regeringen

 eller, efter

 regeringens bemyn-

 digande,

 Finansinspektionen

 skall meddela

 föreskrifter om

 vilka utländska

 fondföretag som

 avses.

 4 §3

Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

skall placera in- skall placera in-

betalda premier för betalda premier för

försäkringen i den försäkringen i den

eller de eller de

värdepappersfonder värdepappersfonder

som eller utländska

försäkringstagaren fondföretag som

från tid till annan försäkringstagaren

bestämmer. från tid till annan

 bestämmer.

Försäkringsbolaget Försäkringsbolaget

har dock rätt att i har dock rätt att i

sina villkor be- sina villkor be-

gränsa antalet fon- gränsa antalet fon-

der i vilka der eller

inbetalda premier fondföretag i vilka

får placeras. inbetalda premier

 får placeras.

 5 §4

Utdelning från en Utdelning från en

värdepappersfond på värdepappersfond

andelar som för- eller ett utländskt

värvats enligt 4 § fårfondföretag på

användas endast för andelar som

förvärv av nya förvärvats enligt 4 §

fondandelar, utbe- får användas endast

talning enligt för förvärv av nya

försäkringsavtalet fondandelar

eller täckning av respektive place-

försäkringstagarens ringar i utländska

kostnader för för- fondföretag samt för

säkringen. utbetalning enligt

 försäk-

1Senaste lydelse av lagens rubrik 1990:1117.

2Senaste lydelse 1993:936.

3Senaste lydelse 1993:936.

4Senaste lydelse 1993:936.

 ringsavtalet eller

 täckning av försäkring-

 stagarens kostnader för

 försäkringen.

 6 §

Inlösen av fondandelar Inlösen av fondandelar

får, utöver vad som följereller andelar i utländska

av 4 §, ske endast för fondföretag får, utöver vad

utbetalning enligt som följer av 4 §, ske

försäkringsavtalet eller endast för utbetalning

täckning av försäkring- enligt försäkringsavtalet

stagarens kostnader för eller täckning av försäk-

försäkringen. ringstagarens kostnader

 för försäkringen.

 8 §

Ett försäkringsbolag som Ett försäkringsbolag som

driver rörelse enligt driver rörelse enligt

denna lag får redovisa denna lag får använda

belopp motsvarande andelar i

försäkringstekniska värdepappersfonder och

skulder i andra slag av placeringar i utländska

tillgångar än som anges ifondföretag för skuld-

7 kap. 9 § försäk- täckning utan de begräns-

ringsrörelselagen ningar som anges i

(1982:713). 7 kap. 10 b och 10 c §§

 försäkringsrörelselagen

 (1982:713) i den

 utsträckning för-

 säkringsbolaget inte bär

 den finansiella risken.

 10 §

För ett försäkringsbolag som driver rörelse enligt denna lag gäller inte vad som

föreskrivs för livförsäkringsbolag i försäkringsrörelselagen (1982:713) i fråga

om

 1. förbud enligt 4 kap. 1 § mot fondemission,

2. förbud enligt 12 kap. 2. förbud mot vinstutdel-

2 § mot vinstutdelning ning,

och 3. skyldighet enligt 12

 3. skyldighet enligt kap 5 § att avsätta

12 kap. 5 § att avsätta årsvinst till en återbä-

årsvinst till en återbä- ringsfond och

ringsfond. 4. placering av

 tillgångar enligt 7 kap.

 10 e §.

Försäkringsbolagets egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt

eget kapital eller ansamlad förlust på det sätt som föreskrivs i 11 kap. 10 §

fjärde stycket försäkringsrörelselagen.

 Försäkringsbolaget får dela ut vinst till aktieägare enligt vad som föreskrivs

för skadeförsäkringsbolag i 12 kap. 2 § försäkringsrörelselagen.

 11 §5

Om inte årsvinsten sätts Om inte årsvinsten sätts

av till en av till en

återbäringsfond, skall återbäringsfond, skall

försäkringsbolaget inrättaförsäkringsbolaget inrätta

en reservfond för av- en reservfond för

sättningar enligt vad avsättningar enligt vad

som föreskrivs för som föreskrivs för

skadeförsäkringsbolag i skadeförsäkringsbolag i

5Senaste lydelse 1993:1306.

12 kap. 9 § 12 kap. 9 §

försäkringsrörelselagen försäkringsrörelselagen

(1982:713). Regeringen (1982:713). Regeringen

eller, efter eller, efter regeringens

regeringens be- bemyndigande, Finans-

myndigande, Finans- inspektionen får i

inspektionen får i samband med att grunder

samband med stadfästelse för bolagets verksamhet

av grunder för bolagets tillställs Finans-

verksamhet meddela inspektionen enligt

närmare villkor i fråga 7 kap. 8 a § försäkrings-

om avsättning till re- rörelselagen (1982:713)

servfonden. meddela närmare bestämmel-

 ser i fråga om avsättning

 till reservfonden.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 459

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2005) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)1

 dels att 8 kap. 5 § i paragrafens lydelse enligt lagen (1994:2005) om ändring i

nämnda lag skall ha följande lydelse,

 dels att ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1994:2005) om ändring i nämnda

lag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt SFS Föreslagen lydelse

1994:2005

 8 kap.

 5 §

Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i tillståndsgivning

eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden,

eller försäkringsväsendet, för uppgift om

 1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser,

om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs,

 2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i affärs-

förbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet

avser.

I ärende hos statligI ärende hos statlig

myndighet om myndighet om

innehav av aktier i innehav av aktier i

bankaktiebolag, bankaktiebolag,

kreditmarknadsbolag kreditmarknadsbolag,

och värdepappers- värdepappersbolag

bolag gäller och i

sekretess för upp- försäkringsaktiebolag

gift om enskilds gäller sekretess för

personliga eller uppgift om enskilds

ekonomiska för- personliga eller

hållanden om det kanekonomiska

antas att den förhållanden om det

enskilde lider kan antas att den

skada eller men om enskilde lider

uppgiften röjs. Sek-skada eller men om

retess gäller inte uppgiften röjs.

för beslut av Sekretess gäller

myndigheten och inte för beslut av

inte heller för upp-myndigheten och

gift som erhållits inte heller för

från annan myndighetuppgift som

om uppgiften inte ärerhållits från annan

sekretessbelagd där.myndighet om upp-

 giften inte är

 sekretessbelagd där.

Sekretess gäller vidare i statlig myndighets verksamhet, som består i över-

vakning enligt insiderlagen (1990:1342), för sådan uppgift om enskilds

ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon

som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten. Rör uppgiften den

uppgiftsskyldige gäller dock sekretess endast om

denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte

motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten.

 Sekretess gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande

stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet som avses i

första - tredje styckena för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden

och ekonomiska eller personliga förhållanden som

1Lagen omtryckt 1992:1474.

myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess gäller hos Finansin-

spektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om inspektionen från mot-

svarande utländsk myndighet erhållit uppgifter enligt annat avtal.

Föreskrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga om denna sekretess tillämpas i

strid med avtalet.

 Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen enligt

första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

 Denna lag träder i Denna lag träder i kraft

kraft den 1 januari den 1 juli 1995.

1996.

 460

Lagrådet

Utdrag ut protokoll vid sammanträde 1995-02-24

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 9 februari 1995 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i

försäkringsrörelselagen (1982:713), m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet Håkan Nyholm och

hovrättsassessorn Lena Friman[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

2 a kap. 1 §

I författningskommentaren anges med hänvisning till artikel 3 i EG:s andra

skadeförsäkringsdirektiv och andra livförsäkringsdirektiv att första stycket i

paragrafen utformats så att bestämmelserna om sekundäretablering är tillämpliga

inte bara på filialer och agenturer utan också på liknande etableringsformer.

Avsikten har enligt Lagrådets mening inte kommit till tydligt uttryck i

lagtexten. Lagrådet föreslår att sekundäretablering definieras som att ett

försäkringsbolag avser att upprätta en filial, agentur eller annat liknande

driftställe i ett annat land inom EES.

7 kap. 10 §

Av första stycket 19 framgår att som skuldtäckning hos ett försäkringsbolag som

meddelat återförsäkring får användas bolagets fordran på det återförsäkrade

bolaget som grundas på att det sistnämnda bolaget har hållit kvar tillgångar som

motsvarar återförsäkringen (deposition för återförsäkring). Föreskriften väcker

frågan hur de deponerade tillgångarna redovisas hos återförsäkringstagaren och

om den föreslagna ordningen innebär att samma tillgång beaktas vid skuldtäckning

två gånger, jfr 7 kap. 9 § i förslaget.

 Förutsättningar har inte förelegat för att utreda frågan närmare under

lagrådsbehandlingen. Lagrådet förutsätter att så sker under lagstiftnings-

ärendets fortsatta handläggning.

7 kap. 10 f §

Paragrafen innehåller bestämmelser om värdering av tillgångar som används för

skuldtäckning. Enligt första stycket tredje meningen skall vid värderingen av

fordringar på annan än försäkringstagaren avdrag göras för belopp som gäldenären

har att fordra av bolaget. Denna föreskrift utgör inte någon egentlig

värderingsregel utan en regel om avräkning av skulder. Föreskriften bör därför

bilda ett eget första stycke i paragrafen med följande lydelse:

 "Fordringar på annan än försäkringstagaren skall beaktas endast till den del de

överstiger belopp som gäldenären har att fordra av bolaget."

7 kap. 17 b §

Enligt paragrafens andra mening får de finansiella instrumenten användas under

förutsättning bl.a. att det kan ske utan att bolagets risk överstiger den

risknivå bolaget får ha utan att använda sådana instrument. Någon särskild

föreskrift om en generell högsta tillåtna risknivå finns emellertid inte utan

meningen är tydligen att anknyta till en risknivå som är förenlig med kravet på

en sund försäkringsverksamhet (jfr 2 kap. 3 § fjärde stycket). Föreskriften bör

formuleras i enlighet härmed.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:1079) om

livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder

1 §

I paragrafen anges att lagen gäller livförsäkringar där premierna enligt

försäkringsavtalet skall placeras i en eller flera värdepappersfonder eller i

utländska fondföretag som är underkastade lagstiftning eller annan offentlig

reglering som väsentligen stämmer överens med den som gäller för

värdepappersfonder här i landet. I föreskrifter av regeringen eller

Finansinspektionen skall anges vilka utländska fondföretag som omfattas av med

svensk lag överensstämmande lagstiftning och på vilka lagen om livförsäkringar

med anknytning till värdepappersfonder därför är tillämplig.

 Med denna uppläggning av paragafen inställer sig frågan vad som gäller för

livförsäkringar där premierna enligt försäkringsavtalet skall placeras i

utländska fondföretag av annat slag.Enligt vad som upplysts vid föredragningen

är avsikten att placeringar i andra utländska fondföretag än dem som avses i

paragrafen inte skall vara tillåtna. Detta bör i så fall komma till tydligt

uttryck. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse:

 "Denna lag gäller livförsäkringar där premierna enligt försäkringsavtalet skall

placeras i en eller flera värdepappersfonder eller i utländska fondföretag.

Premierna får placeras i utländska fondföretag, om företagen är underkastade

lagstiftning eller annan offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med

den som gäller för värdepappersfonder här i landet. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Finansinspektionen skall meddela föreskrifter om vilka

stater de utländska fondföretagen skall vara belägna eller ha sitt säte i."

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

 466

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:184 Genomförande av EG:s tredje skade-

respektive livförsäkringsdirektiv.

 467

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande EG-regler

 upphäver eller upp-

 repar ett normgiv-

 ningsbemyndigande

Lag om ändring i 1 kap. 2 §, 2 kap. 3 §,391L0371, 391D0370

försäkringsrörelse-2 a kap. 1 och 2 §§,392L0049, 392L0096

lagen (1982:713) 7 kap. 2, 3, 8 a, 9, 10,

 10 c, 10 e-g, 17 b och

 19 §§ samt 19 kap. 3 §

Lag om ändring i 6 kap. 3 och 10 §§,392L0049, 392L0096

lagen (1993:1302) 7 kap. 3 § samt 8 kap.

om EES-försäkrings-5 §

givares verksamhet

i Sverige

Lag om ändring i 1, 6, 11, 12 a, 13, 14391L0371, 391D0370

lagen (1950:272) omoch 21 §§ 392L0049, 392L0096

rätt för utländska

försäkringsföretag

att driva försäkrings-

rörelse i Sverige

Lag om ändring i 392L0049, 392L0096

lagen (1972:262) om

understödsföreningar

Lag om ändring i 5 § 392L0049

trafikskadelagen

(1975:1410)

Lag om ändring i 392L0049

lagen (1976:357) om

motortävlingsförsäk-

ring

Lag om ändring i 377L0092

lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

Lag om ändring i 1 § 392L0096

lagen (1989:1079) om

livförsäkring med an-

knytning till värde-

pappersfonder

 468