Regeringens skrivelse

1997/98:26

Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning vid förundersökning i

brottmål under år 1996

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 6 november 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogörs för tillämpningen av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

samt om tillämpningen av bestämmelserna i lagen (1995:1506) om

hemlig kameraövervakning under år 1996.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning 3

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning 3

2.1 Allmänt 3

2.2 Hemlig teleavlyssning 4

2.3 Hemlig teleövervakning 4

2.4 Hemlig kameraövervakning 5

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning 5

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning 5

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning 6

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning 7

4 Slutsatser 7

1 Ärendet och dess beredning

I enlighet med riksdagens önskemål (bet. 1981/82:JuU54, rskr.

1981/82:298) redovisar regeringen årligen hur reglerna om

teleavlyssning i rättegångsbalken har tillämpats. I samband med att

reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning ändrades

den 1 september 1989 uttalades i lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124

s. 55) att regeringens redovisning till riksdagen angående tillämpningen

av bestämmelserna borde behållas och att en motsvarande redovisning

beträffande hemlig teleövervakning borde lämnas.

Regeringen lämnade den 28 november 1996 en redogörelse till

riksdagen för tillämpningen under år 1995 av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

(skr. 1996/97:57). Skrivelsen har ännu inte färdigbehandlats av

riksdagen.

Regeringen lämnar nu motsvarande redogörelse för år 1996. I enlighet

med vad som uttalades i det lagstiftningsarbete som föregick lagen

(1995:1506) om hemlig kameraövervakning lämnas nu också en

redogörelse såvitt avser tillämpningen av hemlig kameraövervakning

enligt bestämmelserna i den lagen (prop. 1995/96:85 s. 37).

Som angavs i redogörelsen för 1995 (s. 8) har regeringen uppdragit åt

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen att skapa gemensamma

rapporteringsrutiner och att en gång årligen till regeringen lämna en

gemensam redogörelse för användningen av hemlig teleavlyssning och

hemlig teleövervakning under föregående år. Uppdraget utvidgades

genom ett regeringsbeslut den 13 mars 1997 till att omfatta även

användningen av hemlig kameraövervakning enligt lagen om hemlig

kamerövervakning. Den följande redogörelsen bygger på uppgifter som

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen gemensamt har lämnat i en

skrivelse till regeringen den 29 augusti 1997.

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig

teleövervakning och hemlig kameraövervakning

2.1 Allmänt

Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

som tvångsmedel vid beivrande av brott finns i första hand i 27 kap.

rättegångsbalken. Sådana bestämmelser finns även i lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1988:97)

om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och

domstolarna under krig eller krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om

särskild utlänningskontroll.

Bestämmelser om hemlig kameraövervakning som tvångsmedel vid

beivrande av brott finns i första hand i lagen om hemlig

kameraövervakning. Även lagen med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål samt lagen om förfarandet hos

kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig

eller krigsfara m.m. innehåller bestämmelser i detta hänseende.

Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning ses för närvarande över av en utredning (dir.

1996:64).

För all tvångsmedelsanvändning anses gälla tre allmänna principer. De

tre principerna, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 §

regeringsformen, är ändamålsprincipen, behovsprincipen och

proportionalitetsprincipen. Ändamålsprincipen innebär att en myndighets

befogenhet att använda ett tvångsmedel skall vara bunden till det

ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. Behovsprincipen innebär

att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när det finns ett

påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig.

Proportionalitetsprincipen, som är lagfäst i bl.a. 27 kap. 1 § tredje stycket

rättegångsbalken och 3 § första stycket 3 lagen om hemlig

kameraövervakning, innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka,

räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som finns

att vinna med åtgärden.

2.2 Hemlig teleavlyssning

Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som befordras till

eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i hemlighet

avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av

innehållet i meddelandet (27 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken).

För att sådan avlyssning skall få ske krävs att någon är skäligen

misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år. Även försök, förberedelse eller stämpling till dessa brott

omfattas av bestämmelsen, om gärningen är belagd med straff (18 §

andra stycket). För tillstånd till hemlig teleavlyssning krävs vidare att

vissa andra rekvisit är uppfyllda. Så t.ex. måste åtgärden vara av

synnerlig vikt för utredningen. Tvångsmedlet kan användas både för

avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan

telekommunikation än muntlig sådan, såsom telefax och

datakommunikation. Avlyssning kan också, med vissa begränsningar, ske

utanför allmänt tillgängliga telenät.

2.3 Hemlig teleövervakning

Hemlig teleövervakning innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om

telemeddelanden som har expedierats eller beställts till eller från en viss

teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå fram.

Tvångsmedlet får enligt 27 kap. 19 § rättegångsbalken användas vid

förundersökning i brottmål, om det för brottet inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i sex månader och vid narkotikabrott med

enbart fängelse i straffskalan. I övrigt gäller motsvarande regler som för

hemlig teleavlyssning.

2.4 Hemlig kameraövervakning

Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra

optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbara utrustningar

används för optisk personövervakning vid förundersökning i brottmål,

utan att upplysning om övervakningen lämnas. Förutsättningarna för att

sådan övervakning skall få ske är i övrigt i huvudsak desamma som

gäller för hemlig teleavlyssning. Övervakningen får endast avse sådan

plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig.

Lagen om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1 februari

1996. Vid ikraftträdandet var lagens giltighetstid begränsad till utgången

av 1996. Lagens giltighetstid har nu förlängts till utgången av år 1998

(SFS 1997:1286, prop. 1996/97:26, bet. 1996/97:JuU5, rskr.

1996/97:40).

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens

redovisning

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning

Redovisningen visar att domstol under år 1996, när det gäller

förundersökning avseende grova narkotikabrott, har meddelat tillstånd att

i hemlighet lyssna av kommunikation till eller från telefonapparater eller

andra teleanläggningar som har innehafts eller använts av 306 misstänkta

personer. Som jämförelse anges nedan antalet redovisade fall också

under åren 1969 1995.

1969 28

1970 39

1971 44

1972 34

1973 46

1974 44

1975 42

1976 64

1977 122

1978 102

1979 147

1980 220

1981 277

1982 313

1983 418

1984 414

1985 233

1986 213

1987 205

1988 210

1989 214

1990 214

1991 243

1992 258

1993 261

1994 309

1995 333

1996 306

När det gäller andra grova brott där det enligt rättegångsbalken är tillåtet

att använda hemlig teleavlyssning har detta skett i 91 fall under år 1996.

Det har gällt förundersökningar huvudsakligen rörande mord eller försök,

förberedelse och anstiftan till detta brott, grovt rån eller medhjälp, försök

och förberedelse till detta brott, mordbrand, grov allmänfarlig

ödeläggelse och förberedelse till väpnat hot mot laglig ordning. Antalet

fall de närmast föregående åren var följande.

1983 17

1984 13

1985 6

1986 15

1987 15

1988 15

1989 24

1990 13

1991 31

1992 61

1993 84

1994 81

1995 83

1996 91

Den genomsnittliga avlyssningstiden år 1996 var knappt 47 dagar.

Motsvarande siffror för tidigare år var i antalet dagar 50 (1995), 43

(1994), 43 (1993), 47 (1992), 44 (1991), 46 (1990), 44 (1989), 48 (1988),

54 (1987), 53 (1986) och 60 (1985). Avlyssningstiderna varierar kraftigt.

Under år 1996 förekom fall där avlyssningen bara pågick i en dag, medan

den längsta tiden var 7 månader och 23 dagar.

Avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den

misstänkte i knappt 49 procent av fallen år 1996, vilket kan jämföras med

drygt 51 procent av fallen år 1995, knappt 52 procent av fallen 1994,

drygt 56 procent 1993, 47 procent 1992, 48 procent 1991, 47 procent

1990, 51 procent 1989, 44 procent 1988, 68 procent 1987, 64 procent

1986 och 77 procent 1985. Avlyssningen har under år 1996 inte gett

något resultat i fråga om den misstänkte i drygt 34 procent av fallen och

avlyssningen har avbrutits med kvarstående misstanke i knappt 17

procent av fallen.

Under år 1996 har det inte förekommit något fall där en ansökan om

hemlig teleavlyssning har lämnats utan bifall av domstolen eller där

Rikspolisstyrelsen vid sin förhandsprövning, som sedan år 1994 fullgörs

på intendentnivå, har lämnat ett negativt besked (jfr prop. 1980/81:76

s. 277 f.).

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning

Av redovisningen framgår att det under år 1996 lämnades tillstånd i 99

fall till hemlig teleövervakning. Av dessa avsåg 70 fall narkotikabrott.

Övriga fall avsåg mord, förberedelse och anstiftan till detta brott, grov

stöld, grovt häleri, grovt rån, grovt bedrägeri, grovt bokföringsbrott och

grov varusmuggling. Under år 1995 lämnades 44 tillstånd, varav 33

avsåg narkotikabrott. Övriga fall avsåg grovt rån, medhjälp/försök till

grovt rån, grovt bedrägeri, grov stöld, grovt mutbrott och förberedelse till

mord/människorov. År 1994 lämnades 68 tillstånd, varav 62 fall avsåg

narkotikabrott.

Den genomsnittliga tiden för teleövervakning under år 1996 var knappt

44 dagar. Motsvarande siffra för år 1995 var 49 dagar och för år 1994

knappt 45 dagar. Tiderna för teleövervakning under år 1996 varierar

mellan 16 dagar och knappt 10 månader.

Teleövervakningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga

om den misstänkte i drygt 33 procent av fallen. Övervakningen har inte

gett något resultat i knappt 58 procent av fallen och de fall där åtgärden

har avbrutits med kvarvarande brottsmisstanke utgjorde drygt 9 procent.

Motsvarande procentsatser för år 1995 var 52, 25 och 23 och för år 1994

var de 28, 44 och 28.

I ett ärende under år 1996 lämnade en tingsrätt en ansökan om tillstånd

till hemlig teleövervakning utan bifall. Ansökningen bifölls av hovrätten

efter överklagande. Det har inte förekommit något fall där

Rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning lämnat ett negativt besked.

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning

Av redovisningen som omfattar elva månader framgår att det under år

1996 lämnades tillstånd till hemlig kameraövervakning i 40 fall. Av

dessa avsåg 30 fall narkotikabrott. Övriga fall avsåg försök och anstiftan

till mord, grovt rån eller försök, förberedelse och medhjälp till detta

brott, mordbrand samt förberedelse till väpnat hot mot laglig ordning.

Den genomsnittliga tiden för hemlig kameraövervakning den tid

redovisningen avser var drygt 32 dagar. Tiden varierar i de enskilda

fallen från 3 dagar till 5 månader och 4 dagar.

Den hemliga kameraövervakningen har haft betydelse för

förundersökningen i fråga om den misstänkte i 47,5 procent av fallen.

Övervakningen har inte gett något resultat i 27,5 procent av fallen och de

fall där åtgärden har avbrutits med kvarvarande brottsmisstanke utgjorde

25 procent.

Under år 1996 har det inte förekommit något fall där en domstol har

lämnat en ansökan om hemlig kameraövervakning utan bifall och inte

heller något fall där Rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning har lämnat

negativt besked.

4 Slutsatser

Av redovisningen framgår att tvångsmedlen, i likhet med tidigare år

beträffande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, främst

har använts i förundersökningar där det funnits starka misstankar om

organiserad eller annars omfattande handel med narkotika. Hemlig

teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning

har använts då andra spaningsmetoder har prövats utan resultat eller

redan från början befunnits otillräckliga. Huvudsyftet har alltjämt varit

att avslöja den mera omfattande narkotikasmugglingen till Sverige och

försäljningen av narkotika inom landet.

Regeringen konstaterar att antalet teleavlyssningar på grund av

misstanke om grov narkotikabrottslighet har ökat avsevärt sedan år 1969,

då möjligheten att tillgripa detta tvångsmedel infördes. En markant

ökning av antalet tillstånd kan noteras under början av 1980-talet. Antalet

tillstånd sjönk därefter och låg fram till år 1990 på en nivå motsvarande

1980 års nivå. De senaste åren har antalet tillstånd åter ökat i antal men

jämfört med år 1995 har antalet tillstånd sjunkit något.

Regeringen konstaterar att mängden beslagtagen narkotika under den

senaste tioårsperioden har ökat kraftigt, med undantag för cannabis. Mer

än 200 kilo cannabis togs dock i beslag 1996 i sammanlagt 3 017 beslag.

Mängden beslagtagen amfetamin har minskat jämfört med 1995, och

ligger i nivå med de mängder som togs i beslag i början av 1990-talet.

Antalet beslag minskade dock endast något. Antalet beslag av och

mängden beslagtaget kokain, som minskade kraftigt under år 1995, var

under 1996 återigen väsentligt högre än under sista hälften av 1980-talet.

Antalet beslag av och mängden beslagtaget heroin minskade något

jämfört med 1995, men nivåerna är mer än dubbelt så höga som de som

redovisades 1989 och tidigare. Ett förhållandevis nytt inslag i

narkotikahanteringen är ecstasypreparaten. År 1996 togs 10 324 tabletter

i beslag, vilket är mer än en fyrfaldig ökning jämfört med 1994.

Regeringen konstaterar ånyo att det är alldeles uppenbart att läget på

narkotikaområdet är djupt oroande. Något som är särskilt betänkligt är

den snabba ökningen av förekomsten av ecstasypreparat, som är nära

förknippat med vissa ungdomskulturer. Det kan därför inte komma i

fråga att avstå från hemlig teleavlyssning i den angelägna kampen mot

narkotikabrottsligheten. Hemlig teleavlyssning kan uppenbarligen inte

heller avvaras i kampen mot annan grov brottslighet. Den relativt

omfattande avlyssning som skett på grund av misstanke om bl.a. mord

och grovt rån bekräftar detta. Det kan noteras att antalet tillstånd under år

1996 för annan grov brottslighet än narkotikabrott ökat något jämfört

med de två föregående åren. Som tidigare framhållits måste den framtida

utvecklingen när det gäller hemlig teleavlyssning följas noggrant. Det

kan emellertid konstateras att den hemliga teleavlyssningen även under

år 1996 har varit framgångsrik.

Liksom har varit fallet tidigare år har hemlig teleövervakning främst

kommit till användning vid förundersökningar rörande narkotikabrott.

Antalet tillstånd har ökat kraftigt jämfört med år 1995. Det året var å

andra sidan antalet tillstånd förhållandevis lågt. Den snabba utvecklingen

på telemarknaden, både vad avser trafikomfånget och de tjänster som

tillhandahålls t.ex. det system som gör det möjligt att använda

mobiltelefon utan något abonnemang som kan härledas till en viss person

 har försvårat polisens brottsbekämpande verksamhet, vilket kan

förklara det ökade antalet tillstånd till hemlig teleövervakning. Detta

tvångsmedel har trots detta varit förhållandevis effektivt och gett resultat

i drygt 33 procent av fallen, vilket är ett lägre resultat än år 1995 men väl

i nivå med utfallet för åren 1994 och 1993.

Den hemliga kameraövervakningen har visat sig vara ett värdefullt och

personalbesparande komplement i polisens spaningsarbete. Spaning har

kunnat utföras i situationer där det annars inte skulle ha varit möjligt och

spaningspersonal har kunnat frigöras för andra insatser. Resultatutfallet

ligger i nivå med det för den hemliga teleavlyssningen. Enligt vad som

redovisats har den hemliga kamerövervakningen genomförts med hänsyn

tagen till ovidkommande personers integritet.

Som nämnts är reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig tele-

övervakning och hemlig kameraövervakning föremål för en översyn.

Utredningen skall vara slutförd före den 1 april 1998.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 november 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar skrivelse 1997/98:26 Hemlig teleavlyssning, hemlig

teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i

brottmål under år 1996.

 Möjligheten att använda hemlig teleavlyssning vid misstanke om grova

narkotikabrott

infördes år 1969.

 1986 års siffra innefattar inte den telefonavlyssning som det året ägde rum i

utredningen

av mordet på statsminister Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

Skr. 1997/98:26

2

1