Regeringens proposition

1998/99:79

Tullagens överklaganderegler, m.m.

Prop.

1998/99:79

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 18 mars 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Under våren 1999 kommer Tullverket att genomgå en omorganisation.

Tullverket utgörs i dag av Generaltullstyrelsen, som är chefsmyndighet,

samt sex regionala tullmyndigheter. Omorganisationen innebär att

Tullverket kommer att bestå av en enda myndighet med en central

ledning och sex tullregioner. Den nya organisationen är tänkt att gälla

från den 1 juli 1999.

Propositionen innehåller förslag till nya bestämmelser om

överklagande i tullagen samt ändringar i ett antal andra lagar med

anledning av omorganisationen. Förslaget är begränsat till vad som är

nödvändigt för att Tullverkets nya organisation skall kunna genomföras.

I propositionen föreslås sålunda att Generaltullstyrelsen avskaffas som

överklagandeinstans. Enligt huvudregeln skall beslut av Tullverket

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut i administrativa

ärenden och normgivningsärenden skall överklagas hos regeringen.

Vidare föreslås att bestämmelserna om överklagande utformas på så sätt

att det klarare framgår att dessa även gäller beslut beträffande annan skatt

än tull och avgift som skall tas ut vid import. Det föreslås också att frågor

om utdömande av vite skall prövas av allmän förvaltningsdomstol.

I propositionen gör regeringen vidare den bedömningen att det

allmänna ombudet skall behållas i tullagen och att Tullagsutredningens

förslag om att införa bestämmelser om dröjsmålstalan i tullagen inte skall

genomföras nu.

I propositionen föreslås vidare att Tullverket skall få möjlighet att

vägra att lämna ut en vara som omhändertagits med stöd av lagen om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom

Europeiska unionen (inregränslagen), om varan inte får föras in i eller ut

ur landet eller om särskilda villkor för införseln eller utförseln inte är

uppfyllda. Om den som för in eller för ut varan inte inom viss tid uppfyllt

villkoren för införseln eller utförseln eller, vid införsel, återutfört varan

skall denna kunna förverkas efter beslut av Tullverket. Detta beslut,

liksom övriga beslut enligt de nya bestämmelserna, skall kunna

överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

I propositionen lämnas också förslag till vissa ändringar av

bestämmelserna om ledsagardokument i lagarna om tobaks- och

alkoholskatt. Bakgrunden till förändringarna är att man på

gemenskapsnivå har kommit överens om att införa ett varningssystem för

snabbt informationsutbyte avseende transporter av sprit och cigaretter

och att svenska myndigheter redan från starten bör ha den information

om avgående transporter som är nödvändig för att systemet skall fungera.

Ändringarna innebär att föreskrifter om antal exemplar av

ledsagardokument m.m. flyttas över till förordningarna om alkohol- och

tobaksskatt. Även på energiområdet görs ändringar på motsvarande sätt i

lagen och förordningen. Samtidigt görs den bedömningen att det i

nämnda förordningar bör införas föreskrifter om att upplagshavare i vissa

fall skall upprätta ledsagardokument i fem exemplar och sända in ett

exemplar till ansvarig myndighet.

I propositionen föreslås även en ändring i vägavgiftslagen. Ändringen

innebär att om en förare av ett vägavgiftspliktigt svenskt fordon inte kan

visa upp ett vägavgiftsbevis vid kontroll på grund av att beviset inte

tillställts ägaren, är föraren skyldig att i stället visa upp kvitto på betald

vägavgift.

Slutligen föreslås att lagen om fordonsskatt på utländska fordon skall

upphävas.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 8

2.1 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken 8

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1918:163) med

vissa bestämmelser om sjöfynd 9

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling 10

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:419) om

förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker 13

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:120) om

straff i vissa fall för oriktigt ursprungsintyg m.m. 14

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:200) om

uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller

pålaga 15

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam 16

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:431) om

utredning angående brott mot utländsk tullag 17

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av införselreg

lerade varor, m.m. 18

2.10 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 19

2.11 Förslag till lag om ändring i containerlagen (1980:152) 22

2.12 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343) 23

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i skatteregisterlagen (1980:343) 24

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:821) om

transport av farligt gods 25

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 26

2.16 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617) 27

2.17 Förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen

(1988:49) 28

2.18 Förslag till lag om upphävande av lagen (1988:328) om

fordonsskatt på utländska fordon 29

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank 30

2.20 Förslag till lag om ändring i karantänslagen (1989:290) 31

2.21 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137) 32

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika 34

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering 35

2.24 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684) 36

2.25 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 37

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 38

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m. 39

2.28 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 40

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m. 49

2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1552) om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m. 50

2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 51

2.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 54

2.33 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 57

2.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi 58

2.35 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:439) om

beskattning, förtullning och folkbokföring under

krig eller krigsfara m.m. 60

2.36 Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) 61

2.37 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 62

2.38 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1058) om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet 66

2.39 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om

vägavgift för vissa tunga fordon 68

2.40 Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490) 69

2.41 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 70

2.42 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:527) om

det statliga personadressregistret 71

3 Ärendet och dess beredning 72

4 Tullagens överklaganderegler 74

4.1 Bakgrund 74

4.2 Bestämmelser om överklagande 74

4.3 Dröjsmålstalan 80

4.4 Beslut beträffande annan skatt än tull 83

4.5 Utdömande av vite 84

4.6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 85

5 Tullen får möjlighet att vägra att lämna ut varor som

omhändertagits i den EU-interna trafiken 85

6 Informationsutbyte om transporter av sprit och cigaretter 87

7 Ändring i vägavgiftslagen 90

8 Upphävande av lagen om fordonsskatt på utländska fordon 91

9 Ekonomiska konsekvenser 92

10 Författningskommentar 92

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling 92

10.2 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137) 93

10.3 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) 93

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 97

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt 98

10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt

på energi 99

10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 99

10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1058) om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet 101

10.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om

vägavgift för vissa tunga fordon 102

10.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol

varor, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 102

10.11 Övriga förslag till lagändringar 102

Bilaga 1 Utredningens författningsförslag 103

Bilaga 2 Departementspromemorians författningsförslag

avseende 17 § inregränslagen 111

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över SOU 1998:127 Tullagens överklaganderegler m.m.

 vid en omorganisation av Tullverket 112

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som har fått tillfälle att

yttra sig över departementspromemorian Ny smugglings

lag (Ds 1998:53) 113

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 114

Bilaga 6 LAGRÅDET 128

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 mars 1999 130

Rättsdatablad 131

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i utsökningsbalken,

2. lag om ändring i lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om

sjöfynd,

3. lag om ändring i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling,

4. lag om ändring i lagen (1960:419) om förbud i vissa fall mot

införsel av spritdrycker,

5. lag om ändring i lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktigt

ursprungsintyg m.m,

6. lag om ändring i lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull,

annan skatt, avgift eller pålaga,

7. lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam,

8. lag om ändring i lagen (1973:431) om utredning angående brott mot

utländsk tullag,

9. lag om ändring i lagen (1973:980) om transport, förvaring och för-

störing av införselreglerade varor, m.m.,

10. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

11. lag om ändring i containerlagen (1980:152),

12. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

13. lag om ändring i lagen (1999:000) om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343),

14. lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt gods,

15. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter,

16. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617),

17. lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49),

18. lag om upphävande av lagen (1988:328) om fordonsskatt på

utländska fordon,

19. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

20. lag om ändring i karantänslagen (1989:290),

21. lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137),

22. lag om ändring i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika,

23. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering,

24. lag om ändring i postlagen (1993:1684),

25. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

26. lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

27. lag om ändring i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m.,

28. lag om ändring i tullagen (1994:1550),

29. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import,

m.m.,

30. lag om ändring i lagen (1994:1552) om tullkontroll av varumärkes-

intrång m.m.,

31. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

32. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

33. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

34. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

35. lag om ändring i lagen (1995:439) om beskattning, förtullning och

folkbokföring under krig eller krigsfara m.m,

36. lag om ändring i vapenlagen (1996:67),

37. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

38. lag om ändring i lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet,

39. lag om ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga

fordon,

40. lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490),

41. lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter,

42. lag om ändring i lagen (1998:527) om det statliga personadress-

registret.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

Härigenom föreskrivs att i 6 kap. 10 a § utsökningsbalken ordet

"tullmyndigheten" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1918:163) med

vissa bestämmelser om sjöfynd

Härigenom föreskrivs att i 7 § lagen (1918:163) med vissa

bestämmelser om sjöfynd ordet "generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot

"Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling

dels att i 22 § ordet "generaltullstyrelsen" och i 4, 25 och 26 §§ ordet

"tullmyndighet" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket"

samt att i 24 § ordet Generaltullstyrelsen skall bytas ut mot verket ,

dels att 13 och 19 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Förundersökning rörande brott,

som avses i denna lag, må inledas

av tullmyndighet. Har den inletts

av tullmyndighet, skall beträffande

myndigheten gälla vad i

rättegångsbalken är stadgat om

undersökningsledare. Är saken ej

av enkel beskaffenhet, skall

ledningen övertagas av åklagaren,

så snart någon skäligen kan

misstänkas för brottet. Åklagaren

skall ock eljest övertaga ledningen,

när det finnes påkallat av särskilda

skäl.

Åklagaren äge, då undersökning

ledes av tullmyndighet, meddela

anvisningar rörande

undersökningens bedrivande.

Då undersökning ledes av

åklagaren, äge han vid

undersökningens verkställande

anlita biträde av tullmyndighet, så

ock uppdraga åt tulltjänsteman att

vidtaga särskild till

undersökningen hörande åtgärd,

om dess beskaffenhet tillåter det.

Förundersökning rörande brott,

som avses i denna lag, må inledas

av Tullverket. Har den inletts av

Tullverket, skall beträffande verket

gälla vad i rättegångsbalken är

stadgat om undersökningsledare.

Är saken ej av enkel beskaffenhet,

skall ledningen övertagas av

åklagaren, så snart någon skäligen

kan misstänkas för brottet.

Åklagaren skall ock eljest övertaga

ledningen, när det finnes påkallat

av särskilda skäl.

Åklagaren äge, då undersökning

ledes av Tullverket, meddela an-

visningar rörande undersökningens

bedrivande.

Då undersökning ledes av

åklagaren, äge han vid

undersökningens verkställande

anlita biträde av Tullverket, så ock

uppdraga åt tulltjänsteman att

vidtaga särskild till

undersökningen hörande åtgärd,

om dess beskaffenhet tillåter det.

Med tullmyndighet avses i denna

paragraf chef för distriktstull-

kammare, gränstullkammare och

tullkammare eller annan

befattningshavare i tullverket som

generaltullstyrelsen förordnar att

fullgöra vad som enligt paragrafen

ankommer på tullmyndighet.

19 §

Om det finns anledning att anta

att någon, som anträffas vid en

gräns- eller kustort eller

ankommer till en plats, med

förbindelse till utlandet, har på sig

gods som enligt denna lag är

underkastat beslag, får

tulltjänstemän eller tjänstemän vid

Kustbevakningen för att söka efter

sådant gods hos honom utföra

kroppsvisitation, ytlig

kroppsbesiktning samt ta

urinprov. Ingen får dock hållas

kvar för urinprovstagning. Om

vederbörande chef för tulldistrikt

finner att skärpning av

tullkontrollen av persontrafiken till

eller från utlandet med viss

lägenhet eller för viss tidrymd på

någon plats är oundgängligen

nödvändig, får efter

myndighetschefens beslut

kroppsvisitation utföras på var och

en som med lägenheten eller under

tidrymden ankommer till platsen

från utlandet eller avreser från

platsen till utlandet. Sådant beslut

skall ofördröjligen underställas

Generaltullstyrelsens prövning

men skall likväl genast verkställas.

Om det finns anledning att anta

att någon, som anträffas vid en

gräns- eller kustort eller

ankommer till en plats, med

förbindelse till utlandet, har på sig

gods som enligt denna lag är

underkastat beslag, får

tulltjänstemän eller tjänstemän vid

Kustbevakningen för att söka efter

sådant gods hos honom utföra

kroppsvisitation, ytlig

kroppsbesiktning samt ta

urinprov. Ingen får dock hållas

kvar för urinprovstagning. Om

chefen för en tullregion finner att

skärpning av tullkontrollen av

persontrafiken till eller från

utlandet med viss lägenhet eller

för viss tidrymd på någon plats är

oundgängligen nödvändig, får

efter regionchefens beslut

kroppsvisitation utföras på var och

en som med lägenheten eller under

tidrymden ankommer till platsen

från utlandet eller avreser från

platsen till utlandet. Sådant beslut

får verkställas omedelbart men

skall snarast prövas av Tullverkets

chef eller den han sätter i sitt

ställe.

Kroppsvisitation, som är av mera väsentlig omfattning, ytlig

kroppsbesiktning samt urinprovstagning skall verkställas inomhus i

avskilt rum eller i lämpligt utrymme i fartyg samt, om undersökningsman

eller den undersökte begär det och det kan ske utan större omgång, i

vittnens närvaro. Kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning och

urinprovstagning beträffande kvinnor får inte verkställas eller bevittnas

av annan än kvinna, läkare eller legitimerad sjuksköterska.

Protokoll behöver inte föras och bevis om utförd kroppsvisitation, ytlig

kroppsbesiktning eller urinprovstagning behöver inte utfärdas om inte

den undersökte begär det eller föremål som påträffas tas i beslag.

Bestämmelser om rätt för

tullmyndighet att undersöka

handresgods samt resväskor och

liknande som medförs av resande

finns även i tullagen (1987:1065).

Bestämmelser om rätt för

Tullverket att undersöka

handresgods samt resväskor och

liknande som medförs av resande

finns även i tullagen (1994:1550).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:419) om

förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker

Härigenom föreskrivs att i 1 § 3 mom. och 2 § 2 mom. lagen

(1960:419) om förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker ordet

"generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:120) om

straff i vissa fall för oriktigt ursprungsintyg m.m.

Härigenom föreskrivs att i 4 § lagen (1962:120) om straff i vissa fall

för oriktigt ursprungsintyg m.m. ordet "generaltullstyrelsen" skall bytas

ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:200) om

uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller

pålaga

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1969:200) om uttagande av

utländsk tull, annan skatt, avgift eller pålaga att i 3 § ordet

"Generaltullstyrelsen" samt i 2 och 3 §§ orden en tullmyndighet skall

bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam

Härigenom föreskrivs att i 26 § lagen (1972:266) om skatt på annonser

och reklam ordet "tullmyndigheten" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:431) om

utredning angående brott mot utländsk tullag

Härigenom föreskrivs att i 2 § lagen (1973:431) om utredning

angående brott mot utländsk tullag ordet "generaltullstyrelsen" skall

bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:980) om

transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor, m.m.

Härigenom föreskrivs att i 2 och 3 §§ lagen (1973:980) om transport,

förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. ordet

"tullmyndighet" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket" i

motsvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.10 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §

Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till

1. förundersökning i brottmål,

2. angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. verksamhet som rör utredning i frågor om näringsförbud,

4. åklagarmyndighets,

polismyndighets,

skattemyndighets, tullmyndighets

eller kustbevakningens verksamhet

i övrigt för att förebygga, uppdaga,

utreda eller beivra brott, eller

4. åklagarmyndighets,

polismyndighets,

skattemyndighets, Tullverkets eller

Kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga,

utreda eller beivra brott, eller

5. Finansinspektionens verksamhet som rör övervakning enligt

insiderlagen (1990:1342) eller efterlevnaden av 7 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument,

om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder

motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

För uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som

avses i 3 § polisdatalagen (1998:622) eller som i annat fall hänför sig till

Säkerhetspolisens verksamhet för att förebygga eller avslöja brott mot

rikets säkerhet eller förebygga terrorism gäller sekretess, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda

åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Detsamma

gäller uppgift som hänför sig till sådan underrättelseverksamhet som

avses i 2 § lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar.

Sekretess enligt första och andra

styckena gäller i annan verksamhet

hos myndighet för att biträda

åklagarmyndighet,

polismyndighet, skattemyndighet,

tullmyndighet eller

kustbevakningen med att uppdaga,

utreda eller beivra brott samt hos

tillsynsmyndighet i konkurs och

inom exekutionsväsendet för

uppgift som angår misstanke om

att en gäldenär har begått brott

som avses i 11 kap. brottsbalken

eller annat brott som har samband

med gäldenärens

näringsverksamhet.

Sekretess enligt första och andra

styckena gäller i annan verksamhet

hos myndighet för att biträda

åklagarmyndighet,

polismyndighet, skattemyndighet,

Tullverket eller Kustbevakningen

med att uppdaga, utreda eller

beivra brott samt hos

tillsynsmyndighet i konkurs och

inom exekutionsväsendet för

uppgift som angår misstanke om

att en gäldenär har begått brott

som avses i 11 kap. brottsbalken

eller annat brott som har samband

med gäldenärens

näringsverksamhet.

I fråga om uppgift i allmän handling som hänför sig till sådan

underrättelseverksamhet som avses i andra stycket gäller sekretessen i

högst sjuttio år. I fråga om uppgift i allmän handling i övrigt gäller

sekretessen i högst fyrtio år.

9 kap.

17 §

Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska

förhållanden, om inte annat följer av 18 §

1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål,

2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål

eller i annan verksamhet för att förebygga brott,

3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild

personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627),

4. i åklagarmyndighets,

polismyndighets,

skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums,

tullmyndighets eller

kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga,

utreda eller beivra brott,

4. i åklagarmyndighets,

polismyndighets,

skattemyndighets, Statens

kriminaltekniska laboratoriums,

Tullverkets eller

Kustbevakningens verksamhet i

övrigt för att förebygga, uppdaga,

utreda eller beivra brott,

5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän

åklagare eller polismyndighet i brottmål,

6. i register som förs av Rikspolisstyrelsen enligt polisdatalagen

(1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister,

8. i register som förs av Riksskatteverket enligt lagen (1999:90) om

behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider skada eller men.

Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan

eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och

i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i

denna lag. Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt

vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister,

polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av

personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

samt i förordningar som har stöd i dessa lagar.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.11 Förslag till lag om ändring i containerlagen

(1980:152)

Härigenom föreskrivs att i 9 § containerlagen (1980:152) ordet

"tullmyndighet" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.12 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

Härigenom föreskrivs att i 7 § skatteregisterlagen (1980:343) ordet

"Generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tullverket" och ordet "tull-

myndigheter mot verket .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

Härigenom föreskrivs att i 7 § skatteregisterlagen (1980:343) i

paragrafens lydelse enligt lagen (1999:000) om ändring i nämnda lag

ordet "Generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tullverket" och ordet

"tullmyndigheter mot verket .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:821) om

transport av farligt gods

Härigenom föreskrivs att i 16 a § lagen (1982:821) om transport av

farligt gods orden "en tullmyndighet" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att i 3 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter ordet "tullmyndighet" skall bytas ut mot "Tull-

verket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.16 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617)

Härigenom föreskrivs att i 8 § utsökningsregisterlagen (1986:617)

ordet "Generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tullverket .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.17 Förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen

(1988:49)

Härigenom föreskrivs i fråga om fartygssäkerhetslagen (1988:49) att i

10 kap. 11 § ordet "tullmyndigheter" och i 11 kap. 3 § ordet tullmyn-

digheten skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.18 Förslag till lag om upphävande av lagen (1988:328)

om fordonsskatt på utländska fordon

Härigenom föreskrivs att lagen (1988:328) om fordonsskatt på

utländska fordon skall upphöra att gälla den 1 juli 1999.

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs att i 7 kap. 8 § lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank ordet "tullmyndigheter" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.20 Förslag till lag om ändring i karantänslagen

(1989:290)

Härigenom föreskrivs i fråga om karantänslagen (1989:290) att i 9 och

16 §§ ordet "tullmyndigheten" skall bytas ut mot "Tullverket" samt att i

9 § ordet den skall bytas ut mot verket .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.21 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullregisterlagen (1990:137)

dels att i 2 och 3 §§ ordet "tullmyndighet" i olika böjningsformer skall

bytas ut mot "Tullverket" eller i förekommande fall Tullverkets samt

att i 3 § ordet Generaltullstyrelsen skall bytas ut mot Tullverket ,

dels att 1, 2 a och 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

För de ändamål som anges i 2 §

får ett för tullmyndigheterna

gemensamt tullregister föras med

hjälp av automatisk

databehandling.

För de ändamål som anges i 2 §

får Tullverket föra ett tullregister

med hjälp av automatisk

databehandling.

Bestämmelserna i denna lag gäller inte de register som Tullverket för

med stöd av lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet och inte heller register som regleras i

annan lag eller förordning.

Bestämmelser om förfarandet vid import och export finns i rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av

en tullkodex för gemenskapen och i kommissionens förordning (EEG) nr

2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets

förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen och i tullagen (1994:1550).

2 a §

Generaltullstyrelsen är

registeransvarig för tullregistret.

Andra tullmyndigheter är

registeransvariga när det gäller

uppgifter i tullärenden som

handläggs hos myndigheten.

Tullverket är registeransvarigt

för tullregistret.

6 §

Samtliga tullmyndigheter får ha

terminalåtkomst till tullregistret.

Annan tullmyndighet än

Generaltullstyrelsen får dock

endast ta del av de uppgifter som

behövs i myndighetens

verksamhet.

Tullverket har terminalåtkomst

till tullregistret. En tullregion får

dock endast ta del av de uppgifter

som behövs i regionens

verksamhet.

Riksskatteverket får ha terminalåtkomst till uppgifter om kontroll och

beslut enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

Skattemyndighet som regeringen bestämmer får för ändamål som

avses i 2 § andra stycket ha terminalåtkomst till uppgifter som avses i

andra stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:860) om

kontroll av narkotika

Härigenom föreskrivs att i 12 och 14 §§ lagen (1992:860) om kontroll

av narkotika ordet "Generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tull-

verket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering

Härigenom föreskrivs att i 2 kap. 7 § lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering ordet "tullmyndigheterna" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.24 Förslag till lag om ändring i postlagen (1993:1684)

Härigenom föreskrivs att i 20 a § postlagen (1993:1684) orden "en

tullmyndighet" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.25 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att i 7 kap. 9 och 10 §§ samt 8 kap. 4 §

mervärdesskattelagen (1994:200) ordet "tullmyndigheten" skall bytas ut

mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att i 21 § lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet ordet "tullmyndighet" skall

bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om

tullfrihet m.m.

Härigenom föreskrivs att i 6 § lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m.

ordet "tullmyndigheten" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.28 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att i 31, 67 och 119 §§ ordet Generaltullstyrelsen samt i 7, 9 16,

19, 20, 22, 23, 25, 26, 37, 38, 40, 41, 44, 47, 48, 52, 55 57 a, 58 62, 66,

67 a 71, 74, 75, 77, 78, 94, 96, 98, 99 a, 111, 113 och 118 §§ ordet

 tullmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut mot Tullverket

eller i förekommande fall Tullverkets ,

dels att i 13 och 78 §§ ordet myndigheten samt i 66 § orden denna

myndighet skall bytas ut mot verket ,

dels att 107 § skall upphöra att gälla,

dels att 2, 21, 57 b, 57 d, 64, 91, 99, 100 105 och 108 110 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag förstås med

det svenska tullområdet: Sveriges landområde och sjöterritorium samt

luftrummet däröver,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga,

tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde,

tullklarering: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till godkänd

tullbehandling,

förtullning: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

deklarerats för övergång till fri

omsättning.

tullklarering: Tullverkets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till godkänd

tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder

i fråga om en vara som deklarerats

för övergång till fri omsättning.

I övrigt har uttryck som används i denna lag samma innebörd som i

förordning (EEG) nr 2913/92.

Vid tillämpning av

tullagstiftningen förstås med

tullmyndighet Generaltullstyrelsen

och underställda myndigheter.

Med tullagstiftningen förstås såväl

EG:s bestämmelser som svenska

tullförfattningar.

Med tullagstiftningen förstås

såväl EG:s bestämmelser som

svenska tullförfattningar.

21 §

Den tullmyndighet som fattat

beslut om tull som första instans

skall ompröva beslutet i en fråga

som kan ha betydelse för

tulltaxeringen om den tullskyldige

begär det eller om det finns andra

skäl. Ytterligare regler om

omprövning av tull finns i

förordningarna (EEG) nr 2913/92

och 2454/93.

Tullverket skall ompröva ett

beslut i en fråga som kan ha

betydelse för tulltaxeringen om

den tullskyldige begär det eller om

det finns andra skäl. Ytterligare

regler om omprövning av tull finns

i förordningarna (EEG) nr 2913/92

och 2454/93.

Bestämmelserna i denna lag och i tullagstiftningen i övrigt om

omprövning av beslut om tull gäller även tulltaxeringsbeslut i övrigt samt

beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Att omprövning av sådana

beslut skall ske om de överklagats framgår av 104 och 106 §§.

57 b §

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller efter

dennes förordnande av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av chefen för en

tullregion eller efter dennes

förordnande av någon annan

tjänsteman vid tullregionen.

57 d §

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullmyndighet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från tredje land, skall hållas kvar

av postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullregion besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från tredje land, skall hållas kvar

av postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är

1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller

narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling, samt

2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av

Generaltullstyrelsen.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av Tullverkets chef

eller av verkets chefsjurist.

64 §

Om det finns anledning att anta

att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får

tullmyndigheten anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

En tullmyndighet får, med

Generaltullstyrelsens medgivande,

anlita särskild sakkunnig även när

en uppmaning att lämna uppgift

eller handling rörande en vara inte

har följts. Den som rätteligen

skulle ha lämnat uppgiften eller

handlingen skall stå för kostnaden,

om styrelsen inte beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, skall

denne enligt beslut av

tullmyndighet ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 37 § om

indrivning av tull skall gälla även

sådan ersättning.

Om det finns anledning att anta

att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får

Tullverket anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

Tullverket får anlita särskild

sakkunnig även när en uppmaning

att lämna uppgift eller handling

rörande en vara inte har följts. Den

som rätteligen skulle ha lämnat

uppgiften eller handlingen skall stå

för kostnaden, om verket inte

beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, skall

denne enligt beslut av Tullverket

ersätta staten dess kostnad. Vad

som sägs i 37 § om indrivning av

tull skall gälla även sådan

ersättning.

91 §

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av

tullmyndigheten. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av det allmänna ombudet

som avses i 100 §, frågor om

tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan

talan får föras, om den oriktiga

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak eller inte har

prövats i målet. Talan skall väckas

inom ett år från utgången av den

månad då domen eller det slutliga

beslutet i målet har vunnit laga

kraft.

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av

Tullverket. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av det allmänna ombudet

som avses i 100 §, frågor om

tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan

talan får föras, om den oriktiga

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak eller inte har

prövats i målet. Talan skall väckas

inom ett år från utgången av den

månad då domen eller det slutliga

beslutet i målet har vunnit laga

kraft.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Den tullskyldiges yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall utan hinder

av vad som annars gäller om

överklagande prövas, om beslutet

om den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om det allmänna ombudet

framställt ett sådant yrkande till

förmån för den tullskyldige. Om

yrkandet framställs först i domstol,

kan domstolen förordna att det

skall tas upp och vidare

handläggas av tullmyndigheten.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift

skall den tullskyldige om möjligt ges tillfälle att yttra sig.

Underrättelse om att

tullmyndigheten överväger att

påföra tulltillägg eller

förseningsavgift får ske genom

överföring av elektroniskt

dokument.

Underrättelse om att Tullverket

överväger att påföra tulltillägg

eller förseningsavgift får ske

genom överföring av elektroniskt

dokument.

99 §

När en tullmyndighet med stöd

av tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas. Finns det

anledning att anta att den

tullskyldige eller, om den

tullskyldige är juridisk person,

ställföreträdare för den

tullskyldige har begått brott, får

den tullskyldige inte föreläggas

enligt 68 § vid vite att medverka i

utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som

brottsmisstanken avser.

När Tullverket med stöd av

tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas. Finns det

anledning att anta att den

tullskyldige eller, om den

tullskyldige är juridisk person,

ställföreträdare för den

tullskyldige har begått brott, får

den tullskyldige inte föreläggas

enligt 68 § vid vite att medverka i

utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som

brottsmisstanken avser.

Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller

inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller att fullgöra

skyldighet som föreskrivs i 62 § eller med stöd av 65 §.

Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller

högre än femtusen kronor.

Frågor om utdömande av vite

prövas av Generaltullstyrelsen.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om viten.

I övrigt gäller bestämmelserna i

lagen (1985:206) om viten.

100 §

Hos Generaltullstyrelsen skall

finnas ett allmänt ombud som för

det allmännas talan i mål och

ärenden som avses i 107 § första

stycket utom sådana mål och

ärenden som gäller eller har

samband med inskränkning i

rätten att förfoga över varor. Det

allmänna ombudet får föra talan

även till förmån för den

tullskyldige eller annan enskild

part. Ombudet har då samma

behörighet som den enskilde

parten.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer förordnar

det allmänna ombudet och

ersättare för denne.

Hos Tullverket skall finnas ett

allmänt ombud. Det allmänna

ombudet får överklaga Tullverkets

beslut i sådana ärenden som avses

i 102 och 106 §§.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer förordnar

det allmänna ombudet och

ersättare för denne.

101 §

Beslut, som någon annan

tullmyndighet än

Generaltullstyrelsen har meddelat

enligt denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av lagen eller enligt

tullagstiftningen i övrigt, får

överklagas hos

Generaltullstyrelsen.

Tullmyndighets beslut om

revision enligt 70 § får inte

överklagas.

Ett beslut av Tullverket enligt

denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av lagen eller enligt

tullagstiftningen i övrigt, får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Tullverkets beslut om revision

enligt 70 § får inte överklagas.

Föreskrifter om överklagande

av Tullverkets beslut om

föreskrifter med stöd av ett

bemyndigande enligt denna lag

meddelas av regeringen.

102 §

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull skall

överklagandet ha kommit in till

den myndighet som meddelat

beslutet inom tre år från den dag

då tullskyldig-heten uppkom. Om

tulltaxeringsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom får överklagandet dock,

om tiden för överklagande

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket omprövats får även

omprövningsbeslutet överklagas

inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom, får överklagandet dock,

om tiden för överklagande

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

omprövningsbeslutet.

Den tullskyldige får överklaga

ett tulltaxeringsbeslut även om det

inte gått honom emot.

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull eller beslut om

fastställelse av annan skatt än tull

samt avgift enligt 10 § andra

stycket, skall överklagandet ha

kommit in till Tullverket inom tre

år från den dag då tullskyldigheten

eller den anmälningsskyldighet

som anges i 9 § uppkom. Om

beslutet meddelats senare än två

och ett halvt år efter den dag då

tullskyldigheten eller

anmälningsskyldigheten uppkom

får överklagandet dock, om tiden

för överklagande därigenom blir

längre, komma in inom två

månader från den dag då den

tullskyldige eller

anmälningsskyldige fick del av

beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket omprövats får även

omprövningsbeslutet överklagas

inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten eller

anmälningsskyldigheten uppkom,

får överklagandet dock, om tiden

för överklagande därigenom blir

längre, komma in inom två

månader från den dag då den

tullskyldige eller

anmälningsskyldige fick del av

omprövningsbeslutet.

En tullskyldigs eller

anmälningsskyldigs yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall prövas,

oavsett tidsfristerna i första och

andra styckena, om beslutet om

den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om det allmänna ombudet

framställt ett sådant yrkande till

förmån för den tullskyldige. Om

yrkandet framställs först i domstol,

kan domstolen besluta att det skall

tas upp och handläggas av

Tullverket.

En tullskyldig eller anmäl-

ningsskyldig får överklaga ett

beslut som avses i första och

andra styckena även om det inte

gått honom emot.

103 §

Beslutsmyndighet som avses i

102 § skall pröva om den

tullskyldiges överklagande har

kommit in i rätt tid. Har

överklagandet kommit in för sent,

skall myndigheten avvisa det, om

inte annat följer av andra eller

tredje stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att beslutsmyndigheten har lämnat

den tullskyldige en felaktig

underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

en annan tullmyndighet än den

som fattat beslutet. Överklagandet

skall då omedelbart översändas till

den tullmyndighet som fattat

beslutet med uppgift om den dag

då handlingen kom in till

tullmyndigheten.

Tullverket skall pröva om den

tullskyldiges eller

anmälningsskyldiges överklagande

har kommit in i rätt tid. Har

överklagandet kommit in för sent,

skall Tullverket avvisa det, om inte

annat följer av andra eller tredje

stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att Tullverket har lämnat en

felaktig underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

allmän förvaltningsdomstol.

Överklagandet skall då omedelbart

översändas till Tullverket med

uppgift om den dag då handlingen

kom in till domstolen.

104 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall

beslutsmyndigheten snarast

ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om

tullmyndigheten ändrar beslutet så

som den tullskyldige begär.

Om myndigheten ändrar beslutet

på annat sätt än den tullskyldige

begär, skall överklagandet anses

omfatta det nya beslutet. Finns

skäl för det, får myndigheten

lämna den tullskyldige tillfälle att

återkalla överklagandet.

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall Tullverket

snarast ompröva det överklagade

beslutet.

Ett överklagande förfaller, om

Tullverket ändrar beslutet så som

den tullskyldige eller

anmälningsskyldige begär.

Om Tullverket ändrar beslutet på

annat sätt än den tullskyldige eller

anmälningsskyldige begär, skall

överklagandet anses omfatta det

nya beslutet. Finns skäl för det, får

Tullverket lämna den tullskyldige

eller anmälningsskyldige tillfälle

att återkalla överklagandet.

105 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 § eller förfaller enligt

104 §, skall tullmyndigheten över-

lämna överklagandet, sitt

omprövningsbeslut och övriga

handlingar i ärendet till

Generaltullstyrelsen. Om det finns

särskilda skäl får överklagandet

överlämnas till

Generaltullstyrelsen utan

föregående omprövning.

Ett överklagande som inte

avvisas enligt 103 § eller förfaller

enligt 104 § skall tillsammans med

handlingarna i ärendet

överlämnas till den domstol som

skall pröva överklagandet. Om det

finns särskilda skäl får

överklagandet överlämnas utan

föregående omprövning.

108 §

Om en part har överklagat ett

beslut i ett sådant mål eller ärende

vari enligt 100 § det allmännas

talan skall föras av ett allmänt

ombud, får också motparten

överklaga beslutet, även om den

för honom föreskrivna tiden för

överklagande har gått ut.

Motpartens skrivelse skall ha

kommit in till den myndighet som

meddelade beslutet inom två

månader, om överklagande görs

enligt 102 § eller 106 §, inom en

vecka i mål om bindande

klassificeringsbesked och i övrigt

inom två veckor från den dag då

han fick del av den först ingivna

skrivelsen med överklagande eller,

om han inte fick del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Om en part har överklagat

Tullverkets beslut i ett sådant

ärende som avses i 102 eller 106 §,

får också motparten överklaga

beslutet, även om den för honom

föreskrivna tiden för överklagande

har gått ut. Motpartens skrivelse

skall ha kommit in till Tullverket

inom två månader från den dag då

han fick del av den först ingivna

skrivelsen med överklagande eller,

om han inte fick del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

109 §

Bestämmelserna i 6 kap. 13 och

18-24 §§ taxeringslagen

(1990:324) gäller i tillämpliga

delar vid överklagande av beslut

som avses i 102 och 106 §§. Vad

som i nämnda bestämmelser sägs

om Riksskatteverket skall gälla det

allmänna ombudet och vad som

sägs om länsrätten

Generaltullstyrelsen.

Bestämmelserna i 6 kap.

9 15 §§, 16 § andra och tredje

styckena samt 17 24 §§ taxerings-

lagen (1990:324) gäller i

tillämpliga delar vid överklagande

av beslut som avses i 102 och

106 §§. Vad som i nämnda

bestämmelser sägs om

Riksskatteverket skall gälla det

allmänna ombudet och vad som

sägs om skattemyndighet

Tullverket.

110 §

Beslut enligt 20, 21, 23 och

24 §§ samt beslut om tulltillägg

och förseningsavgift skall gälla

omedelbart. Detsamma gäller

annat beslut av tullmyndighet, som

meddelats enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som utfärdats

med stöd av lagen och som inte

innebär att målet eller ärendet

avgörs.

I artiklarna 7 och 244 i

förordningen (EEG) nr 2913/92

finns bestämmelser om

verkställighet av beslut som

överklagas.

Beslut om skönstulltaxering,

tulltillägg och förseningsavgift

samt beslut om annan skatt än tull

skall gälla omedelbart. Detsamma

gäller annat beslut av Tullverket

som meddelats enligt

tullagstiftningen eller enligt

föreskrifter som utfärdats med

stöd av tullagstiftningen och som

inte innebär att målet eller ärendet

avgörs.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Äldre bestämmelser gäller

dock beträffande överklaganden som före ikraftträdandet kommit in till

den myndighet som fattat det överklagade beslutet. Beslut som före

ikraftträdandet överklagats hos Generaltullstyrelsen skall efter

ikraftträdandet prövas av Tullverkets chef eller den som han sätter i sitt

ställe.

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1551) om frihet från

skatt vid import, m.m. att i 2 kap. 5, 10 och 12 §§ och 3 kap. 1 och 2 §§

ordet "tullmyndighet" i olika böjningsformer samt i 2 kap. 8 §, 3 kap. 5 §

och 4 kap. 4 § ordet Generaltullstyrelsen skall bytas ut mot

"Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1552) om

tullkontroll av varumärkesintrång m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1552) om tullkontroll av

varumärkesintrång m.m. att i 2, 5 och 6 §§ ordet "Generaltullstyrelsen" i

olika böjningsformer skall bytas ut mot Tullverket i motsvarande form,

att i 3 och 4 §§ ordet "tullmyndighet" i olika böjningsformer skall bytas

ut mot "Tullverket" samt att i 2 § ordet tullmyndighet skall bytas ut

mot myndighet .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1563) om tobaksskatt

dels att i 19 och 41 §§ ordet tullmyndigheten skall bytas ut mot

 Tullverket ,

dels att 24 och 25 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 9, 23, 23 a och 26 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i

Sverige yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 13 eller 14 §,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 16 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till

Sverige för in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall

användas för annat än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor.

Skattskyldighet föreligger inte

för varor som förs in till Sverige

under sådana omständigheter att

förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten

enligt 31 a §.

Skattskyldighet föreligger inte

för varor som förs in till Sverige

under sådana omständigheter att

förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten

enligt 31 d §.

23 §

Vid transport av obeskattade

varor mellan Sverige och ett annat

EG-land skall upplagshavaren

upprätta ett ledsagardokument i

fyra exemplar. Upplagshavaren

skall även upprätta ett sådant

dokument vid transport av

obeskattade varor till en

upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-

land samt då obeskattade varor

levereras till mottagare i ett annat

EG-land enligt 21 § första stycket

e. Tre exemplar av dokumentet

skall åtfölja varorna under

transport. Vid transport till

mottagare som avses i 21 § första

stycket e skall varorna under

transporten även åtföljas av ett

intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet. Av

dokumentets exemplar skall ett

(returexemplaret) undertecknas av

mottagaren och återsändas till

avsändaren senast 15 dagar efter

utgången av den kalendermånad

under vilken varorna har

mottagits.

Har en upplagshavare sålt

obeskattade varor till en

näringsidkare i ett annat EG-land

och har upplagshavaren inte inom

två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken

varorna avsänts erhållit

returexemlaret av

ledsagardokumentet, skall han

utan dröjsmål underrätta

beskattningsmyndigheten om

förhållandet.

Upplagshavare skall upprätta

ledsagardokument,

1. vid transport av obeskattade

varor mellan Sverige och ett annat

EG-land,

2. vid transport av obeskattade

varor till en upplagshavare i

Sverige om transporten sker via ett

annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade

varor till mottagare i ett annat EG-

land enligt 21 § första stycket e,

4. vid export till tredje land av

obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som

förtullats enligt tullagen

(1994:1550).

Ledsagardokument som avses i

första stycket skall åtfölja varorna

under transport i enlighet med vad

regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som

avses i 21 § första stycket e skall

varorna under transporten även

åtföljas av ett intyg om att

skattefrihet gäller för varorna i det

andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta

ledsagardokument enligt första

stycket 5 gäller även registrerad

varumottagare.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad

varumottagare, skall varorna under transporten även åtföljas av

dokumentation som visar att sådan säkerhet som avses i 14 § ställts för

skatten i destinationslandet.

Regeringen får meddela

föreskrifter om förfarandet vid

ändring och tillägg av uppgifter i

ledsagardokumentet.

23 a §

Upplagshavare eller

varumottagare som tar emot varor

från ett annat EG-land skall senast

15 dagar efter utgången av den

kalendermånad under vilken

varorna tagits emot underteckna

ett exemplar av

ledsagardokumentet

(returexemplaret) och skicka

tillbaka det till avsändaren i det

andra EG-landet.

Beskattningsmyndigheten skall på returexemplaret av

ledsagardokumentet attestera andra förluster än sådana som avses i 21 §

första stycket a och 32 § b, under förutsättning att förlusterna uppkommit

under transport inom EG och konstaterats i Sverige.

Om obeskattade varor transporteras från ett skatteupplag i ett annat

EG-land till Sverige och andra förluster än sådana som avses i 21 § första

stycket a och 32 § b under transporten uppkommit i ett annat EG-land,

skall beskattningsmyndigheten vid varornas ankomst till Sverige ange i

vilken omfattning beskattning skall ske av de förlorade varumängderna

samt hur skatten skall beräknas. Beskattningsmyndigheten skall skicka

en kopia av returexemplaret till behörig myndighet i det EG-land där

förlusten konstaterats.

26 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument i

tre exemplar. Två exemplar av

dokumentet skall åtfölja varorna

under transporten. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 28 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1564) om alkoholskatt

dels att i 18 § ordet tullmyndigheten skall bytas ut mot Tullverket ,

dels att 23 och 24 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 8, 22, 22 a, och 25 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor

enligt 12 och 13 §§,

3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning

enligt 15 §,

5. i annat fall än som avses i 1 3, från ett annat EG-land till Sverige för

in eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat

än privat bruk,

6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

7. annars i Sverige tillverkar etylalkohol.

Skattskyldighet föreligger inte

för varor som förs in till Sverige

under sådana omständigheter att

förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten

enligt 31 a §.

Skattskyldighet föreligger inte

för varor som förs in till Sverige

under sådana omständigheter att

förutsättningar skulle finnas att

medge återbetalning av skatten

enligt 31 d §.

22 §

Vid transport av obeskattade

varor mellan Sverige och ett annat

EG-land skall upplagshavaren

upprätta ett ledsagardokument i

fyra exemplar. Upplagshavaren

skall även upprätta ett sådant

dokument vid transport av

obeskattade varor till en

upplagshavare i Sverige om

transporten sker via ett annat EG-

land samt då obeskattade varor

levereras till mottagare i ett annat

EG-land enligt 20 § första stycket

m. Tre exemplar av dokumentet

skall åtfölja varorna under

transport. Vid transport till

mottagare som avses i 20 § första

stycket m skall varorna under

transporten även åtföljas av ett

intyg om att skattefrihet gäller för

varorna i det andra EG-landet. Av

dokumentets exemplar skall ett

(returexemplaret) undertecknas av

mottagaren och återsändas till

avsändaren senast 15 dagar efter

utgången av den kalendermånad

under vilken varorna har

mottagits.

Har en upplagshavare sålt

obeskattade varor till en

näringsidkare i ett annat EG-land

och har upplagshavaren inte inom

två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken

varorna avsänts erhållit

returexemplaret av

ledsagardokumentet, skall han

utan dröjsmål underrätta

beskattningsmyndigheten om

förhållandet.

Upplagshavare skall upprätta

ledsagardokument

1. vid transport av obeskattade

varor mellan Sverige och ett annat

EG-land,

2. vid transport av obeskattade

varor till en upplagshavare i

Sverige om transporten sker via ett

annat EG-land,

3. vid transport av obeskattade

varor till mottagare i ett annat EG-

land enligt 20 § första stycket m,

4. vid export till tredje land av

obeskattade varor, och

5. vid transport av varor som

förtullats enligt tullagen

(1994:1550).

Ledsagardokument som avses i

första stycket skall åtfölja varorna

under transport i enlighet med vad

regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som

avses i 20 § första stycket m skall

varorna under transporten även

åtföljas av ett intyg om att

skattefrihet gäller för varorna i det

andra EG-landet.

Skyldigheten att upprätta

ledsagardokument enligt första

stycket 5 gäller även registrerad

varumottagare.

Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad

varumottagare, skall varorna under transporten även åtföljas av

dokumentation som visar att sådan säkerhet som avses i 13 § ställts för

skatten i destinationslandet.

Regeringen får meddela

föreskrifter om förfarandet vid

ändring och tillägg av uppgifter i

ledsagardokumentet.

22 a §

Upplagshavare eller

varumottagare som tar emot varor

från ett annat EG-land skall senast

15 dagar efter utgången av den

kalendermånad under vilken

varorna tagits emot underteckna

ett exemplar av

ledsagardokumentet

(returexemplaret) och skicka

tillbaka det till avsändaren i det

andra EG-landet.

Beskattningsmyndigheten skall på returexemplaret av

ledsagardokumentet attestera andra förluster än sådana som avses i 20 §

första stycket a och 32 § b, under förutsättning att förlusterna uppkommit

under transport inom EG och konstaterats i Sverige.

Om obeskattade varor transporteras från ett skatteupplag i ett annat

EG-land till Sverige och andra förluster än sådana som avses i 20 § första

stycket a och 32 § b under transporten uppkommit i ett annat EG-land,

skall beskattningsmyndigheten vid varornas ankomst till Sverige ange i

vilken omfattning beskattning skall ske av de förlorade varumängderna

samt hur skatten skall beräknas. Beskattningsmyndigheten skall skicka

en kopia av returexemplaret till behörig myndighet i det EG-land där

förlusten konstaterats.

25 §

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument i

tre exemplar. Två exemplar av

dokumentet skall åtfölja varorna

under transporten. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

När skattepliktiga varor för

vilka skatt enligt denna lag har

tagits ut skall levereras till ett

annat EG-land, skall den som

ansvarar för transporten upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall åtfölja

varorna under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid försäljning som avses i 27 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.33 Förslag till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738)

Härigenom föreskrivs att i 11 kap. 4 § samt 12 kap. 8 och 8 a §§

alkohollagen (1994:1738) ordet "tullmyndighet" skall bytas ut mot

"Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på

energi

dels att i 2 kap. 8 § och 10 kap. 9 § ordet "tullmyndighet" i olika

böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket",

dels att 6 kap. 5 och 6 §§ skall upphör att gälla,

dels att 6 kap. 3, 7 och 8 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

3 §

Upplagshavare skall upprätta ett

ledsagardokument i fyra exemplar

när han transporterar bränsle, för

vilket skattskyldighet inte har

inträtt, till en upplagshavare i

Sverige om transporten sker via ett

annat EG-land eller till en

upplagshavare eller en

varumottagare i ett annat EG-land.

Upplagshavaren skall behålla ett

exemplar av dokumentet. De

övriga tre exemplaren av

dokumentet skall följa bränslet

under transporten.

Ledsagardokument enligt första

stycket skall även upprättas när en

upplagshavare transporterar bräns-

le för vilket skattskyldighet inte

har inträtt till en mottagare i ett

annat EG-land enligt 2 kap. 11 §

första stycket 5. I detta fall skall

bränslet under transporten även

åtföljas av ett intyg om att

skattefrihet gäller för bränslet i det

andra EG-landet.

Om en upplagshavare inte inom

två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken

bränsle förts ut ur landet fått ett

undertecknat returexemplar av

ledsagardokumentet, skall han

utan dröjsmål underrätta

beskattningsmyndigheten om detta.

Regeringen får meddela

föreskrifter om förfarandet vid

ändring och tillägg av uppgifter i

ledsagardokumentet.

Upplagshavare skall upprätta

ledsagardokument,

1. vid transport av bränsle, för

vilket skattskyldighet inte har

inträtt, till en upplagshavare eller

en varumottagare i ett annat EG-

land,

2. vid transport av bränsle, för

vilket skattskyldighet inte har

inträtt, till en upplagshavare i

Sverige om transporten sker via ett

annat EG-land,

3. vid transport av bränsle, för

vilket skattskyldighet inte har

inträtt, till en mottagare i ett annat

EG-land enligt 2 kap. 11 § första

stycket 5,

4. vid export till tredje land av

obeskattat bränsle som avses i

1 kap. 3 a §, och

5. vid transport av bränsle som

avses i 1 kap. 3 a § och som

förtullats enligt tullagen

(1994:1550).

Ledsagardokument som avses i

första stycket skall följa bränslet

under transporten i enlighet med

vad regeringen föreskriver.

Vid transport till mottagare som

avses i 2 kap. 11 § första stycket 5

skall bränslet under transporten

även åtföljas av ett intyg om att

skattefrihet gäller för bränslet i det

andra EG-landet.

7 §

Bränsle för vilket

skattskyldighet inte inträtt och som

av en upplagshavare levereras till

en oregistrerad varumottagare i ett

annat EG-land skall under

leveransen följas av dokument

som visar att säkerhet enligt 4 kap.

4 § har ställts för skattens

betalning.

Bränsle för vilket

skattskyldighet inte inträtt och som

av en upplagshavare levereras till

en oregistrerad varumottagare i ett

annat EG-land skall under

leveransen följas av dokument

som visar att säkerhet enligt 4 kap.

7 § har ställts för skattens

betalning.

8 §

Den som ansvarar för

transporten av beskattat bränsle

enligt 1 kap. 3 a § till en mottagare

i ett annat EG-land skall upprätta

ett förenklat ledsagardokument i

tre exemplar. Två exemplar av

dokumentet skall följa bränslet

under transporten. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid distansförsäljning enligt 9 §.

Den som ansvarar för

transporten av beskattat bränsle

enligt 1 kap. 3 a § till en mottagare

i ett annat EG-land skall upprätta

ett förenklat ledsagardokument.

Ledsagardokumentet skall följa

bränslet under transporten i

enlighet med vad regeringen

föreskriver. Sådant

ledsagardokument krävs dock inte

vid distansförsäljning enligt 9 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.35 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:439) om

beskattning, förtullning och folkbokföring under krig

eller krigsfara m.m.

Härigenom föreskrivs att i 12 14 §§ lagen (1995:439) om beskattning,

förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara m.m. ordet

"Generaltullstyrelsen" skall bytas ut mot "Tullverket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.36 Förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 15 § vapenlagen (1996:67) skall ha

följande lydelse.

2 kap.

15 §

Skjutvapen eller ammunition,

som en resande fört med till

Sverige för personligt bruk men

inte haft rätt att föra in, får åter

föras ut, om egendomen anmälts i

behörig ordning för

tullmyndigheten. Vapnen och

ammunitionen tillfaller staten om

egendomen inte förs ut inom

antingen fyra månader efter en

sådan anmälan eller den längre tid

därefter som Generaltullstyrelsen

eller, efter styrelsens

bestämmande, en annan

tullmyndighet i det enskilda fallet

bestämmer. I ett sådant fall skall

egendomen behandlas som om den

hade förklarats förverkad.

Skjutvapen eller ammunition,

som en resande fört med till

Sverige för personligt bruk men

inte haft rätt att föra in, får åter

föras ut, om egendomen anmälts i

behörig ordning för Tullverket.

Vapnen och ammunitionen

tillfaller staten om egendomen inte

förs ut inom antingen fyra

månader efter en sådan anmälan

eller den längre tid därefter som

Tullverket i det enskilda fallet

bestämmer. I ett sådant fall skall

egendomen behandlas som om den

hade förklarats förverkad.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.37 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen

dels att i 4 och 14 §§ ordet Generaltullstyrelsen samt i 8, 13, 15 18

och 21 §§ ordet tullmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut

mot Tullverket ,

dels att 9, 11, 12 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 17 a 17 d §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Beslut om öppnande med stöd

av 8 § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller efter

dennes förordnande av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om öppnande med stöd

av 8 § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av chefen för en

tullregion eller efter dennes

förordnande av någon annan

tjänsteman vid tullregionen.

11 §

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullmyndighet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från ett annat EU-land, skall hållas

kvar av postbefordringsföretaget

när försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullregion besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från ett annat EU-land, skall hållas

kvar av postbefordringsföretaget

när försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är

1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller

narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling, samt

2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av

Generaltullstyrelsen.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av Tullverkets chef

eller av verkets chefsjurist.

12 §

Polisen och Kustbevakningen är

skyldiga att medverka i

kontrollverksamheten enligt denna

lag. Vad som sägs i 5 7 och 13 §§

om en tullmyndighet och en

tulltjänsteman gäller vid sådan

medverkan också

polismyndigheten och

Kustbevakningen samt en

polisman och en tjänsteman vid

Kustbevakningen.

Ett postbefordringsföretag som

regeringen bestämmer är skyldigt

att, på begäran av tullmyndigheten,

till denna myndighet överlämna en

försändelse som kvarhållits enligt

11 §.

Polisen och Kustbevakningen är

skyldiga att medverka i

kontrollverksamheten enligt denna

lag. Vad som sägs i 5 7 och 13 §§

om Tullverket och en

tulltjänsteman gäller vid sådan

medverkan också

polismyndigheten och

Kustbevakningen samt en

polisman och en tjänsteman vid

Kustbevakningen.

Ett postbefordringsföretag som

regeringen bestämmer är skyldigt

att, på begäran av Tullverket, till

verket överlämna en försändelse

som kvarhållits enligt 11 §.

Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till Tullverket om

det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse

innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling.

17 a §

Varor som avses i 3 § 1, 3 8,

10, 13 och 14, och som har

omhändertagits enligt 17 §, får

inte lämnas ut om

1. en sådan vara enligt lag eller

annan författning inte får föras in i

eller ut ur landet, eller

2. ett särskilt föreskrivet villkor

för att varan skall få föras in i

eller ut ur landet inte är uppfyllt.

Om förutsättningarna i första

stycket 2 inte är uppfyllda skall

den som för in eller för ut varan,

eller varans ägare, ges möjlighet

att uppfylla förutsättningarna

eller, vid införsel, att återutföra

varan.

17 b §

Ett beslut enligt 17 a § om att

en vara inte får lämnas ut skall

upphävas, om

1. det inte längre finns grund för

ett sådant beslut,

2. ett beslut om beslag enligt 27

kap. rättegångsbalken eller enligt

lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling meddelas

beträffande varan,

3. varan förklaras förverkad

enligt 17 c §, eller

4. det är oskäligt att inte lämna

ut varan.

Den som gör anspråk på en

vara som har varit omhändertagen

svarar för att varan hämtas.

17 c §

Tullverket får besluta att varor

som avses i 3 § 1, 3 8, 10, 13 och

14, och som har omhändertagits

enligt 17 §, skall förklaras

förverkade om ett beslut enligt 17

a § att en sådan vara inte får

lämnas ut har vunnit laga kraft

och ägaren, eller den som för in

eller för ut varan, inte har uppfyllt

förutsättningarna för in- eller

utförseln eller, vid införsel,

återutfört varan inom en månad

från den dag då beslutet vann laga

kraft.

Tullverket får även besluta att

en vara som avses i första stycket

skall förverkas om ett tidigare

beslut om omhändertagande har

upphävts enligt 17 b § och

1. ägaren inte har gjort anspråk

på varan inom tre månader från

den dag då beslutet om att varan

inte får lämnas ut upphävdes, eller

2. ägaren, om han har gjort

sådant anspråk, inte har hämtat

varan inom tre månader från den

dag då anspråket framställdes.

Om det finns särskilda skäl får

Tullverket medge en förlängning

av de tidsfrister som anges i första

och andra styckena.

17 d §

När ett beslut om förverkande

enligt denna lag vunnit laga kraft

skall varan förstöras genom

Tullverkets försorg. I fråga om

alkoholvaror gäller dock lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. i

tillämpliga delar.

22 §

Beslut enligt 13 15 och 17 §§

får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Beslut enligt 13 15 och 17

17 d §§ får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten.

Övriga beslut enligt denna lag får inte överklagas.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2. Bestämmelserna i 17 a 17 d §§ skall inte tillämpas i fråga om varor

som omhändertagits före ikraftträdandet.

2.38 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1058) om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1997:1058) om register i

Tullverkets brottsbekämpande verksamhet

dels att i 12 § ordet Generaltullstyrelsen samt i 4, 13, 14 och 17 §§

ordet "tullmyndighet" skall bytas ut mot "Tullverket",

dels att 1, 6, 10, 15 och 24 §§ skall ha följande lydelse.

1 §

För de ändamål som anges i

denna lag får register föras med

hjälp av automatisk

databehandling för

tullmyndigheternas

brottsbekämpande verksamhet i

form av

1. register i

underrättelseverksamhet bestående

dels av ett gemensamt

underrättelseregister, dels av

analysregister, och

2. ett gemensamt

spaningsregister.

För de ändamål som anges i

denna lag får register föras med

hjälp av automatisk

databehandling för Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet i

form av

1. register i

underrättelseverksamhet bestående

dels av ett gemensamt

underrättelseregister, dels av

analysregister, och

2. ett gemensamt

spaningsregister.

Tullverket är registeransvarigt

för registren enligt denna lag.

6 §

Underrättelseregistret får

inrättas av Generaltullstyrelsen

och föras som ett gemensamt

register för tullmyndigheternas

underrättelseverksamhet.

Generaltullstyrelsen är

registeransvarig för

underrättelseregistret.

Underrättelseregistret får

inrättas av Tullverket och föras

som ett gemensamt register för

verkets underrättelseverksamhet.

10 §

En tullmyndighet får inrätta och

föra analysregister när en särskild

undersökning har inletts och det

finns anledning att anta att

allvarlig brottslig verksamhet har

ut- övats eller kan komma att

utövas. Tullmyndigheten är

registeransvarig för

analysregistret.

Inom Tullverket får Tullverkets

huvudkontor eller en tullregion

inrätta och föra analysregister när

en särskild undersökning har

inletts och det finns anledning att

anta att allvarlig brottslig

verksamhet har utövats eller kan

komma att utövas.

15 §

Spaningsregistret får inrättas av

Generaltullstyrelsen och föras som

ett gemensamt register för

tullmyndigheternas spanings- och

kontrollverksamhet.

Generaltullstyrelsen är

registeransvarig för

spaningsregistret.

Spaningsregistret får inrättas av

Tullverket och föras som ett

gemensamt register för verkets

spanings- och kontrollverksamhet.

24 §

Om någon som i tjänsten tar

befattning med en uppgift som har

lämnats ur register finner

anledning att anta att uppgiften är

oriktig, skall han genast anmäla

detta till Generaltullstyrelsen eller

till registeransvarig tullmyndighet.

Om någon som i tjänsten tar

befattning med en uppgift som har

lämnats ur register finner

anledning att anta att uppgiften är

oriktig, skall han genast anmäla

detta till Tullverket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.39 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om

vägavgift för vissa tunga fordon

Härigenom föreskrivs att 27 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa

tunga fordon skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §

Ägaren av ett fordon är skyldig att se till att fordonet inte brukas i strid

mot bestämmelserna i denna lag eller bestämmelser som har meddelats

med stöd av denna lag.

Föraren av ett avgiftspliktigt

fordon skall, vid färd på

avgiftsbelagd väg, medföra beviset

om betald vägavgift. Beviset skall

på begäran av polismyndighet

visas upp vid kontroll.

Föraren av ett avgiftspliktigt

fordon skall, vid färd på

avgiftsbelagd väg, medföra

beviset om betald vägavgift.

Beviset skall på begäran av

polismyndighet visas upp vid

kontroll. Är vägavgiften för ett

svenskt fordon betald men har

ägaren inte tillställts beviset är

föraren skyldig att i stället visa

upp kvitto på betald vägavgift.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.40 Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen

(1998:490)

Härigenom föreskrivs i fråga om yrkestrafiklagen (1998:490) att i

4 kap. 6 § och 7 kap. 5 § ordet "Generaltullstyrelsen" i olika

böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket" i motsvarande form samt

att i 6 kap. 8 § orden en tullmyndighet skall bytas ut mot Tullverket .

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.41 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter

dels att i 2 kap. 1 7, 11 13 och 22 §§, 3 kap. 1, 4, 5 och 9 §§ och

4 kap. 2, 6, 7, 9, 10, 13 och 15 §§ ordet "tullmyndighet" i olika

böjningsformer skall bytas ut mot "Tullverket" eller i förekommande fall

 Tullverkets samt att i 2 kap. 2 och 12 §§ ordet myndigheten skall

bytas ut mot verket ,

dels att 3 kap. 2 § skall ha följande lydelse.

3 kap.

2 §

Beslut om att öppna brev och

andra sådana försändelser som kan

antas innehålla förtroliga

meddelanden får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller, efter

dennes förordnande, av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om att öppna brev och

andra sådana försändelser som kan

antas innehålla förtroliga

meddelanden får fattas endast av

chefen för en tullregion eller, efter

dennes förordnande, av någon

annan tjänsteman vid regionen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.42 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:527) om det

statliga personadressregistret

Härigenom föreskrivs att i 7 § lagen (1998:527) om det statliga per-

sonadressregistret ordet "tullmyndigheter" skall bytas ut mot "Tull-

verket".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 19 december 1996

tillkallade det statsråd som har ansvar för tullväsendet en särskild

utredare med uppdrag att göra en översyn av den tullagstiftning som

faller inom Finansdepartementets ansvarsområde (dir. 1996:103). I

uppdraget ingår bl.a. att överväga om det finns skäl att se över

bestämmelserna om överklagande i tullagen (1994:1550). Utredaren har

antagit namnet Tullagsutredningen (Fi 1997:03).

Den 30 januari 1998 redovisade Utredningen om utvärdering av EU-

medlemskapets effekter för Tullverkets dimensionering och organisation

sitt slutbetänkande En gräns - en myndighet? (SOU 1998:18). I

betänkandet konstaterar utredningen att Generaltullstyrelsens roll som

strategiskt ledningsorgan för hela Tullverket behöver utvecklas. Vidare

anmärks att den nuvarande ordningen för överklagande av beslut i

tullärenden hämmar styrelsens möjligheter att mer aktivt påverka

beslutsprocessen. I betänkandet föreslås därför att Tullagsutredningen

bör göra en översyn av bestämmelserna om överklagande och därvid

överväga möjligheten att avskaffa den nuvarande ordningen, där

regionala tullmyndigheters beslut överklagas till Generaltullstyrelsen, till

förmån för en ordning där överklagandet sker direkt till allmän

förvaltningsdomstol.

Med hänvisning till utredningens slutsatser hemställde

Generaltullstyrelsen i en skrivelse till regeringen den 14 september 1998

att regeringen skulle vidta de åtgärder som behövs för att Tullverket

skulle kunna omorganiseras från den nuvarande formen med en

chefsmyndighet och tolv regionala tullmyndigheter till att utgöras av en

myndighet. Inom den nya myndigheten skulle det finnas en central och

en regional nivå. Styrelsen pekade särskilt på behovet av att ändra

bestämmelserna om överklagande så att beslut fattade på regional nivå

inte längre skulle överklagas till det centrala organet inom myndigheten.

Tullverkets omorganisation är tänkt att genomföras under våren 1999.

Från den 1 mars 1999 består Tullverkets regionala organisation av sex

tullmyndigheter.

Tullagsutredningen fick i tilläggsdirektiv (dir. 1998:86) den 1 oktober

1998 i uppdrag att lämna förslag till nya bestämmelser om överklagande

i tullagen. Bestämmelserna skulle utformas utifrån förutsättningen att

Tullverkets organisation ändras så att verket utgör en enda myndighet.

Vidare skulle utredningen lämna förslag till andra lagändringar som är

nödvändiga för att en sådan omorganisation skall kunna genomföras.

I slutet av oktober 1998 avlämnade Tullagsutredningen delbetänkandet

Tullagens överklaganderegler m.m. vid en omorganisation av Tullverket

(SOU 1998:127). Utredningens lagförslag finns i bilaga 1. Betänkandet

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi98/2946).

I betänkandet har Tullagsutredningen lämnat förslag till nya

bestämmelser om överklagande i tullagen. Vidare föreslås att institutet

dröjsmålstalan skall införas i tullagen medan institutet allmänt ombud

skall mönstras ut. Utredningen föreslår också att det klarare skall komma

till uttryck i överklagandebestämmelserna att dessa även gäller

beträffande beslut om annan skatt än tull och avgift som skall tas ut vid

import. Slutligen föreslås att frågor om utdömande av vite skall prövas

av allmän förvaltningsdomstol.

En arbetsgrupp inom Finansdepartementet har i

departementspromemorian Ny smugglingslag (Ds 1998:53) lämnat

förslag till en ny smugg-lingslagstiftning. Promemorian, som har

remissbehandlats, kommer att beredas vidare för att sedermera resultera i

ett förslag till en ny lagstiftning. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 4. I promemorian lämnas även förslag till vissa ändringar i

lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Sålunda föreslås

bl.a. att Tullverket skall få möjlighet att vägra att lämna ut en vara som

omhändertagits enligt lagen, om varan inte får föras in i eller ut ur landet

eller om särskilda villkor för införseln eller utförseln inte är uppfyllda.

Enligt den nuvarande ordningen kan Tullverket endast ta hand om en

vara för att utföra vissa kontroller, såvida det inte föreligger misstanke

om varusmugglingsbrott, då ett omhändertagande enligt inregränslagen

kan ersättas med ett beslag med stöd av bestämmelserna i lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling. Någon annan grund för

omhändertagande anges inte. Detta är en brist som det kan finnas skäl att

åtgärda omgående.

I propositionen lämnas också förslag till vissa förändringar av

bestämmelserna om ledsagardokument i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt och lagen (1994:1776)

om skatt på energi. Utformningen av författningsförslagen har skett i

samråd med Riksskatteverket och Generaltullstyrelsen. Någon annan

beredning i denna del har inte ansetts nödvändig.

Slutligen föreslås, efter påpekande från Riksskatteverket och

Vägverket, en ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga

fordon. Ändringen har utarbetats i samråd med Riksskatteverket. Någon

annan beredning i denna del har inte ansetts nödvändig.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 11 februari 1999 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 6. Regeringen har följt Lagrådets förslag. I ett fall har dock

Lagrådets synpunkter endast föranlett en redaktionell ändring.

Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i

författningskommentaren.

4 Tullagens överklaganderegler

4.1 Bakgrund

Tullagens regler om överklagande innebär att ett beslut av en regional

tullmyndighet överklagas hos Generaltullstyrelsen. Vissa beslut av

Generaltullstyrelsen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol medan

övriga beslut överklagas hos regeringen, om inte annat är särskilt

föreskrivet. Lagen innehåller också bestämmelser om tullmyndighets

skyldighet att ompröva ett överklagat beslut.

Tullagen trädde i kraft den 1 januari 1995 som en direkt följd av

Sveriges medlemskap i Europeiska unionen. Den dåvarande svenska

tullagstiftningen kom till stora delar att ersättas av

gemenskapsförordningar som blev direkt gällande i Sverige. Viktigast

bland dessa förordningar är rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den

12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen

(tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2

juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr

2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen (tillämpningskodexen).

Vid tillkomsten av tullagen uttalades att bl.a. rättssystematiska skäl

talade för att en ordning liknande den som genomförts för omprövning

och överklagande på hela området för den inrikes beskattningen

genomfördes beträffande tulltaxeringsbeslut i samband med att

tullkodexens omprövningsregler blev gällande för tull. Som förebild för

bestämmelserna användes lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter eftersom den i likhet med tullagen reglerar ett

förfarande med allmänt ombud (prop. 1994/95:34, s. 109).

Ordningen för överklagande enligt tullagen skiljer sig från den ordning

som gäller enligt 22 § lagen om Tullverkets befogenheter vid Sveriges

gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) bl.a.

så tillvida att ett beslut av en regional tullmyndighet enligt den

paragrafen skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och inte hos

Generaltullstyrelsen. Enligt Lagrådets mening var det inte

tillfredsställande att ordningen för överklagande inte är likartad i de två

lagarna. Lagrådet förutsatte att denna fråga togs upp i samband med en

kommande översyn av tullagen (prop. 1995/96:166, s. 159).

4.2 Bestämmelser om överklagande

Regeringens förslag: Generaltullstyrelsen avskaffas som

överklagandeinstans. Enligt huvudregeln skall beslut av Tullverket

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det allmänna ombudet

behålls i tullagen. Ombudet får överklaga Tullverkets beslut i sådana

ärenden som gäller eller har samband med tulltaxering. Det allmännas

talan i allmän förvaltningsdomstol förs då av ombudet. Om en

tullskyldig överklagar förs det allmännas talan av Tullverket.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår i likhet med regeringen

att Generaltullstyrelsen avskaffas som överklagandeinstans och att beslut

av Tullverket enligt huvudregeln skall överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Vidare föreslår utredningen att det allmänna

ombudet avskaffas samt att en central enhet inom Tullverket skall ha

möjlighet att överklaga en regional tullenhets beslut.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller godtar

förslaget. Ett antal remissinstanser kritiserar dock delar av förslaget.

Kammarrätten i Stockholm menar att förslaget att Tullverket skall kunna

överklaga sina egna beslut framstår som en egenartad konstruktion. Det

vore att föredra att Tullverkets möjligheter att ompröva sina egna beslut i

stället utvecklades. Kammarrätten i Sundsvall ställer sig tveksam till om

den föreslagna ordningen uppfyller kravet på tvåstegsförfarande i

tullkodexen. Enligt kammarrätten skulle det stämma bättre överens med

innehållet i artiklarna 243 och 244 om den enskilde, efter ett obligatoriskt

omprövningsförfarande, hade rätt att överklaga omprövningsbeslutet till

allmän förvaltningsdomstol. Länsrätten i Stockholms län påpekar att

förslaget att Tullverket skall ha rätt att överklaga sina egna beslut strider

mot hittills gällande principer inom förvaltningsrätten. Däremot bör

Tullverket ha möjlighet att ompröva sina egna beslut på samma sätt som

skattemyndigheterna har enligt 4 kap. taxeringslagen (1990:324).

Länsrätten i Skåne län föreslår att det i det fortsatta utredningsarbetet bör

övervägas om det obligatoriska omprövningsbeslutet skall vara

självständigt överklagbart såsom föreslås bli förvaltningslagens

huvudregel enligt promemorian Effektivare omprövning av

förvaltningsbeslut (Ds 1998:42). Sveriges Domareförbund anser att

artikel 243 i tullkodexen ger klart uttryck för att hinder föreligger mot att

låta beslut av regional tull- enhet överklagas till länsrätt som första

instans. Att Tullverket är skyldigt att ompröva sina beslut föranleder

ingen annan bedömning eftersom omprövningen inte utgör ett sådant

självständigt led som enligt artikel 243 förutsätts föregå

domstolsprocessen. Ett sådant självständigt förfarande kan dock uppnås

om det är först omprövningsbeslutet som kan överklagas på sätt som

föreslås i promemorian Effektivare omprövning av förvaltningsbeslut.

Skälen för regeringens förslag

Instansordningen

Grundläggande för tullagens bestämmelser om överklagande är artikel

243 i tullkodexen. Enligt punkt 1 skall varje person ha rätt att överklaga

beslut som fattats av tullmyndigheterna i fråga om tillämpningen av

tulllagstiftningen och som berör denne direkt och personligen. I punkt 2

sägs att överklagandet sker i första instans hos de tullmyndigheter som

utsetts för detta av medlemsstaterna och i andra instans hos ett organ som

kan vara en rättslig myndighet eller ett motsvarande organ enligt gällande

bestämmelser i medlemsstaterna. Enligt artikel 245 skall de närmare

bestämmelserna om överklagande fastställas av medlemsstaterna.

Ordalydelsen i artikel 243 tycks ge vid handen att

förstainstansprövningen skall ske hos en därtill utsedd tullmyndighet.

Tullkodexen är en EG-förordning och som sådan gällande i Sverige.

Nuvarande 101 § tullagen överensstämmer med artikel 243;

Generaltullstyrelsen är första instans vid överklagande av en regional

tullmyndighets beslut. Däremot är det tveksamt om 107 § är förenlig med

artikeln; Generaltullstyrelsens beslut överklagas i vissa, särskilt angivna

fall hos allmän förvaltningsdomstol och i övrigt hos regeringen.

Vid en omorganisation av Tullverket från en chefsmyndighet och sex

självständiga regionala myndigheter till en enda myndighet ligger det i

sakens natur att den nuvarande ordningen för överklagande inte kan

behållas. Besluten fattas av Tullverket som en myndighet och det går inte

att utse en tullmyndighet till överklagandeinstans. Det torde inte heller

vara möjligt att tilldela en central enhet inom Tullverket en sådan

funktion, eftersom det hela tiden är fråga om samma myndighet. Frågan

blir då om den föreslagna omorganisationen av Tullverket går att förena

med bestämmelserna i artikel 243.2 tullkodexen där det sägs att

överklagandet sker i första instans hos de tullmyndigheter som utsetts för

detta av medlemsstaterna.

Vad först gäller avfattningen av artikel 243.2 kan det ifrågasättas om

artikeln skall ges en så strikt tolkning som ordalydelsen ger vid handen.

Som utredningen redogjort för har de engelska, franska och tyska

språkversionerna en mer fakultativ karaktär än den svenska. Eftersom det

här är fråga om EG-rättsliga bestämmelser saknas förarbeten eller

motsvarande dokumentation att tillgå som visar skälen för bestämmelsen.

Av tillgängligt material kan det inte med säkerhet avgöras om artikel

243.2 i tullkodexen innebär att ett överklagande undantagslöst skall ske

hos en bestämd tullmyndighet som första instans. Det bör i detta

sammanhang emellertid observeras att tullkodexen inte säger något om

hur de nationella tulladministrationerna skall vara organiserade. I artikel

4.3 sägs endast att med beteckningen tullmyndigheter i kodexen förstås

myndigheter som bl.a. har ansvar för tillämpningen av tullagstiftningen.

Klart är att bestämmelsen i artikel 243.2 förutsätter att det skall finnas ett

tvåstegsförfarande för prövningen av en tullmyndighets överklagade

beslut. Hur tvåstegsförfarandet utformas bör dock medlemsländerna

själva kunna bestämma med stöd av artikel 245. Det viktiga måste vara

att den tullskyldige tillförsäkras en prövning i två instanser varav i vart

fall den ena är ett i förhållande till tullmyndigheterna oberoende organ.

Regeringen menar därför att en ordning som innebär att Tullverkets

beslut överklagas hos allmän förvatlningsdomstol med skyldighet för

verket att först ompröva det överklagade beslutet får anses vara förenlig

med grundtankarna i tullkodexen. En sådan ordning stämmer också

överens med den allmänna regel om överklagande av förvaltningsbeslut

som kommer till uttryck i 22 a § förvaltningslagen (1986:223).

Härigenom skulle vidare undanröjas det, som Lagrådet påpekade,

otillfredsställande i att tullagen och inregränslagen har olika regler för

överklagande.

Som redogjorts för ovan har ett antal remissinstanser påpekat att ett

mer självständigt omprövningsförfarande, i likhet med det som föreslås

bli förvaltningslagens huvudregel enligt promemorian Effektivare

omprövning av förvaltningsbeslut, skulle lämpa sig bättre i Tullverkets

nya organisation. Det framhålls att ett sådant förfarande i högre grad än

det nuvarande skulle överensstämma med de krav som uppställs i artikel

243 i tullkodexen. Den aktuella promemorian har remissbehandlats.

Ärendet bereds nu i Regeringskansliet. I avvaktan på resultatet av detta

arbete framstår det som lämpligast att tills vidare behålla det nuvarande

förfarandet för omprövning i tullagen. Regeringen avser att återkomma

till frågan sedan Tullagsutredningen lämnat sitt slutbetänkande.

Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår regeringen således

beträffande instansordningen sådana ändringar i tullagens

överklaganderegler som innebär att förstainstansprövningen vid ett

överklagande av ett beslut av Tullverket som meddelas enligt

tullagstiftningen skall ske hos allmän förvaltningsdomstol.

Kompetensfördelningen allmän förvaltningsdomstol regeringen

Enligt 107 § tullagen skall vissa särskilt angivna beslut av

Generaltullstyrelsen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Övriga

beslut överklagas hos regeringen, om inte annat är särskilt föreskrivet.

Den ovan nämnda regeln i 22 a § förvaltningslagen skall gälla endast

när något annat inte är särskilt föreskrivet beträffande överklagande.

Bestämmelsen är inte avsedd att ersätta de föreskrifter om överklagande

till allmän förvaltningsdomstol som finns i den förvaltningsrättsliga

lagstiftningen, dvs. när föreskriften tagits in i lag. Särskilda regler om

överklagande till förvaltningsdomstol bör därför behållas och även i

fortsättningen föras in i ny förvaltningsrättslig lagstiftning. Däremot

innebär den nya regeln att det i författning måste anges i vilka fall talan

mot ett beslut hos allmän förvaltningsdomstol skall vara utesluten på

grund av överklagandeförbud eller i vilka fall beslutet i stället skall

överklagas hos regeringen.

I tullagstiftningen finns särskilda bestämmelser om överklagande. Den

nya regeln i förvaltningslagen gäller därför inte där. Det finns dock skäl

att vid en ändring av tullagens överklagandebestämmelser beakta de

principer som ligger till grund för den nya regeln. Det kan därvid

konstateras att det beträffande tullärenden vanligtvis inte finns några skäl

att låta en överprövning ske hos regeringen. Det är här inte fråga om

ärenden som kräver någon politisk bedömning eller annan

lämplighetsbedömning från statsmaktens sida. Huvudregeln beträffande

tullärenden bör därför vara att överprövningen sker hos allmän

förvaltningsdomstol. Bestämmelserna i tullkodexen torde inte lägga

hinder i vägen för en sådan regel. Tvärtom kan det lämpliga i att behålla

den nuvarande ordningen, enligt vilken vissa beslut får överklagas till

domstol och övriga till regeringen, ifrågasättas. I artikel 243.2 b i

tullkodexen stadgas att överklagandet i andra instans sker hos ett

oberoende organ som kan vara en rättslig myndighet eller ett

motsvarande specialiserat organ enligt gällande bestämmelser i

medlemsstaterna. Domstol är givetvis en rättslig myndighet. Däremot

kan regeringen inte anses vara ett sådant organ eller en sådan myndighet

som åsyftas i bestämmelsen. Artikel 243.2 b synes därför kräva att alla

överklaganden av Tullverkets beslut som meddelas enligt

tullagstiftningen skall prövas av allmän förvaltningsdomstol.

Regeringen föreslår därför att beslut enligt tullagstiftningen skall

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut i administrativa

ärenden och normgivningsärenden bör dock liksom för närvarande

överklagas hos regeringen.

Överklagande av det allmänna

Enligt 100 § tullagen skall det hos Generaltullstyrelsen finnas ett allmänt

ombud som för det allmännas talan i mål och ärenden som avses i 107 §

första stycket, dvs. där Generaltullstyrelsens beslut överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Undantag görs dock för sådana mål och ärenden

som gäller eller har samband med inskränkning i rätten att förfoga över

varor. Det allmänna ombudet bedömer enligt 13 § förordningen

(1991:1524) med instruktion för Tullverket om beslut av någon annan

tullmyndighet än Generaltullstyrelsen skall överklagas.

Utredningen har föreslagit att det allmänna ombudet avskaffas och att i

stället en central enhet inom Tullverket skall ha möjlighet att för det

allmännas räkning överklaga en regional tullenhets beslut. Den

föreslagna ordningen är hämtad från 6 kap. 1 § taxeringslagen där det

anges att Riksskatteverket får överklaga en skattemyndighets

taxeringsbeslut hos länsrätten. Den tänkta omorganisationen av

Tullverket innebär emellertid att verket kommer att bestå av en enda

myndighet varför det inte kommer att finnas någon självständig

chefsmyndighet motsvarande Riksskatteverket som kan överklaga beslut

fattade på regional nivå. Utredningen har därför föreslagit en ordning

som innebär att en central enhet inom Tullverket skall kunna överklaga

en regional enhets beslut.

Några remissinstanser har kritiserat förslaget och därvid anfört bl.a. att

konstruktionen, som innebär att en myndighet överklagar sitt eget beslut,

strider mot hittills gällande principer inom förvaltningsrätten. Regeringen

instämmer i den kritiken. Det är tveksamt om det alls är möjligt att införa

en ordning som den föreslagna. Regeringen anser därför att utredningens

förslag i denna del inte skall genomföras.

Om Tullverket således inte kommer att kunna överklaga sina egna

beslut samtidigt som det allmänna ombudet avskaffas, blir följden att det

allmänna kommer att sakna möjlighet att överklaga beslut fattade av

Tullverket. Detta är i och för sig ett förhållande som inte är ovanligt inom

den statliga förvaltningen. I många fall saknar det allmänna möjlighet att

överklaga en statlig myndighets beslut. I andra fall har man valt att ge ett

statligt eller kommunalt organ möjlighet att överklaga. Skillnaderna har

samband med att behovet av att samhället agerar aktivt växlar i styrka

från rättsområde till rättsområde. På områden där höga krav ställs på en

enhetlig rättstillämpning är det naturligtvis önskvärt att det allmänna har

en möjlighet att överklaga i prejudikatbildande syfte. Ett exempel på ett

sådant område är den inrikes beskattningen där Riksskatteverket

vanligtvis har möjlighet att överklaga beslut fattade av regionala

skattemyndigheter.

Enligt statistik från Generaltullstyrelsen avseende åren 1985 - 1998 har

det allmänna ombudet överklagat beslut fattade av en regional

tullmyndighet vid fem tillfällen och beslut fattade av Generaltullstyrelsen

vid tre tillfällen. Beträffande de regionala tullmyndigheternas beslut

överklagades två av dessa 1985 och de övriga tre, som alla överklagades

anslutningsvis, 1988. Vad gäller Generaltullstyrelsens beslut

överklagades ett 1988 avseende tulltillägg, ett 1991 avseende

eftertulltaxering och ett 1992 gällande tulltillägg.

Den redovisade statistiken visar att det är sällsynt att det allmänna

ombudet överklagar beslut fattade av tullmyndigheterna. Det skulle

därför kunna hävdas att det inte föreligger något större behov för det

allmänna att ha en sådan möjlighet. Här måste emellertid beaktas att tull

är att anse som en skatt. På skatteområdet i övrigt har det allmänna i stort

sett undantagslöst förbehållits rätten att överklaga beslut fattade av

beskattningsmyndigheterna. Vidare är Tullverket beslutsmyndighet i

fråga om ett flertal skatter som tas ut i samband med införsel av varor.

När det t.ex. gäller mervärdesskatt vid import är Tullverket

beslutsmyndighet. Samma sak gäller tobaks-, alkohol- och

energiskatterna i vissa fall i samband med import. I samtliga dessa fall är

tullagens förfaranderegler tillämpliga. Det skulle enligt regeringens

mening inte vara tillfredsställande med en ordning som innebar att det

allmänna saknade möjlighet att överklaga beskattningsbeslut fattade i

samband med import, när en sådan möjlighet finns beträffande

motsvarande beslut på den inrikes beskattningens område. Vidare bör

beaktas att frågorna kring beskattning i samband med varuinförsel blivit

mer komplicerade i och med att Sverige numera även har att tillämpa de

gemenskapsrättsliga bestämmelserna på området. Även om det allmänna

ombudet sällan utnyttjar möjligheten att överklaga, går det inte att bortse

från situationer där det kan finnas behov av få till stånd ett vägledande

domstolsavgörande.

Mot bakgrund av dessa överväganden anser regeringen att det även

fortsättningsvis måste finnas en möjlighet för det allmänna att överklaga

vissa av Tullverkets beslut. Den tänkta omorganisationen av Tullverket

medför att det inte kommer att finnas någon överordnad myndighet med

en sådan funktion. Det bör därför även fortsättningsvis i tullagen finnas

ett allmänt ombud som har möjlighet att överklaga beslut för det

allmännas räkning.

Även om det allmänna ombudet sålunda behålls i tullagen, finns det

skäl att överväga dels i vilka fall ombudet skall ha rätt att överklaga

Tullverkets beslut, dels om ombudet, såsom förhållandet är i dag, alltid

skall företräda det allmänna i förvaltningsdomstolarna.

Enligt nuvarande bestämmelser skall det allmänna ombudet föra det

allmännas talan i mål och ärenden som avses i 107 § första stycket, dvs.

där Generaltullstyrelsens beslut överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Bestämmelsen innebär att det allmänna ombudet,

utöver beslut som har samband med tulltaxering, får överklaga beslut om

temporär import, restitution av tull, ränta, föreläggande m.m. Enligt

regeringens mening finns det inget behov för det allmänna att ha

möjlighet att överklaga andra beslut än sådana som gäller eller har

samband med tulltaxering eller motsvarande förfarande avseende annan

skatt än tull. Det allmänna ombudets möjlighet att överklaga Tullverkets

beslut bör därför begränsas till sådana beslut som avses i 102 och 106 §§

tullagen, dvs. taxeringsbeslut samt beslut om dröjsmålsavgift, tulltillägg

och förseningsavgift.

Enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall om en enskild

överklagar en förvaltningsmyndighets beslut, den myndighet som först

beslutade i saken vara den enskildes motpart i domstolen. Samma

ordning gäller om en skattskyldig överklagar en skattemyndighets

taxeringsbeslut enligt taxeringslagen. Skattemyndigheten blir då den

skattskyldiges motpart i länsrätten och kammarrätten. Det finns enligt

regeringens mening inte skäl att ha någon annan ordning i fråga om

tullmålen. Således bör Tullverket vara den tullskyldiges motpart efter ett

överklagande av denne medan det allmännas talan förs av det allmänna

ombudet i de fall då det är ombudet som har överklagat. Därutöver bör,

enligt mönster från taxeringslagen, det allmänna ombudet ha samma

möjlighet som Riksskatteverket att ta över uppgiften att föra det

allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol. Den föreslagna ordningen

genomförs tills vidare lämpligast genom införande av ytterligare

hänvisningar i 109 § tull- lagen till bestämmelser i 6 kap. taxeringslagen.

Metoden att hänvisa till annan lag är inte tillfredsställande. I en ny tullag

bör de relevanta bestämmelserna föras in direkt i lagen.

4.3 Dröjsmålstalan

Regeringens bedömning: Några bestämmelser om dröjsmålstalan

införs inte nu i tullagen. Regeringen avser att återkomma till frågan

sedan Tullagsutredningen lämnat sitt slutbetänkande.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att bestämmelser om

dröjsmålstalan införs i tullagen. Enligt förslaget skall en framställning

som väckts skriftligen anses ha avslagits om Tullverket inte fattat beslut

inom sex månader. Rätt till överklagande skall då föreligga.

Bestämmelserna i tullkodexen är direkt tillämpliga i medlemsstaterna.

Eftersom tullkodexen innehåller en bestämmelse om dröjsmålstalan finns

redan en sådan rätt i Sverige enligt utredningen. En annan sak är att

bestämmelsen är omöjlig att tillämpa här eftersom det i den svenska

tullagstiftningen saknas regler om inom vilken tid ett beslut skall ha

fattats. Utredningens slutsats är att även om ordalydelsen i artikel 6.2

andra stycket tullkodexen inte direkt ger vid handen att en tidsfrist för

beslutsfattande måste finnas, kan det dock antas att detta är

bestämmelsens innebörd. Den föreslagna tidsramen på sex månader har

hämtats från motsvarande bestämmelser i bankrörelselagen (1987:617)

m.fl.

Remissinstanserna: Hälften av remissinstanserna har berört förslaget

om dröjsmålstalan särskilt. Av dessa är hälften positiva medan övriga

avstyrker förslaget. Svenska Handelskammarförbundet och Sveriges

Industriförbund tillstyrker förslaget med hänvisning till de långa

handläggningstider som kan förekomma hos tullen, särskilt vad avser

tullprocedurerna aktiv och passiv förädling. Svea hovrätt, Domstolsverket

och Kommerskollegium ser positivt på förlaget. Sveriges Domareförbund

ansluter sig till utredningens ställningstagande att det av tullkodexens

bestämmelser följer att det måste finnas en rätt till överklagande om ett

beslut inte har meddelats inom viss tid och att en sådan tidsfrist måste

anges i den nationella lagstiftningen. Förbundet menar dock att

rättsverkan av underlåtenhet att meddela beslut borde innebära bifall och

inte avslag på gjord framställning. Justitieombudsmannen, Kammarrätten

i Stockholm, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län,

Länsrätten i Skåne län och Riksskatteverket avstyrker förlaget.

Justitieombudsmannen menar att Tullanpassningsutredningens

bedömning 1994 att det aktuella stadgandet i tullkodexen inte är

tillämpligt i Sverige var riktig. Det kan knappast anses vara klarlagt att

det är nödvändigt att införa en rätt till dröjsmålstalan. Med hänsyn härtill

och då behovet av en sådan rätt överhuvudtaget inte belysts bör

utredningens förslag inte läggas till grund för lagstiftning. Kammarrätten

i Stockholm anför bl.a. att invändningar kan riktas mot att länsrätten skall

träda in och avgöra ärenden i stället för Tullverket när beslut inte

meddelats inom tidsramen. För det fall ett ärende av godtagbara skäl inte

varit klart för avgörande av Tullverket, kommer ärendet inte heller vara

klart för avgörande av länsrätten. Det enda den enskilde uppnått med sin

dröjsmålstalan är att han gått miste om en instans. Kammarrätten i

Sundsvall menar att den föreslagna ordningen, att en enskilds

framställning skall anses avslagen om inte beslut fattats inom viss tid,

kan komma att motverka att tullärenden avgörs snabbt. Den enskilde får

inte heller ett motiverat avslagsbeslut som han kan anknyta till vid

angivande av grunderna för ett överklagande. De aktuella artiklarna i

tullkodexen förefaller inte kräva en regel av denna innebörd. Länsrätten i

Skåne län anser att institutet dröjsmålstalan är en fråga som berör hela

förvaltningsrätten och inte endast tullrätten. Svensk förvaltningsrätt ger

för närvarande inte någon generell möjlighet att överklaga myndigheters

passivitet. En grundläggande förutsättning för att införa en sådan rätt är

att det verkligen finns behov av ett sådant institut. Vidare skulle ett

förfarande med dröjsmålstalan innebära att länsrätten skulle överta den

passiva myndighetens utredningsskyldighet och fatta beslut i sak i

myndighetens ställe. Myndighetens förstainstansprövning går i dessa fall

förlorad.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Någon generell rätt att föra

talan mot myndigheters passivitet finns inte i den svenska

förvaltningsrätten. Däremot har det i vissa lagar på det finansiella

området införts bestämmelser om att en sökande efter viss tid kan begära

förklaring hos kammarrätten att ett ärende onödigt uppehålls. Avger

kammarrätten sådan förklaring skall ansökan anses ha avslagits om det

beslutande organet inte meddelat beslut inom viss angiven tid. Vidare

finns i konkurrenslagen (1993:20) en bestämmelse som innebär att om

Konkurrensverket inte har fattat beslut med anledning av en anmälan om

undantag från förbudet mot konkurrensbegränsningar inom tre månader,

skall undantag anses beviljat.

Frågan om talan mot myndighets passivitet behandlades av Fri- och

rättighetskommittén i sitt slutbetänkande Domstolsprövning av

förvaltningsärenden (SOU 1994:117). Här benämndes institutet

dröjsmålstalan. Kommittén föreslog att enskild part skulle ha en generell

möjlighet till dröjsmålstalan i sådana förvaltningsärenden som hade

väckts av parten och som avsåg myndighetsutövning. Om myndigheten

inte hade avgjort det aktuella ärendet inom sex månader från det att det

väcktes, skulle parten få begära att allmän förvaltningsdomstol prövade

om ärendet onödigt uppehållits. Om domstolen fann att så var fallet,

skulle den förelägga myndigheten att avgöra ärendet inom en bestämd

tid. Om myndigheten inte följde föreläggandet, skulle domstolen på

begäran av parten få förordna att ärendet överlämnades för avgörande till

den myndighet som skulle ha prövat ett överklagande av beslutet. Om

sådan överinstans saknades, fick domstolen själv överta ärendet eller

förordna om annan prövning av ärendet.

Fri- och rättighetskommitténs förslag i denna del har inte lett till

lagstiftning. Flera betydelsefulla remissinstanser avstyrkte förslaget. I

lagstiftningsärendet (prop.1995/96:133) ställde sig regeringen tveksam

till om handläggningstiderna totalt sett skulle bli kortare om det gavs en

rätt till dröjsmålstalan. Tvärtom var det regeringens uppfattning att det

skulle kunna resultera i längre handläggningstider både hos

förvaltningsmyndigheterna och hos de länsrätter som skulle pröva

dröjsmålstalan. Med hänsyn bl.a. härtill samt till det negativa

remissutfallet ansåg regeringen att kommitténs förslag om dröjsmålstalan

inte borde genomföras.

Enligt artikel 243.1 andra stycket i tullkodexen skall varje person som

gjort en framställning om ett beslut i fråga om tillämpningen av

tullagstiftningen ha rätt att överklaga, om beslut inte fattas inom den tid

som avses i artikel 6.2. I artikel 6.2 anges bl.a. att beslut skall fattas så

snart som möjligt och, om framställningen görs skriftligen, senast inom

en tid som fastställs enligt gällande bestämmelser. Tiden får överskridas

om tullmyndigheterna inte kan fullgöra sina uppgifter inom denna tid. I

så fall skall myndigheterna underrätta sökanden om detta innan tiden gått

ut, ange de skäl som berättigar till överskridandet och ange den

ytterligare tid som de bedömer nödvändig för att kunna fatta ett beslut

rörande framställningen.

Inför det svenska EU-medlemskapet anförde Tullanpassnings-

utredningen i sitt betänkande SOU 1994:89 Tullagstiftningen och EG

(s. 152) följande beträffande institutet dröjsmålstalan.

Svensk förvaltningsrätt tillhandahåller inte någon möjlighet att

 överklaga myndigheters passivitet, och har aldrig gjort det. Den

som är missnöjd med en myndighets passivitet är hänvisad till att

framföra sina klagomål t.ex. till en överordnad myndighet eller till

Justitieombudsmannen eller ge offentlighet på annat sätt åt sin

uppfattning

 Vad ett sådant överklagande skulle gå ut på, om den

överordnade instansen skall fatta ett beslut i sak i den passiva

myndighetens ställe, eller vilket annat beslut som den överordnade

instansen skulle fatta kan vi inte utläsa ur gemenskapsreglerna.

Sannolikt finns det regler om detta i nationell förvaltningsrätt i

vissa av de nuvarande medlemsstaterna.

 Vi föreslår inga nationella bestämmelser med anledning av

nyssnämnda regel i tullkodexen. Om rättsfiguren överklagande av

myndighets underlåtenhet att fatta beslut skall införas i svensk rätt

är en fråga som berör hela förvaltningsrätten och inte endast

tullrätten. Att utreda den frågan anser vi ligga utanför ramarna för

våra direktiv. Vårt ställningstagande kan även formellt försvaras

med att de återgivna artiklarna sammantaget innebär att beslut

skall fattas inom en tid som fastställs enligt gällande

bestämmelser för att underlåtenheten att fatta beslutet inom den

tiden skall vara överklagbart. Vi känner emellertid inte till några

sådana gällande bestämmelser på tullverksamhetens område,

varken gemenskapsbestämmelser eller svenska bestämmelser.

Denna del av artikel 6.2 kommer därför att sakna tillämpning i

Sverige.

I prop. 1994/95:34 sägs i denna del endast (s. 110) att regeringen

liksom utredningen inte finner det lämpligt eller nödvändigt att införa

rättsfiguren överklagande av myndighets underlåtelse att fatta beslut .

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har således tidigare

gjort bedömningen att det inte är lämpligt eller nödvändigt att införa

bestämmelser om dröjsmålstalan i den svenska tullagstiftningen. Den av

utredningen nu föreslagna ordningen har ingen motsvarighet i svensk rätt

och skiljer sig också från vad som föreslogs beträffande dröjsmålstalan

av Fri- och rättighetskommittén. Det kan enligt regeringens mening, och

såsom ett flertal remissinstanser har påpekat, med den föreslagna

ordningen föreligga en risk att outredda ärenden hamnar i domstol och att

handläggningstiderna därigenom blir ännu längre. Från näringslivshåll

har påpekats att handläggningen av vissa typer av tullärenden kan dra ut

oacceptabelt långt på tiden. Härutöver saknas utredning om huruvida det

verkligen föreligger ett behov av att införa en rätt till dröjsmålstalan i den

svenska tullagstiftningen.

Innan regeringen tar ställning till om en rätt till dröjsmålstalan bör

införas i den svenska tullagstiftningen bör behovet och utformningen av

en sådan bestämmelse utredas närmare. Med hänsyn till föreliggande

lagstiftningsärendes brådskande beskaffenhet saknar regeringen

möjlighet att nu göra en sådan utredning. Regeringen avser därför att

återkomma till frågan sedan Tullagsutredningen lämnat sitt

slutbetänkande.

4.4 Beslut beträffande annan skatt än tull

Regeringens förslag: Bestämmelserna om överklagande utformas på

så sätt att det framgår att 102-105 §§ tullagen gäller också vid

överklagande av beslut om taxering i fall som avses i 10 § andra

stycket tullagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser berör frågan.

Dessa tillstyrker förslaget. Kammarrätten i Sundsvall menar dock att

överklagandebestämmelserna borde utformas så att det tydligare framgår

att tulltaxering täcker såväl tull som andra skatter och avgifter varom

beslut fattas samtidigt.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 9 § första stycket första

meningen tullagen är den, som till landet för in eller låter föra in en vara

från ett område som ligger inom EG:s tullområde men utanför EG:s

skatteområde, skyldig att anmäla införseln till tullmyndigheten. I vissa

fall skall skatten betalas till tullmyndigheten. Enligt 10 § första stycket

tullagen är den som är tullskyldig även skyldig att betala annan skatt eller

avgift som skall tas ut vid import eller export. Vidare är enligt

paragrafens andra stycke den som lämnar anmälan eller bort lämna

anmälan enligt 9 § skyldig att betala annan skatt eller avgift som skall tas

ut vid in- eller utförsel. Skatt och avgift enligt 10 § skall fastställas och

betalas i den ordning som gäller för tull, om inte annat föreskrivits. Det

är således Tullverket som skall fatta taxeringsbeslut i dessa fall, trots att

tulltaxering inte alltid skall ske. Avsikten torde vara att samtliga dessa

taxeringsbeslut skall kunna överklagas i den ordning som gäller enligt

101-110 §§.

I 102 § tullagen stadgas om en treårsfrist för överklagande när det

gäller beslut vid tulltaxering i en fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull. Beslut enligt 10 § andra stycket är inte att anse som

tulltaxeringsbeslut och det skulle därför kunna ifrågasättas om dessa

beslut omfattas av bestämmelserna i 102 §. Besluten skulle i så fall

överklagas senast tre veckor efter delfåendet, dvs. i enlighet med 23 §

förvaltningslagen. Skattebetalningslagen (1997:483) och lagen om

punktskatter och prisregleringsavgifter är inte tillämpliga på skatter och

avgifter som skall betalas till Tullverket. En sådan extremt kort tidsfrist

jämfört med fristen för överklagande av tulltaxeringsbeslut och beslut

enligt skattebetal- ningslagen och lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter är naturligtvis inte rimlig.

För att undanröja den osäkerhet som kan råda beträffande

omfattningen av 102 § tullagen föreslår regeringen därför att

bestämmelsen utformas på så sätt att det framgår att den gäller också vid

överklagande av beslut om taxering i fall som avses i 10 § andra stycket

tullagen.

4.5 Utdömande av vite

Regeringens förslag: Frågor om utdömande av viten skall prövas av

länsrätt enligt huvudregeln i lagen om viten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon erinran mot

förslaget. De instanser som berör förslaget särskilt tillstyrker det.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 99 § fjärde stycket tullagen

skall frågor om utdömande av viten prövas av Generaltullstyrelsen. Detta

innebär en avvikelse från lagen (1985:206) om viten. Enligt 6 § denna

lag är huvudregeln att frågor om utdömande av viten prövas av länsrätt. I

och med den tänkta omorganisationen av Tullverket och regeringens

förslag att det inte längre skall finnas någon överklagandeinstans inom

verket, framstår det inte längre som lämpligt att ha en annan ordning än

den som gäller enligt lagen om viten. Regeringen föreslår därför att

frågor om utdömande av viten skall prövas enligt huvudregeln i lagen om

viten.

4.6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Tullverkets omorganisation är tänkt att genomföras under våren 1999. De

nya bestämmelserna i tullagen bör träda i kraft den 1 juli 1999.

När den föreslagna ordningen för överklagande träder i kraft kommer

det att hos Generaltullstyrelsen finnas ett antal överklagade ärenden som

ännu inte har avgjorts. Lämpligast är att dessa prövas av Tullverkets chef

eller efter dennes förordnande av annan tjänsteman hos Tullverkets

ledning. När det gäller ärenden som redan handläggs hos regeringen bör

inte heller dessa överlämnas till allmän förvaltningsdomstol. De äldre

bestämmelserna om överklagande bör därför gälla för beslut som

överklagats före ikraftträdandet. Har ett beslut meddelats före

ikraftträdandet, men överklagandet kommit in till den myndighet som

fattat beslutet först efter ikraftträdandet, kommer de nya bestämmelserna

att gälla.

Det finns ett stort antal författningar där hänvisning sker till

Generaltullstyrelsen eller till tullmyndighet. Förslaget om ändring i

tullagen medför följdändringar i dessa författningar huvudsakligen av

innebörden att orden Generaltullstyrelsen och tullmyndighet ersätts med

ordet Tullverket.

5 Tullen får möjlighet att vägra att lämna ut

varor som omhändertagits i den EU-interna

trafiken

Regeringens förslag: En vara som med stöd av 17 § inregränslagen

omhändertagits av tullen får inte lämnas ut om varan enligt gällande

bestämmelser inte får föras in i eller ut ur landet eller om gällande

villkor för in- eller utförsel av varan inte är uppfyllda. Ägaren, eller

den som för in eller för ut varan, skall ges möjlighet att inom viss tid

uppfylla villkoren för in- eller utförseln alternativt, vid införsel, att

återutföra varan. Om så inte sker får Tullverket besluta att varan skall

förverkas. När ett beslut om förverkande vunnit laga kraft skall varan

förstöras eller, såvitt avser alkoholvaror, försäljas. Beslut som fattas

med stöd av de nya bestämmelserna får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Remissinstanserna: Endast Alkoholinspektionen och Systembolaget

har yttrat sig över förslaget till ändring i bestämmelserna om

omhändertagande i inregränslagen. Alkoholinspektionen tycker att

förslaget är särskilt tillfredsställande, eftersom det ger tullen en möjlighet

att omhänderta och i vissa fall förstöra en alkoholvara. Dessa åtgärder

innebär, enligt Inspektionen, ett skydd som är viktigt för genomförandet

av den svenska alkoholpolitiken och förstärker även möjligheterna att

ingripa mot den organiserade brottsligheten. Även Systembolaget ser

mycket positivt på förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I samband med EU-inträdet fick

tullen befogenheter att vid inre gräns kontrollera illegal införsel av vissa

uppräknade varor. Av tidsskäl ansågs det inte möjligt att genomföra en

självständig reglering avseende kontrollen vid inre gräns i samband med

de ändringar i tullagstiftningen som beslutades inför EU-medlemskapet.

Som en provisorisk lösning infördes därför regleringen i

övergångsbestämmelserna till tullagen (prop. 1994/95:34, bet.

1994/95:SkU8). Bestämmelserna, som under våren 1995 kompletterades

med vissa ytterligare kontrollbefogenheter (prop. 1994/95:173, bet.

1994/95:SkU39), fördes sedan över till en särskild lag om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen, inregränslagen (prop. 1995/96:166, bet. 1995/96:SkU23). Lagen

trädde i kraft den 1 juli 1996 och omfattar samma varuslag som

övergångsbestämmelserna, dvs. krigsmateriel, narkotika, vapen och

ammunition, injektionssprutor och kanyler, dopningsmedel, s.k.

gatustridsvapen, vissa kulturföremål, hundar och katter, spritdrycker, vin,

starköl och teknisk sprit samt tobaksvaror vid kontroll av gällande

åldersgräns. Vidare ges i lagen tullmyndigheterna befogenhet att

kontrollera införsel av nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och

reptiler samt djurtransporter vid misstanke om smittsam sjukdom. Sedan

den 1 januari 1999 ingår även barnpornografi bland de varor som får

kontrolleras vid inre gräns (prop. 1997/98:43, bet. 1998/99:KU4). Från

och med den 1 april 1999 får tullen möjlighet att också kontrollera varor

som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor

(prop. 1997/98:183, bet. 1998/99:SoU5). Denna ändring har beaktats i

det föreliggande lagförslaget.

Inregränslagen bygger på en anmälningsskyldighet till Tullverket för

de nämnda varuslagen, vilka räknas upp i 3 §. Enligt lagen får Tullverket

kontrollera att anmälningsskyldigheten fullgjorts och att villkoren för in-

eller utförsel är uppfyllda. I 17 § föreskrivs att en tullmyndighet får ta

hand om varor, om det behövs för att genomföra en kontroll enligt lagen.

Någon annan grund för omhändertagande anges inte. När kontrollen är

genomförd finns alltså inte något lagligt stöd för ett fortsatt

omhändertagande, såvida det inte föreligger misstanke om

varusmugglingsbrott, då ett omhändertagande enligt inregränslagen kan

ersättas med ett beslag med stöd av bestämmelserna i lagen om straff för

varusmuggling. För att åtgärda den här bristen föreslås Tullverket få

möjlighet att vägra att lämna ut en vara på den grunden att varan inte får

föras in i eller ut ur landet eller att särskilda villkor för införseln eller

utförseln inte är uppfyllda. Vidare föreslås att den som för in eller för ut

en vara, eller varans ägare, skall ges möjlighet att inom viss tid uppfylla

de villkor som gäller för att varan skall få föras in i eller ut ur landet,

alternativt att, vid införsel, återutföra varan. Om så inte sker får

Tullverket besluta att varan skall förverkas. Detta beslut, liksom övriga

beslut enligt de nya reglerna, får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. När ett beslut om förverkande vunnit laga kraft

skall varan förstöras eller, såvitt avser alkoholvaror, försäljas.

De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1999.

6 Informationsutbyte om transporter av sprit

och cigaretter

Regeringens bedömning: När det gemensamma varningssystemet för

snabbt informationsutbyte avseende transporter av sprit och cigaretter

startar bör svenska myndigheter ha den information om avgående

transporter som är nödvändig för att systemet skall fungera. För att

uppnå detta bör det föreskrivas att ledsagardokument i vissa fall skall

upprättas i fem exemplar och att ett exemplar skall sändas in till

ansvarig myndighet.

Regeringens förslag: Föreskrifterna om i hur många exemplar ett

ledsagardokument skall upprättas och hur dessa skall hanteras i

lagarna om alkohol- och tobaksskatt flyttas till respektive lags

förordning. För enhetlighets skull föreslås motsvarande förändring i

lagen om skatt på energi.

Bakgrunden till regeringens förslag: Den 26 mars 1997 beslutade

generaldirektörerna för tull- och skattemyndigheterna inom EU att inrätta

en högnivågrupp under kommissionens ordförandeskap. Högnivågruppen

har haft i uppgift att sammanställa en rapport om bedrägerier inom

tobaks- och alkoholområdet. Rapporten publicerades i april 1998. I

rapporten behandlas arten och omfattningen av bedrägerierna samt

svagheter i kontrollsystemen. Högnivågruppen föreslår också vissa

åtgärder för att komma till rätta med kontrollproblemen.

När det gäller transporter av alkohol- och tobaksvaror inom EU anser

Högnivågruppen att det grundläggande kontrollproblemet är att de

behöriga myndigheterna i medlemsstaterna saknar information om de

transporter som äger rum vid ett visst givet tillfälle. Denna brist gör det

svårt att genom riskanalyser rikta kontrollerna mot kontrollvärda

transporter, vilket i sin tur försvårar kontrollen av varor under transport.

För att åtgärda detta anser Högnivågruppen att det är nödvändigt att

införa ett datoriserat transport- och kontrollsystem för transporter av

alkohol- och tobaksvaror inom EU. Ett sådant system kan dock inte

införas inom en snar framtid. Högnivågruppen rekommenderar därför

medlemsstaterna att i avvaktan på det datoriserade systemet införa ett

varningssystem som syftar till ett snabbt informationsutbyte (early

warning system). Enligt Högnivågruppen kan detta ske förhållandevis

snabbt eftersom medlemsstaterna kan komma överens om att föreskriva

att upplagshavare skall upprätta ett femte exemplar av

ledsagardokumentet för avgående transporter och sända kopian till

behörig myndighet. Den legala grunden för detta finns i artikel 19 i

rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler

för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning

av sådana varor (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012).

Den 19 maj 1998 antog Europeiska unionens råd för ekonomiska och

finansiella frågor vissa slutsatser med anledning av Högnivågruppens

rapport. I en av slutsatserna betonar rådet, med förbehåll för resultatet av

den genomförbarhetsstudie som föreslagits av kommissionen, vikten av

ett datoriserat kontrollsystem som ett mål på lång sikt och åtar sig att

under tiden arbeta för ett skyndsamt genomförande av ett effektivt och

snabbt varningssystem som skall användas selektivt.

Vilka uppgifter det pappersbaserade systemet skall innehålla har

därefter diskuterats i Europeiska unionens kommitté för punktskatter dels

den 29 och 30 juni, dels den 1 och 2 oktober 1998. Den 16 december

1998 presenterade kommissionen ett förslag till pappersbaserat system

för generaldirektörerna för tull- och skattemyndigheterna inom EU.

Förslaget bygger på att medlemsstaten från vilka varorna avsänds har

information om avgående transporter, dvs. att varje medlemsstat utnyttjar

möjligheten att genom en femte kopia av ledsagardokument kräva in

information om sådana transporter. Detta är en förutsättning för att

uppgifter om s.k. högrisktransporter skall kunna lämnas till övriga

medlemsstater. Hur informationen samlas in är dock enligt förslaget en

fråga för respektive medlemsstat. Det föreslagna systemet skall

inledningsvis endast omfatta sprit och cigaretter. Systemet skall dock inte

bara omfatta EU-interna transporter utan även export. Information om

avgående transporter skall utbytas via fax eller AFIS-mail. Vidare skall

enligt förslaget insamlandet och utbytet av information begränsas till de

uppgifter som anges på ledsagardokumentet. Generaldirektörerna har

ställt sig bakom förslaget. Ordföranden i Europeiska unionens kommitté

för punktskatter hänvisade på kommitténs möte den 18 och 19 januari

1999 till att generaldirektörerna godkänt förslaget och uttalade att det nu

var upp till medlemsstaterna att snarast möjligt få detta system att

fungera.

Skälen för regeringens förslag: Varningssystemet skall möjliggöra

riskanalyser vilket i sin tur gör det möjligt att rikta kontrollerna mot s.k.

högrisktransporter. Tullmyndighetens kontroller enligt lagen (1998:506)

om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter blir effektivare om myndigheten får tillgång till

förhandsinformation om s.k. högrisktransporter. Detsamma gäller tullens

övriga kontrollverksamhet. Ett förstärkt informationsutbyte mellan

medlemsstaterna effektiviserar även beskattningsmyndighetens

kontrollverksamhet. Mot den nu angivna bakgrunden välkomnar

regeringen att det införs ett varningssystem på gemenskapsnivå. För att

systemet skall fungera krävs det att avsändarmedlemsstaten har

information om avgående transporter. Regeringen anser därför att det bör

införas bestämmelser som ger ansvarig myndighet den information om

avgående transporter som är nödvändig för att systemet skall fungera.

Enligt 23 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt och 22 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt skall en upplagshavare vid transport av

obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EU-land upprätta ett

ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar skall åtfölja varorna

under transport. Enligt 25 § lagen om tobaksskatt och 24 § lagen om

alkoholskatt skall upplagshavare vid export av obeskattade varor upprätta

ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar av dokumentet skall

åtfölja varorna under transport. Utfartstullkontoret skall attestera att

varorna har lämnat gemenskapen och till avsändaren återsända det

attesterade exemplaret av ledsagardokumentet inom 15 dagar. Dessa

bestämmelser grundar sig på artiklarna 18 och 19 i rådets direktiv

92/12/EEG. Enligt artikel 19 i nämnda direktiv får de behöriga

myndigheterna i varje avsändarmedlemsstat föreskriva att ytterligare ett

exemplar av dokumentet skall upprättas och tillställas

avsändarmedlemsstatens behöriga myndighet. Sverige har inte utnyttjat

denna möjlighet. Det är dock lämpligt att nu utnyttja denna möjligt för att

säkerställa att Sverige kan lämna uppgifter om avgående transporter av

obeskattade varor både vid transport till annat EU-land och vid export.

Föreskrifter om att ledsagardokumentet i vissa fall skall upprättas i fem

exemplar bör lämpligen meddelas i förordning. Eftersom man på

gemenskapsnivå har valt att begränsa systemet till sprit och cigaretter

kommer föreskrifterna endast att omfatta dessa varor och meddelas i

förordningen (1994:1614) om alkoholskatt respektive förordningen

(1994:1613) om tobaksskatt. I förordningarna kommer också att tas in

föreskrifter om till vilken myndighet exemplaret skall skickas och när

detta senast ske.

Som redogjorts för ovan innehåller nuvarande bestämmelser om

ledsagardokument i lagarna om alkohol- och tobaksskatt föreskrifter om

att dokumentet skall upprättas i fyra exemplar och att tre exemplar skall

åtfölja transporten. Fråga uppkommer då om det är lämpligt att ha vissa

föreskrifter om antalet exemplar i lagarna och andra i förordningarna.

Från konstitutionell synpunkt finns det inget som hindrar att nyss

nämnda föreskrifter i lag i stället meddelas genom förordning. Att samla

föreskrifterna om i hur många exemplar ett ledsagardokument skall

upprättas och hur dessa skall hanteras i en författning skulle öka

överskådligheten. Med hänsyn härtill och till att det rör sig om

föreskrifter av förordningskaraktär anser regeringen att föreskrifter om

antalet exemplar m.m. bör samlas i förordningarna om alkohol- och

tobaksskatt. I samband därmed bör även föreskriften om att

beskattningsmyndigheten skall underrättas i fall en upplagshavare inte

fått tillbaka returexemplaret inom viss tid föras över till förordningarna.

Detta föranleder ändringar i 22 § lagen om alkoholskatt och 23 § lagen

om tobaksskatt. Föreskrifterna om att ledsagardokument skall upprättas

vid export i 24 § lagen om alkoholskatt och i 25 § lagen om tobaksskatt

bör föras samman med föreskrifterna om ledsagardokument i de i

föregående mening nämnda paragraferna. Därmed kan 24 § lagen om

alkoholskatt och 25 § lagen om tobaksskatt upphävas. De nu redovisade

förändringarna föreslås även beträffande föreskrifterna om

ledsagardokument vid transport av varor som förtullats utan att beskattas

och vid transport av beskattade varor till annat EU-land (se 24 och 26 §§

tobaksskattelagen samt 23 och 25 §§ alkoholskattelagen). I syfte att

upprätthålla en enhetlig lagstiftning för de harmoniserade punktskatterna

föreslås motsvarande förändringar i lagen (1994:1776) om skatt på energi

vad gäller mineraloljeprodukter. Detta innebär att 6 kap. 5 och 6 §§ lagen

om skatt på energi upphävs och att ändringar görs i 6 kap. 3 och 8 §§

samma lag.

De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1999.

7 Ändring i vägavgiftslagen

Regeringens förslag: Om föraren av ett vägavgiftspliktigt fordon inte

kan visa upp ett vägavgiftsbevis vid kontroll på grund av att beviset

inte har tillställts ägaren är föraren skyldig att i stället visa upp kvitto

på betald vägavgift.

Bakgrunden till regeringens förslag: Sverige är sedan den 1 januari

1998 anslutet till ett samarbetsavtal om uttag av en vägavgift för tunga

godstransporter, det s.k. Eurovinjettsystemet. I Sverige regleras

vägavgiften i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Det

kan noteras att enligt proposition 1997/98:12 om vägavgift för vissa

tunga fordon är vägavgiften för utländska fordon att anse som en avgift

medan den för svenska fordon är en skatt.

I samarbetsavtalet anges att fordonets förare skall medföra ett väg-

avgiftsbevis när han använder de avgiftspliktiga vägarna samt att han

på uppmaning skall kunna visa upp beviset. En bestämmelse har därför

införts i den svenska vägavgiftslagen om att vägavgiftsbeviset skall

medföras i fordonet vid färd på de avgiftsbelagda vägarna och kunna

uppvisas vid kontroll. Vidare anges i samarbetsavtalet att de

avtalsslutande parterna skall vidta åtgärder för att bestraffa

överträdelser av skyldigheten att medföra bevis. Det har därför också i

den svenska vägavgiftslagen införts en bestämmelse om att föraren kan

dömas till penningböter om han inte vid färd medför giltigt

vägavgiftsbevis.

Sverige har valt att beträffande svenska fordon i allt väsentligt bygga

på regelsystemet för fordonsskatt och därmed uppnå administrativa

fördelar. Detta innebär bl.a. att vägavgiften skall administreras av

Vägverket. Nuvarande ordning avseende administrationen av

vägavgiftsbevisen innebär att när ägaren anmäler ett avgiftspliktigt

fordon till bilregistret skickar Vägverket ett inbetalningskort till

fordonsägaren. När fordonsägaren betalat vägavgiften och betalningen

registrerats skickar Vägverket ett vägavgiftsbevis till fordonsägaren.

Förfarandet från det att fordonsägaren begärt att fordonet skall

registreras i bilregistret till att han får ett vägavgiftsbevis kan ta upp till

10 dagar enligt Riksskatteverket. Motsvarande fördröjning uppstår inte

för fordonsägare i övriga länder som är med i samarbetet eftersom

fordonsägaren får beviset direkt vid betalning.

I skrivelser från Svenska åkeriförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund

och Bilindustriföreningen anförs att det är oskäligt att en fordonsägare

kan bötfällas trots att han har betalat vägavgiften om han använder sitt

fordon innan han har fått ett vägavgiftsbevis. Det anförs vidare i

skrivelserna att de fordon som används för begränsat arbete eller

enstaka transporter drabbas särskilt eftersom dessa uppdrag ofta ges

under förutsättning att de kan utföras omgående. Det har också anförts

att det är orimligt att en köpare av ett vägavgiftspliktigt fordon inte kan

förflytta fordonet förrän han har fått ett vägavgiftsbevis.

Skälen för regeringens förslag: Avsikten med bestämmelsen att väg-

avgiftsbevis måste medföras vid färd med vägavgiftspliktigt fordon är att

det skall vara möjligt att kontrollera om vägavgiften har betalats. Det

borde emellertid även vara möjligt att kontrollera om vägavgiften har

betalats genom att föraren visar upp kvitto. Genom en ändring av

bestämmelsen på så sätt att föraren av ett vägavgiftspliktigt fordon vid

kontroll är skyldig att visa upp kvitto på att avgiften är betald kan den

fördröjning som uppstår vid administrationen av vägavgiftsbevisen

undvikas. Enligt samarbetsavtalet skall dock vägavgiftsbeviset medföras

vid färd med fordonet. En ändring på sätt som beskrivits kan emellertid

motiveras med att Sverige har valt att låta en central myndighet

administrera bevisen och därför kan bevisen inte lämnas ut lika snabbt

som vid en direkt försäljning av avgiftsbevis. En sådana ändring får

dock inte innebära att fordonsägaren alltid undgår böter när han betalat

vägavgiften men saknar vägavgiftsbevis, eftersom detta skulle kunna

uppfattas som ett kringgående av bestämmelsen i samarbetsavtalet om att

vägavgiftsbeviset skall medföras vid färd. Användandet av ett

vägavgiftspliktigt fordon utan att medföra ett vägavgiftsbevis bör därför

begränsas till när det vid kontroll framkommer att föraren visserligen

saknar avgiftsbevis, men att detta beror på att ägaren ännu inte tillställts

beviset. Vidare bör en tillåtelse att använda ett vägavgiftspliktigt fordon

utan att medföra ett vägavgiftsbevis begränsas till svenska fordon

eftersom utländska fordon får ett vägavgiftsbevis direkt vid betalning.

Mot bakgrund härav föreslås att om föraren av ett vägavgiftspliktigt

fordon inte kan visa upp ett vägavgiftsbevis vid kontroll på grund av att

ägaren inte har tillställts beviset är föraren skyldig att i stället visa upp

kvitto på betald vägavgift. Den föreslagna ändringen berör endast trafik

med vägavgiftspliktigt fordon i Sverige. Vid internationell trafik måste

ett vägavgiftsbevis medföras.

8 Upphävande av lagen om fordonsskatt på

utländska fordon

Regeringens förslag: Lagen om fordonsskatt på utländska fordon

upphör att gälla den 1 juli 1999.

Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1988:328) om

fordonsskatt på utländska fordon skall lastbilar, bussar och andra

släpvagnar än påhängsvagnar som dras av lastbilar eller bussar med en

totalvikt över 6 000 kilogram betala fordonsskatt om fordonen har förts

in till Sverige för tillfälligt brukande och inte är registrerade här. Lagen

trädde i kraft den 1 januari 1989 och syftet med lagen var att förenkla

beskattningen av utländska fordon som tillfälligt används i Sverige.

Utländska fordon är dock undantagna från fordonsskatt under en viss

tid om de inte används för persontransport mot betalning eller för

transport av varor för industri eller handel. Även om utländska fordon

skulle användas för persontransport mot betalning eller för transport av

varor för industri eller handel skall de undantas från fordonsskatt i vissa

särskilt uppräknade fall. Detta gäller bl.a. för sådana lastbilar och bussar

som är registrerade i länder där svenska lastbilar och bussar undantas

från fordonsskatt, dvs. när det föreligger en ömsesidig skattebefrielse.

Lagen är därför tillämplig i mycket liten utsträckning och uppbörden är

obetydlig, cirka 22 000 kronor under 1998. Administrationskostnaderna

står inte heller i proportion till skatteintäkterna. Till viss del har lagen

dessutom ersatts av den vägavgift som tas ut enligt vägavgiftslagen

(1997:1137) när utländska lastbilar använder det svenska vägnätet. Lagen

om fordonsskatt på utländska fordon får därför anses ha en så marginell

betydelse att lagen bör upphöra.

9 Ekonomiska konsekvenser

En ny instansordning som innebär att beslut i tullärenden överklagas

direkt till allmän förvaltningsdomstol medför givetvis en viss ökning i

ärendemängden hos länsrätterna. Samma sak gäller förslaget att

länsrätten i stället för Tullverket skall pröva frågor om utdömande vite.

En av tankarna bakom omorganisationen av Tullverket är att främja en

enhetligare rättstillämpning inom verket. Det torde på sikt leda till att

antalet överklaganden minskar. Det går dock inte att nu närmare bedöma

i vilken utsträckning arbetsbördan kommer att öka för länsrätterna.

Regeringen avser att följa frågans fortsatta utveckling.

Förslaget som avser en förändring av

omhändertagandebestämmelserna i inregränslagen bedöms inte få några

beaktansvärda statsfinansiella konsekvenser.

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling

13 §

Förutom att Tullverket ersätter tullmyndighet utgår det nuvarande

fjärde stycket där det regleras vad som i paragrafen skall avses med

tullmyndighet. Ändringen innebär att det i fortsättningen ankommer på

Tullverket att förordna vilka befattningshavare som skall fullgöra

Tullverkets uppgifter enligt paragrafen.

19 §

Paragrafens första stycke innehåller bl.a. bestämmelser om s.k. skärpt

tullkontroll. Enligt den nuvarande lydelsen får chefen för en

tullmyndighet besluta om sådan kontroll. Ett sådant beslut skall

ofördröjligen underställas Generaltullstyrelsens prövning. Ändringen

innebär att beslut om skärpt tullkontroll skall fattas av chefen för en

tullregion och att beslutet snarast skall prövas av Tullverkets chef eller

den han sätter i sitt ställe.

10.2 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

1 §

Ändringen är föranledd av Tullverkets omorganisation.

2 a §

I paragrafen regleras registeransvaret. I den nuvarande lydelsen är

ansvaret fördelat mellan Generaltullstyrelsen och övriga tullmyndigheter.

Registeransvaret i det allmännas verksamhet har varit kopplat till

myndighetsbegreppet. I och med att Tullverket kommer att utgöras av en

enda myndighet måste sålunda Tullverket vara registeransvarigt för

samtliga uppgifter i tullregistret. Av den nya lydelsen av paragrafen

framgår att Tullverket är registeransvarigt för tullregistret.

6 §

Ändringen i paragrafens första stycke är föranledd av Tullverkets

omorganisation. Enligt den nuvarande lydelsen får samtliga

tullmyndigheter ha terminalåtkomst till tullregistret. För en regional

tullmyndighet gäller dock den begränsningen att myndigheten endast får

ta del av de uppgifter som behövs i myndighetens verksamhet.

Ändringen innebär att nämnda begränsning skall gälla för en tullregion.

10.3 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

7, 9 16, 19, 20, 21 23, 25, 26, 31, 37, 38, 40, 41, 44, 47, 48, 52, 55 57 b,

58-62, 64, 66-71, 74, 75, 77, 78, 94, 96, 98, 99 a, 111, 113, 118 och

119 §§.

Ändringarna är föranledda av Tullverkets omorganisation.

2 §

Förutom att Tullverket ersätter en tullmyndighet i definitionerna av

tullklarering och förtullning utgår definitionen av tullmyndighet.

Tullmyndigheter är enligt artikel 4.3 i tullkodexen myndigheter som bl.a.

har ansvar för tillämpningen av tullagstiftningen. Tullverket har på såväl

central som regional nivå givetvis ansvar för tillämpningen av

tullagstiftningen. Detsamma gäller regeringen, som enligt RF är en

myndighet, dock inte en förvaltningsmyndighet. Regeringen får efter

bemyndigande av riksdagen genom förordning meddela föreskrifter om

tull på införsel av vara (8 kap. 9 § RF).

57 d §

Ändringarna är föranledda av Tullverkets omorganisation. Enligt

nuvarande bestämmelser skall, sedan ett beslut om kvarhållande fattats,

beslutet snarast prövas av Generaltullstyrelsen. Enligt den nya lydelsen

skall prövningen i stället göras av Tullverkets chef eller av verkets

chefsjurist.

91 §

Bestämmelsen i det nuvarande tredje stycket är en

överklagandebestämmelse; den flyttas till 102 §.

99 §

Paragrafens nuvarande fjärde stycke utgår. Huvudregeln i 6 § viteslagen

att vite utdöms av länsrätt blir då tillämplig. Även paragrafens sista

stycke utgår. Viteslagens övriga bestämmelser blir tillämpliga utan att det

behöver anges här.

100 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om det allmänna ombudet. Skälen

för att behålla det allmänna ombudet har redogjorts för i avsnitt 4.2.

I första stycket anges att det allmänna ombudet får överklaga

Tullverkets beslut i sådana ärenden som avses i 102 och 106 §§, dvs.

huvudsakligen taxeringsbeslut samt beslut om dröjsmålsavgift, tulltillägg

och förseningsavgift. Ändringen innebär att det allmänna ombudets

möjligheter att överklaga beslut inskränks i förhållande till vad som

tidigare angavs i 107 § första stycket. Vidare tas föreskriften om att det

allmänna ombudet får föra talan även till förmån för den tullskyldige

eller annan bort. Genom en hänvisning i 109 § till 6 kap. 17 §

taxeringslagen följer att ombudet får föra sådan talan.

101 §

Skälen till den föreslagna ordningen för överklagande har utvecklats i

avsnitt 4.2. Enligt paragrafens första stycke skall som huvudregel beslut

enligt tullagstiftningen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Ändringen innebär en anpassning till vad som under en längre tid varit en

oskriven huvudregel inom förvaltningsrätten och som genom införandet

av den nya 22 a § i förvaltningslagen blev generell lagregel från den 1

oktober 1998. Den nya regeln kan bl.a. ses som ett uttryck för en princip

om att den rättsliga kontrollen av förvaltningsbeslut bör ske vid domstol.

Med den nu föreslagna ordningen för överklagande behövs ingen

motsvarighet till 107 § utöver vad som sägs om prövningstillstånd vid

överklagande till kammarrätten. Den bestämmelsen har förts in i

paragrafens andra stycke.

I ett nytt fjärde stycke erinras om att regeringen meddelar föreskrifter

om överklagande av Tullverkets beslut om föreskrifter. Stycket har

införts i enlighet med Lagrådets förslag.

102 §

De nuvarande bestämmelserna i 102 § om tidsfristen för överklagande får

anses vara förenliga med såväl tullkodexens bestämmelser som det

system för överklagande som gäller beträffande den inrikes

beskattningen. Paragrafens första och andra stycke ändras därför endast

så att överklagandetiden blir densamma för tulltaxeringsbeslut och beslut

som inte avser tulltaxering enligt 10 § andra stycket. Skälen härför har

redovisats i avsnitt 4.5. I enlighet med Lagrådets förslag har den tidigare

lydelsen av andra stycket behållits i stort sett oförändrad.

I tredje stycket har de bestämmelser om yrkande beträffande tulltillägg

och förseningsavgift som i dag finns i 91 § tredje stycket tagits in.

I övrigt är ändringarna endast redaktionella.

103 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 103 § med vissa redaktionella ändringar

och följdändring i anledning av förslaget till 102 §.

104 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om omprövning av beslut i samband

med ett överklagande. Utredningens förslag att omprövningen skall göras

av en central enhet inom Tullverket när beslutet rör en fråga av prin-

cipiell betydelse eller annars är av större vikt har fått viss remisskritik

och har inte genomförts. Det får i stället ankomma på Tullverket att

meddela närmare föreskrifter om hur omprövningen skall göras inom

verket.

Paragrafen motsvarar i övrigt nuvarande 104 § med vissa redaktionella

ändringar och följdändringar i anledning av förslaget till 102 §.

105 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 105 § men har med vissa redaktionella

ändringar utformats i överensstämmelse med vad som föreslagits i 102

och 104 §§.

108 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om anslutningsöverklagande. I

paragrafens nuvarande lydelse regleras förfarandet för

anslutningsöverklagande beträffande såväl tullmyndighets,

Generaltullstyrelsens som allmän förvaltningsdomstols beslut. Genom

ändringen begränsas paragrafens tillämpningsområde till att gälla endast

anslutningsöverklagande av Tullverkets beslut. Som en följd av

ändringen i 100 §, avseende det allmänna ombudets möjlighet att

överklaga Tullverkets beslut, kan anslutningsöverklagande endast ske i

fråga om sådana beslut som avses i 102 och 106 §§. När det gäller beslut

av allmän förvaltningsdomstol regleras förfarandet för

anslutningsöverklagande genom en hänvisning i 109 § till 6 kap. 14 §

taxeringslagen.

109 §

Paragrafen motsvarar nuvarande 109 §, men vissa ytterligare

hänvisningar till bestämmelser i taxeringslagen har gjorts.

I 6 kap. taxeringslagen finns bestämmelser om överklagande. Genom

en hänvisning i den nuvarande 109 § tullagen har vissa av dessa

bestämmelser gjorts tillämpliga vid överklagande enligt tullagen,

nämligen bestämmelsen om tid för överklagande av länsrätts eller

kammarrätts beslut i 6 kap. 13 § samt bestämmelserna om handläggning

vid domstol i 6 kap. 18-24 §§ taxeringslagen.

I den nya lydelsen av paragrafen görs även hänvisning till 6 kap.

9 12 §§, 14 och 15 §§, 16 § andra och tredje styckena samt 17 §

taxeringslagen. Liksom tidigare skall vad som i de aktuella paragraferna i

taxeringslagen sägs om Riksskatteverket gälla det allmänna ombudet.

Vad som sägs om skattemyndighet skall dock i fortsättningen gälla

Tullverket. Ändringarna innebär att i stort sett samma principer som

gäller för överklagande av skatteärenden kommer att gälla på

tullområdet.

Hänvisningen till 6 kap. 9 § taxeringslagen får till följd att om det

allmänna ombudet har överklagat ett taxeringsbeslut enligt tullagen, skall

därav föranledd talan om särskild avgift föras samtidigt.

Hänvisningen till 6 kap. 10 § taxeringslagen medför att länsrättens

beslut avseende Tullverkets beslut att avvisa en begäran om omprövning

såsom för sent inkommen inte får överklagas.

Genom hänvisningen till 6 kap. 12 § taxeringslagen följer att det

allmänna ombudet får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om ombudet inte tidigare har fört det allmännas talan

i målet.

I 6 kap. 14 § taxeringslagen finns bestämmelser om

anslutningsöverklagande efter beslut av länsrätt eller kammarrätt. Genom

hänvisningen blir bestämmelserna tillämpliga även beträffande tullmålen.

När det gäller beslut av Tullverket regleras förfarandet för

anslutningsöverklagande i 108 § tullagen.

I 6 kap. 15 och 16 §§ taxeringslagen finns bestämmelser om det

allmännas företrädare i allmän förvaltningsdomstol. Av hänvisningen till

15 § följer att det allmännas talan i länsrätten och kammarrätten förs av

Tullverket när den enskilde har överklagat, och av det allmänna ombudet

när ombudet har överklagat. I Regeringsrätten förs det allmännas talan av

det allmänna ombudet. Hänvisningen till 16 § andra och tredje styckena

innebär att det allmänna ombudet får ta över uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en

viss grupp av ärenden samt att ombudet får uppdra åt en tjänsteman vid

Tullverket att företräda ombudet i allmän förvaltningsdomstol.

Av hänvisningen till 6 kap. 17 § taxeringslagen följer att det allmänna

ombudet får föra talan till den tullskyldiges förmån. En motsvarande

bestämmelse fanns tidigare i 100 § tullagen.

110 §

Syftet med nuvarande 110 § är att täcka in beslut som inte omfattas av

tullkodexen (prop. 1994/95:34 s.163). 20, 21, 23 och 24 §§, till vilka

hänvisas i 110 §, avser beslut om tulltaxering, omprövning av sådana

beslut och skönstulltaxering.

Tulltaxerings- och omprövningsbeslut omfattas av artiklarna 7 och 244

i tullkodexen och bör därför inte regleras i tullagen; en hänvisning till de

artiklarna synes dock lämplig. I paragrafens första stycke erinras således

om bestämmelserna i tullkodex.

Instituten skönstulltaxering, tulltillägg och förseningsavgift finns inte i

tullkodexen. Samma sak gäller beslut beträffande annan skatt än tull. De

behandlas därför i andra stycket.

Övergångsbestämmelser

De nya bestämmelserna skall träda i kraft den 1 juli 1999. Äldre

bestämmelser skall dock gälla för överklaganden som före ikraftträdandet

kommit in till den myndighet som fattat det överklagade beslutet. Har ett

överklagande kommit in efter ikraftträdandet skall de nya

bestämmelserna gälla. Ärenden som före ikraftträdandet överklagats hos

Generaltullstyrelsen kommer efter ikraftträdandet att prövas av

Tullverkets chef eller den som han sätter i sitt ställe.

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

9 §

Ändringen är föranledd av att 31 a § numera betecknas 31 d § (se prop.

1998/99:18, bet. 1998/99:SkU6, rskr. 1998/99:68, SFS 1998:1678).

23 §

Ändringen innebär i huvudsak att vissa föreskrifter om i hur många

exemplar ett ledsagardokument skall upprättas och hur exemplaren skall

hanteras flyttas över till förordningen (1994:1613) om tobaksskatt.

Föreskrifterna i första stycket 4 och 5 har flyttats över till förevarande

paragraf från 25 § respektive 24 §. Övriga föreskrifter i nämnda

paragrafer flyttas över till förordningen om tobaksskatt. Enligt 19 § gäller

att om skattepliktiga varor importeras från tredje land av någon som inte

är upplagshavare eller registrerade varumottagare skall skatten betalas till

tullmyndigheten. I nuvarande lydelse av 24 § föreskrivs att vid

förtullning enligt tullagen skall, om beskattning av varorna inte skett

enligt 19 §, vid transport av obeskattade varor upprättas

ledsagardokument. Bestämmelsen är alltså endast tillämplig om

beskattning inte skett, vilket innebär att det är upplagshavare och

registrerade varumottagare som är skyldiga att upprätta

ledsagardokument. Eftersom detta uttryckligen framgår av föreslagen

lydelse av första stycket 5 och fjärde stycket förevarande paragraf kan

uttrycket om beskattning av varorna inte skett enligt 19 § slopas.

Enligt andra stycket föreligger en skyldighet för upplagshavaren att se

till att ledsagardokument åtföljer varorna under transport i enlighet med

vad regeringen föreskriver. Skyldigheten att se till att ledsagardokument

medföljer varorna under transport följer alltså direkt av förevarande lag.

Hur många exemplar som skall åtfölja transporten kommer däremot

enligt vad som föreskrivs i lagen att regleras i förordningen om

tobaksskatt. Enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

(LPK) får tullmyndigheten omhänderta punktskattepliktiga varor bl.a. om

det finns anledning att anta att transporten inte åtföljs av

ledsagardokument i enlighet med vad som föreskrivs i lagen om

tobaksskatt. Den föreslagna ändringen i förevarande paragraf påverkar

inte bedömningen av om förutsättningarna för omhändertagande i LPK är

uppfyllda utan innebär endast att tullen även måste beakta vad som

föreskrivs i förordningen. Detsamma gäller beträffande förutsättningarna

för att påföra transporttillägg med stöd av LPK.

I det nya fjärde stycket föreskrivs att även registrerade varumottagare

är skyldiga att upprätta ledsagardokument vid transport av varor som

förtullats enligt tullagen. Detta stämmer överens med vad som redan i

dag gäller enligt 24 §. Eftersom sistnämnda paragraf enligt förslaget skall

upphävas flyttas skyldigheten i fråga över till förevarande paragraf. Se

även kommentaren till första stycket.

Regeringen får anses ha kompetens utan bemyndigande från riksdagen

att meddela föreskrifter om förfarandet vid ändring och tillägg av

uppgifter i ledsagardokumentet. Det nuvarande fjärde stycket kan därför

slopas.

23 a §

Det nya första stycket har utformats med ledning av 6 kap. 4 § första

stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi och överensstämmer i sak

med vad som gäller enligt 23 § första stycket sista meningen nuvarande

lydelse av lagen om tobaksskatt. Syftet med flytta över nämnda föreskrift

till förevarande paragraf är att öka överskådligheten genom att samla alla

föreskrifter om returexemplaret av ledsagardokumentet i en paragraf.

26 §

Ändringen innebär i huvudsak att föreskrifterna om i hur många

exemplar ett förenklat ledsagardokument skall upprättas och hur

exemplaren skall hanteras flyttas över till förordningen om tobaksskatt.

Se även kommentaren till 23 § andra stycket.

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

8 §

Ändringen är föranledd av att 31 a § numer betecknas 31 d § (se prop.

1998/99:18, bet. 1998/99:SkU6, rskr. 1998/99:68, SFS 1998:1679).

22 §

Se kommentaren till 23 § tobaksskattelagen.

22 a §

Se kommentaren till 23 a § tobaksskattelagen.

25 §

Se kommentaren till 26 § tobaksskattelagen.

10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

6 kap. 3 §

Se kommentaren till 23 § tobaksskattelagen.

6 kap. 7 §

Genom ändringen korrigeras en felaktig hänvisning.

6 kap 8 §

Se kommentaren till 26 § tobaksskattelagen.

10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

4, 8, 9, 11 18, 21 och 22 §§

Ändringarna är föranledda av Tullverkets omorganisation.

17 a §

I paragrafens första stycke finns en bestämmelse om att tullen får vägra

att lämna ut en vara som omhändertagits för kontroll enligt 17 §. För att

bestämmelsen skall bli tillämplig krävs att det vid kontrollen visar sig att

det är fråga om en vara som inte får föras in i eller ut ur landet eller att ett

särskilt villkor som gäller för in- eller utförseln inte är uppfyllt.

I andra stycket ges den som för in eller för ut varan, eller ägaren av

denna, möjlighet att, när det gäller varor som är belagda med införsel-

eller utförselrestriktioner, antingen uppfylla de förutsättningar som gäller

för in- eller utförseln eller, vid införsel, att återutföra varan. Ingen av

dessa möjligheter föreligger när det gäller varor som över huvud taget

inte får föras in i eller ut ur landet.

När det gäller varor som avses i 3 § 9, 11 och 12, dvs. hundar och

katter, nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler samt

djurtransporter vid misstanke om smittsam sjukdom är bestämmelserna i

förordningen (1994:1830) om införsel av djur m.m. tillämpliga. Detta

innebär inte någon skillnad i förhållande till vad som gäller i dag. Om en

införsel av djur har hindrats, t.ex. på grund av att villkoren för införseln

inte är uppfyllda, skall sålunda Statens jordbruksverk (SJV) bestämma

vad som skall göras med djuren. Till dess SJV fattat sitt beslut får djuren

inte lossas eller lämnas ut. I avvaktan på SJV:s beslut får en officiell

veterinär (dvs. en av SJV anställd distriktsveterinär) bestämma hur

djuren skall tas om hand.

17 b §

I paragrafen regleras när ett beslut om att vägra att lämna ut en vara som

omhändertagits för kontroll skall upphävas.

Av första stycket 1 framgår att beslutet skall upphävas om det inte

längre finns grund för Tullverket att vägra att lämna ut en vara som

omhändertagits med stöd av 17 §. Bestämmelsen bör läsas tillsammans

med 17 a § som reglerar förutsättningarna för att Tullverket skall få fatta

ett beslut om att inte lämna ut en omhändertagen vara. Ett sådant beslut

skall sålunda upphävas om den som för in eller för ut varan, eller ägaren

av denna, har uppfyllt de förutsättningar som gäller för in- eller utförseln,

eller om han, vid införsel, bestämmer att varan skall återutföras.

Enligt första stycket 2 skall beslutet upphävas om ett beslut om beslag

enligt 27 kap. rättegångsbalken eller enligt varusmugglingslagen

meddelas beträffande varan.

Av första stycket 3 framgår att beslutet skall upphävas om varan

förklaras förverkad. Förutsättningarna för förverkande regleras i 17 c §.

I första stycket 4 föreskrivs att ett beslut enligt 17 a § skall upphävas

om det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen skall

ses som en säkerhetsventil som skall göra det möjligt att upphäva ett

beslut om att inte lämna ut en vara även om inte någon av de övriga

förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda.

I andra stycket finns en bestämmelse om att den som gör anspråk på en

vara som har varit omhändertagen själv får hämta varan. I samband med

att ägaren enligt 21 § förvaltningslagen underrättas om innehållet i

beslutet om upphävande bör en upplysning lämnas om innehållet i andra

stycket.

17 c §

I paragrafen anges i vilka fall en omhändertagen vara får förverkas och

att det är Tullverket som får besluta om att ett sådant förverkande skall

ske. Den omredigering som gjorts av paragrafen har föranletts av den

synpunkt som Lagrådet lämnat.

Enligt första stycket får förverkande ske om ett beslut om att varan inte

får lämnas ut har vunnit laga kraft och ägaren, eller den som för in eller

för ut varan, inte inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft

antingen har uppfyllt de förutsättningar som gäller för att varan skall få

föras in i eller ut ur landet eller, vid införsel, återutfört varan.

Enligt andra stycket får förverkande äga rum om ägaren inte har gjort

anspråk på varan inom tre månader från den dag då omhändertagandet

upphävdes enligt 17 b § eller, om han har gjort sådant anspråk, inte

hämtat varan inom tre månader från den dag då anspråket på varan

framställdes.

I samband med att ägaren av en vara enligt 21 § förvaltningslagen

underrättas om innehållet i ett beslut om upphävande av

omhändertagandet bör en upplysning lämnas även om innehållet i första

och andra styckena.

Enligt tredje stycket får Tullverket, om det finns särskilda skäl, medge

att de tidsfrister som nämns i första och andra styckena förlängs.

17 d §

I paragrafen finns regler om förstöring av en vara som förverkats. Det är

här fråga om åtgärder som får vidtas först sedan ett lagakraftägande

beslut om förverkande föreligger. Eftersom det så gott som uteslutande

rör sig om egendom som på grund av gällande regleringar inte fritt kan

saluföras blir det i praktiken bara tal om att förstöra varan i fråga. Endast

när det gäller alkohol skulle det kunna bli aktuellt med en försäljning.

Med anledning härav föreskrivs i andra meningen i paragrafen att i fråga

om alkoholvaror gäller lagen (1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. Detta innebär att sådan

vara får förstöras endast om dess värde är ringa eller om det av någon

annan anledning är försvarligt att förstöra varan. I annat fall får varan

försäljas.

22 §

I paragrafen införs en möjlighet att överklaga även sådana beslut som

fattats med stöd av 17 a - d §§.

Övergångsbestämmelserna

Bestämmelserna har införts på inrådan av Lagrådet.

10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1058) om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet

1 §

Enligt nuvarande 6 och 15 §§ är Generaltullstyrelsen registeransvarigt för

underrättelseregistret och spaningsregistret. Enligt 10 § är den

tullmyndighet som inrättar ett analysregister registeransvarigt för detta.

Registeransvaret i det allmännas verksamhet har varit kopplat till

myndighetsbegreppet. I och med att Tullverket kommer att utgöras av en

enda myndighet måste sålunda Tullverket vara registeransvarigt för

samtliga register enligt lagen. I ett nytt andra stycke anges därför att

Tullverket är registeransvarigt för de register som nämns i paragrafens

första stycke.

6 §

Bestämmelsen om registeransvaret har flyttats till ett nytt andra stycke i

1 §. Ändringarna i övrigt är föranledda av Tullverkets omorganisation.

10 §

I paragrafen regleras förutsättningarna för inrättande och förande av

analysregister. Enligt nuvarande lydelse får sådant register inrättas och

föras av en tullmyndighet. Med tullmyndighet avses här även

Generaltullstyrelsen. Syftet är således att ett analysregister inte skall

föras gemensamt för Tullverket. I paragrafens nya lydelse vidmakthålls

angivna syfte genom att det anges att analysregister får inrättas och föras

av Tullverkets huvudkontor eller av en tullregion.

Bestämmelsen om registeransvaret har flyttats till ett nytt andra stycke

i 1 §.

15 §

Ändringarna motsvarar de i 6 §.

24 §

Ändringen i paragrafen är föranledd av att Tullverket kommer att vara

registeransvarigt för samtliga register enligt lagen.

10.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om

vägavgift för vissa tunga fordon

27 §

Den föreslagna ändringen av lagrummet innebär att om föraren av ett

vägavgiftspliktigt svenskt fordon inte kan visa upp ett vägavgiftsbevis

vid kontroll på grund av att beviset inte tillställts ägaren, är föraren

skyldig att i stället visa upp kvitto på betald vägavgift.

10.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om

punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

3 kap. 2 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om kontroll av postförsändelser och

avser i första hand försändelser som erfarenhetsmässigt kan antas

innehålla förtroliga meddelanden. Ändringen innebär att ett beslut om

öppnande av en sådan försändelse får fattas endast av chefen för en

tullregion eller, efter dennes förordnande, annan tjänsteman vid regionen.

10.11 Övriga förslag till lagändringar

Ändringarna är föranledda av Tullverkets omorganisation och innebär i

huvudsak att orden Generaltullstyrelsen och tullmyndighet byts ut

mot Tullverket .

Utredningens författningsförslag

Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs beträffande tullagen (1994:1550)

dels att vad som sägs om Generaltullstyrelsen och tullmyndighet i 7,

9 16, 19 21, 23, 25, 26, 31, 37, 40, 41, 47, 48, 52, 55 57a, 58-62, 66 71,

75, 77, 78, 94, 96, 98, 111, 113, 118 och 119 §§ skall gälla Tullverket,

dels att 100 och 107 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 2, 57 b, 57 d, 64, 91, 99, 101 105 och 108 110 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag förstås med

det svenska tullområdet: Sveriges landområde och sjöterritorium samt

luftrummet däröver,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga,

tullklarering: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till en godkänd

tullbehandling,

förtullning: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

deklarerats för övergång till fri

omsättning.

tullklarering: Tullverkets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till en godkänd

tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder

i fråga om en vara som deklarerats

för övergång till fri omsättning.

I övrigt har uttryck som används i denna lag samma innebörd som i

förordning (EEG) nr 2913/92.

Vid tillämpning av

tullagstiftningen förstås med

tullmyndighet Generaltullstyrelsen

och underställda myndigheter.

Med tullagstiftningen förstås såväl

EG:s bestämmelser som svenska

tullförfattningar.

Med tullagstiftningen förstås

såväl EG:s bestämmelser som

svenska tullförfattningar.

57 b §

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller efter

dennes förordnande av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av den regionala

tullenhetens chef eller efter dennes

förordnande av någon annan

tjänsteman vid tullenheten.

57 d §

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullmyndighet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss post- anstalt, och som

kommer från tredje land, skall

hållas kvar av

postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en regional tullenhet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från tredje land, skall hållas kvar

av postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till post-

anstalten. Ett beslut skall meddelas

att gälla viss angiven, kortare

tidsrymd.

Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är

1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller

narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling,

2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av

Generaltullstyrelsen.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart, men skall

snarast prövas av en central enhet

inom Tullverket.

64 §

Om det finns anledning att anta att

en uppgift som lämnats enligt tull-

lagstiftningen inte är riktig, får

tullmyndigheten anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

En tullmyndighet får, med

Generaltullstyrelsens medgivande,

anlita särskild sak- kunnig även

när en uppmaning att lämna

uppgift eller handling rörande en

vara inte har följts. Den som

rätteligen skulle ha lämnat

uppgiften eller handlingen skall stå

för kostnaden, om styrelsen inte

beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, skall

denne enligt beslut av

tullmyndighet ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 37 § om

indrivning av tull skall gälla även

sådan ersättning.

Om det finns anledning att anta att

en uppgift som lämnats enligt tull-

lagstiftningen inte är riktig, får

Tullverket anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

Tullverket får anlita särskild

sakkunnig även när en uppmaning

att lämna uppgift eller handling

rörande en vara inte har följts. Den

som rätteligen skulle ha lämnat

uppgiften eller handlingen skall stå

för kostnaden, om verket inte

beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, får

verket besluta att denne skall

ersätta staten dess kostnad. Vad

som sägs i 37 § om indrivning av

tull skall gälla även sådan

ersättning.

91 §

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av

tullmyndigheten. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av det allmänna ombudet

som avses i 100 §, frågor om

tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan

talan får föras, om den oriktiga

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak eller inte har

prövats i målet. Talan skall väckas

inom ett år från utgången av den

månad då domen eller det slutliga

beslutet i målet har vunnit laga

kraft.

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av den

regionala tullenheten. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av en central enhet inom

Tullverket, frågor om tulltillägg på

grund av oriktiga uppgifter i mål

om tull. Sådan talan får föras, om

den oriktiga uppgiften inte har

godtagits efter prövning i sak eller

inte har prövats i målet. Talan

skall väckas inom ett år från

utgången av den månad då domen

eller det slutliga beslutet i målet

har vunnit laga kraft.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Den tullskyldiges yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall utan hinder

av vad som annars gäller om

överklagande prövas, om beslutet

om den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om det allmänna ombudet

framställt ett sådant yrkande till

förmån för den tullskyldige. Om

yrkandet framställs först i domstol,

kan domstolen förordna att det

skall tas upp och vidare

handläggas av tullmyndigheten.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift

skall den tullskyldige om möjligt ges tillfälle att yttra sig.

Underrättelse om att

tullmyndigheten överväger att

påföra tulltillägg eller

förseningsavgift får ske genom

överföring av elektroniskt

dokument.

Underrättelse om att Tull verket

överväger att påföra tulltillägg

eller förseningsavgift får ske

genom överföring av elektroniskt

dokument.

99 §

När en tullmyndighet med stöd

av tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tull- klarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas.

När Tullverket med stöd av

tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas.

Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller

inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller att fullgöra

skyldighet som föreskrivs i 62 § eller med stöd av 65 §.

Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller

högre än femtusen kronor.

Frågor om utdömande av vite

prövas av Generaltullstyrelsen.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om viten.

101 §

Beslut, som någon annan

tullmyndighet än General-

tullstyrelsen har meddelat enligt

denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av lagen eller enligt

tullagstiftningen i övrigt, får

överklagas hos

Generaltullstyrelsen.

Tullmyndighets beslut om

revision enligt 70 § får inte

överklagas.

Ett beslut av Tullverket enligt

tullagstiftningen eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av tullagstiftningen får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Beslut i administrativa ärenden

och i ärenden som avses i 20 §

första stycket 5 förvaltningslagen

(1986:223) överklagas dock hos

regeringen.

Tullverkets beslut om revision

enligt 70 § får inte överklagas.

Har Tullverket i ett ärende som

har väckts skriftligen av en enskild

inte meddelat beslut inom sex

månader från det att ärendet

väckts eller inom den tid som

avses i artikel 6.2 tredje stycket i

förordning (EEG) nr 2913/92,

skall det anses som att

framställningen har avslagits. Rätt

till överklagande föreligger då

enligt första stycket.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

102 §

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull skall

överklagandet ha kommit in till

den myndighet som meddelat

beslutet inom tre år från den dag

då tullskyldig- heten uppkom. Om

tulltaxeringsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom får överklagandet dock,

om tiden för överklagandet

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket omprövats får även

omprövningsbeslutet överklagas

inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom, får överklagandet dock,

om tiden för överklagande

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

omprövningsbeslutet.

Den tullskyldige får överklaga

ett tulltaxeringsbeslut även om det

inte gått honom emot.

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull eller beslut om

fastställelse av annan skatt än tull

samt avgift enligt 10 § andra

stycket, skall överklagandet ha

kommit in till den tullenhet som

meddelat beslutet inom tre år från

den dag då tullskyldigheten eller

anmälningskyldigheten uppkom.

Om tulltaxeringsbeslutet eller

beslutet enligt 10 § andra stycket

har meddelats senare än två och

ett halvt år efter den dag då

tullskyldigheten eller

anmälningsskyldigheten uppkom,

får överklagandet dock, om tiden

för överklagande därigenom blir

längre, komma in inom två

månader från den dag då den

tullskyldige eller anmäl-

ningskyldige fick del av beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket har omprövats, gäller de

där angivna tidsfristerna även för

överklagande av omprövnings-

beslutet

Den tullskyldiges eller

anmälningsskyldiges yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall, oavsett

tidsfristerna i första och andra

styckena, prövas, om beslutet om

den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om Tullverket framställt ett

sådant yrkande till förmån för den

tullskyldige. Om yrkandet

framställs först i domstol, kan

domstolen förordna att det skall

tas upp och vidare handläggas av

Tullverket.

En tullskyldig eller anmäl-

ningsskyldig får överklaga ett

beslut som avses i första och andra

styckena även om det inte gått

denne emot.

103 §

Beslutsmyndighet som avses i

102 § skall pröva om den

tullskyldiges överklagande har

kommit in i rätt tid. Har

överklagandet kommit in för sent,

skall myndigheten avvisa det, om

inte annat följer av andra eller

tredje stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att beslutsmyndigheten har lämnat

den tullskyldige en felaktig

underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

en annan tullmyndighet än den

som fattat beslutet. Överklagandet

skall då omedelbart översändas till

den tullmyndighet som fattat

beslutet med uppgift om den dag

då handlingen kom in till

tullmyndigheten.

Tullenhet som avses i 102 §

skall pröva om den tullskyldiges

eller den anmälningsskyldiges

överklagande har kommit in i rätt

tid. Har överklagandet kommit in

för sent, skall enheten avvisa det,

om inte annat följer av andra eller

tredje stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att tullenheten har lämnat en

felaktig underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

en annan tullenhet än den som

fattat beslutet eller till allmän

förvaltningsdomstol.

Överklagandet skall då omedelbart

översändas till den tullenhet som

meddelat beslutet med uppgift om

den dag då handlingen kom in till

tullenheten eller domstolen.

104 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall

beslutsmyndigheten snarast

ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om

tullmyndigheten ändrar beslutet så

som den tullskyldige begär.

Om myndigheten ändrar

beslutet på annat sätt än den

tullskyldige begär, skall

överklagandet anses omfatta det

nya beslutet. Finns skäl för det, får

myndigheten lämna den

tullskyldige tillfälle att återkalla

överklagandet.

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall den tullenhet

som meddelat beslutet snarast

ompröva det överklagade beslutet.

Har beslutet fattats av en regional

tullenhet och rör det en fråga av

principiell betydelse eller annars

av större vikt, skall omprövningen

göras av en central enhet inom

Tullverket.

Ett överklagande förfaller, om

beslutet vid omprövningen ändras

så som den tullskyldige eller

anmälningsskyldige begär.

Om beslutet ändras på annat sätt

än vad som begärts, skall

överklagandet anses omfatta det

nya beslutet. Finns skäl för det, får

den tullskyldige eller anmälnings-

skyldige lämnas tillfälle att

återkalla överklagandet.

105 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 § eller förfaller enligt

104 §, skall tullmyndigheten

överlämna överklagandet, sitt

omprövningsbeslut och övriga

handlingar i ärendet till

Generaltullstyrelsen. Om det finns

särskilda skäl får överklagandet

överlämnas till

Generaltullstyrelsen utan

föregående omprövning.

Ett överklagande som inte

avvisas enligt 103 § eller förfaller

enligt 104 § skall tillsammans med

handlingarna i ärendet överlämnas

till behörig allmän förvaltnings-

domstol. Om det finns särskilda

skäl, får överklagandet överlämnas

utan föregående omprövning.

108 §

Om en part har överklagat ett

beslut i ett sådant mål eller ärende

vari enligt 100 § det allmännas

talan skall föras av ett allmänt

ombud, får också motparten

överklaga beslutet, även om den

för honom föreskrivna tiden för

överklagande har gått ut.

Motpartens skrivelse skall ha

kommit in till den myndighet som

meddelade beslutet inom två

månader, om överklagande görs

enligt 102 § eller 106 §, inom en

vecka i mål om bindande

klassificeringsbesked och i övrigt

inom två veckor från den dag då

han fick del av den först ingivna

skrivelsen med överklagande eller,

om han inte fick del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Om en part har överklagat ett

beslut enligt 101 § första stycket

får också motparten, utom i mål

som gäller eller har samband med

inskränkning i rätten att förfoga

över varor, överklaga beslutet,

även om den för motparten

föreskrivna tiden för överklagande

har gått ut. Motpartens skrivelse

skall ha kommit in till den

tullenhet som meddelade beslutet

1. inom två månader om

överklagandet görs enligt 102

eller 106 §,

2. inom en vecka i mål om

bindande klassificeringsbesked

och

3. i övrigt inom två veckor

från den dag då motparten fick

del av den först ingivna skrivelsen

med överklagande eller, om

motparten inte fått del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

109 §

Bestämmelserna i 6 kap. 13 och

18-24 §§ taxeringslagen

(1990:324) gäller i tillämpliga

delar vid överklagande av beslut

som avses i 102 och 106 §§. Vad

som i nämnda bestämmelser sägs

om Riksskatteverket skall gälla det

allmänna ombudet och vad som

sägs om länsrätten

Generaltullstyrelsen.

Bestämmelserna i 6 kap. 1, 9-10,

12-13 och 15-24 §§ taxeringslagen

(1990:324) gäller i tillämpliga

delar vid överklagande av beslut

som avses i 102 och 106 §§. Vad

som i nämnda bestämmelser sägs

om Riksskatteverket skall gälla en

central enhet inom Tullverket och

vad som sägs om skattemyndighet

skall gälla regional tullenhet.

110 §

Beslut enligt 20, 21, 23 och 24

§§ samt beslut om tulltillägg och

förseningsavgift skall gälla

omedelbart. Detsamma gäller

annat beslut av tullmyndighet, som

meddelats enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som utfärdats

med stöd av lagen och som inte

innebär att målet eller ärendet

avgörs.

Enligt artiklarna 7 och 244

första stycket i förordningen

(EEG) nr 2913/92 skall ett

överklagande inte medföra att

verkställigheten av det ifrågasatta

beslutet uppskjuts. Av artikel 244

andra stycket framgår dock att

tullmyndigheterna i vissa fall skall

uppskjuta verkställigheten helt

eller delvis.

Beslut om skönstulltaxering,

tulltillägg och förseningsavgift

skall gälla omedelbart. Detsamma

gäller annat beslut av Tullverket

som meddelats enligt

tullagstiftningen eller enligt

föreskrifter som utfärdats med

stöd av tullagstiftningen och som

inte innebär att målet eller ärendet

avgörs.

Övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den ---. Äldre bestämmelser gäller dock

beträffande överklaganden som kommit in till Generaltullstyrelsen före

ikraftträdandet. Överklagande som har kommit in till Generaltullstyrelsen

skall handläggas av den centrala enhet inom Tullverket som avses i 91 §.

Om det i en lag eller någon annan författning hänvisas till

Generaltullstyrelsen eller tullmyndighet, skall hänvisningen i stället gälla

Tullverket.

Departementspromemorians författningsförslag

avseende 17 § inregränslagen

17 §

Om det behövs för att

genomföra en kontroll enligt

denna lag, får en tullmyndighet ta

hand om en vara. Varan får därvid

läggas upp på lager för tillfällig

förvaring. De kostnader som

Tullverket haft för varans

uppläggning och förvaring skall

ersättas av den som för in eller för

ut varan.

En tullmyndighet får ta hand om

en vara om det behövs för att

genomföra en kontroll enligt

denna lag. Vidare får en

tullmyndighet ta hand om en vara

som enligt lag eller särskild

författning inte får föras in i eller

ut ur landet och en vara för vilken

särskilt föreskrivet villkor för

införsel eller utförsel inte är

uppfyllt. De kostnader som

Tullverket haft för varans upplägg-

ning och förvaring skall ersättas av

den som för in eller för ut varan.

Tullmyndigheten kan besluta att varan inte får tas ut från lagret förrän

kostnaderna ersatts eller säkerhet ställts för dem.

Tullmyndigheten får besluta om befrielse helt eller delvis från

ersättningsskyldigheten, om det finns särskilda skäl.

En vara som har omhänder-

tagits enligt första stycket får även

förstöras under kontroll av en

tullmyndighet eller annan som

denna godkänner eller återutföras

eller överlåtas till staten.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över SOU 1998:127 Tullagens överklaganderegler

m.m. vid en omorganisation av Tullverket

Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i

Skåne län, Länsrätten i Norrbottens län, Justitiekanslern, Domstolsverket,

Riksåklagaren, Statskontoret, Generaltullstyrelsen, Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Kommerskollegium, Svenska

Handelskammarförbundet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges

Industriförbund, Svensk Handel, Sveriges Redareförening, Svenska

åkeriförbundet, Sveriges Transportindustriförbund, Sveriges

Domareförbund, Stockholms universitet.

Förteckning över remissinstanser som har fått tillfälle

att yttra sig över departementspromemorian Ny

smugglingslag (Ds 1998:53)

Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och

Blekinge, Stockholms tingsrätt, Helsingborgs tingsrätt, Göteborgs

tingsrätt, Haparanda tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Justitiekanslern , Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Ekobrottsmyndigheten, Säkerhetspolisen, Brottsförebyggande rådet,

Statens invandrarverk, Inspektionen för strategiska produkter,

Kustbevakningen, Socialstyrelsen, Alkoholinspektionen,

Läkemedelsverket, Folkhälsoinstitutet, Statens Järnvägar, Sjöfartsverket,

Luftfartsverket, Posten AB, Statskontoret, Generaltullstyrelsen,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Statens Jordbruksverk, Statens

Livsmedelsverk, Fiskeriverket, Riksantikvarieämbetet,

Kommerskollegium, Svenska Handelskammarförbundet, Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i Västra

Götalands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Statens Naturvårdsverk,

Göteborgs kommun, Haparanda kommun, Helsingborgs kommun,

Malmö kommun, Norrköpings kommun, Sveriges advokatsamfund,

Sveriges Industriförbund, Svensk Handel, Tjänstemännens

Centralorganisation, Sveriges Akademikers Centralorganisation, Sveriges

Redareförening, Scandinavian Airlines System, Svenska åkeriförbundet,

Sveriges Transportindustriförbund, Systembolaget AB, Vin & Sprit AB,

Sveriges Domareförbund, Uppsala universitet, TULL-KUST.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

Härigenom föreskrivs i fråga om tullagen (1994:1550)

dels att i 31, 67 och 119 §§ ordet Generaltullstyrelsen samt i 7, 9 16,

19, 20, 22, 23, 25, 26, 37, 38, 40, 41, 44, 47, 48, 52, 55 57 a, 58 62, 66,

67 a 71, 74, 75, 77, 78, 94, 96, 98, 99 a, 111, 113 och 118 §§ ordet

 tullmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut mot Tullverket ,

eller i förekommande fall Tullverkets

dels att i 13 och 78 §§ ordet myndigheten samt i 66 § orden denna

myndighet skall bytas ut mot verket ,

dels att 107 § skall upphöra att gälla,

dels att 2, 21, 57 b, 57 d, 64, 91, 99, 100 105 och 108 110 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag förstås med

det svenska tullområdet: Sveriges landområde och sjöterritorium samt

luftrummet däröver,

EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG)

nr 2913/92,

EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens

bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga,

tredje land: område som inte omfattas av EG:s tullområde,

tullklarering: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till godkänd

tullbehandling,

förtullning: en tullmyndighets

åtgärder i fråga om en vara som

deklarerats för övergång till fri

omsättning.

tullklarering: Tullverkets

åtgärder i fråga om en vara som

angetts till godkänd

tullbehandling,

förtullning: Tullverkets åtgärder

i fråga om en vara som deklarerats

för övergång till fri omsättning.

I övrigt har uttryck som används i denna lag samma innebörd som i

förordning (EEG) nr 2913/92.

Vid tillämpning av

tullagstiftningen förstås med

tullmyndighet Generaltullstyrelsen

och underställda myndigheter.

Med tullagstiftningen förstås såväl

EG:s bestämmelser som svenska

tullförfattningar.

Med tullagstiftningen förstås

såväl EG:s bestämmelser som

svenska tullförfattningar.

21 §

Den tullmyndighet som fattat

beslut om tull som första instans

skall ompröva beslutet i en fråga

som kan ha betydelse för

tulltaxeringen om den tullskyldige

begär det eller om det finns andra

skäl. Ytterligare regler om

omprövning av tull finns i

förordningarna (EEG) nr 2913/92

och 2454/93.

Tullverket skall ompröva ett

beslut i en fråga som kan ha

betydelse för tulltaxeringen om

den tullskyldige begär det eller om

det finns andra skäl. Ytterligare

regler om omprövning av tull finns

i förordningarna (EEG) nr 2913/92

och 2454/93.

Bestämmelserna i denna lag och i tullagstiftningen i övrigt om

omprövning av beslut om tull gäller även tulltaxeringsbeslut i övrigt samt

beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Att omprövning av sådana

beslut skall ske om de överklagats framgår av 104 och 106 §§.

57 b §

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller efter

dennes förordnande av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om öppnande med stöd

av 57 a § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av chefen för en

tullregion eller efter dennes

förordnande av någon annan

tjänsteman vid tullregionen.

57 d §

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullmyndighet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från tredje land, skall hållas kvar

av postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullregion besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från tredje land, skall hållas kvar

av postbefordringsföretaget när

försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är

1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller

narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling, samt

2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av

Generaltullstyrelsen.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av Tullverkets chef

eller av verkets chefsjurist.

64 §

Om det finns anledning att anta

att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får

tullmyndigheten anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

En tullmyndighet får, med

Generaltullstyrelsens medgivande,

anlita särskild sakkunnig även när

en uppmaning att lämna uppgift

eller handling rörande en vara inte

har följts. Den som rätteligen

skulle ha lämnat uppgiften eller

handlingen skall stå för kostnaden,

om styrelsen inte beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, skall

denne enligt beslut av

tullmyndighet ersätta staten dess

kostnad. Vad som sägs i 37 § om

indrivning av tull skall gälla även

sådan ersättning.

Om det finns anledning att anta

att en uppgift som lämnats enligt

tullagstiftningen inte är riktig, får

Tullverket anlita särskild

sakkunnig för att få fram den

upplysning som behövs. Om

uppgiften visas vara oriktig, är den

som lämnat uppgiften skyldig att

stå för kostnaden för den

sakkunnige. Sådan skyldighet

föreligger dock inte, om den

oriktiga uppgiften avser varans

tull- eller skattepliktiga värde och

det slutligen fastställda värdet inte

överstiger det uppgivna med mer

än tio procent.

Tullverket får anlita särskild

sakkunnig även när en uppmaning

att lämna uppgift eller handling

rörande en vara inte har följts. Den

som rätteligen skulle ha lämnat

uppgiften eller handlingen skall stå

för kostnaden, om verket inte

beslutar annat.

Om Tullverket haft kostnad som

enligt första eller andra stycket

någon annan skall stå för, skall

denna enligt beslut av Tullverket

ersätta staten dess kostnad. Vad

som sägs i 37 § om indrivning av

tull skall gälla även sådan

ersättning.

91 §

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av

tullmyndigheten. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av det allmänna ombudet

som avses i 100 §, frågor om

tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan

talan får föras, om den oriktiga

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak eller inte har

prövats i målet. Talan skall väckas

inom ett år från utgången av den

månad då domen eller det slutliga

beslutet i målet har vunnit laga

kraft.

Frågor om tulltillägg och

förseningsavgift prövas av

Tullverket. Allmän

förvaltningsdomstol prövar dock,

på talan av det allmänna ombudet

som avses i 100 §, frågor om

tulltillägg på grund av oriktiga

uppgifter i mål om tull. Sådan

talan får föras, om den oriktiga

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak eller inte har

prövats i målet. Talan skall väckas

inom ett år från utgången av den

månad då domen eller det slutliga

beslutet i målet har vunnit laga

kraft.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Den tullskyldiges yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall utan hinder

av vad som annars gäller om

överklagande prövas, om beslutet

om den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om det allmänna ombudet

framställt ett sådant yrkande till

förmån för den tullskyldige. Om

yrkandet framställs först i domstol,

kan domstolen förordna att det

skall tas upp och vidare

handläggas av tullmyndigheten.

Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift

skall den tullskyldige om möjligt ges tillfälle att yttra sig.

Underrättelse om att

tullmyndigheten överväger att

påföra tulltillägg eller

förseningsavgift får ske genom

överföring av elektroniskt

dokument.

Underrättelse om att Tullverket

överväger att påföra tulltillägg

eller förseningsavgift får ske

genom överföring av elektroniskt

dokument.

99 §

När en tullmyndighet med stöd

av tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas. Finns det

anledning att anta att den

tullskyldige eller, om den

tullskyldige är juridisk person,

ställföreträdare för den

tullskyldige har begått brott, får

den tullskyldige inte föreläggas

enligt 68 § vid vite att medverka i

utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som

brottsmisstanken avser.

När Tullverket med stöd av

tullagstiftningen förelägger

tullskyldig eller annan att vidta

åtgärd som behövs för förtullning

eller annan tullklarering eller för

Tullverkets kontrollverksamhet,

kan vite föreläggas. Finns det

anledning att anta att den

tullskyldige eller, om den

tullskyldige är juridisk person,

ställföreträdare för den

tullskyldige har begått brott, får

den tullskyldige inte föreläggas

enligt 68 § vid vite att medverka i

utredningen av en fråga som har

samband med den gärning som

brottsmisstanken avser.

Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller

inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller att fullgöra

skyldighet som föreskrivs i 62 § eller med stöd av 65 §.

Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller

högre än femtusen kronor.

Frågor om utdömande av vite

prövas av Generaltullstyrelsen.

Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om viten.

I övrigt gäller bestämmelserna i

lagen (1985:206) om viten.

100 §

Hos Generaltullstyrelsen skall

finnas ett allmänt ombud som för

det allmännas talan i mål och

ärenden som avses i 107 § första

stycket utom sådana mål och

ärenden som gäller eller har

samband med inskränkning i

rätten att förfoga över varor. Det

allmänna ombudet får föra talan

även till förmån för den

tullskyldige eller annan enskild

part. Ombudet har då samma

behörighet som den enskilde

parten.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer förordnar

det allmänna ombudet och

ersättare för denne.

Hos Tullverket skall finnas ett

allmänt ombud. Det allmänna

ombudet får överklaga Tullverkets

beslut i sådana ärenden som avses

i 102 och 106 §§.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer förordnar

det allmänna ombudet och

ersättare för denne.

101 §

Beslut, som någon annan

tullmyndighet än

Generaltullstyrelsen har meddelat

enligt denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av lagen eller enligt

tullagstiftningen i övrigt, får

överklagas hos

Generaltullstyrelsen.

Tullmyndighets beslut om

revision enligt 70 § får inte

överklagas.

Ett beslut av Tullverket enligt

denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med

stöd av lagen eller enligt

tullagstiftningen i övrigt, får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Tullverkets beslut om revision

enligt 70 § får inte överklagas.

102 §

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull skall

överklagandet ha kommit in till

den myndighet som meddelat

beslutet inom tre år från den dag

då tullskyldig-heten uppkom. Om

tulltaxeringsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom får överklagandet dock,

om tiden för överklagande

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket omprövats får även

omprövningsbeslutet överklagas

inom där angiven treårsfrist. Om

omprövningsbeslutet meddelats

senare än två och ett halvt år efter

den dag då tullskyldigheten

uppkom, får överklagandet dock,

om tiden för överklagande

därigenom blir längre, komma in

inom två månader från den dag då

den tullskyldige fick del av

omprövningsbeslutet.

Den tullskyldige får överklaga

ett tulltaxeringsbeslut även om det

inte gått honom emot.

Om överklagande enligt 101 §

gäller beslut vid tulltaxering i en

fråga som kan ha betydelse för

fastställelse av tull eller beslut om

fastställelse av annan skatt än tull

samt avgift enligt 10 § andra

stycket, skall överklagandet ha

kommit in till Tullverket inom tre

år från den dag då tullskyldigheten

eller den anmälningsskyldighet

som anges i 9 § uppkom. Om

beslutet meddelats senare än två

och ett halvt år efter den dag då

tullskyldigheten eller

anmälningsskyldigheten uppkom

får överklagandet dock, om tiden

för överklagande därigenom blir

längre, komma in inom två

månader från den dag då den

tullskyldige eller

anmälningsskyldige fick del av

beslutet.

Om beslut som avses i första

stycket har omprövats, gäller de

där angivna tidsfristerna även för

överklagande av

omprövningsbeslutet.

Den tullskyldiges eller

anmälningsskyldiges yrkande i

fråga om tulltillägg eller

förseningsavgift skall prövas,

oavsett tidsfristerna i första och

andra styckena, om beslutet om

den tull som tulltillägget eller

förseningsavgiften avser inte har

vunnit laga kraft. Detsamma

gäller, om det allmänna ombudet

framställt ett sådant yrkande till

förmån för den tullskyldige. Om

yrkandet framställs först i domstol,

kan domstolen besluta att det skall

tas upp och handläggas av

Tullverket.

En tullskyldig eller anmäl-

ningsskyldig får överklaga ett

beslut som avses i första och

andra styckena även om det inte

gått honom emot.

103 §

Beslutsmyndighet som avses i

102 § skall pröva om den

tullskyldiges överklagande har

kommit in i rätt tid. Har

överklagandet kommit in för sent,

skall myndigheten avvisa det, om

inte annat följer av andra eller

tredje stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att beslutsmyndigheten har lämnat

den tullskyldige en felaktig

underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

en annan tullmyndighet än den

som fattat beslutet. Överklagandet

skall då omedelbart översändas till

den tullmyndighet som fattat

beslutet med uppgift om den dag

då handlingen kom in till

tullmyndigheten.

Tullverket skall pröva om den

tullskyldiges eller

anmälningsskyldiges överklagande

har kommit in i rätt tid. Har

överklagandet kommit in för sent,

skall Tullverket avvisa det, om inte

annat följer av andra eller tredje

stycket.

Överklagandet skall inte

avvisas, om förseningen beror på

att Tullverket har lämnat en

felaktig underrättelse om hur man

överklagar.

Överklagandet skall inte heller

avvisas, om det inom

överklagandetiden kommit in till

allmän förvaltningsdomstol.

Överklagandet skall då omedelbart

översändas till Tullverket med

uppgift om den dag då handlingen

kom in till domstolen.

104 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall

beslutsmyndigheten snarast

ompröva det överklagade beslutet.

Ett överklagande förfaller, om

tullmyndigheten ändrar beslutet så

som den tullskyldige begär.

Om myndigheten ändrar beslutet

på annat sätt än den tullskyldige

begär, skall överklagandet anses

omfatta det nya beslutet. Finns

skäl för det, får myndigheten

lämna den tullskyldige tillfälle att

återkalla överklagandet.

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 §, skall Tullverket

snarast ompröva det överklagade

beslutet.

Ett överklagande förfaller, om

Tullverket ändrar beslutet så som

den tullskyldige eller

anmälningsskyldige begär.

Om Tullverket ändrar beslutet på

annat sätt än den tullskyldige eller

anmälningsskyldige begär, skall

överklagandet anses omfatta det

nya beslutet. Finns skäl för det, får

Tullverket lämna den tullskyldige

eller anmälningsskyldige tillfälle

att återkalla överklagandet.

105 §

Om överklagandet inte avvisas

enligt 103 § eller förfaller enligt

104 §, skall tullmyndigheten

överlämna överklagandet, sitt

omprövningsbeslut och övriga

handlingar i ärendet till

Generaltullstyrelsen. Om det finns

särskilda skäl får överklagandet

överlämnas till

Generaltullstyrelsen utan

föregående omprövning.

Ett överklagande som inte

avvisas enligt 103 § eller förfaller

enligt 104 § skall tillsammans med

handlingarna i ärendet

överlämnas till den domstol som

skall pröva överklagandet. Om det

finns särskilda skäl får

överklagandet överlämnas utan

föregående omprövning.

108 §

Om en part har överklagat ett

beslut i ett sådant mål eller ärende

vari enligt 100 § det allmännas

talan skall föras av ett allmänt

ombud, får också motparten

överklaga beslutet, även om den

för honom föreskrivna tiden för

överklagande har gått ut.

Motpartens skrivelse skall ha

kommit in till den myndighet som

meddelade beslutet inom två

månader, om överklagande görs

enligt 102 § eller 106 §, inom en

vecka i mål om bindande

klassificeringsbesked och i övrigt

inom två veckor från den dag då

han fick del av den först ingivna

skrivelsen med överklagande eller,

om han inte fick del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Om en part har överklagat

Tullverkets beslut i ett sådant

ärende som avses i 102 eller 106 §,

får också motparten överklaga

beslutet, även om den för honom

föreskrivna tiden för överklagande

har gått ut. Motpartens skrivelse

skall ha kommit in till Tullverket

inom två månader från den dag då

han fick del av den först ingivna

skrivelsen med överklagande eller,

om han inte fick del av den före

utgången av den tid inom vilken

den senast skulle ha kommit in,

från utgången av denna tid.

Återkallas eller förfaller på annat sätt det första överklagandet, är även

det senare överklagandet förfallet.

109 §

Bestämmelserna i 6 kap. 13 och

18-24 §§ taxeringslagen

(1990:324) gäller i tillämpliga

delar vid överklagande av beslut

som avses i 102 och 106 §§. Vad

som i nämnda bestämmelser sägs

om Riksskatteverket skall gälla det

allmänna ombudet och vad som

sägs om länsrätten

Generaltullstyrelsen.

Bestämmelserna i 6 kap.

9 15 §§, 16 § andra och tredje

styckena samt 17 24 §§ taxerings-

lagen (1990:324) gäller i

tillämpliga delar vid överklagande

av beslut som avses i 102 och

106 §§. Vad som i nämnda

bestämmelser sägs om

Riksskatteverket skall gälla det

allmänna ombudet och vad som

sägs om skattemyndighet

Tullverket.

110 §

Beslut enligt 20, 21, 23 och

24 §§ samt beslut om tulltillägg

och förseningsavgift skall gälla

omedelbart. Detsamma gäller

annat beslut av tullmyndighet, som

meddelats enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som utfärdats

med stöd av lagen och som inte

innebär att målet eller ärendet

avgörs.

I artiklarna 7 och 244 i

förordningen (EEG) nr 2913/92

finns bestämmelser om

verkställighet av beslut som

överklagas.

Beslut om skönstulltaxering,

tulltillägg och förseningsavgift

samt beslut om annan skatt än tull

skall gälla omedelbart. Detsamma

gäller annat beslut av Tullverket

som meddelats enligt

tullagstiftningen eller enligt

föreskrifter som utfärdats med

stöd av tullagstiftningen och som

inte innebär att målet eller ärendet

avgörs.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. Beslut som har meddelats

före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

2. Beslut som före ikraftträdandet överklagats hos Generaltullstyrelsen

skall efter ikraftträdandet prövas av Tullverkets chef eller den som han

sätter i sitt ställe.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen

dels att i 4 och 14 §§ ordet Generaltullstyrelsen samt i 8, 13, 15-18

och 21 §§ ordet en tullmyndighet i olika böjningsformer skall bytas ut

mot Tullverket ,

dels att 9, 11, 12 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 17 a - 17 d §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Beslut om öppnande med stöd

av 8 § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller efter

dennes förordnande av någon

annan tjänsteman vid

myndigheten.

Beslut om öppnande med stöd

av 8 § av brev och andra sådana

försändelser som kan antas

innehålla förtroliga meddelanden

får fattas endast av chefen för en

tullregion eller efter dennes

förordnande av någon annan

tjänsteman vid tullregionen.

11 §

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullmyndighet besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från ett annat EU-land, skall hållas

kvar av postbefordringsföretaget

när försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Under de förutsättningar som

anges i andra stycket får chefen för

en tullregion besluta att

postförsändelse som väntas till

viss postanstalt, och som kommer

från ett annat EU-land, skall hållas

kvar av postbefordringsföretaget

när försändelsen kommer in till

postanstalten. Ett beslut skall

meddelas att gälla viss angiven,

kortare tidsrymd.

Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är

1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller

narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling, samt

2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall

uppnås.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av

Generaltullstyrelsen.

Ett beslut om kvarhållande får

verkställas omedelbart men skall

snarast prövas av Tullverkets chef

eller av verkets chefsjurist.

12 §

Polisen och Kustbevakningen är

skyldiga att medverka i

kontrollverksamheten enligt denna

lag. Vad som sägs i 5-7 och 13 §§

om en tullmyndighet och en

tulltjänsteman gäller vid sådan

medverkan också

polismyndigheten och

Kustbevakningen samt en

polisman och en tjänsteman vid

Kustbevakningen.

Ett postbefordringsföretag som

regeringen bestämmer är skyldigt

att, på begäran av tullmyndigheten,

till denna myndighet överlämna en

försändelse som kvarhållits enligt

11 §.

Polisen och Kustbevakningen är

skyldiga att medverka i

kontrollverksamheten enligt denna

lag. Vad som sägs i 5-7 och 13 §§

om Tullverket och en

tulltjänsteman gäller vid sådan

medverkan också

polismyndigheten och

Kustbevakningen samt en

polisman och en tjänsteman vid

Kustbevakningen.

Ett postbefordringsföretag som

regeringen bestämmer är skyldigt

att, på begäran av Tullverket, till

verket överlämna en försändelse

som kvarhållits enligt 11 §.

Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till Tullverket om

det i företagets verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse

innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling.

17 a §

Varor som avses i 3 § 1, 3 8, 10

och 13, och som har

omhändertagits enligt 17 §, får

inte lämnas ut om

1. en sådan vara enligt lag eller

annan författning inte får föras in i

eller ut ur landet, eller

2. ett särskilt föreskrivet villkor

för att varan skall få föras in i

eller ut ur landet inte är uppfyllt.

Om förutsättningarna i första

stycket 2 inte är uppfyllda skall

den som för in eller för ut varan,

eller varans ägare, ges möjlighet

att uppfylla förutsättningarna

eller, vid införsel, att återutföra

varan.

För varor som avses i 3 § 9, 11

och 12 gäller bestämmelserna i

förordningen (1994:1830) om

införsel av djur m.m. i tillämpliga

delar.

17 b §

Ett beslut enligt 17 a § om att

en vara inte får lämnas ut skall

upphävas, om

1. det inte längre finns grund för

ett sådant beslut,

2. ett beslut om beslag enligt 27

kap. rättegångsbalken eller enligt

lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling meddelas

beträffande varan,

3. varan förklaras förverkad

enligt 17 c §, eller

4. det är oskäligt att inte lämna

ut varan.

Den som gör anspråk på en

vara som har varit omhändertagen

svarar för att varan hämtas.

17 c §

Tullverket får besluta att varor

som avses i 3 § 1, 3 8, 10 och 13,

och som har omhändertagits enligt

17 §, skall förklaras förverkade

om

1. ett beslut enligt 17 a § att en

sådan vara inte får lämnas ut har

vunnit laga kraft och ägaren, eller

den som för in eller för ut varan,

inte har uppfyllt förutsättningarna

för in- eller utförseln eller, vid

införsel, återutfört varan inom en

månad från den dag då beslutet

vann laga kraft, eller

2. ägaren inte har gjort anspråk

på varan inom tre månader från

den dag då beslutet om att varan

inte får lämnas ut upphävdes, eller

3. ägaren, om han har gjort

sådant anspråk, inte har hämtat

varan inom tre månader från den

dag då anspråket framställdes.

Om det finns särskilda skäl får

Tullverket medge en förlängning

av de tidsfrister som anges i första

stycket.

17 d §

När ett beslut om förverkande

enligt denna lag vunnit laga kraft

skall varan förstöras genom

Tullverkets försorg. I fråga om

alkoholvaror gäller dock lagen

(1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. i

tillämpliga delar.

22 §

Beslut enligt 13-15 och 17 §§

får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Beslut enligt 13-15 och 17-

17 d §§ får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten.

Övriga beslut enligt denna lag får inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om

vägavgift för vissa tunga fordon

Härigenom föreskrivs att 27 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa

tunga fordon skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §

Ägaren av ett fordon är skyldig att se till att fordonet inte brukas i strid

med bestämmelserna i denna lag eller bestämmelser som har meddelats

med stöd av denna lag.

Föraren av ett avgiftspliktigt

fordon skall, vid färd på

avgiftsbelagd väg, medföra beviset

om betald vägavgift. Beviset skall

på begäran av polismyndighet

visas upp vid kontroll.

Föraren av ett avgiftspliktigt

fordon skall, vid färd på

avgiftsbelagd väg, medföra

beviset om betald vägavgift.

Beviset skall på begäran av

polismyndighet visas upp vid

kontroll. Är vägavgiften för ett

svenskt fordon betald men har

ägaren inte tillställts beviset är

föraren skyldig att i stället visa

upp kvitto på betald vägavgift.

Denna ändring träder i kraft den 1 juli 1999

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-03-08

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 11 februari 1999 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i tullagen (1994:1550),

2. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

3. lag om ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga

fordon.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Hans

Levén, kanslirådet Johan Montelius och departementssekreteraren Jan
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i tullagen

101 §

Enligt 119 § får Regeringen bemyndiga Tullverket att meddela

föreskrifter i ett stort antal där angivna ämnen. Tullverkets beslut om

sådana föreskrifter skall inte överklagas till förvaltningsdomstol utan

torde komma att överklagas till regeringen enligt regler i den förordning

där regeringen överlämnar normgivningskompetensen till Tullverket. En

erinran härom kan lämpligen tas in i tullagen, förslagsvis som ett nytt

sista stycke i förevarande paragraf, med följande lydelse: "Föreskrifter

om överklagande av Tullverkets beslut om föreskrifter med stöd av ett

bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen."

102 §

Enligt Lagrådets mening är det inte alldeles lätt att ur den nya lydelsen av

andra stycket utläsa vilka frister som gäller för överklagande i

omprövningsfallen. Nu gällande lydelse är i det hänseendet tydligare.

Lagrådet förordar att den tidigare lydelsen behålls, med tillägg av orden

"eller anmälningsskyldigheten" och "eller anmälningsskyldige".

Förslaget till lag om ändring i lagen om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen

17 a §

Hänvisningar i lag till förordningar bör undvikas, eftersom förordningar

kan ändras eller upphävas utan riksdagens medverkan. Lagrådet förordar

att tredje stycket i paragrafen får utgå. Den information som stycket

lämnar kan fås av motiveringen.

17 c §

Bestämmelserna om förverkande enligt första stycket 2 och 3 kan inte bli

tillämpliga om varan förklaras förverkad enligt punkten 1. Punkten 2 bör

därför inledas med orden "ägaren i annat fall inte har gjort anspråk på

varan".

Övergångsbestämmelse

Ehuru fallet troligen är opraktiskt torde ändå böra anges att

bestämmelserna i 17 a 17 d §§ inte tillämpas i fråga om varor som

omhändertagits före ikraftträdandet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om vägavgift för vissa tunga

fordon

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 mars 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Tullens överklaganderegler, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om upphävande av

lagen (1988:328) om

fordonsskatt på utländska

fordon

8 §

Lag om ändring i lagen

(1994:1563) om

tobaksskatt

23 §

Lag om ändring i lagen

(1994:1564) om

alkoholskatt

22 §

Lag om ändring i lagen

(1994:1776) om skatt på

energi

6 kap. 3 §

 Senaste lydelse av 6 kap. 10 a § 1988:385.

 Senaste lydelse av 7 § 1988:439.

 Senaste lydelse av

4 § 1987:1067

22 § 1974:1070

24 § 1994:1417.

 Senaste lydelse 1981:1079.

3 Senaste lydelse 1993:1409.

 Senaste lydelse av 2 § 2 mom. 1984:416.

 Senaste lydelse av 4 § 1984:418.

 Senaste lydelse av

2 § 1994:1554

3 § 1994:1554.

 Senaste lydelse av 26 § 1998:597.

 Senaste lydelse av 2 § 1991:436.

 Senaste lydelse av 2 § 1994:1556.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Senaste lydelse 1999:93.

 Senaste lydelse 1999:94.

 Lagen omtryckt 1983:143.

Senaste lydelse av 7 § 1998:1609.

 Lagen omtryckt 1983:143.

Lydelse enligt prop. 1998/99:38.

 Senaste lydelse av 16 a § 1992:593.

 Senaste lydelse av 8 § 1995:441.

 Senaste lydelse av 10 kap. 11 § 1990:511.

 Lagen omtryckt 1999:19.

 Senaste lydelse av

2 § 1998:510

3 § 1998:510.

 Senaste lydelse 1997:1061.

 Senaste lydelse 1991:159.

 Senaste lydelse 1998:510.

 Senaste lydelse av

12 § 1993:361

14 § 1995:91.

 Senaste lydelse av 20 a § 1996:705.

 Senaste lydelse av

7 kap. 10 § 1994:1798

8 kap. 4 § 1994:1798.

 Senaste lydelse av 21 § 1997:503.

 Senaste lydelse av 67 a § 1996:703 75 § 1997:505

9 a § 1996:703 67 b § 1996:703 99 a § 1996:703

38 § 1997:1046 69 § 1997:505 118 § 1997:1063.

57 a § 1996:703 71 § 1997:505

66 § 1996:703 74 § 1997:1031

 Senaste lydelse 1996:703.

 Senaste lydelse 1996:703.

 Senaste lydelse 1997:1031.

 Senaste lydelse av

2 § 1995:763

4 § 1998:1685.

 Senaste lydelse av 25 § 1995:612.

 Senaste lydelse 1995:612.

 Senaste lydelse 1995:612.

 Senaste lydelse 1995:612.

 Senaste lydelse av 24 § 1995:613.

 Senaste lydelse 1995:613.

 Senaste lydelse 1995:613.

 Senaste lydelse 1995:613.

 Senaste lydelse av 12 kap. 8 a § 1998:511.

 Senaste lydelse av

6 kap. 5 § 1995:611

6 kap. 6 § 1995:611

10 kap. 9 § 1995:912.

 Senaste lydelse 1995:611.

 Senaste lydelse 1995:611.

 Senaste lydelse av 4 § 1999:57.

 Senaste lydelse 1996:703.

 Senaste lydelse 1996:703.

 Senaste lydelse 1997:1031.

Prop. 1998/99:79

130

1

 Bilaga 4

130

112

130

Prop. 1998/99:79

Bilaga 1

Prop. 1998/99:79

Bilaga 2

Prop. 1998/99:79

Bilaga 3

Prop. 1998/99:79

Bilaga 5

129

Prop. 1998/99:79

Bilaga 4

128

Prop. 1998/99:79

Bilaga 5

Prop. 1998/99:79

Bilaga 6

Prop. 1998/99:79

Prop. 1998/99:79

131

130