Regeringens proposition

1993/94:139

Lag om behörighet att utöva veterinäryrket

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till en ny lag om behörighet att utöva

veterinäryrket. I lagen finns bestämmelser om en självständig veterinär

ansvarsnämnd. Nämnden skall pröva disciplinfrågor för alla yrkesverksamma

veterinärer i deras veterinärmedicinska yrkesutövning. Nämnden skall också pröva

alla frågor om återkallande av legitimation och inskränkningar i veterinärers

rätt att förskriva alkohol och narkotika. Den föreslagna behörighetslagen

föranleder en följdändring i 21 § lagen (1994:000) om offentlig anställning som

i prop. 1993/94:65 föreslås ersätta lagen (1976:600) om offentlig anställning

från den 1 juli 1994.

Den nya behörighetslagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

 1

Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 3

 2 Lagtext 3

 2.1 Förslag till lag om behörighet att utöva veterinäryrket3

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:000) omoffentlig anställning9

 3 Ärendet och dess beredning 10

 3.1 Lagrådet 11

 4 Bakgrund 11

 5 Nuvarande förhållanden 12

 5.1 Behörighetslagstiftningen avseende veterinärer12

 5.2 Den veterinära ansvarsnämnden13

 5.3 Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd16

 6 En särskild veterinär ansvarsnämnd18

 7 Nämndens ansvarsområde 19

 8 Självständig myndighet 22

 9 Sammansättningen 24

10 Kostnader 25

11 Ny lag om behörighet att utöva veterinäryrket26

12 Författningskommentarer 27

 12.1 Förslaget till lag om behörighet att utöva veterinäryrket27

 12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen

(1994:000) omoffentlig anställning 37

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Veterinära

 ansvarsnämnden (Ds 1992:107) 38

Bilaga 2 Promemorians lagförslag 39

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna45

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 46

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 53

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 mars 1994 56

Rättsdatablad 57

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1.lag om behörighet att utöva veterinäryrket,

 2.lag om ändring i lagen (1994:000) om offentlig anställning.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om behörighet att utöva veterinäryrket

Härigenom föreskrivs följande.

Behörighet m.m.

1 § Behörig att utöva veterinäryrket är

1. den som är legitimerad enligt 2 § eller enligt föreskrifter meddelade med

stöd av 3 § 1,

2. den som enligt föreskrifter meddelade av regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, av Statens jordbruksverk har tillstånd att utöva yrket i den

utsträckning som anges i varje särskilt fall,

3. den som enligt föreskrifter meddelade med stöd av 3 § 2 har rätt till sådan

yrkesutövning utan legitimation.

2 § Legitimation som veterinär meddelas av Jordbruksverket.

Den som avlagt veterinärexamen i Sverige skall på ansökan legitimeras som

veterinär. Detsamma gäller den som har avlagt veterinärexamen utomlands och

genomgått av regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, av

Jordbruksverket föreskriven efterutbildning. Legitimation får dock inte meddelas

om omständigheterna är sådana att en legitimation skulle komma att återkallas.

Om den som har avlagt veterinärexamen utomlands är mycket skicklig och särskilt

erfaren inom veterinäryrket, får legitimation meddelas trots att han inte har

genomgått föreskriven efterutbildning.

3 § För veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av Sveriges

åtaganden enligt internationella överenskommelser meddelar regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Jordbruksverket föreskrifter om

1. legitimation,

2. behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket.

4 § Tillstånd enligt 1 § 2 att utöva veterinäryrket i områden intill riksgränsen

får meddelas att gälla för varje veterinär som uppehåller tjänst som veterinär i

sådana trakter i Finland och Norge som gränsar till Sverige.

5 § För att veterinärer inför allmänheten skall få tillkännage att de är

särskilt kunniga inom en viss gren av veterinäryrket, skall de ha uppfyllt de

villkor för specialistkompetens som har föreskrivits av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, av Jordbruksverket.

6 § Den som inte är behörig att utöva veterinäryrket får inte mot ersättning

behandla sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om

bekämpande av salmonella hos djur är tillämplig.

Den som saknar behörighet att utöva veterinäryrket får inte beteckna sig vete-

rinär i samband med att han mot ersättning undersöker djurs hälsotillstånd eller

behandlar djur för sjukdom eller liknande tillstånd genom att vidta eller

föreskriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte. Han får inte

heller i samband med verksamheten använda en sådan titel eller yrkesbeteckning

som innehåller ordet veterinär eller ger sken av att han är legitimerad eller på

annat sätt auktoriserad av en myndighet eller har specialistkompetens som

veterinär.

Veterinärers allmänna skyldigheter m.m.

7 § En veterinär skall fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap

och beprövad erfarenhet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om vad veterinärer är skyldiga att göra i sin yrkesutövning och om tillsyn över

veterinärers verksamhet.

8 § En veterinär är skyldig att låta sin verksamhet inspekteras av den myndighet

som enligt föreskrifter som avses i 7 § andra stycket har tillsyn över

verksamheten eller av den som tillsynsmyndigheten förordnar.

Om tillsynsmyndigheten finner att en veterinär är skäligen misstänkt för brott i

utövningen av veterinäryrket, skall myndigheten, om inte annat följer av 30 §,

anmäla veterinären till åtal

1. om det för brottet är föreskrivet fängelse, eller

2. om det finns anledning anta att det kommer att föras talan om enskilt

anspråk.

9 § En veterinär får inte obehörigen röja eller utnyttja vad veterinären i sin

yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden.

I det allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100).

Disciplinansvar

10 § Om en veterinär uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina

skyldigheter i sin veterinära yrkesutövning får disciplinpåföljd meddelas

veterinären. Är felet med hänsyn till samtliga omständigheter ringa, får någon

påföljd inte meddelas. Disciplinpåföljder är erinran och varning.

Disciplinpåföljd får inte meddelas en veterinär för att han deltagit i strejk

eller i en liknande stridsåtgärd.

11 § Om en veterinär har anmälts till åtal, får något disciplinärt förfarande

enligt denna lag inte inledas eller fortsättas i fråga om den förseelse som

avses med anmälan. Om en fråga om disciplinansvar har anmälts till Veterinära

ansvarsnämnden får dock veterinären underrättas om detta.

Om en gärning har prövats i straffrättslig ordning, får ett disciplinärt

förfarande inledas eller fortsättas bara om gärningen, av någon annan orsak än

bristande bevisning, inte har ansetts vara något brott.

12 § Disciplinpåföljd får meddelas bara om veterinären inom två år från

förseelsen skriftligen har underrättats om vad som anförs mot veterinären.

Disciplinpåföljd får inte meddelas en veterinär senare än fem år efter

förseelsen.

Återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m.

13 § Legitimation som veterinär skall återkallas om veterinären

1. visat grov oskicklighet vid utövandet av veterinäryrket eller på annat sätt

visat sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket,

2. på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva

veterinäryrket tillfredsställande.

Om en veterinär som har fått legitimation här i landet på grund av auktorisation

i ett annat land förlorar denna auktorisation, skall legitimationen återkallas.

14 § Om det finns grundad anledning anta att legitimationen bör återkallas

enligt 13 § första stycket 2, får veterinären föreläggas att låta sig undersökas

av anvisad läkare.

Om ett föreläggande om läkarundersökning har beslutats, får legitimationen

återkallas för tiden till dess ärendet slutligt avgörs.

Har veterinären inte följt ett föreläggande om läkarundersökning inom ett år

från det att veterinären fick del av detta, får legitimationen återkallas.

15 § Bestämmelserna i 13-14 §§ om återkallelse av legitimation gäller även annan

behörighet att utöva veterinäryrket.

16 § Om en veterinär missbrukar sin rätt att förskriva narkotiska eller

alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, får denna rätt dras in eller

begränsas. Förskrivningsrätten får också dras in eller begränsas om veterinären

själv begär det.

Om det finns sannolika skäl för misstanke om sådant missbruk som avses i första

stycket, får förskrivningsrätten dras in eller begränsas till dess frågan

prövats slutligt. Ett sådant beslut gäller i högst sex månader. Om det finns

särskilda skäl, får beslutets giltighet förlängas med ytterligare högst sex

månader.

17 § En veterinär, vars behörighet att utöva yrket har återkallats, skall

återfå denna behörighet när förhållandena medger det.

Vad som sägs i första stycket gäller även i fråga om inskränkningar i

förskrivningsrätten enligt 16 §.

Veterinära ansvarsnämnden

18 § Frågor om disciplinansvar enligt denna lag prövas av Veterinära

ansvarsnämnden.

Nämnden prövar även frågor om återkallelse och begränsning av legitimation samt

andra frågor som avses i 13-17 §§.

19 § Ansvarsnämnden består av ordförande och fem andra ledamöter.

Ordföranden skall vara eller ha varit ordinarie domare. Två ledamöter skall vara

veterinärer. Övriga ledamöter utses bland personer som har insikt i djurhållning

och som kan anses företräda allmänhetens intressen.

Regeringen utser ordförande, övriga ledamöter och, i den utsträckning det

behövs, ersättare för dem. För ersättare gäller vad som sägs om ledamot.

20 § Ansvarsnämnden är beslutför med ordföranden och minst fyra andra ledamöter.

Ordföranden får ensam fatta beslut som

1. innebär att ett ärende avgörs i sak, om det är uppenbart att ärendet inte kan

leda till någon påföljd och om ärendet inte heller rör ansökan om att återfå

behörighet,

2. inte innefattar ett slutligt avgörande i sak och inte rör fråga enligt 14 §

eller 16 § andra stycket eller utdömande av vite enligt 26 § andra stycket.

Ärenden som har avgjorts av ordföranden ensam skall anmälas vid nästa

sammanträde med nämnden.

21 § I fråga om jäv mot den som handlägger ärenden i ansvarsnämnden skall

bestämmelserna i 4 kap. rättegångsbalken om jäv mot domare tillämpas.

22 § Om det framkommer skiljaktig mening vid en överläggning i ansvarsnämnden,

skall bestämmelserna i 29 kap. rättegångsbalken om omröstning i brottmål med

endast lagfarna ledamöter tillämpas. Ordföranden säger dock sin mening först.

Handläggningen i ansvarsnämnden

23 § Frågor om disciplinansvar skall tas upp på anmälan av

1. den myndighet som har tillsyn över den yrkesutövning som föranleder anmälan,

2. veterinärens arbetsgivare, eller

3. den som har lidit skada till följd av veterinärens yrkesutövning.

Frågor som avses i 13-17 §§ tas upp på anmälan av Jordbruksverket eller den som

saken gäller.

Bestämmelser om rätt för Riksdagens ombudsmän och för Justitiekanslern att göra

anmälan i ärenden om disciplinansvar och om återkallelse av behörighet samt om

handläggningen av sådana ärenden finns i 6 § lagen (1986:765) med instruktion

för Riksdagens ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns

tillsyn.

24 § Förfarandet hos ansvarsnämnden är skriftligt.

Muntlig förhandling får dock förekomma när det kan antas vara till fördel för

utredningen.

25 § Är en anmälan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en

prövning i sak, skall ansvarsnämnden förelägga anmälaren att inom viss tid

avhjälpa bristen. Om anmälaren inte följer föreläggandet, får anmälan avvisas.

Vad som sägs om anmälan gäller också i fråga om ansökan.

26 § Ansvarsnämnden skall se till att varje ärende blir tillräckligt utrett.

Överflödig utredning skall avvisas.

Nämnden får fordra in journaler och andra handlingar som behövs för utredningen.

Därvid får nämnden förelägga en veterinär vite.

27 § Om en fråga kräver särskild sakkunskap, får ansvarsnämnden inhämta

yttranden från myndigheter och andra sakkunniga i frågan.

I fråga om sådana sakkunniga skall 40 kap. 2-7 och 12 §§ rättegångsbalken

tillämpas.

De som är skyldiga att lämna yttrande har rätt till ersättning för sitt

utlåtande endast om det är särskilt föreskrivet. Andra sakkunniga från vilka

nämnden inhämtat yttrande har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt

uppdrag. Ansvarsnämnden får bevilja förskott på sådan ersättning.

28 § Till muntlig förhandling skall parterna kallas. En enskild får kallas att

inställa sig personligen. Att den kallade inte kommer till förhandlingen utgör

inte något hinder för ärendets vidare handläggning och avgörande.

En enskild part, som har inställt sig till en muntlig förhandling, får

tillerkännas ersättning av allmänna medel för kostnad för resa och uppehälle, om

ansvarsnämnden finner att han skäligen bör ersättas. Nämnden får bevilja

förskott på ersättningen. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott

meddelas av regeringen.

29 § Bestämmelserna om motivering av beslut och om underrättelse om beslut i 20

och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas även på beslut enligt

14 § och 16 § andra stycket.

30 § Om ansvarsnämnden i ett ärende som handläggs där finner att åtalsanmälan

enligt 8 § andra stycket bör göras, skall nämnden göra sådan anmälan.

Överklagande m.m.

31 § Ansvarsnämndens beslut och Jordbruksverkets beslut i ett särskilt fall

enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

32 § Ansvarsnämndens beslut får överklagas av

1. Jordbruksverket,

2. den som enligt 23 § första stycket anmält en fråga om disciplinansvar, om

beslutet har gått honom emot,

3. annan som beslutet angår, om det har gått honom emot.

Bestämmelser om rätt för Riksdagens ombudsmän och för Justitiekanslern att söka

ändring i beslut om disciplinansvar eller i behörighetsfråga med anledning av

fel i yrkesutövningen finns i 7 § lagen (1986:765) med instruktion för

Riksdagens ombudsmän och i 7 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn.

Överklagandet skall göras inom tre veckor från det beslutet har meddelats.

33 § Beslut som inte innebär att ett ärende avgörs får överklagas endast i

samband med överklagande av det slutliga beslutet i ärendet. Ett beslut som inte

är slutligt får dock överklagas särskilt när nämnden har

1. ogillat en invändning om jäv mot ledamot av nämnden eller en invändning om

att det finns hinder mot ärendets prövning,

2. avvisat ombud eller biträde,

3. förordnat om saken i avvaktan på att ärendet avgörs,

4. förordnat om läkarundersökning,

5. dömt ut vite, eller

6. förordnat om ersättning för någons medverkan i ärendet.

34 § Beslut som meddelas med stöd av denna lag gäller omedelbart, om inte något

annat bestäms.

35 § I ärenden om disciplinansvar är anmälaren motpart till den veterinär som

har överklagat ansvarsnämndens eller kammarrättens slutliga beslut enligt denna

lag. I ärenden om återkallelse av behörighet och inskränkning av

förskrivningsrätt är Jordbruksverket veterinärens motpart.

Straffbestämmelser

36 § En veterinär som mot ersättning utövar veterinäryrket när hans legitimation

är återkallad eller hans behörighet av annan anledning har upphört, döms för

obehörig utövning av veterinäryrket till böter eller fängelse i högst ett år.

Detsamma gäller en veterinär med begränsad behörighet som åsidosätter de

föreskrifter som gäller för behörigheten.

En veterinär som bryter mot 5 § döms till böter.

En veterinär som hindrar eller undandrar sig inspektion enligt 8 § döms till

böter, om inte gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

37 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 6 § första stycket, döms

för smittfarligt kvacksalveri på djur till böter eller fängelse i högst ett år,

om inte gärningen är belagd med straff enligt 36 §.

Den som bryter mot 6 § andra stycket, döms till böter.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994, då lagen (1965:61) om behörighet

att utöva veterinäryrket m.m. skall upphöra att gälla.

2. Den som vid lagens ikraftträdande har behörighet att utöva veterinäryrket

enligt äldre föreskrifter skall anses ha samma behörighet enligt den nya lagen.

3. En myndighet som vid lagens ikraftträdande överlämnar ett ärende om

disciplinansvar till Veterinära ansvarsnämnden skall anses som anmälare enligt

23 § första stycket.

 3

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:000) om offentlig anställning

Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1994:000) om offentlig anställning skall ha

följande lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §

Föreskrifterna i 14-19 §§

gäller inte

1. dem som kan meddelas

disciplinpåföljd enligt lagen

(1986:644) om

disciplinförseelser av

krigsmän, m.m., för förseelser

som omfattas av den lagen,

2. hälso- och

sjukvårdspersonal, som i sin

yrkesutövning står under

Socialstyrelsens tillsyn,

för sådana förseelser i denna

yrkesutövning som skall

prövas av Hälso- och

sjukvårdens ansvarsnämnd,

3. veterinärer, som står 3. veterinärer för sådana

under Statens förseelser i yrkesutövningen

jordbruksverks tillsyn, om som skall prövas av

förseelsen har skatt i Veterinära ansvarsnämnden.

utövningen av veterinäryrket.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 4

3 Ärendet och dess beredning

Sveriges veterinärförbund hemställde i en skrivelse till Jordbruksdepartementet

den 4 september 1985 om en översyn av Veterinärväsendets ansvarsnämnd (numera

den veterinära ansvarsnämnden). Översynen borde behandla bl.a. frågor om

ansvarsnämndens sammansättning, nämndens ansvarsområde och dess ställning i

förhållande till tillsynsmyndigheten. Skrivelsen remissbehandlades.

Genom beslut den 8 maj 1991 bemyndigade regeringen chefen för

Jordbruksdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra

en översyn av veterinärväsendet (dir. 1991:35). I utredarens uppdrag ingick att

analysera nuvarande och framtida behov av veterinär verksamhet. Enligt

direktiven skulle även den veterinära ansvarsnämndens uppgifter och organisation

granskas varvid förslag skulle läggas fram om de ändringar som kunde vara

motiverade med hänsyn bl.a. till Veterinärförbundets skrivelse till regeringen.

Genom tilläggsdirektiv den 14 maj 1992 (dir. 1992:62) begränsades emellertid

utredarens uppdrag på så sätt att det inte längre skulle omfatta någon översyn

av ansvarsnämnden. Översynen av ansvarsnämnden ansågs vara av sådan karaktär att

den kunde genomföras inom Jordbruksdepartementet. Den särskilda utredaren har

lagt fram sitt betänkande Veterinär verksamhet, behov, organisation och finan-

siering (SOU 1992:88).

Den inom Jordbruksdepartementet genomförda översynen av den veterinära

ansvarsnämnden har resulterat i promemorian Veterinära ansvarsnämnden (Ds

1992:107), i vilken föreslås att en självständig ansvarsnämnd skall handlägga

alla ärenden om återkallelse av legitimation och liknande behörighetsfrågor. Som

en följd av detta föreslås i promemorian även en ny behörighetslag för

veterinärer. Skälen för detta anges vara att den nuvarande behörighetslagen från

år 1965 skulle behöva kompletteras med en hel del nya bestämmelser och att

övriga bestämmelser som berörs av förslaget i dag är svåröverskådligt spridda i

flera författningar och därför bör sammanföras i en författning. Promemorians

förslag har i formellt avseende, utan att detta förhållande inneburit något

ställningstagande, anpassats till det organisationsförslag som lagts fram i

betänkandet Veterinär verksamhet, behov, organisation och finansiering. Enligt

detta förslag skulle tillsynen över veterinärväsendet utövas av Statens

livsmedelsverk. Några åtgärder för att genomföra ett sådant förslag är

emellertid inte aktuella.

En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag

finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över de

remissinstanser som har yttrat sig över promemorian finns i bilaga 3 och en

sammanställning av dessa yttranden finns tillgänglig i Jordbruksdepartementet

(dnr 1815/92).

 5

3.1 Lagrådet

Regeringen beslutade den 10 februari 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

De synpunkter som Lagrådet har anfört har beaktats av regeringen i enlighet med

vad som redovisas i de avsnitt som berörs av synpunkterna. På förslag av

Lagrådet har dessutom vissa redaktionella ändringar i lagtexten gjorts.

4 Bakgrund

Veterinära ansvarsnämnden utgör i dag en del av Statens jordbruksverk och prövar

frågor om fel och försummelser av veterinärer i deras yrkesutövning.

För att beskriva bakgrunden till nämnden och skälen till att det finns en

särskild ansvarsnämnd för veterinärer får man gå tillbaka till den tidpunkt då

Veterinärstyrelsen inrättades. Fram till år 1947 stod veterinärerna under

Medicinalstyrelsens tillsyn. När tillsynsansvaret det året flyttades över till

den nya Veterinärstyrelsen omorganiserades samtidigt Medicinalstyrelsen. Vid

omorganisationen fick Medicinalstyrelsen en särskild disciplinnämnd för ärenden

om fel och försummelser av underställda tjänstemän och yrkesutövare (prop.

1947:67, bet. 1947:SU87, rskr. 1947:245). En sådan disciplinnämnd inrättades

också inom Veterinärstyrelsen (prop. 1947:68, bet. 1947: JoU23, rskr. 1947:167).

Beträffande motiven för en disciplinnämnd inom Veterinärstyrelsen anförde

föredragande statsrådet inledningsvis att även om en sådan nämnd hade större

betydelse på humanmedicinens område så skulle det med säkerhet visa sig

värdefullt att få såväl lekmanna- och rättssynpunkter som veterinärmedicinska

synpunkter beaktade i disciplinära frågor. Det gällde då särskilt sådana

disciplinära frågor som direkt berör enskilds rätt. I disciplinnämnden skulle

ingå Veterinärstyrelsens chef, som skulle vara ordförande, föredraganden i det

aktuella ärendet, chefen för den administrativa byrån samt de ledamöter av det

vetenskapliga rådet som företrädde jordbruksnäringen och den juridiska

vetenskapen. Föredragande statsrådet framhöll att en sådan nämnd också torde

vara ägnad att skapa förtroende hos allmänheten för veterinärväsendet.

Veterinärstyrelsen upphörde den 1 januari 1972. Tillsynen över veterinärerna

fördes över till Lantbruksstyrelsen. Där inrättades Veterinärväsendets

ansvarsnämnd som motsvarade den disciplinnämnd som funnits inom

Veterinärstyrelsen. Nämnden fick då en sammansättning som innebar att det i

nämnden skulle ingå - utöver avdelningschefer inom Lantbruksstyrelsen - tre av

regeringen särskilt utsedda ledamöter, varav en jurist med domarerfarenhet och

en veterinär. År 1974 utökades antalet särskilt utsedda ledamöter till fyra.

Genom den verksreform som genomfördes år 1988 fick varje central myndighet en

personalansvarsnämnd med uppgift att pröva frågor om bl.a. avskedande och

disciplinansvar vid fel eller försummelser av någon av myndighetens anställda.

Lantbruksstyrelsen kom därefter att ha två ansvarsnämnder, dels

personalansvarsnämnden, dels Veterinärväsendets ansvarsnämnd.

När Lantbruksstyrelsen ersattes av Statens jordbruksverk skedde i det här

avseendet inte annan förändring än att den särskilda ansvarsnämnden för

veterinärer gavs namnet *Veterinära ansvarsnämnden*.

5 Nuvarande förhållanden

5.1 Behörighetslagstiftningen avseende veterinärer

Bestämmelser om veterinär yrkesutövning finns i lagen (1965:61) om behörighet

att utöva veterinäryrket m.m. och i kungörelsen (1965:62) med

tillämpningsföreskrifter till lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

Dessutom förekommer i andra författningar speciella föreskrifter om behörighet

för vissa veterinärtjänster, bl.a. i förordningen (1971:810) med allmän

veterinärinstruktion, som även innehåller föreskrifter om veterinärers allmänna

skyldigheter och om disciplinansvar.

Endast den som är behörig att utöva veterinäryrket får mot ersättning behandla

sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om bekämpande

av salmonella hos djur är tillämpliga. Den som saknar behörighet att utöva yrket

får inte beteckna sig veterinär i samband med att han mot ersättning undersöker

djurs hälsotillstånd eller behandlar djur för sjukdom genom att vidta eller

föreskriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte.

För behörighet att utöva veterinäryrket krävs enligt lagen

1.legitimation som Jordbruksverket meddelar eller

2.förordnande att tjänstgöra som veterinär enligt föreskrifter som meddelas av

 regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av Jordbruksverket,

3.rätt att utan legitimation utöva yrket enligt föreskrifter som meddelas av

 regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av Jordbruksverket, eller

4.innehav av en begränsad behörighet enligt beslut av regeringen eller

 Jordbruksverket.

Legitimation kan den få som avlagt veterinärexamen i Sverige eller som avlagt

sådan examen utomlands och genomgått föreskriven efterutbildning i Sverige. Ett

villkor är att det inte finns sådana omständigheter som enligt lagen föranleder

återkallelse av legitimationen. Den som har avlagt examen utomlands och som äger

framstående skicklighet och särskild erfarenhet inom veterinäryrket kan

legitimeras utan genomgången efterutbildning. I förordningen till lagen finns

bestämmelser som har sitt ursprung i 1981 års nordiska överenskommelse om

godkännande av vissa yrkesgrupper för verksamhet inom hälso- och sjukvården och

inom veterinärväsendet. Denna överenskommelse har ersatts av en ny

överenskommelse om gemensam nordisk arbetsmarknad för viss hälso- och

sjukvårdspersonal och veterinärer som trätt i kraft den 1 januari 1994. Vidare

kan till följd av EES-avtalet veterinärer med sådan utbildning som omfattas av

avtalet få svensk legitimation. Sistnämnda grupp har också rätt att tillfälligt

tillhandahålla tjänster utan att ha legitimation.

Förordnanden att tjänstgöra som veterinär utan legitimation meddelas bl.a.

veterinärstuderande som tjänstgör under ferier. Sådana förordnanden ges också

vissa veterinärer i Norge och Finland som får rätt att i geografiskt avgränsade

områden utöva yrket i Sverige.

Behörighetslagen för veterinärer innehåller också bestämmelser om när

legitimationen skall återkallas. Det skall ske om en veterinär genom att begå

brott visat sig inte vara skickad att utöva yrket eller på annat sätt visat grov

oskicklighet eller visat sig uppenbart olämplig som veterinär. Om en veterinär

som har fått legitimation här i landet på grund av auktorisation i ett annat

land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet förlorar denna auktorisation,

skall legitimationen återkallas. Psykisk störning som gör veterinären ur stånd

att nöjaktigt utöva yrket utgör också grund för återkallelse.

I övrigt innehåller behörighetslagen bestämmelser om under vilka förhållanden en

veterinär får tillkännage att han är specialist, vissa straffbestämmelser samt

bestämmelser om tillsynen. I lagen finns också bemyndiganden för regeringen

eller, efter regeringens bemyndigande, förvaltningsmyndighet att meddela

föreskrifter om veterinärers skyldigheter i yrkesutövningen.

5.2 Den veterinära ansvarsnämnden

Veterinära ansvarsnämnden utgör ett särskilt organ inom Jordbruksverket. Beslut

som nämnden meddelar är följaktligen beslut meddelade av Jordbruksverket.

Nämnden består av

- fyra av regeringen särskilt utsedda ledamöter, varav en jurist med

 domarerfarenhet och en veterinär,

- chefen för avdelningen för djurfrågor eller den han sätter i sitt ställe,

- chefen för administrativa avdelningen eller den han sätter i sitt ställe, och

- personalföreträdarna.

Juristen är ordförande. De särskilt utsedda ledamöterna har personliga

ersättare.

Nämnden prövar frågor om

1.avskedande eller avstängning enligt lagen (1976:600) om offentlig anställning

 av en sådan legitimerad veterinär som är anställd hos Jordbruksverket, under

 förutsättning att frågan rör fel eller försummelse i veterinärens

 yrkesutövning,

2.åtgärder som avses i 28 § förordningen (l971:810) med allmän

 veterinärinstruktion, dvs.

 a tilldelande av varning eller erinran när en veterinär gjort sig skyldig

 till försummelse, oförstånd eller oskicklighet i utövning av

 veterinäryrket,

 b anmälan till åtal när en veterinär gjort sig skyldig till brott i utöv-

 ningen av veterinäryrket,

 c vitesföreläggande för att en veterinär skall fullgöra sina skyldigheter,

3.återkallelse av sådan behörighet att utöva yrke eller verksamhet som meddelas

 av Jordbruksverket, och

4.meddelande av ny behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet

 återkallad.

Beträffande frågorna under punkt 1 (avskedande eller avstängning) gäller för

veterinärer liksom för andra statligt anställda för närvarande lagen (1976:600)

om offentlig anställning (LOA). I den lagen finns bestämmelser om att en

arbetstagare som begått brott eller grov tjänsteförseelse kan avskedas. Enligt

LOA kan en arbetstagare avstängas från arbetet bl.a. när ett förfarande har

inletts för att avskeda arbetstagaren. I förslaget till ny lag om offentlig

anställning finns det inte några bestämmelser om avskedande eller avstängning

(prop. 1993/94:65). Avsikten är att reglerna i lagen (1982:80) om

anställningsskydd i fortsättningen skall tillämpas på den statliga sektorn.

Som framgår ovan handläggs frågor om avskedande eller avstängning i nämnden bara

när åtgärden gäller veterinärer som är anställda hos Jordbruksverket. Dit hör

veterinärerna inom Jordbruksverkets djurhälso-, djurmiljö- och

smittskyddsenheter och veterinärerna inom distriktsveterinärorganisationen.

Frågor om avskedande eller avstängning av andra offentligt anställda veterinärer

handläggs av personalansvarsnämnden vid den myndighet hos vilken veterinären är

anställd. Dit hör veterinärer anställda vid Statens livsmedelsverk, Sveriges

lantbruksuniversitet, Statens veterinärmedicinska anstalt och Försvarets

sjukvårdsstyrelse. Dit hör också veterinärerna vid länsstyrelserna och de

kommunalt anställda veterinärerna.

När det gäller frågor om varning eller erinran, anmälan till åtal och

vitesföreläggande gäller nämndens befogenheter inte andra veterinärer än sådana

som står under Jordbruksverkets tillsyn. Huvudregeln är visserligen att

veterinärer står under Jordbruksverkets tillsyn i utövningen av veterinäryrket.

Undantag görs emellertid för

a veterinärer som tillhör besiktningsveterinärorganisationen i sådan

 yrkesutövning i vilken de omfattas av LOA,

b veterinärer i deras verksamhet som tjänstemän hos länsstyrelsen,

c veterinärer som är anställda vid Sveriges lantbruksuniversitet i sådan

 yrkesutövning i vilken de omfattas av LOA,

d veterinärer i militär tjänst beträffande annat än den veterinärmedicinska

 verksamheten.

I fråga om de undantagna veterinärerna tillämpas i stället bestämmelserna om

disciplinansvar i LOA. Enligt LOA kan en arbetstagare åläggas varning eller

löneavdrag vid fel eller försummelse i tjänsten. Av bestämmelserna i LOA följer

emellertid också att den lagens bestämmelser om disciplinpåföljd inte gäller för

veterinärer som står under Jordbruksverkets tillsyn, om förseelsen har skett i

utövning av veterinäryrket.

Med någon förenkling kan den nuvarande regleringen beskrivas på det sättet att

fel eller försummelser i tjänsten av Livsmedelsverkets besiktningsveterinärer,

veterinärerna vid länsstyrelserna och vid Lantbruksuniversitetet och i vissa

avseenden militärt anställda veterinärer prövas av resp. myndighets

personalansvarsnämnd och kan resultera i varning eller löneavdrag enligt LOA.

För tjänsteförseelser som begås av andra veterinärer gäller i stället att

varning eller erinran kan meddelas med stöd av den allmänna

veterinärinstruktionen och att frågan prövas av Veterinära ansvarsnämnden.

Beträffande frågor om återkallelse av behörighet och meddelande av ny behörighet

omfattar nämndens prövning i princip alla veterinärer. Den begränsningen gäller

dock att för veterinärer som efter förordnande av regeringen, Jordbruksverket

eller Livsmedelsverket innehar en veterinärtjänst kan legitimationen inte

återkallas så länge veterinären innehar sin tjänst.

I ett antal fall som anges i lagen kan Jordbruksverket återkalla legitimationen,

nämligen i huvudsak när en veterinär

a dömts för vissa allvarligare brott,

b medverkat till obehörig utövning av veterinäryrket eller till smittfarligt

 kvacksalveri på djur,

c avskedats för brott eller förseelse vid utövning av veterinäryrket,

d visat grov oskicklighet vid utövning av veterinäryrket eller på annat sätt

 visat sig uppenbart olämplig som veterinär.

Den som har fått sin legitimation återkallad kan få den tillbaka av

Jordbruksverket, när förhållandena medger det.

I vissa slags ärenden kan nämnden sägas fungera som en personalansvarsnämnd

(avskedande och disciplinansvar). Som i alla andra personalansvarsärenden som

Jordbruksverket och andra myndigheter handlägger är det bara arbetstagaren som

är part i ärendet och har rätt att överklaga.

När det gäller legitimationsärendena fungerar nämnden som ett mera speciellt

prövningsorgan. Nämnden är emellertid en del av Jordbruksverket och dess beslut

är Jordbruksverkets. Någon rätt för tillsynsmyndigheten, dvs. Jordbruksverket,

att klaga finns följaktligen inte. Inte heller har djurägare eller andra berörda

privatpersoner någon klagorätt.

Veterinären har däremot självfallet den rätten liksom Riksdagens ombudsmän och

Justitiekanslern. JO:s och JK:s klagorätt följer av särskilda bestämmelser i

deras resp. instruktioner.

I samtliga ärenden som avgörs av nämnden är kammarrätten överprövningsmyndighet.

Under budgetåret 1991/92 kom det in 71 ärenden till nämnden som sammanträder 4-6

gånger om året. Budgetåret 1992/93 kom det in 87 ärenden. Under detta år

avgjordes 52 ärenden. Av dessa ärenden hade hälften kommit in under året.

Utvecklingen därefter tyder på en fortsatt ökning av ärendemängden.

Sammanträdestillfällena innebär en arbetstopp för nämndens sekreterare och den

assistent som sköter kansligöromålen. Räknat årsvis motsvarar arbetsbelastningen

en halv sekreterartjänst och knappt en halv assistenttjänst.

Det förekommer inte några muntliga förhandlingar i nämnden. I ungefär en tiondel

av ärendena inhämtar nämnden yttranden från sakkunniga som inte är verksamma

inom Jordbruksverket. Budgetåret 1991/92 fälldes 40 % av de anmälda

veterinärerna. Av de fällda veterinärerna överklagade 57 %. Under budgetåret

1992/93 har förhållandena varit liknande. Nämndens möjlighet att besluta om

viten utnyttjas inte.

5.3 Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd

Som en jämförelse är det av intresse att se på förhållandena för motsvarande

personal på humansidan.

Bestämmelser om Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) finns i lagen

(1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Nämndens

verksamhet regleras i förordningen (1988:1240) med instruktion för Hälso- och

sjukvårdens ansvarsnämnd.

I prop. 1993/94:149 föreslår regeringen bl.a. en lag om disciplinpåföljd m.m. på

hälso- och sjukvårdens område som skall ersätta lagen (1980:11) om tillsyn över

hälso- och sjukvårdspersonalen. Den nya lagen som är avsedd att träda i kraft

den 1 juli 1994 innehåller vissa förändringar i fråga om tillämpningsområdet för

disciplinpåföljd för hälso- och sjukvårdspersonalen.

HSAN prövar frågor om disciplinansvar och frågor om legitimation eller annan

behörighet för yrkesutövning inom sjukvården. Nämnden prövar även andra frågor

om begränsning av legitimerade yrkesutövares behörighet. Det är t.ex. en uppgift

för nämnden att pröva frågor om veterinärers förskrivningsrätt av narkotiska

medel och alkohol. Enligt den föreslagna lagen begränsas tillämpningsområdet för

disciplinpåföljd till att avse enbart förseelser av hälso- och sjukvårdspersonal

som har betydelse för patientsäkerheten. Frågorna om prövning av veterinärers

förskrivningsrätt förs över till den veterinära ansvarsnämnden. I framtiden

skall HSAN enbart pröva frågor om disciplinpåföljd, återkallelse av legitimation

och annan behörighet samt begränsningar av rätten att förskriva narkotiska eller

alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit för hälso- och sjukvårdspersonal.

Ansvarsnämnden består av en ordförande och åtta andra ledamöter. De utses av

regeringen för tre år. Ordföranden skall ha erfarenhet som domare medan övriga

ledamöter skall ha särskild insikt i hälso- och sjukvård. SACO/SR, TCO, LO och

Landstingsförbundet har vardera rätt att föreslå en ledamot. Avsikten är att

Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet i framtiden gemensamt skall

föreslå en ledamot. Övriga ledamöter utses bland personer som kan anses särskilt

företräda allmänhetens intressen.

Ansvarsnämnden har ett kansli som leds av en chef. I mån av tillgång på medel

får nämnden anlita utomstående för föredragning och andra särskilda uppdrag.

Tjänsten som kanslichef tillsätts av regeringen. Övriga tjänstemän tillsätts av

nämnden. Regeringen har förordnat den nuvarande ordföranden att vara

generaldirektör och chef för HSAN varvid kanslichefstjänsten lämnats vakant.

Ärenden tas upp på skriftlig anmälan. Socialstyrelsen och den patient saken

gäller eller, om denne inte kan, en nära anhörig till patienten får göra anmälan

i ärenden om disciplinansvar. Andra frågor tas upp på anmälan av Socialstyrelsen

eller på ansökan av den saken gäller. En anmälan kan avvisas om den trots

kompletteringsförelägganden är så ofullständig att den inte kan läggas till

grund för någon prövning i sak. Det är ansvarsnämnden som skall se till att ett

ärende blir tillräckligt utrett. Nämnden har möjlighet att infordra journaler

och andra handlingar och i sådant fall vid behov förelägga och döma ut vite.

Muntliga förhandlingar får hållas när det kan antas vara till fördel för

utredningen. Normalt skall den anmälde föreläggas att svara på en anmälan. Det

behövs dock inte om det är uppenbart att talan inte kan bifallas. Det kan

förekomma ytterligare skriftväxling mellan parterna. Ansvarsnämnden har

möjlighet att inhämta yttranden från myndigheter och andra sakkunniga. Nämnden

kan även begära bevisupptagning vid domstol. Parter och vittnen som skall

inställa sig till förhandling samt sakkunniga kan få ersättning av allmänna

medel.

Nämndens ordförande får ensam fatta beslut som inte innefattar ett slutligt

avgörande i sak och inte heller avser förordnande om läkarundersökning,

återkallelse av legitimation till dess frågan prövats slutligt eller utdömande

av vite. Om det finns grundad anledning anta att ett ärende inte kan leda till

någon disciplinpåföljd och frågan inte är av principiell beskaffenhet, får

ärendet avgöras också i sak av ordföranden ensam.

Om den som är föremål för nämndens prövning är skäligen misstänkt för brott i

yrkesutövningen för vilket fängelse är föreskrivet skall nämnden göra

åtalsanmälan.

Ansvarsnämndens beslut överklagas hos kammarrätten. Nämndens slutliga beslut får

överklagas av Socialstyrelsen för att ta tillvara allmänna intressen, av en

enskild som har anmält en fråga om beslutet gått honom emot och av annan som

beslutet angår om beslutet gått honom emot. Andra beslut får överklagas av den

beslutet angår om det gått honom emot. Beslut som inte är slutliga överklagas

normalt i samband med att beslutet i själva ärendet överklagas men får i vissa

fall även överklagas särskilt. Det gäller t.ex. om nämnden ogillat en

jävsinvändning eller en invändning om hinder mot talans prövning, avvisat ombud

eller biträde, förordnat om saken i avvaktan på ärendets slutliga avgörande,

utdömt vite eller förordnat om ersättning för någons medverkan. Ansvarsnämndens

beslut om behörighet gäller omedelbart om inte annat förordnas.

Under budgetåret 1992/93 avgjordes 1 962 ärenden. Under samma tid inkom 1 933

nya anmälningar. Kostnaderna per ärende uppgick till drygt 7 800 kr.

Målsättningen är att den genomsnittliga handläggningstiden för ett ärende skall

nedbringas till sex månader.

 6

6 En särskild veterinär ansvarsnämnd

Regeringens förslag: Ansvarsfrågor som rör veterinärer skall även i

fortsättningen handläggas i en särskild nämnd.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Ansvarsfrågor när det gäller veterinärer skulle

i och för sig kunna handläggas i annan ordning än i en särskild ansvarsnämnd.

För offentligt anställda veterinärer skulle frågor om disciplinansvar kunna

handläggas av arbetsgivarmyndighetens personalansvarsnämnd. Av den redovisning

som i det föregående lämnats om nuvarande förhållanden framgår att den

handläggningsordningen tillämpas i fråga om bl.a. den stora grupp veterinärer

som utgörs av besiktningsveterinärer anställda vid Livsmedelsverket.

Legitimationsfrågor och andra behörighetsfrågor skulle kunna prövas och avgöras

av den myndighet som utfärdar legitimationen på samma sätt som andra frågor

prövas och avgörs av den myndigheten. Det skulle i normalfallet innebära att

t.ex. ett ärende om återkallande av legitimation skulle avgöras av myndighetens

chef efter föredragning.

De motiv som år 1947 anfördes för inrättande av Veterinärväsendets ansvarsnämnd

har emellertid fortfarande aktualitet. Visserligen konstaterades då att en

särskild ansvarsnämnd för veterinärer inte kunde tillmätas samma betydelse som

en motsvarande nämnd på humansidan. Emellertid förutspåddes att den särskilda

disciplinnämnden med säkerhet skulle komma att visa sig värdefull genom

möjligheten att få såväl lekmannasynpunkter och rättssynpunkter som

veterinärmedicinska synpunkter beaktade. Framför allt ansågs detta gälla i

sådana disciplinära frågor som rör enskilds rätt. Det påpekades också att den

särskilda nämnden var ägnad att skapa förtroende för veterinärväsendet hos

allmänheten.

Såvitt kan bedömas i det här sammanhanget har erfarenheterna av nämndens arbete

bekräftat de förutsägelser som gjordes när nämnden inrättades. Viss kritik, som

närmast gäller nämndens organisation i olika avseenden, har framförts i

Veterinärförbundets skrivelse år 1985. Det har emellertid varken i den

skrivelsen eller senare ifrågasatts att nämnden bör finnas kvar som

prövningsorgan. Remissvaren över promemorians förslag är entydigt positiva till

att den veterinära ansvarsnämnden behålls. Kammarrätten i Stockholm invänder i

och för sig att en särskild veterinär ansvarsnämnd inte är förenlig med de

strävanden som görs för att avskaffa specialdomstolarna. Kammarrätten anser

ändå, mot bakgrund av erfarenheterna av Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, att

det i mål av detta slag är motiverat med en särskild nämnd.

Enligt regeringens mening talar övervägande skäl för att ansvarsfrågor som rör

veterinärer även i fortsättningen prövas av en särskild nämnd.

7 Nämndens ansvarsområde

Regeringens förslag: Vid den veterinära ansvarsnämnden skall handläggas alla

ärenden om disciplinansvar för fel eller försummelser av behöriga veterinärer i

deras yrkesutövning liksom alla ärenden som gäller återkallelse av legitimation

och liknande behörighetsfrågor. Däremot skall nämnden inte pröva frågor om

avskedande och avstängning från veterinärtjänst.

I fortsättningen skall frågor om begränsningar i veterinärers rätt att förskriva

narkotiska medel och alkohol handläggas av den veterinära ansvarsnämnden.

Promemorians förslag: Promemorian innehåller inte något förslag om

förskrivningsrätten. I övrigt överensstämmer förslaget med regeringens förslag.

Remissinstanserna: I fråga om ansvarsområdet tillstyrker remissinstanserna i

huvudsak förslaget i promemorian. Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN)

föreslår att också frågor om missbruk av rätten att förskriva narkotiska

preparat och alkohol skall prövas av Veterinära ansvarsnämnden medan bl.a.

Länsstyrelsen i Kalmar län framför den motsatta uppfattningen. Kammarrätten i

Stockholm anser att det är naturligt att arbetsgivaren i fortsättningen har hand

om frågor om avsked och avstängning. Även Kammarrätten i Jönköping menar att

detta är en konsekvent ordning.

Skälen för regeringens förslag: Nämndens nuvarande kompetensområde har

beskrivits i avsnitt 5.2.

Som framgår av den beskrivningen prövar nämnden frågor om

1. avskedande eller avstängning enligt lagen (1976:600) om offentlig

 anställning av en sådan legitimerad veterinär som är anställd hos

 Jordbruksverket, under förutsättning att frågan rör fel eller försummelse i

 veterinärens yrkesutövning,

2. åtgärder som avses i 28 § förordningen (l971:810) med allmän

 veterinärinstruktion, dvs.

 a tilldelande av varning eller erinran när en veterinär gjort sig skyldig

 till försummelse, oförstånd eller oskicklighet i utövning av

 veterinäryrket,

 b anmälan till åtal när en veterinär gjort sig skyldig till brott i

 utövningen av veterinäryrket,

 c vitesföreläggande för att en veterinär skall fullgöra sina skyldigheter,

3. återkallelse av sådan behörighet att utöva yrke eller verksamhet som

 meddelas av Jordbruksverket, och

4. meddelande av ny behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet

 återkallad.

När det gäller frågor om varning eller erinran, anmälan till åtal och

vitesföreläggande gäller nämndens befogenheter bara sådana veterinärer som står

under Jordbruksverkets tillsyn.

Fel eller försummelser i tjänsten av Livsmedelsverkets besiktningsveterinärer,

veterinärerna vid länsstyrelserna och vid Lantbruksuniversitetet och, i vissa

avseenden, militärt anställda veterinärer prövas av resp. myndighets

personalansvarsnämnd och kan resultera i varning eller löneavdrag enligt lagen

om offentlig anställning. För tjänsteförseelser som begås av andra veterinärer

gäller i stället att varning eller erinran kan meddelas med stöd av den allmänna

veterinärinstruktionen och att frågan prövas av den veterinära ansvarsnämnden.

Beträffande frågor om återkallelse av behörighet och meddelande av ny behörighet

omfattar nämndens prövning i princip alla veterinärer. Den begränsningen gäller

dock att för veterinärer som efter förordnande av regeringen, Jordbruksverket

eller Livsmedelsverket innehar en veterinärtjänst kan legitimationen inte

återkallas så länge veterinären innehar sin tjänst.

Att en beskrivning av nämndens nuvarande ansvarsområde ger en så splittrad bild

har åtminstone delvis historiska förklaringar. Ett exempel på detta är det

förhållandet att Lantbruksuniversitetets veterinärer är undantagna från nämndens

prövning när det gäller frågor om disciplinansvar vilket härrör från den tid då

Veterinärhögskolan var en egen myndighet. I Veterinärhögskolans styrelse ingick

flera veterinärer vilket inte är fallet när det gäller Lantbruksuniversitetets

styrelse.

Av vad nu sagts följer att vissa ändringar är motiverade av det skälet att den

rationella grunden för den nuvarande ordningen inte längre finns kvar. Det

starkaste skälet för en förändring är emellertid att ärenden av likartat slag

bör få en likartad bedömning.

Nämnden handlägger i dag tre olika huvudtyper av ärenden. Det är ärenden som med

någon förenkling kan betecknas som a) frågor om avskedande, b) disciplinärenden

och c) legitimationsfrågor.

När det gäller legitimationsfrågor, dvs. ärenden om återkallelse av legitimation

eller annan behörighet att utöva yrket, omfattar nämndens ansvarsområde alla

sådana ärenden och följaktligen alla veterinärer.

En ändring bör göras när det gäller nämndens möjligheter att besluta om

återkallelse av legitimation. I dag finns i 6 § lagen (1965:61) om behörighet

att utöva veterinäryrket m.m. en bestämmelse som innebär att legitimationen för

den som innehar en veterinärtjänst efter förordnande av regeringen,

Jordbruksverket eller Livsmedelsverket inte får återkallas så länge vederbörande

innehar tjänsten. Bestämmelsen är utformad efter mönster av vad som tidigare

gällde för läkare enligt den numera upphävda lagen (1960:408) om behörighet att

utöva läkaryrket. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i den lagstiftning

som nu reglerar legitimationsfrågorna för läkare. Det kan knappast finnas någon

anledning att behålla en sådan regel vad beträffar veterinärernas legitimation.

De förändringar av nämndens ansvarsområde som behöver göras för att åstadkomma

enhetlighet och likformighet gäller de övriga två ärendegrupperna, frågor om

avskedande och disciplinärenden. Frågan om ansvarsområdets avgränsning kan

emellertid inte ses isolerad från frågan om vilken ställning nämnden skall ges i

framtiden. Som närmare utvecklas i det följande föreslås att nämnden i

fortsättningen skall utgöra en egen myndighet. Med utgångspunkt i ett sådant

förslag är det möjligt att renodla nämndens verksamhetsområde enligt följande.

Vid nämnden handläggs för närvarande frågor om avskedande och avstängning av

veterinärer som är anställda vid Jordbruksverket. Med en fristående nämnd är det

naturligt att alla frågor om avsked och avstängning förs bort från nämndens

ansvarsområde. I fortsättningen får då alla myndigheter med arbetsgivaransvar

för veterinärer, utan inblandning av nämnden, avgöra frågor om avskedande och

andra frågor som rör veterinärens skiljande från tjänsten. Sådana ärenden kommer

att handläggas av resp. myndighets personalansvarsnämnd.

Det är i fråga om disciplinärenden som nämndens nuvarande ansvarsområde är som

mest splittrat. I första hand för att främja en enhetlig bedömning bör i

fortsättningen, på samma sätt som gäller legitimationsfrågorna, nämnden ges ett

samlat ansvar i fråga om att bestämma disciplinpåföljd för veterinärer.

Ansvarsområdet bör avgränsas till att gälla fel eller försummelser i den

veterinära yrkesutövningen. Med sådan yrkesutövning avses veterinärmedicinsk

verksamhet vilket även innefattar besiktningsveterinärernas yrkesutövning.

Påföljden bör liksom hittills kunna bestämmas till varning eller erinran.

I dag prövar HSAN frågor om begränsningar i en veterinärs rätt att förskriva

narkotiska läkemedel och teknisk sprit.

Om en läkare, tandläkare eller veterinär har missbrukat sin rätt att ordinera

eller beställa narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit får

HSAN förbjuda eller föreskriva särskilda begränsningar i fråga om utlämnandet (6

§ lagen [1992:860] om kontroll av narkotika och 5 § förordningen [1963:654] om

försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit, m.m.).

Regeringen föreslår i den i det föregående nämnda propositionen (prop.

1993/94:149) att HSAN:s uppgifter renodlas till att avse enbart hälso- och

sjukvårdspersonalen. Där föreslås att bestämmelserna om återkallelse av

förskrivningsrätt för veterinärer flyttas över till veterinärlagstiftningen och

att dessa frågor i fortsättningen skall prövas av den veterinära ansvarsnämnden.

Som framgår av den nämnda propositionen finns det enligt regeringens uppfattning

knappast några bärande skäl för att behålla den nuvarande ordningen med prövning

i HSAN. Socialstyrelsens intresse av att hålla sig underrättad om missbruk av

förskrivningsrätten bör ändå kunna tillgodoses.

I fortsättningen bör följaktligen den veterinära ansvarsnämnden få det samlade

ansvaret för samtliga behörighetsfrågor som rör veterinärer. Även

förskrivningsfrågorna bör prövas av nämnden.

8 Självständig myndighet

Regeringens förslag: Den veterinära ansvarsnämnden skall i fortsättningen vara

en självständig myndighet. Kanslifunktionen skall dock även i fortsättningen

administreras av Jordbruksverket.

Promemorians förslag: I promemorian anges inte till vilken myndighet kansliet

bör knytas men i övrigt överensstämmer förslaget med regeringens.

Remissinstanserna: Med ett par undantag instämmer remissinstanserna i att

ansvarsnämnden bör vara fristående från tillsynsmyndigheten. Kammarrätten i

Stockholm betonar att det är angeläget att nämnden blir helt fristående från dem

som kan ha partsställning i ansvarsfrågor. Jordbruksverket anser däremot att

nämnden bör vara kvar som ett organ inom verket. Enligt Jordbruksverket har

nämnden i dag ett mycket nära och väl fungerande samarbete med verkets

veterinärer. Detta går förlorat om nämnden blir en självständig myndighet. Till

stöd för sin uppfattning anför Jordbruksverket bl.a. följande. Förslaget leder

till ökad byråkratisering, högre arbetsbelastning och längre handläggningstider.

Att en myndighet tillämpar sina egna föreskrifter ifrågasätts inte i andra

sammanhang. Det är i mycket få fall som det är fråga om brott mot föreskrifter.

I 90-95 % av ärendena är det rent veterinärmedicinska bedömningar som ligger

till grund för nämndens beslut. Det finns inte något behov av att ge

Jordbruksverket partsställning och rätt att överklaga, eftersom verkets intresse

är företrätt i nämnden. Med de föreslagna förändringarna, utvidgat

ansvarsområde, utökad klagorätt och ökat behov av att inhämta yttranden eller

sakkunnigutlåtanden kommer det att krävas avsevärt ökade arbetsinsatser.

Sekreterarfunktionen är således inte någon bisyssla utan måste skötas av

anställd personal. En myndighet bestående av en sekreterare och en

halvtidsanställd assistent kan enligt Jordbruksverket inte anses försvarligt

från bl.a. kostnadssynpunkt.

Skälen för regeringens förslag: Som framgått av det föregående är nämnden i dag

en del av Jordbruksverket. Mönsterbildande för utformningen av nämnden har under

en mycket lång tid varit motsvarande nämnd för läkare och annan

sjukvårdspersonal. Parallelliteten upphörde emellertid år 1980 när Hälso- och

sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN) inrättades. Som motiv för att göra den nämnden

till en självständig myndighet åberopades främst rättssäkerhetsskäl. Det är

naturligtvis inte givet att den veterinära ansvarsnämnden bör göras till en

självständig myndighet bara därför att HSAN är det. Som redan påpekats har den

veterinära ansvarsnämnden av naturliga skäl inte samma betydelsefulla roll som

ansvarsnämnden på humansidan. En indragen legitimation är dock en mycket

ingripande åtgärd för den enskilde veterinären. En prövning i nämnden är därför

av ytterst stor betydelse för veterinärens framtid inom yrket. Mot den

bakgrunden måste rättssäkerhetsaspekten väga tungt vid bedömningen av hur

nämnden skall vara placerad organisatoriskt. Remissvaren är också - bortsett

från Jordbruksverkets synpunkter - uttalat positiva till att nämnden görs

självständig. Detta gäller bl.a. Kammarrätterna i Stockholm och Jönköping. Det

bör i detta sammanhang poängteras att de veterinärmedicinska bedömningarna kan

vara av vital betydelse för den som är föremål för disciplinära åtgärder. Det är

därför i hög grad angeläget att uppmärksamma rättssäkerhetssynpunkterna när det

gäller dessa bedömningar.

I dagens nämnd som ingår i Jordbruksverket kan expertkunskap tillföras ett

ärende under överläggning inom nämnden. Inrättandet av en fristående nämnd kan

förväntas leda till att en stor del av utredningsmaterialet tillförs ärendet

från tillsynsmyndigheten. Det kan ske antingen när tillsynsmyndigheten är

anmälare eller yttrar sig i ärendet. Detta som en följd av tillsynsmyndighetens

kompetens på det aktuella området. Det underlag som tillsynsmyndigheten anser

vara av betydelse för bedömningen blir därmed i större utsträckning än med

nuvarande ordning tillgängligt för andra parter. Detta ger en part bättre

möjlighet att överblicka på vilket sätt utredningen behöver kompletteras innan

ärendet avgörs och det underlättar även partens ställningstagande till ett

eventuellt överklagande. Vidare kan det förutsättas leda till att ärendet är i

mer fullödigt skick när det överklagas och att behovet av att komplettera

utredningen i överinstans blir begränsat.

Genom att göra nämnden till en självständig myndighet förbättras således dess

funktion i framför allt följande avseenden:

1.Man vinner fördelar från bl.a. rättssäkerhetssynpunkt genom att det inte

 längre är en och samma myndighet som både meddelar föreskrifter för

 veterinärerna och prövar i vad mån en veterinär brutit mot dessa föreskrifter.

2.Inte bara den berörde veterinären utan också tillsynsmyndigheten och

 djurägaren kan ges ställning av part vid ansvarsnämnden och ges rätt att

 överklaga dess beslut.

3.Dokumentationen av nämndens beslutsunderlag förbättras.

Som redovisats i det föregående är avsikten att nämnden i fortsättningen skall

handlägga alla disciplinärenden som gäller veterinär yrkesutövning, oberoende av

till vilken myndighet som veterinären är knuten. Sålunda kommer nämnden att i

fortsättningen pröva disciplinfrågor som rör exempelvis besiktningsveterinärers

yrkesutövning. Denna veterinärkategori står under Livsmedelsverkets tillsyn.

Också detta förhållande motiverar att nämnden ges en självständig ställning i

stället för att låta en nämnd inom Jordbruksverket pröva disciplinfrågor rörande

tjänsteutövning som inte omfattas av verkets tillsyn.

Det nuvarande samarbetet mellan nämnden och Jordbruksverket i övrigt som sker

genom informella kontakter inom verket kommer i framtiden inte att kunna

bedrivas på samma sätt som hittills. Inrättandet av en särskild fristående nämnd

behöver dock inte med nödvändighet innebära att kontakterna med

tillsynsmyndigheten Jordbruksverket måste vara formaliserade och hämmade av

byråkrati. Av hänsyn till den anmälde torde det emellertid oberoende av nämndens

organisatoriska tillhörighet finnas anledning att se till att förekommande

kontakter mellan verket och nämnden dokumenteras på ett tillfredsställande sätt.

Den veterinära ansvarsnämnden bör således göras till en särskild myndighet.

Nämndens kansligöromål bör även i fortsättningen kunna utföras inom

Jordbruksverket. Frågan om kostnaderna behandlas i ett senare avsnitt.

9 Sammansättningen

Regeringens förslag: Ansvarsnämnden skall bestå av ordförande och fem andra

ledamöter. Ordföranden skall vara eller ha varit ordinarie domare. Två ledamöter

skall vara veterinärer. De övriga ledamöterna skall utses bland personer som har

insikt i djurhållning och som kan anses företräda allmänhetens intressen.

Ordföranden och ledamöterna utses av regeringen. I den utsträckning det behövs

skall det finnas ersättare som också utses av regeringen. Nämnden skall vara

beslutför med ordföranden och fyra ledamöter.

Promemorians förslag: Endast en veterinär föreslås ingå i nämnden. I övrigt

överensstämmer förslaget med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Den nuvarande huvudmannen för nämnden, Jordbruksverket, anser

att nämnden bör bestå av sju ledamöter utöver ordföranden och att minst fem av

dessa skall vara närvarande för beslutförhet. Regeringen bör utse ordföranden

och fem av de övriga ledamöterna. Tre ledamöter bör enligt Jordbruksverket vara

veterinärer med kompetens inom sektorerna animalieproduktionens djur,

djursjukvård för smådjur resp. djursjukvård för sporthästar. De bör utses av

regeringen efter förslag av Lantbrukarnas riksförbund, Svenska kennelklubben

resp. AB Trav och Galopp. Jordbruksverket anser att två ledamöter bör utses

bland personer som har insikt i djurhållning och som kan anses särskilt

företräda allmänhetens intressen. En ledamot bör vara en av Veterinärförbundet

utsedd personalföreträdare. Den återstående ledamoten bör utses av

Jordbruksverket. Ersättare bör utses på motsvarande sätt.

Synpunkterna från övriga remissinstanser rör i huvudsak vilket antal veterinärer

som skall ingå i nämnden och därmed också till viss del i vilken utsträckning

nämnden skall få förlita sig på extern expertis. Åtskilliga framför

uppfattningen att det i ansvarsnämnden bör ingå minst två veterinärer. Vidare

framförs synpunkter för och emot facklig representation i nämnden och behovet av

representanter för olika intresseorganisationer. Kammarrätten i Jönköping

betonar det värdefulla i att expertkunskaper tillförs öppet genom

sakkunnigutlåtanden och andra yttranden som en part kan bemöta. Enligt

kammarrätten är en sådan ordning att föredra framför att expertkunnande tillförs

ärendet vid en sluten överläggning.

Skälen för regeringens förslag: En konsekvens av förslaget om en fristående

nämnd är att det inte längre är aktuellt att utse befattningshavare inom

tillsynsmyndigheten som ledamöter. Vid avgörandet av hur nämden skall vara

sammansatt kan man följa endera av två huvudprinciper.

Den ena möjligheten är att ge nämnden en sådan sammansättning att nämnden inom

sig rymmer den veterinära sakkunskap som i allmänhet behövs för att avgöra

ärenden vid nämnden. Det förslag om ytterligare veterinär sakkunskap i nämnden

som förs fram i Veterinärförbundets skrivelse år 1985 är ett uttryck för denna

princip.

Den andra huvudprincipen innebär att man låter nämndens ledamöter svara för

allmänförnuft och allmänna insikter på det veterinära området medan

expertkunskaper när det gäller veterinärmedicin och besiktningsverksamhet vid

behov hämtas in genom sakkunnigutlåtanden och andra yttranden. Övervägande skäl

talar för att man väljer att utforma nämnden i enlighet med denna princip. En på

detta sätt uppbyggd nämnd kan göras relativt liten.

Med hänsyn till ärendenas karaktär bör ordföranden vara jurist med

domarerfarenhet.

Lagrådet har påpekat att med hänsyn till tyngden hos de ingripanden som nämnden

har att fatta beslut om är det viktigt att ordföranden är en person med

kvalificerad domarerfarenhet. Lagrådet anser att det därför bör krävas att

ordföranden liksom ersättare för denne, skall vara eller ha varit ordinarie

domare. Regeringen delar denna bedömning.

Av remissvaren framgår att den i promemorian föreslagna representationen vad

avser veterinärer ansetts vara för liten. Regeringen har tagit intryck av

remissvaren och delar uppfattningen att det är lämpligt med ytterligare en

veterinär i nämnden. Att nämnden under sådana förhållanden kan komma att få ett

jämnt antal ledamöter bör inte innebära några olägenheter i sammanhanget.

Nämnden bör således bestå av en jurist med domarerfarenhet som ordförande, två

veterinärer och tre representanter för allmänna intressen. Ledamöterna och

ordföranden bör utses av regeringen.

10 Kostnader

Det saknas anledning anta att förslagen kommer att påtagligt förändra

ärendevolymen vid nämnden. De ökade resurskrav som kan följa av att nämnden i

fortsättningen skall vara en fristående myndighet måste bedömas bli mycket

måttliga. Vad beträffar kostnaderna för nämnden som sådan och dess

kanslifunktion förutsätts att dessa fullt ut motsvaras av besparingar inom

Jordbruksverket. I sammanhanget bör beaktas att den föreslagna nämnden får färre

antal ledamöter än den nuvarande. Den enda fördyringen består därför i behovet

av att i större utsträckning än hittills inhämta expertutlåtande. I den nuva-

rande ansvarsnämnden har ersättning till experter betalats ut i fem till tio

ärenden per år. Den genomsnittliga kostnaden per utlåtande har varit ca 1 000

kr. Den kostnadsökning det kan bli fråga om kan röra sig om några tiotusentals

kronor per år. Dessa kostnader hör dock närmast samman med en under alla

förhållanden angelägen förändring av verksamheten vid nämnden. Som Kammarrätten

i Jönköping påpekat är det av rättssäkerhetsskäl väsentligt att den utredning

som ligger till grund för eventuella åtgärder mot en veterinär blir tillgänglig

för denne och inte stannar i överläggningsrummet. Utredning bör därför tillföras

ärendet också på annat sätt än genom ledamöternas egen kompetens. Med ett ökat

antal expertutlåtanden förbättras också underlaget för en överprövning. Ett ökat

antal överklaganden behöver därför inte leda till anspråk på ökade resurser.

Ansvarsnämndens verksamhet bör liksom hittills finansieras över Jordbruksverkets

anslag. Regeringens bedömning är att de kostnadsökningar som redovisats ovan bör

rymmas inom ramen för de medel som föreslagits bli anvisade till Jordbruksverket

i 1994 års budgetproposition.

11 Ny lag om behörighet att utöva veterinäryrket

Regeringens förslag: En ny lag om behörighet att utöva veterinäryrket ersätter

den nuvarande lagen. I den nya lagen samlas bestämmelser som i dag är spridda i

flera författningar.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Synpunkterna rör, till den del de inte avser frågor som

behandlats ovan, i huvudsak olika lagtekniska lösningar.

Skälen för regeringens förslag: I dag är bestämmelserna som rör veterinär

yrkesutövning svåröverskådligt spridda i flera författningar. Det finns därför

anledning att sammanföra regelverket i en författning. Den nuvarande lagen om

behörighet att utöva veterinäryrket m.m. som redan innehåller bestämmelser om

veterinärernas behörighet och förutsättningarna för återkallelse av sådan

behörighet bör lämpligen utnyttjas för detta ändamål. Regeltillskottet blir dock

så omfattande att den nuvarande lagen bör omarbetas. En ny behörighetslag

föreslås därför. I lagen samlas, utöver bestämmelserna i den nuvarande

behörighetslagen, bestämmelserna om disciplinansvar och om den veterinära

ansvarsnämnden.

När det gäller regleringen av förfarandet i den veterinära ansvarsnämnden bör

strävan vara att undvika onödiga parallellregleringar i de fall

förvaltningslagens bestämmelser är tillräckliga.

Vissa remissinstanser anser att behörighetslagen bör tillföras ytterligare

bestämmelser om rätten att undersöka och behandla djur. Deras förslag innebär

att djurskyddslagens bestämmelser som förbjuder andra än veterinärer att utföra

vissa åtgärder för att behandla och bota djur skulle föras över till

behörighetslagen.

Enligt regeringens mening skulle emellertid en sådan lösning vara mindre lämplig

från systematisk synpunkt, främst med hänsyn till att de båda lagarna har så

skilda adressater. Behörighetslagen riktar sig till personer som utövar

veterinär verksamhet medan djurskyddslagens bestämmelser i första hand riktar

sig till alla som har ansvar för djur. Med hänsyn till detta skulle en

överföring av de aktuella bestämmelserna närmast kunna leda till en försvagning

av djurskyddet.

12 Författningskommentarer

12.1 Förslaget till lag om behörighet att utöva veterinäryrket

Behörighet m.m.

1 §

I paragrafen anges vilka som skall anses behöriga att utöva veterinäryrket.

Enligt punkt 1 är den som är legitimerad behörig att utöva yrket. Legitimation

meddelas med stöd av bestämmelserna i 2 §.

Enligt punkt 2, som ersätter 1 § b och d samt 8 § första stycket i den gällande

lagen, får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jordbruksverket

meddela föreskrifter om rätt att utan legitimation utöva yrket i den

utsträckning som anges i varje särskilt fall. Denna möjlighet kan utnyttjas för

sådana yrkesutövare som inte uppfyller kraven för legitimation men som av någon

anledning ändå bör få verka som veterinärer. Behörighetens omfattning skall

anges i varje särskilt fall. Denna möjlighet att meddela behörighet utnyttjas

främst för semestervikarier och i liknande fall.

Punkt 3 ersätter 1 § c, som infördes genom den senaste ändringen av den

nuvarande lagen (SFS 1992:1565). Bestämmelsen är en följd av att det enligt

EES-avtalet skall vara möjligt för en veterinär att tillfälligt bedriva

verksamhet i ett annat EES-land utan att inneha legitimation i det landet.

2 §

Paragrafen motsvarar 2 § första - tredje styckena i den gällande

behörighetslagen.

3 §

Paragrafen ersätter 2 § fjärde stycket och 7 a § i den nuvarande lagen.

Bestämmelsen ger regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Jordbruksverket rätt att meddela föreskrifter om legitimation och om behörighet

att utan legitimation utöva veterinäryrket för veterinärer med sådan utländsk

utbildning som omfattas av Sveriges åtaganden enligt internationella

överenskommelser. Bestämmelsen är en följd av att EES-avtalet öppnat den svenska

arbetsmarknaden för veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av

avtalet.

Med stöd av punkt 1 får föreskrifter meddelas om legitimation för veterinär med

utländsk utbildning som omfattas av EES-avtalet. Bestämmelsen avser de

veterinärer som har för avsikt att med stöd av EES-avtalet etablera sig i

landet.

Av punkt 2 följer att nödvändiga föreskrifter får meddelas om behörighet att

utan legitimation utöva veterinäryrket för veterinärer med utbildning som

omfattas av EES-avtalet. Detta bemyndigande är avsett att utnyttjas för

föreskrifter om veterinärer som avser att tillfälligt tillhandahålla tjänster

här i landet.

4 §

Paragrafen motsvarar innehållsmässigt 8 § andra stycket i den nuvarande

behörighetslagen. Omformuleringen av bestämmelsen är inte avsedd att leda till

någon ändring i sak.

5 §

Paragrafen motsvarar bestämmelserna om specialistkompetens m.m. i 9 § gällande

behörighetslag.

6 §

Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, motsvarar 10 § i

den gällande behörighetslagen. I första stycket anges i vilken utsträckning den

som saknar behörighet som veterinär får undersöka och behandla djur.

Begränsningen i rätten att som obehörig utöva yrket anges vara att det inte är

tillåtet att mot ersättning behandla sjukdomar på vilka epizootilagen eller

lagen om bekämpande av salmonella hos djur är tillämplig. En verksamhet som

enligt behörighetslagen är tillåten för den som saknar behörighet kan dock vara

otillåten enligt djurskyddslagen som innehåller bestämmelser som förbjuder andra

än veterinärer att utföra vissa åtgärder för att behandla och bota djur.

Anledningen till att sådana bestämmelser inte hör hemma i en behörighetslag för

veterinärer har redovisats i den allmänna motiveringen.

I andra stycket finns bestämmelser om rätten att använda veterinärtitel.

Veterinärers allmänna skyldigheter

7 §

I första stycket föreskrivs att en veterinär skall fullgöra sina uppgifter i

överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. För närvarande är denna

skyldighet för veterinären reglerad i 4 § 1 förordningen (1971:810) med allmän

veterinärinstruktion. I jämförelse med instruktionens föreskrifter om övriga

skyldigheter för veterinärer, intar skyldigheten att arbeta i enlighet med

vetenskap och beprövad erfarenhet en sådan särställning att det är lämpligt att

överföra bestämmelsen till lagen.

Andra stycket motsvarar delvis 14 § i den nuvarande lagen. Där föreskrivs att

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om

vad som åligger en veterinär i hans yrkesutövning. Det nu föreslagna

bemyndigandet avser också föreskrifter om tillsynen över veterinärernas

verksamhet.

 7

8 §

Enligt paragrafens första stycke, som motsvarar 15 § i den gällande lagen, är en

veterinär skyldig att låta sin verksamhet inspekteras. Straffbestämmelsen i 15 §

nuvarande lag har förts till 36 § tredje stycket i den föreslagna lagen.

I andra stycket finns en bestämmelse om åtalsanmälan som hämtats från 28 §

veterinärinstruktionen. Motsvarande regler förekommer i lagen (1980:11) om

tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. och i lagen (1976:600) om

offentlig anställning (LOA).

9 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess i veterinärers yrkesutövning och

motsvarar 16 § i gällande lag.

Disciplinansvar

10 §

I paragrafens första stycke föreskrivs att en veterinär som uppsåtligen eller av

oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i den veterinära yrkesutövningen får

meddelas disciplinpåföljd i form av erinran eller varning. I dag anges i 28 §

veterinärinstruktionen att försummelse, oförstånd eller oskicklighet i

utövningen kan medföra disciplinansvar. Den nu föreslagna lydelsen, som innebär

en anpassning till motsvarande bestämmelser i LOA och lagen om tillsyn över

hälso- och sjukvårdspersonalen, är inte avsedd att ändra förutsättningarna för

att bestämma disciplinpåföljd. Om förseelsen med hänsyn till samtliga

omständigheter är ringa, får någon disciplinpåföljd inte meddelas. Till de

omständigheter som bör beaktas hör, förutom felets karaktär, bl.a. graden av

oaktsamhet. Endast rent veterinärmedicinska arbetsuppgifter skall vara

underkastade prövning enligt behörighetslagens bestämmelser om disciplinansvar.

Det skall således vara fråga om att det veterinära arbetet inte har utförts i

överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet eller att den veterinära

åtgärden utförts felaktigt i något annat avseende. Felgreppet eller

underlåtenheten skall ha varit sådan att den påverkat eller äventyrat syftet med

veterinärens arbetsinsats. Om en veterinär har åsidosatt andra skyldigheter i

tjänsten är det arbetsgivaren som skall hantera disciplinfrågan inom ramen för

LOA.

11 §

Enligt paragrafen får något disciplinärt förfarande inte inledas eller

fortsättas om en veterinär har anmälts till åtal för den aktuella förseelsen.

Denna bestämmelse motsvarar 14 kap. 3 § LOA. Enligt förordningen (1991:375) med

instruktion för Jordbruksverket skall bestämmelserna i LOA tillämpas i fråga om

de veterinärer som prövas disciplinärt av den nuvarande veterinära

ansvarsnämnden. I nya LOA finns motsvarande bestämmelse i 18 § första stycket.

Har en anmälan gjorts till Veterinära ansvarsnämnden när anmälan till åtal sker,

får alltså förfarandet vid nämnden inte fortsätta. Enligt en särskild

bestämmelse i paragrafen får dock veterinären underrättas om det ärende som

finns hos nämnden.

I andra stycket har införts en regel som motsvarar 18 § andra stycket i nya LOA.

Disciplinärt förfarande får alltså bara inledas eller fortsättas om åklagare

eller domstol vid den straffrättsliga prövningen kommit fram till att det som

har hänt inte har utgjort något brott.

12 §

Första styckets preskriptionsbestämmelse motsvarar vad som i dag föreskrivs i

14 kap. 5 § LOA. Enligt Jordbruksverkets instruktion gäller den bestämmelsen i

ärenden om åtgärder som avses i 28 § allmänna veterinärinstruktionen. Den

föreslagna bestämmelsen innebär följaktligen inte någon ny reglering. I den nya

LOA finns motsvarande bestämmelse i 17 §.

I andra stycket finns en preskriptionsbestämmelse som innebär att

disciplinpåföljd inte kan meddelas en veterinär, om det inte sker inom en viss

tid efter förseelsen. Regeringen har i lagrådsremissen med förslag till

lagstiftning om ålägganden för hälso- och sjukvårdspersonal och disciplinpåföljd

m.m. på hälso- och sjukvårdens område föreslagit att en motsvarande bestämmelse

skall införas.

Återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m.

13 §

En veterinärs legitimation skall återkallas om denne visat grov oskicklighet vid

utövandet av veterinäryrket. Detsamma gäller om denne på annat sätt visat sig

vara uppenbart olämplig att utöva yrket eller om veterinären på grund av sjukdom

inte kan utöva yrket tillfredsställande. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 3 och

4 §§ samt 5 § första stycket i gällande lag. Uppräkningen i 3 § nuvarande lag av

olika förutsättningar för återkallelse av legitimation har inte fått någon

motsvarighet i den föreslagna lagen. Vad som anges i uppräkningen får nämligen

anses rymmas inom uttrycket "på annat sätt visat sig vara uppenbart olämplig att

utöva yrket". Omformuleringen är således inte avsedd att ändra förutsättningarna

för återkallelse av legitimation. I den nuvarande behörighetslagen inskränker

sig återkallelsegrunden avseende hälsotillståndet till psykisk störning. Då det

även kan förekomma att andra sjukdomstillstånd gör en veterinär olämplig att

utöva yrket har bestämmelsen ändrats till att avse sjukdom.

Enligt Lagrådets mening bör inte bara sjukdom utan även annan nedsättning av den

fysiska eller psykiska prestationsförmågan kunna vara en grund för att återkalla

legitimationen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Härigenom kommer

bestämmelsen också att i sak motsvara vad som gäller för hälso- och

sjukvårdspersonalen. Första stycket har utformats i enlighet med Lagrådets

förslag.

I paragrafens andra stycke finns en bestämmelse om att legitimation, som

meddelats på grund av auktorisation i annat land inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet, skall återkallas om veterinären förlorar denna auktorisation.

14 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 5 § andra och tredje styckena i den gällande

behörighetslagen. En ny regel har emellertid tagits in i paragrafens tredje

stycke. Den innebär att en veterinär som inte följer ett föreläggande om att

låta sig läkarundersökas kan berövas legitimationen. Bestämmelsen ersätter den

nuvarande lagens möjlighet att utnyttja polishjälp för att genomföra

undersökningen. Lagrådet har anmärkt att paragrafen bör utformas i nära

överensstämmelse med förslaget till motsvarande bestämmelse för hälso- och

sjukvårdsområdet. Bestämmelsen har med vissa redaktionella avvikelser utformats

i enlighet med Lagrådets förslag.

15 §

Eftersom en veterinär enligt 1 § 2 och 3 kan ha rätt att utöva veterinäryrket

även på annan grund än legitimering behövs en bestämmelse som gör det möjligt

att vidta åtgärder i fråga om behörigheten för veterinärer som inte innehar

legitimation. De veterinärkategorier det är fråga om är bl.a. de som innehar

tillfälliga förordnanden exempelvis under studietiden.

16 §

I paragrafen ges möjlighet att inskränka en veterinärs rätt att förskriva

alkohol och narkotika om rätten missbrukas. I huvudsak motsvarande bestämmelser

finns i dag i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika resp. i förordningen

(1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk

sprit m.m. Bestämmelserna flyttas till behörighetslagen i samband med att

uppgiften att pröva frågan anförtros åt Veterinära ansvarsnämnden i stället för

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Frågan har kommenterats i den allmänna

motiveringen.

Lagrådet har anmärkt att det remitterade förslaget inte innehåller någon

bestämmelse om indragning eller begränsning av förskrivningsrätt om veterinären

själv begär det. Lagrådet påpekar att bakom en begäran att få sin legitimation

återkallad eller sin förskrivningsrätt indragen eller begränsad ligger ofta

problem med eget missbruk. Det kan också gälla problem med andra personers

missbruk som yttrar sig i krav från missbrukaren på läkares eller tandläkares

förskrivningar. Sådana krav kan ibland upplevas som mycket besvärande och en

möjlighet att hålla dem ifrån sig kan vara att bli befriad från rätten att

skriva ut den typ av läkemedel som missbrukaren efterfrågar. Lagrådet anser

därför att man i lagen bör föra in en bestämmelse som ger veterinären möjlighet

att i vart fall begära att få sin förskrivningsrätt begränsad eller indragen.

Regeringen delar Lagrådets uppfattning i frågan. Bestämmelsen har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

 8

17 §

Första stycket motsvarar i huvudsak 7 § i den nuvarande behörighetslagen och

innehåller en bestämmelse om att en veterinär som fått sin behörighet återkallad

skall återfå denna när förhållandena medger det.

I andra stycket finns en bestämmelse om att motsvarande skall gälla i fråga om

inskränkningar av förskrivningsrätten.

Veterinära ansvarsnämnden

18 §

Av bestämmelsen i paragrafen följer att det är den veterinära ansvarsnämnden som

prövar frågor om disciplinansvar, legitimationsfrågor, andra behörighetsfrågor

och frågor om veterinärernas rätt att förskriva alkohol och narkotika.

19 §

Nämndens sammansättning har kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 9.

En jurist som är eller har varit ordinarie domare skall vara ordförande i

nämnden. I denna del har paragrafen utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Veterinärerna som ingår i nämnden skall bidra med veterinära allmänkunskaper och

inte delta i egenskap av experter på det sakområde som ett visst ärende rör. Det

hindrar inte att det till ledamöter och ersättare utses veterinärer med olika

yrkesinriktning och att detta förhållande utnyttjas i nämndens arbete.

Övriga tre ledamöter skall ha insikt i djurhållning. Dessa ledamöter företräder

allmänhetens intressen. De bör därför ha varierande bakgrund för att på så sätt

tillgodose behovet av en från erfarenhetssynpunkt allsidigt sammansatt nämnd.

Regeringen utser ledamöterna och ersättarna. Det är naturligt att detta sker

efter visst samråd med företrädare för olika intressen.

20 §

Nämnden är beslutför med ordförande och fyra ledamöter.

I andra stycket 1 ges ordföranden möjlighet att ensam avgöra ärenden i sak om

det är uppenbart att ärendet inte kan leda till någon påföljd. Detta är en nyhet

som är tänkt att användas då det utan omfattande utredning och utan

skriftväxling med den anmälde veterinären står helt klart att en anmälan är

ogrundad. Av vad nu sagts framgår att bestämmelsen är avsedd att tillämpas

restriktivt.

Vidare får ordföranden enligt andra stycket 2 ensam fatta beslut som inte

innefattar ett slutligt avgörande i sak och inte rör fråga om interimistisk

återkallelse av behörighet eller förskrivningsrätt eller om läkarundersökning

eller om att döma ut vite. Ordföranden i den veterinära ansvarsnämnden inom

Jordbruksverket har i dag samma möjlighet.

21 §

För ansvarsnämnden gäller rättegångbalkens jävsbestämmelser för domare.

22 §

Vid omröstning inom nämnden skall bestämmelserna i 29 kap. rättegångsbalken

tillämpas. Detta innebär inte någon ändring i förhållande till vad som gäller

för ansvarsnämnden inom Jordbruksverket.

Handläggningen i ansvarsnämnden

23 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om talerätt i ansvarsnämnden.

Som Lagrådet påpekat bör reglerna om talerätt i disciplinärenden och i

legitimationsärenden hållas isär. Bestämmelsen har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

I första stycket föreskrivs vilka som får göra anmälan i ärenden om

disciplinansvar.

Det är självklart att tillsynsmyndigheten måste ha möjlighet att anmäla frågor

för prövning i nämnden. Det är i de flesta fall Jordbruksverket som har tillsyn

över veterinär verksamhet. Även Livsmedelsverket har tillsyn över vissa

veterinärers verksamhet och måste ges möjlighet att anmäla frågor som ligger

inom verkets tillsynsansvar.

Beslut om disciplinpåföljd kan också ha stor betydelse för en arbetsgivares

ställningstaganden i fråga om en anställd veterinärs fortsatta tjänstgöring. Av

den anledningen är det rimligt att även veterinärers arbetsgivare generellt har

möjlighet att göra anmälan.

Djurhållning rör i många fall stora ekonomiska värden som kan gå till spillo om

en veterinär handlar felaktigt i sin tjänsteutövning.

Vidare måste människors känslomässiga förhållande till framför allt

sällskapsdjur beaktas. Med hänsyn till detta bör också den som lidit ekonomisk

eller annan skada tillåtas att anmäla missförhållanden som rör veterinär

behandling eller annan veterinär yrkesutövning.

Av andra stycket följer att behörighetsfrågor och frågor om förskrivningsrätten

tas upp på anmälan av Jordbruksverket eller den som saken gäller. Det torde bara

vara Jordbruksverket i egenskap av ansvarig myndighet för behörighetsfrågor och

vederbörande veterinär som har ett berättigat intresse av att få en fråga om

behörighet eller om förskrivningsrätt prövad.

24 §

I första stycket anges att förfarandet inför nämnden skall vara skriftligt. I

den befintliga veterinära ansvarsnämnden förekommer det inte några muntliga

förhandlingar. Det saknas för närvarande anledning anta att inrättandet av en

fristående veterinär ansvarsnämnd skulle påverka behovet av muntlighet i de

frågor som blir aktuella i nämnden. Möjligen kan en enskild anmälare i vissa

fall ha svårt att föra sin talan skriftligt. I det sammanhanget bör dock beaktas

att det inte kommer att ställas alltför stora krav på innehållet i en anmälan

och att det enligt 26 § är nämnden som skall se till att ärendena blir

tillräckligt utredda. Vidare kan en enskild som tvekar inför det skriftliga

förfarandet välja att försöka intressera tillsynsmyndigheten eller annan behörig

anmälare för saken och därigenom få upp frågan i nämnden. Anmälaren kan

naturligtvis också välja att anlita ombud.

Det kan följaktligen förutsättas att nämnden även i fortsättningen kan tillföras

ett tillräckligt bedömningsunderlag genom enbart ett skriftligt förfarande.

Enligt paragrafens andra stycke ges dock nämnden en möjlighet att hålla muntlig

förhandling. Bestämmelsen har införts främst med tanke på den mycket ingripande

åtgärd som en behörighetsåterkallelse innebär för en yrkesutövare. Muntlig

förhandling får förekomma när det kan antas vara till fördel för utredningen.

Bestämmelsen inskränker inte den rätt som en part har enligt 14 §

förvaltningslagen (1986:223) att lämna uppgifter muntligt i ärendet.

25 §

För att underlätta handläggningen vid nämnden har införts en bestämmelse som gör

det möjligt att förelägga anmälaren att avhjälpa brister i en ofullständig

anmälan och att avvisa anmälan om föreläggandet inte följs. Det kan inte ställas

några större krav på innehållet i en anmälan. Den måste dock innehålla uppgifter

som gör det möjligt att identifiera den ifrågasatta åtgärden och därmed även att

finna den ansvarige veterinären. Vidare måste anmälan innefatta ett påstående om

att det har förekommit felaktigheter när arbetsuppgiften utfördes. Om anmälan

inte fyller dessa krav får den avvisas.

26 §

Ansvarsnämnden skall tillse att ärendet blir tillräckligt utrett. Därvid är det

naturligt att tillsynsmyndigheten hörs om den inte är anmälare. Någon särskild

bestämmelse om detta torde inte behövas. Nämnden har möjlighet att avvisa

överflödig utredning.

Enligt andra stycket får nämnden fordra in journaler och andra handlingar som

behövs för utredningen och i det sammanhanget vitesförelägga veterinären. I

dessa fall tillämpas viteslagens bestämmelser. Som Lagrådet påpekar innebär

denna tillämpning att nämnden, med stöd av 6 § andra stycket viteslagen, även

har rätt att döma ut vitet.

27 §

Det är ansvarsnämnden som skall inhämta sakkunnig utredning i form av yttranden

från myndigheter och andra sakkunniga i frågan. Det skall ske när en fråga

kräver särskild sakkunskap.

I fråga om sakkunniga som anlitas av ansvarsnämnden skall rättegångsbalkens

regler tillämpas.

I tredje stycket anges under vilka förutsättningar ersättning lämnas för

sakkunniguppdrag.

 9

28 §

I paragrafen finns bestämmelser om vilka som skall kallas till muntlig

förhandling och påföljden för en part som uteblir.

I andra stycket finns bestämmelser om möjligheten att få ersättning för

inställelsen. Sådan ersättning lämnas till en enskild part endast om nämnden

finner att han skäligen bör ersättas.

29 §

Beslut om läkarundersökning och om återkallelse av legitimation eller om

förskrivningsrätt är i hög grad ingripande åtgärder. Med hänsyn härtill bör

förvaltningslagens regler i 20 och 21 §§ om motivering av beslut och om

underrättelse om beslut tillämpas på beslut enligt 14 § och 16 § andra stycket,

även om ärendet inte avgörs i och med beslutet.

30 §

I paragrafen föreskrivs att ansvarsnämnden skall fullgöra skyldigheten att göra

åtalsanmälan enligt 8 § andra stycket om ett ärende som handläggs hos nämnden

ger anledning till sådan anmälan. Enligt instruktionen för Jordbruksverket är

det i dag dess veterinära ansvarsnämnd som skall göra åtalsanmälan enligt 28 §

veterinärinstruktionen. Den myndighet som har tillsyn över den ifrågasatta

verksamheten får normalt förutsättas svara för anmälningar enligt 8 § andra

stycket. När frågan är aktuell i ansvarsnämnden skall dock nämnden med stöd av

30 § ta ett särskilt ansvar för att anmälan sker.

Överklagande m.m.

31 §

I paragrafen föreskrivs att beslut som ansvarsnämnden och Jordbruksverket fattar

i särskilda fall enligt lagen får överklagas hos kammarrätten. I fråga om beslut

om behörighet motsvarar paragrafen 13 § i den gällande behörighetslagen.

Veterinärer som står under Jordbruksverkets tillsyn skall också enligt nuvarande

regler klaga till kammarrätten när det rör sig om frågor om disciplinansvar. För

dem innebär således förfarandet inte någon nyhet. För veterinärer som enligt

gällande bestämmelser omfattas av LOA när det gäller disciplinansvar innebär

bestämmelsen den förändringen att den nuvarande rätten att få en arbetstvist

överprövad ersätts av en rätt att klaga till kammarrätten.

I betänkandet Domstolarna inför 2 000-talet (SOU 1991:106) ansåg

Domstolsutredningen att en principiell utgångspunkt borde vara att den första

domstolsprövningen av ett förvaltningsärende alltid sker i länsrätt. Regeringen

har i 1993 års budgetproposition ställt sig bakom principen om att den första

domstolsprövningen skall ligga i länsrätt (prop. 1992/93:100 bil. 3, s. 24 f och

s. 93). Riksdagen har godkänt de i propositionen angivna riktlinjerna (bet.

1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289).

Mot bakgrund härav har regeringen, i en första etapp, i propositionen

1993/94:133 Instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna, bl.a.

föreslagit sådana ändringar av lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar att länsrätt ges en allmän behörighet att pröva mål som

första domstolsinstans. Det föreslås även att beslut av Kriminalvårdsverket och

Centrala studiestödsnämnden skall prövas av länsrätt i första instans i stället

för som i dag av kammarrätt. De föreslagna lagändringarna skall träda i kraft

den 1 oktober 1994.

Regeringen kommer under våren 1994 att gå vidare i en andra etapp med att flytta

ner måltyper från kammarrätt till länsrätt.

Det principiella ställningstagande som har gjorts i fråga om instansordningen i

de allmänna förvalningsdomstolarna talar med styrka för att den nya nämndens

beslut skall överklagas till länsrätt som första domstolsinstans. Samtidigt kan

man inte bortse från att avgörandet i instansfrågan har samband med vilken

bedömning som görs i fråga om HSAN och andra myndigheter av liknande slag.

I avvaktan på genomförandet av den andra etappen bör därför överprövning i

första instans av Veterinära ansvarsnämndens beslut inte nu flyttas från

kammarrätt till länsrätt utan tills vidare överklagas på samma sätt som besluten

från HSAN, dvs. till kammarrätt.

32-33 §§

Paragraferna innehåller bestämmelser om vem som får klaga och vilka beslut det

går att klaga på. Dessa bestämmelser överensstämmer med vad som gäller t.ex. i

fråga om beslut av HSAN.

34 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 13 § andra stycket i den gällande

behörighetslagen.

35 §

Efter överklagande av en veterinär i ett disciplinärende blir anmälaren, dvs.

antingen Jordbruksverket, annan tillsynsmyndighet, veterinärens arbetsgivare

eller en skadelidande, veterinärens motpart.

I ärende om behörighetsfrågor och inskränkningar i förskrivningsrätten blir

Jordbruksverket veterinärens motpart vid ett överklagande av interimistiska och

slutliga beslut. Bestämmelsen motsvarar i den delen vad som gäller i fråga om

Socialstyrelsen i ärenden om hälso- och sjukvårdspersonalen.

Straffbestämmelser

36-37 §§

Bestämmelserna har utan ändringar i sak överförts från den gällande

behörighetslagen. Straffbestämmelser som avser veterinärers överträdelser har

samlats i 36 §. I 37 § finns straffbestämmelser för den som gör sig skyldig till

smittfarligt kvacksalveri på djur eller som oriktigt uppger sig vara veterinär.

Under beredningen av lagstiftningsärendet har efter lagrådsgranskningen

uppmärksammats att regeringens förslag i prop. 1993/94:130 Ändringar i

brottsbalken m.m. bör föranleda att paragrafens första stycke utformas på ett

annat sätt än vad som skett i det till lagrådet remitterade förslaget. Enligt

ett förslag i den nyssnämnda propositionen skall det i alla nya bestämmelser som

syftar till att straffbelägga inte bara uppsåtliga utan också oaktsamma

förfaranden uttryckligen anges att det straffbara området omfattar även

oaktsamhet. Paragrafens första stycke har anpassats till detta förslag.

Övergångsbestämmelser

Lagen skall träda i kraft den 1 juli 1994.

Veterinärer som vid ikraftträdandet är behöriga att utöva yrket enligt den

nuvarande lagen ges i punkt 2 rätt till samma yrkesutövning enligt den nya

lagens bestämmelser.

Vid lagens ikraftträdande kommer det att finnas ärenden om disciplinansvar som

skall lämnas över från andra myndigheter till ansvarsnämnden för fortsatt

handläggning enligt den nya ordningen. I dessa ärenden saknas anmälare och

därmed finns det inte någon motpart till veterinären om denne överklagar ett

beslut enligt bestämmelserna i den nya lagen. I punkt 3 föreskrivs därför att

den överlämnande myndigheten skall anses som anmälare. Myndigheten blir

därigenom veterinärens motpart.

12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:000) om offentlig anställning

21 §

Alla veterinärer skall i fortsättningen omfattas av den disciplinära prövningen

i Veterinära ansvarsnämnden. Som en konsekvens av detta ändras punkt 3 i

paragrafen på så sätt att disciplinpåföljd enligt LOA inte får åläggas

veterinärer för sådana förseelser i yrkesutövningen som skall prövas av den

Veterinära ansvarsnämnden.

Ändringen görs i förslaget till ny lag om offentlig anställning (se prop.

1993/94:65) som är avsedd att träda i kraft den 1 juli 1994. Motsvarande

bestämmelse finns för närvarande i 10 kap. 4 § lagen (1976:600) om offentlig

anställning.

 10

Sammanfattningen i departementspromemorian Veterinära ansvarsnämnden (Ds

1992:107)

I promemorian föreslås att ansvarsfrågor som rör veterinärer även i

fortsättningen skall handläggas i en särskild nämnd.

Nämndens ansvarsområde renodlas. I fortsättningen skall vid nämnden handläggas

alla ärenden om disciplinansvar för fel eller försummelser i veterinär

yrkesutövning. Nämnden skall också handlägga alla ärenden som rör återkallande

av legitimation och liknande behörighetsfrågor. Däremot skall nämnden inte pröva

frågor om avsked och avstängning från veterinärtjänst.

Den Veterinära ansvarsnämnden skall i fortsättningen vara en självständig

myndighet.

Veterinära ansvarsnämnden skall bestå av ordförande och fyra andra ledamöter.

Ordföranden skall vara jurist med domarerfarenhet. En ledamot skall vara

veterinär. De övriga ledamöterna skall utses bland personer som har insikter i

djurhållning och som kan anses företräda allmänhetens intressen. Ordförandena

och ledamöterna skall utses av regeringen. I den utsträckning det behövs skall

det finnas ersättare som också utses av regeringen.

Anmärkning

Promemorian är i berörda delar i formellt avseende anpassad till förslagen i

betänkandet (SOU 1992:88) Veterinär verksamhet, behov, organisation och

finansiering. Denna anpassning innebär inte något ställningstagande till

förslagen i betänkandet.

 11

Lagförslaget i departementspromemorian Veterinära ansvarsnämnden (Ds 1992:107)

Förslag till

Lag om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Behörighet m.m.

1 § Behörig att utöva veterinäryrket är

1. den som innehar legitimation enligt 2 § eller enligt föreskrifter meddelade

med stöd av 3 §,

2. den som enligt beslut av Statens livsmedelsverk har tillstånd att utöva yrket

i den utsträckning som anges i varje särskilt fall,

3. den som enligt föreskrifter meddelade med stöd av 3 § har rätt till sådan

yrkesutövning utan legitimation.

2 § Legitimation som veterinär meddelas av Livsmedelsverket.

Den som avlagt veterinärexamen i Sverige eller som avlagt sådan examen utomlands

och genomgått av regeringen föreskriven efterutbildning i Sverige skall på

ansökan erhålla legitimation som veterinär, om det inte finns sådana

omständigheter som kan föranleda att legitimationen återkallas.

Om den som avlagt veterinärexamen utomlands är mycket skicklig och särskilt

erfaren inom veterinäryrket, får han erhålla legitimation som veterinär utan att

ha genomgått någon efterutbildning.

3 § För veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av avtalet om

ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) meddelar regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Livsmedelsverket föreskrifter om legitimation och om

behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket.

4 § Tillstånd enligt 1 § 2 att utöva veterinäryrket i områden intill

riksgränsen får meddelas att gälla för den som vid varje tidpunkt uppehåller

tjänst som veterinär i sådana trakter i Finland och Norge som gränsar till

Sverige.

5 § För att en veterinär inför allmänheten skall få tillkännage att han är

specialist eller på annat sätt särskilt kunnig inom en viss gren av

veterinäryrket, skall han ha uppfyllt av regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, av Livsmedelsverket föreskrivna villkor för specialistkompetens.

6 § Den som, utan att vara behörig att utöva veterinäryrket, mot ersättning

undersöker djurs hälsotillstånd eller behandlar djur för sjukdom eller därmed

jämförligt tillstånd genom att vidta eller föreskriva åtgärder i förebyggande,

botande eller lindrande syfte får inte under utövning av denna verksamhet

behandla sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om

bekämpande av salmonella hos djur är tillämplig.

Om någon, som saknar behörighet att utöva veterinäryrket men som har förvärvat

en veterinärtitel eller någon annan titel vari ordet veterinär ingår, använder

titeln i verksamhet som avses i första stycket, skall han tydligt utmärka

titelns ursprung och beskaffenhet.

I övrigt får den som saknar behörighet att utöva veterinäryrket inte beteckna

sig veterinär i samband med att han utövar verksamhet som avses i första

stycket. Han får inte heller i samband med verksamheten använda en sådan titel

eller yrkesbeteckning som innehåller ordet veterinär eller ger sken av att han

är legitimerad eller på annat sätt auktoriserad av en myndighet eller har spe-

cialistkompetens som veterinär.

Veterinärers allmänna skyldigheter

7 § En veterinär skall fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap

och beprövad erfarenhet.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Livsmedelsverket, får meddela

föreskrifter om vad som åligger en veterinär i hans yrkesutövning.

8 § Veterinärer som enligt föreskrifter som avses i 7 § andra stycket står

under Livsmedelsverkets tillsyn i utövningen av veterinäryrket är skyldiga att

låta sin verksamhet inspekteras av verket eller den verket förordnar.

9 § En veterinär får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han i sin

yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden.

I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Disciplinansvar

10 § Om en veterinär uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som

åligger honom i hans veterinära yrkesutövning och felet inte är ringa får

disciplinpåföljd åläggas honom. Disciplinpåföljd är erinran och varning.

Disciplinpåföljd får dock inte i något fall åläggas en arbetstagare därför att

han deltagit i strejk eller någon därmed jämförlig stridsåtgärd.

11 § Om det har vidtagits åtgärder för att åtala en veterinär, får något

disciplinärt förfarande enligt denna lag inte inledas eller fortsättas ifråga om

den förseelse som avses med åtgärden.

En veterinär som är skäligen misstänkt för brott i utövningen av veterinäryrket

skall anmälas till åtal, om det för brottet är föreskrivet fängelse eller om det

finns anledning anta att det kommer att föras talan om enskilt anspråk.

Anmälan till åtal skall göras av Livsmedelsverket, om annat inte följer av 28 §.

12 § En veterinär, som i ett ärende om disciplinansvar inte inom två år efter

förseelsen erhållit skriftlig anmaning att yttra sig enligt 24 § första stycket

eller motsvarande anmaning av riksdagens ombudsman eller justitiekanslern, får

inte åläggas någon disciplinpåföljd.

Återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m.

13 § Legitimation att utöva veterinäryrket skall återkallas om den legitimerade

1. visat grov oskicklighet vid utövandet av veterinäryrket eller på annat sätt

visat sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket,

2. på grund av psykisk störning inte kan utöva veterinäryrket

tillfredsställande.

Om en veterinär som har fått legitimation här i landet på grund av auktorisation

i ett annat land förlorar denna auktorisation skall legitimationen återkallas.

14 § Om det finns grundad anledning anta att legitimationen bör återkallas

enligt 13 § första stycket 2, får den legitimerade veterinären åläggas att låta

sig undersökas av läkare i den utsträckning som fordras för att hans förmåga att

utöva veterinäryrket skall kunna bedömas.

Om det förordnas om läkarundersökning, får legitimationen återkallas för tiden

till dess ärendet slutligt avgörs. Om den som skall undersökas vägrar att

inställa sig till undersökningen, skall polismyndigheten lämna den handräckning

som behövs.

15 § En veterinär, vars legitimation har återkallats, skall meddelas ny

legitimation när förhållandena medger det.

16 § Bestämmelserna i 13-15 §§ om återkallelse av legitimation gäller även

annan behörighet att utöva veterinäryrket.

Veterinära ansvarsnämnden

17 § Frågor om disciplinansvar enligt denna lag prövas av en särskild nämnd,

Veterinära ansvarsnämnden.

Nämnden prövar även frågor som avses i 13-16 §§.

18 § Ansvarsnämnden består av ordförande och fyra andra ledamöter.

Ordföranden skall vara jurist med domarerfarenhet.

En ledamot skall vara veterinär. Övriga ledamöter utses bland personer som har

insikter i djurhållning och som kan anses företräda allmänhetens intressen.

Regeringen utser ordförande, övriga ledamöter och, i den utsträckning det

behövs, ersättare för dem.

Bestämmelserna om ledamot gäller även ersättare.

19 § Ordföranden får ensam fatta beslut som inte innefattar ett slutligt

avgörande i sak. Detta gäller dock inte beslut om återkallande av legitimation

enligt 14 § andra stycket.

Beslut som innebär att ett anmälningsärende avgörs i sak får fattas av ordfö-

randen ensam, om det är uppenbart att ärendet inte kan leda till någon påföljd.

Ärenden som avgjorts av ordföranden ensam skall anmälas vid nästa sammanträde

med nämnden.

20 § Om det framkommer skiljaktig mening vid en överläggning, tillämpas

föreskrifterna i 29 kap. rättegångsbalken om omröstning i brottmål med endast

lagfarna ledamöter. Ordföranden säger dock sin mening först.

Handläggningen i ansvarsnämnden

21 § Frågor om disciplinansvar och återkallelse av behörighet skall tas upp på

anmälan av Livsmedelsverket, veterinärens arbetsgivare eller den som lidit skada

till följd av veterinärens yrkesutövning.

Frågor om meddelande av behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet

återkallad tas upp på ansökan av den som saken gäller.

Bestämmelser om rätt för riksdagens ombudsmän och för justitiekanslern att göra

anmälan i ärenden om disciplinansvar och om återkallelse av behörighet samt om

handläggningen av sådana ärenden finns i 6 § lagen (1986:765) med instruktion

för riksdagens ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om justitiekanslerns

tillsyn.

22 § Förfarandet hos ansvarsnämnden är skriftligt.

23 § Är en anmälan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en

prövning i sak, skall ansvarsnämnden förelägga anmälaren att inom viss tid

avhjälpa bristen. Om inte anmälaren följer föreläggandet, skall anmälan avvisas.

Vad som sägs om anmälan gäller också i fråga om ansökan.

24 § En anmälan enligt 21 § skall överlämnas till den veterinär mot vilken

åtgärden ifrågasätts. Mottagaren skall föreläggas att svara inom viss tid.

En sådan underrättelse behövs inte, om det är uppenbart att anmälan inte kommer

att leda till något ingripande.

25 § Ansvarsnämnden skall se till att ärendena blir tillräckligt utredda.

Överflödig utredning skall avvisas.

Nämnden får fordra in journaler och andra handlingar som behövs för utredningen.

Därvid får en veterinär föreläggas vite om högst 1 000 kr. Utdömandet av vitet

ankommer på nämnden.

26 § Om en fråga kräver särskild sakkunskap, får nämnden inhämta yttranden från

myndigheter och andra sakkunniga i frågan.

I fråga om sakkunniga gäller 40 kap. 2-7 och 12 §§ rättegångsbalken i

tilllämpliga delar.

Ersättning för utlåtanden från dem som är skyldiga att lämna yttrande lämnas

endast om det är särskilt föreskrivet.

Andra sakkunniga har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt uppdrag.

27 § Bestämmelserna i 20 och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall

tilllämpas även på beslut enligt 14 §.

28 § Finner ansvarsnämnden i ett ärende som handläggs där att förutsättningarna

enligt 11 § andra stycket för anmälan till åtal föreligger, skall nämnden full-

göra anmälningsskyldigheten.

Överklagande m.m.

29 § Ansvarsnämndens beslut enligt denna lag och Livsmedelsverkets beslut i ett

särskilt fall enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

30 § Ansvarsnämndens beslut som är slutligt får överklagas av

1. Livsmedelsverket,

2. den som enligt 21 § första stycket anmält en fråga om disciplinansvar, om

beslutet har gått honom emot,

3. annan som beslutet angår, om det har gått honom emot.

Bestämmelser om rätt för riksdagens ombudsmän och för justitiekanslern att söka

ändring i beslut om disciplinansvar eller behörighetsfråga med anledning av fel

i yrkesutövningen finns i 7 § lagen (1986:765) med instruktion för riksdagens

ombudsmän och i 7 § lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn. Talan skall

väckas inom fyra veckor från det beslutet har meddelats.

31 § Ansvarsnämndens beslut som inte är slutligt får överklagas av den som

beslutet angår, om det har gått honom emot.

32 § Beslut som avses i 31 §, får överklagas endast i samband med att beslutet

i själva ärendet överklagas. Sådana beslut får dock överklagas särskilt när

nämnden

1. ogillat en invändning om jäv mot ledamot av nämnden eller en användning mot

att hinder föreligger mot talans prövning,

2. avvisat ombud eller biträde,

3. förordnad om saken i avvaktan på ärendets avgörande,

4. utdömt vite,

5. förordnat om ersättning för någons medverkan i ärendet.

33 § Beslut om behörighet som meddelas med stöd av denna lag gäller omedelbart,

om inte något annat bestäms.

Ansvarsbestämmelser

34 § För obehörig utövning av veterinäryrket döms till böter eller fängelse i

högst ett år

1. en veterinär som mot ersättning utövar veterinäryrket när hans legitimation

är återkallad eller hans behörighet av annan anledning har upphört,

2. en veterinär med begränsad behörighet som vid yrkesutövning som avses under

1 åsidosätter de föreskrifter som gäller för hans behörighet .

En veterinär som bryter mot 5 § döms till böter.

En veterinär som hindrar eller undandrar sig inspektion enligt 8 § döms till bö-

ter om inte gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

35 § Den som bryter mot 6 § första stycket, döms för smittfarligt kvacksalveri

på djur till böter eller fängelse i högst ett år, om gärningen inte är belagd

med straff enligt 34 §. Den omständigheten att han på grund av brist i

utbildning och erfarenhet inte kunnat inse sjukdomens natur befriar honom inte

från ansvar.

Den som bryter mot 6 § andra eller tredje stycket, döms till böter.

1. Denna lag träder i kraft den , då lagen (1965:61) om behör-

ighet att utöva veterinäryrket m.m. skall upphöra att gälla.

2. Den som vid lagens ikraftträdande har behörighet att utöva veterinäryrket

enligt äldre föreskrifter skall anses ha samma behörighet enligt den nya lagen.

 12

Remissinstanser som yttrat sig över departementspromemorian Veterinära

ansvarsnämnden (Ds 1992:107)

Remissyttranden har avgivits av Försvarets sjukvårdsstyrelse, Försvarets forsk-

ningsanstalt (FOA), Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (HSAN),

Läkemedelsverket, Statens bakteriologiska laboratorium (SBL), Statskontoret,

Generaltullstyrelsen, Riksrevisionsverket (RRV), Statens jordbruksverk (SJV),

Statens livsmedelsverk (SLV), Fiskeriverket, Kammarrätten i Stockholm,

Kammarrätten i Jönköping, Uppsala, Linköpings, Lunds och Umeå universitet, Sve-

riges lantbruksuniversitet (SLV), Centrala försöksdjursnämnden (CFN),

Länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Östergötlands, Kalmar, Malmöhus,

Hallands, Skaraborgs, Västmanlands, Gävleborgs, Jämtlands, Västerbottens och

Norrbottens län, Svenska kommunförbundet, Lantbrukarnas riksförbund (LRF),

Sveriges akademikers centralförbund (SACO), AB Trav och Galopp (ATG), Svenska

djurskyddsföreningen, Svenska galoppsportens centralförbund (SGC), Svenska

travsportens centralförbund (STC), Svenska djursjukhusföreningen, Sveriges livs-

medelsindustriförbund, Sveriges kattklubbars riksförbund (SVERAK), Sveriges

veterinärförbund och Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund (SDR).

 13

Lagrådsremissens lagförslag

2.1 Förslag till lag om behörighet att utöva veterinäryrket

Härigenom föreskrivs följande.

Behörighet m.m.

1 § Behörig att utöva veterinäryrket är

1. den som är legitimerad enligt 2 § eller enligt föreskrifter meddelade med

stöd av 3 § 1,

2. den som enligt föreskrifter meddelade av regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, av Statens jordbruksverk har tillstånd att utöva yrket i den

utsträckning som anges i varje särskilt fall,

3. den som enligt föreskrifter meddelade med stöd av 3 § 2 har rätt till sådan

yrkesutövning utan legitimation.

2 § Legitimation som veterinär meddelas av Jordbruksverket.

Den som avlagt veterinärexamen i Sverige skall på ansökan legitimeras som

veterinär. Detsamma gäller den som har avlagt veterinärexamen utomlands och

genomgått av regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, av

Jordbruksverket föreskriven efterutbildning. Legitimation får dock inte meddelas

om omständigheterna är sådana att en legitimation skulle komma att återkallas.

Om den som har avlagt veterinärexamen utomlands är mycket skicklig och särskilt

erfaren inom veterinäryrket, får legitimation meddelas trots att han inte har

genomgått föreskriven efterutbildning.

3 § För veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av Sveriges

åtaganden enligt internationella överenskommelser meddelar regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande, Jordbruksverket föreskrifter om

1. legitimation,

2. behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket.

4 § Tillstånd enligt 1 § 2 att utöva veterinäryrket i områden intill riksgränsen

får meddelas att gälla för varje veterinär som uppehåller tjänst som veterinär i

sådana trakter i Finland och Norge som gränsar till Sverige.

5 § För att veterinärer inför allmänheten skall få tillkännage att de är

särskilt kunniga inom en viss gren av veterinäryrket, skall de ha uppfyllt de

villkor för specialistkompetens som har föreskrivits av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, av Jordbruksverket.

6 § Den som inte är behörig att utöva veterinäryrkets får inte behandla

sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om bekämpande

av salmonella hos djur är tillämplig.

Den som saknar behörighet att utöva veterinäryrket får inte beteckna sig veteri-

när i samband med att han mot ersättning undersöker djurs hälsotillstånd eller

behandlar djur för sjukdom eller liknande tillstånd genom att vidta eller före-

skriva åtgärder i förebyggande, botande eller lindrande syfte. Han får inte

heller i samband med verksamheten använda en sådan titel eller yrkesbeteckning

som innehåller ordet veterinär eller ger sken av att han är legitimerad eller på

annat sätt auktoriserad av en myndighet eller har specialistkompetens som

veterinär.

Veterinärers allmänna skyldigheter m.m.

7 § En veterinär skall fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap

och beprövad erfarenhet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om vad veterinärer är skyldiga att göra i sin yrkesutövning och om tillsyn över

veterinärers verksamhet.

8 § En veterinär är skyldig att låta sin verksamhet inspekteras av den myndighet

som enligt föreskrifter som avses i 7 § andra stycket har tillsyn över verksam-

heten eller av den som tillsynsmyndigheten förordnar.

Om tillsynsmyndigheten finner att en veterinär är skäligen misstänkt för brott i

utövningen av veterinäryrket, skall myndigheten, om inte annat följer av 30 §,

anmäla veterinären till åtal

1. om det för brottet är föreskrivet fängelse, eller

2. om det finns anledning anta att det kommer att föras talan om enskilt

anspråk.

9 § En veterinär får inte obehörigen röja eller utnyttja vad veterinären i sin

yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden.

I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen

(1980:100).

Disciplinansvar

10 § Om en veterinär uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldighe-

ter i sin veterinära yrkesutövning får disciplinpåföljd meddelas veterinären. Är

felet med hänsyn till samtliga omständigheter ringa, får någon påföljd inte

meddelas. Disciplinpåföljder är erinran och varning.

Disciplinpåföljd får inte meddelas en veterinär för att han deltagit i strejk

eller i en liknande stridsåtgärd.

11 § Om en veterinär har anmälts till åtal, får något disciplinärt förfarande

enligt denna lag inte inledas eller fortsättas i fråga om den förseelse som

avses med anmälan. Om en fråga om disciplinansvar har anmälts till Veterinära

ansvarsnämnden får dock veterinären underrättas om detta.

Om en gärning har prövats i straffrättslig ordning, får ett disciplinärt

förfarande inledas eller fortsättas bara om gärningen, av någon annan orsak än

bristande bevisning, inte har ansetts vara något brott.

12 § Disciplinpåföljd får meddelas bara om veterinären inom två år från för-

seelsen skriftligen har underrättats om vad som anförs mot veterinären.

Disciplinpåföljd får inte meddelas en veterinär senare än fem år efter

förseelsen.

Återkallelse av legitimation och annan behörighet m.m.

13 § Legitimation som veterinär skall återkallas om veterinären

1. visat grov oskicklighet vid utövandet av veterinäryrket eller på annat sätt

visat sig vara uppenbart olämplig att utöva yrket,

2. på grund av sjukdom inte kan utöva veterinäryrket tillfredsställande.

Om en veterinär som har fått legitimation här i landet på grund av auktorisation

i ett annat land förlorar denna auktorisation, skall legitimationen återkallas.

14 § Om det finns grundad anledning anta att legitimationen bör återkallas

enligt 13 § första stycket 2, är den legitimerade veterinären skyldig att låta

sig undersökas av läkare i den utsträckning som fordras för att veterinärens

förmåga att utöva veterinäryrket skall kunna bedömas.

Om det förordnas om läkarundersökning, får legitimationen återkallas för tiden

till dess ärendet slutligt avgörs.

Har veterinären inte följt ett föreläggande om läkarundersökning inom ett år

från det veterinären fick del av det, får legitimationen återkallas.

15 § Bestämmelserna i 13-14 §§ om återkallelse av legitimation gäller även annan

behörighet att utöva veterinäryrket.

16 § Om en veterinär missbrukar sin rätt att förskriva narkotiska eller

alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, får denna rätt dras in eller

begränsas.

Om det finns sannolika skäl för misstanke om sådant missbruk som avses i första

stycket, får förskrivningsrätten dras in eller begränsas till dess frågan

prövats slutligt. Ett sådant beslut gäller i högst sex månader. Om det finns

särskilda skäl, får beslutets giltighet förlängas med ytterligare högst sex

månader.

17 § En veterinär, vars behörighet att utöva yrket har återkallats, skall återfå

denna behörighet när förhållandena medger det.

Vad som sägs i första stycket gäller även i fråga om inskränkningar i förskriv-

ningsrätten enligt 16 §.

Veterinära ansvarsnämnden

18 § Frågor om disciplinansvar enligt denna lag prövas av Veterinära ansvars-

nämnden.

Nämnden prövar även frågor om återkallelse och begränsning av legitimation samt

andra frågor som avses i 13-17 §§.

19 § Ansvarsnämnden består av ordförande och fem andra ledamöter.

Ordföranden skall vara jurist med domarerfarenhet. Två ledamöter skall vara

veterinärer. Övriga ledamöter utses bland personer som har insikt i djurhållning

och som kan anses företräda allmänhetens intressen.

Regeringen utser ordförande, övriga ledamöter och, i den utsträckning det

behövs, ersättare för dem. För ersättare gäller vad som sägs om ledamot.

20 § Ansvarsnämnden är beslutför med ordföranden och minst fyra andra ledamöter.

Ordföranden får ensam fatta beslut som

1. innebär att ett ärende avgörs i sak, om det är uppenbart att ärendet inte kan

leda till någon påföljd och om ärendet inte heller rör ansökan om att återfå

behörighet,

2. inte innefattar ett slutligt avgörande i sak och inte rör fråga enligt 14 §

eller 16 § andra stycket eller utdömande av vite enligt 26 § andra stycket.

Ärenden som har avgjorts av ordföranden ensam skall anmälas vid nästa

sammanträde med nämnden.

21 § I fråga om jäv mot den som handlägger ärenden i ansvarsnämnden gäller

bestämmelserna i 4 kap. rättegångsbalken om jäv mot domare.

22 § Om det framkommer skiljaktig mening vid en överläggning i ansvarsnämnden,

tillämpas bestämmelserna i 29 kap. rättegångsbalken om omröstning i brottmål med

endast lagfarna ledamöter. Ordföranden säger dock sin mening först.

Handläggningen i ansvarsnämnden

23 § Frågor om disciplinansvar och återkallelse av behörighet samt begränsning

av rätten att förskriva narkotiska eller alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk

sprit skall tas upp på anmälan av

1. Jordbruksverket,

2. annan myndighet som har tillsyn över den yrkesutövning som föranleder

anmälan,

3. veterinärens arbetsgivare, eller

4. den som har lidit skada till följd av veterinärens yrkesutövning.

Frågor om meddelande av behörighet åt den som fått sin tidigare behörighet

återkallad tas upp på ansökan av den som saken gäller.

Bestämmelser om rätt för Riksdagens ombudsmän och för Justitiekanslern att göra

anmälan i ärenden om disciplinansvar och om återkallelse av behörighet samt om

handläggningen av sådana ärenden finns i 6 § lagen (1986:765) med instruktion

för Riksdagen ombudsmän och i 6 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns

tillsyn.

24 § Förfarandet hos ansvarsnämnden är skriftligt.

Muntlig förhandling får dock förekomma när det kan antas vara till fördel för

utredningen.

25 § Är en anmälan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en

prövning i sak, skall ansvarsnämnden förelägga anmälaren att inom viss tid

avhjälpa bristen. Om anmälaren inte följer föreläggandet, får anmälan avvisas.

Vad som sägs om anmälan gäller också i fråga om ansökan.

26 § Ansvarsnämnden skall se till att ärendena blir tillräckligt utredda.

Överflödig utredning skall avvisas.

Nämnden får fordra in journaler och andra handlingar som behövs för utredningen.

Därvid får nämnden förelägga en veterinär vite.

27 § Om en fråga kräver särskild sakkunskap, får ansvarsnämnden inhämta

yttranden från myndigheter och andra sakkunniga i frågan.

I fråga om sådana sakkunniga gäller 40 kap. 2-7 och 12 §§ rättegångsbalken.

De som är skyldiga att lämna yttrande har rätt till ersättning för sitt

utlåtande endast om det är särskilt föreskrivet. Andra sakkunniga från vilken

nämnden inhämtat yttrande har rätt till ersättning av allmänna medel för sitt

uppdrag. Ansvarsnämnden får bevilja förskott på sådan ersättning

28 § Till muntlig förhandling skall parterna kallas. En enskild får kallas att

inställa sig personligen. Att den kallade inte kommer till förhandlingen utgör

inte något hinder för ärendets vidare handläggning och avgörande.

En enskild part, som har inställt sig till en muntlig förhandling, får

tillerkännas ersättning av allmänna medel för kostnad för resa och uppehälle, om

ansvarsnämnden finner att han skäligen bör ersättas. Nämnden får bevilja

förskott på ersättningen. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott

meddelas av regeringen.

29 § Bestämmelserna om motivering av beslut och om underrättelse om beslut i 20

och 21 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas även på beslut enligt

14 § och 16 § andra stycket.

30 § Om ansvarsnämnden i ett ärende som handläggs där finner att åtalsanmälan

enligt 8 § andra stycket bör göras, skall nämnden göra sådan anmälan.

Överklagande m.m.

31 § Ansvarsnämndens beslut och Jordbruksverkets beslut i ett särskilt fall en-

ligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

32 § Ansvarsnämndens beslut får överklagas av

1. Jordbruksverket,

2. den som enligt 23 § första stycket anmält en fråga om disciplinansvar, om

beslutet har gått honom emot,

3. annan som beslutet angår, om det har gått honom emot.

Bestämmelser om rätt för Riksdagens ombudsmän och för Justitiekanslern att söka

ändring i beslut om disciplinansvar eller behörighetsfråga med anledning av fel

i yrkesutövningen finns i 7 § lagen (1986:765) med instruktion för Riksdagens

ombudsmän och i 7 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn.

Överklagandet skall göras inom tre veckor från det beslutet har meddelats.

33 § Beslut som inte innebär att ett ärende avgörs får överklagas endast i

samband med överklagande av det slutliga beslutet i ärendet. Ett beslut som inte

är slutligt får dock överklagas särskilt när nämnden har

1. ogillat en invändning om jäv mot ledamot av nämnden eller en invändning om

att det finns hinder mot ärendets prövning,

2. avvisat ombud eller biträde,

3. förordnat om saken i avvaktan på att ärendet avgörs,

4. förordnat om läkarundersökning,

5. dömt ut vite, eller

6. förordnat om ersättning för någons medverkan i ärendet.

34 § Beslut som meddelas med stöd av denna lag gäller omedelbart, om inte något

annat bestäms.

35 § I ärenden om disciplinansvar är anmälaren motpart till den veterinär som

har överklagat ansvarsnämndens eller kammarrättens slutliga beslut enligt denna

lag. I ärenden om återkallelse av behörighet och inskränkning av för-

skrivningsrätt är Jordbruksverket veterinärens motpart.

Straffbestämmelser

36 § För obehörig utövning av veterinäryrket döms till böter eller fängelse i

högst ett år

1. en veterinär som mot ersättning utövar veterinäryrket när hans legitimation

är återkallad eller hans behörighet av annan anledning har upphört,

2. en veterinär med begränsad behörighet som vid yrkesutövning som veterinär

åsidosätter de föreskrifter som gäller för hans behörighet.

En veterinär som bryter mot 5 § döms till böter.

En veterinär som hindrar eller undandrar sig inspektion enligt 8 § döms till

böter, om inte gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

37 § Den som bryter mot 6 § första stycket, döms för smittfarligt kvacksalveri

på djur till böter eller fängelse i högst ett år, om inte gärningen är belagd

med straff enligt 36 §. Brist i utbildning och erfarenhet befriar inte från

ansvar.

Den som bryter mot 6 § andra stycket, döms till böter.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994, då lagen (1965:61) om behörighet

att utöva veterinäryrket m.m. skall upphöra att gälla.

2. Den som vid lagens ikraftträdande har behörighet att utöva veterinäryrket

enligt äldre föreskrifter skall anses ha samma behörighet enligt den nya lagen.

 14

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:000) om offentlig anställning

Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1994:000) om offentlig anställning skall ha

följande lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

21 §

Föreskrifterna i 14-19 §§ gäller inte

1. dem som kan meddelas disciplinpåföljd enligt lagen (1986:644) om disciplin-

förseelser av krigsmän, m.m., för förseelser som omfattas av den lagen,

2. hälso- och sjukvårdspersonal, som i sin yrkesutövning står under Social-

styrelsens tillsyn, för sådana förseelser i denna yrkesutövning som skall prövas

av Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,

Nuvarande lydelse

3. veterinärer, som

står under Statens

jordbruksverks

tillsyn, om förseel-

sen har skett i

utövningen av

veterinäryrket.Föreslagen

lydelse

3.veterinärer för

sådana förseelser i

yrkesutövningen som

skall prövas av

Veterinära ansvars-

nämnden.

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid

Denna lag träder i kraft den sammanträde 1994-03-03

1 juli 1994.

 Närvarande: regeringsrådet

 Stig[REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet

 Inga-Britt Törnell och

 presidenten i

 Försäkringsöverdomstolen Leif

[REDACTED_EFTERNAMN].

 Enligt en lagrådsremiss den

 10 februari 1994

 (Jordbruksdepartementet)

 har regeringen beslutat

 inhämta Lagrådets yttrande

 över förslag till lag om be-

 hörighet att utöva

 veterinäryrket, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet

 föredragits av

 hovrättsassessorn Daniel

[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande

 yttrande av Lagrådet:

 Förslaget till lag om

 behörighet att utöva

 veterinäryrket

 6 §

 Paragrafen motsvarar 10 § i

 den gällande

 behörighetslagen. I första

 stycket anges i vilken

 utsträckning den som saknar

 behörighet som veterinär får

 undersöka och behandla djur.

 Enligt specialmotiveringen

 anges begränsningen i rätten

 att som obehörig utöva yrket

 vara att det inte är tillåtet

 att mot ersättning behandla

 sjukdomar på vilka

 epizootilagen eller lagen

 om bekämpande av salmonella

 hos djur är tillämplig. Orden

 "mot ersättning", som finns

 i 10 § i den gällande

 behörighetslagen, har fallit

 bort i det remitterade

 förslaget. Under föredrag-

 ningen inför Lagrådet ha

 framkommit att detta inte är

 avsett. Med den föreslagna

 lydelsen av lagrummet blir

 begränsningen så omfattande

 att i och för sig önskvärda

 behandlingsinsatser blir

 förbjudna, t.ex. brådskande

 behandling som en djurägare

 efter anvisning av behörig

 veterinär utför på djur som

 drabbats av sjukdom på

 vilken någon av de angivna

 lagarna är tillämplig. Orden

 "mot ersättning" bör därför

 föras in i lagtexten i

 paragrafens första stycke.

 13 § och 16 §

 Enligt 13 § 2. skall en

 veterinärs legitimation

 återkallas om veterinären på

 grund av sjukdom inte kan

 utöva veterinäryrket

 tillfredsställande. Enligt

 Lagrådets mening bör inte

 bara sjukdom utan även annan

 nedsättning av den fysiska

 eller psykiska

 prestationsförmågan som

 omöjliggör ett nöjaktigt

 utövande av veterinäryrket

 kunna vara en grund för att

 återkalla legitimation. I

 likhet med vad som gäller för

 hälso- och sjukvårdspersonal

 bör lagtexten utformas så att

 legitimation skall

 återkallas om veterinären "på

 grund av sjukdom eller någon

 liknande omständighet inte

 kan utöva veterinäryrket

 tillfredsställande".

 För hälso- och

 sjukvårdspersonal gäller att

 legitimation kan återkallas

 även då den legitimerade själv

 begär det. På samma sätt kan

 behörigheten att förskriva

 narkotiska eller

 alkoholhaltiga läkemedel

 eller teknisk sprit dras in

 eller begränsas om läkaren

 eller tandläkaren själv begär

 det. Några motsvarande

 bestämmelser föreslås inte för

 veterinärer.

 Bakom en begäran att få sin

 legitimation återkallad

 eller sin förskrivningsrätt

 indragen eller begränsad

 ligger ofta problem med

 eget missbruk. Det kan också

 gälla problem med andra

 personers missbruk som

 yttrar sig i krav från

 missbrukaren på läkarens

 eller tandläkarens

 förskrivningar. Sådana krav

 kan ibland upplevas som

 mycket besvärande och en

 möjlighet att hålla dem ifrån

 sig kan vara att bli

 befriad från rätten att

 skriva ut den typ av

 läkemedel som missbrukaren

 efterfrågar. Enligt Lagrådets

 mening bör man i lagen om

 behörighet att utöva

 veterinäryrket föra in en

 bestämmelse som ger

 veterinären möjlighet att i

 vart fall begära att få sin

 förskrivningsrätt begränsad

 eller indragen.

 Lagrådet föreslår att 16 §

 kompletteras med en mening

 av följande lydelse:

 "Förskrivningsrätten får också

 dras in eller begränsas om

 veterinären själv begär det."

 14 §

 Paragrafen innehåller

 bestämmelser om skyldighet

 för en legitimerad veterinär

 att underkasta sig

 läkarundersökning.

Paragrafen motsvarar 8 § i Föredragande: statsrådet

det remitterade förslaget[REDACTED_EFTERNAMN]

till lag om disciplinpåföljd

m.m. på hälso- och sjukvårdens

område. I likhet med vad som

föreslås gälla inom hälso- ochRegeringen beslutar

sjukvården bör i ett beslut proposition 1993/94:139 Lag

om läkarundersökning av legi- om behörighet att utöva

timerad veterinär anges den veterinäryrketRättsdatablad

läkare som skall utföra

undersökningen. Beslutet bör

vidare ges formen av ett

föreläggande som delges med

den berörde. Lagrådet föreslår

att paragrafen också i övrigt

formuleras i nära överens-

stämmelse med förslaget till

motsvarande bestämmelse för

hälso- och sjukvårdsområdet

och ges följande lydelse:

"Om det finns grundad

anledning anta att

legitimationen bör återkallas

enligt 13 § första stycket 2,

får veterinären föreläggas att

låta sig undersökas av läkare

som anvisas honom eller

henne.

Om ett föreläggande om

läkarundersökning har

beslutats, får legitima-

tionen återkallas för tiden

till dess frågan om

återkallelse av

legitimationen har prövats

slutligt.

Har veterinären inte följt

ett föreläggande om

läkarundersökning inom ett år

från det att han eller hon

fick del av detta, får

legitimationen återkallas."

19 §

I paragrafen behandlas

sammansättningen i veterinära

ansvarsnämnden. Enligt andra

stycket skall ordföranden

vara jurist med

domarerfarenhet. Av tredje

stycket framgår att detta

också ska gälla ersättare för

ordföranden. Med hänsyn till

tyngden hos de ingripanden

som nämnden har att fatta

beslut om är det viktigt att

ordföranden är en person med

kvalificerad

domarerfarenhet. Det är därför

inte tillräckligt att enbart

ange att ordföranden skall

ha sådan erfarenhet. Även en

jurist med fullgjord

tingstjänstgöring kan sägas ha

domarerfarenhet. Lagrådet

anser att det bör krävas att

ordföranden liksom ersättare

för denne, skall vara eller

ha varit ordinarie domare.

Detta bör framgå av

lagtexten. Lagrådet föreslår

därför att andra stycket

första meningen får följande

lydelse:

"Ordföranden skall vara

eller ha varit ordinarie

domare."

23 §

Det föreslagna tillägget till

16 § aktualiserar en ändring

av 23 § som innehåller

bestämmelser om talerätt i

ansvarsnämnden. För att göra

paragrafen tydligare bör

reglerna om talerätt i

disciplinärenden och i

legitimations- och behö-

righetsärenden hållas i sär.

Någon anledning att särskilt

ange Jordbruksverket vid

sidan av annan

tillsynsmyndighet som

behörig att göra anmälan finns

inte. Lagrådet föreslår att

första och andra styckena får

följande lydelse:

"Frågor om disciplinansvar

skall tas upp på anmälan av

1) den myndighet som har

tillsyn över den

yrkesutövning som föranleder

anmälan,

2) veterinärens arbetsgivare

eller

3) den som har lidit skada

till följd av veterinärens

yrkesutövning.

Frågor som avses i 13-17 §§

tas upp på anmälan av

Jordbruksverket eller den

som saken gäller."

26 §

Enligt paragrafen får

Veterinära ansvarsnämnden

förelägga en veterinär vite. I

dessa fall tillämpas

viteslagens bestämmelser.

Detta innebär att nämnden med

stöd av 6 § andra stycket även

har rätt att döma ut vite.

Vad Lagrådet nu anfört bör för

tydlighetens skull anges i

propositionen.

Granskningen av det

remitterade förslaget har i

övrigt föranlett förslag till

ändringar av redaktionell

art.

Förslaget till lag om ändring

i lagen (1994:000) om

offentlig anställning

Lagrådet lämnar förslaget utan

erinran.Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid

regeringssammanträde den 17

mars 1994

Närvarande: statsministern
[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

FörfattningsrubrikBestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande

 upphäver eller EG-regler

 upprepar ett

 norm-

 givningsbemyndigande

Lag om behörighet

att utöva 1, 3, 5, 7, 28 §§

veterinäryrket

 15