/1/

1 Förre generaldirektören Axel[REDACTED_EFTERNAMN].

Regeringens proposition

1991/92: 108

Statens roll i den exportfrämjande verksamheten vid Sveriges

exportråd

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

 Föredragande vid regeringssammanträdet har varit statsrådet

Dinkelspiel.

Stockholm den 6 februari 1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Ulf Dinkelspiel

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen konstateras att det finns samhällsekonomiska motiv

för fortsatt statligt stöd med viss inriktning till den

exportfrämjande

verksamhet som bedrivs genom Sveriges exportråd. De små och

medelstora

exportoerfarna företagen bör prioriteras i rådets verksamhet.

Förslag lämnas om inriktning och koncentration av det statliga

stödet.

 Stödet bör i första hand inriktas på upplysnings-, informations-

och rådgivningsverksamhet. Övriga aktiviteter bör i princip bedrivas

på affärsmässiga villkor, men här kan särskilda skäl tala

för visst statligt stöd.

 I propositionen redovisas vissa bedömningar avseende den

exportfrämjande

verksamhetens inriktning och organisation. Vidare behandlas

samarbetet

mellan exportrådet och andra organ med exportfrämjande inslag i

sin verksamhet.

 Exportrådet bör även fortsatt ha två huvudmän nämligen

staten och näringslivet företrätt av Sveriges Allmänna

Exportförening.

 Förslag framläggs om godkännande av ett reviderat avtal mellan

staten och Sveriges Allmänna Exportförening om Sveriges exportråd.

 I linje med den omläggning som sker av den ekonomiska politiken

i riktning mot generellt verkande åtgärder för att främja det

svenska näringslivets konkurrenskraft föreslås en halvering av

det statliga stödet under en treårsperiod. För budgetåret 1992/93

föreslås totalt 219 180 000 kr. anvisas under anslaget

Exportfrämjande

verksamhet. Av detta belopp föreslås att 190 000 000 kr. disponeras

av Sveriges exportråd medan återstoden föreslås stå till regeringens

disposition.

Proposition om statens roll i den exportfrämjande verksamheten

vid Sveriges exportråd

1 Ärendet och dess beredning

1.1 Sveriges exportråd

Sveriges exportråd bildades år 1972 av staten och näringslivet

företrätt av Sveriges Allmänna Exportförening. Nu gällande

avtal mellan de två huvudmännen är från år 1979.

 Enligt avtalet skall rådet som centralt organ planera, samordna,

marknadsföra och genomföra åtgärder för att främja svensk

export. Rådet skall särskilt insamla, bearbeta och förmedla

marknadsinformation,

lämna råd i internationell marknadsföring samt stimulera och

stödja exportansträngningar. Exportrådet har genom särskild

lag tilldelats beslutanderätt för handelssekreterare. För närvarande

har rådet ca 405 anställda, varav 194 vid 32 handelskontor inkl.

filialer i 20 länder. Rådet har också genom särskild lag tilldelats

viss direktivrätt för den exportfrämjande verksamheten inom

utrikesrepresentationen.

 Rådets omslutning uppgick verksamhetsåret 1990/91 till ca 440 milj.

kr. varav 260 milj. kr. tillskjutits som statsanslag över anslaget

Exportfrämjande verksamhet. Statsanslaget är avsett i första

hand för exportservice till företag med export av mindre omfattning,

för tjänster som handelssekreterare utför avgiftsfritt, för

vissa bransch- eller temabundna kollektiva exportfrämjande aktioner

samt för exportrådets ledning och planering av handelssekreterarnas

verksamhet och av exportfrämjande verksamhet inom

utrikesrepresentaionen.

 Rådet leds av en styrelse med åtta ledamöter och lika många

suppleanter. Hälften utses av regeringen och hälften av Sveriges

Allmänna Exportförening.

1.2 Exportrådsutredningen

Regeringen uppdrog den 21 juni 1989 åt en särskild utredare1 att

göra en förutsättningslös översyn av statens roll i den

exportfrämjande verksamheten vid Sveriges exportråd inkl. dess

utlandsorganisation. Utredaren har presenterat sina överväganden

och förslag i betänkandet (SOU 1991: 3) Statens roll vid främjande

av export. En sammanfattning av betänkandet är fogad till

propositionen

som bilaga 1.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna

återfinns i bilaga 2. De kompletta remissyttrandena finns

tillgängliga

 i utrikesdepartementets handelsavdelnings ärende med dnr 90/1991.

2 Statens roll vid främjande av export

2.1 Mål och motiv för en statlig exportfrämjandepolitik

Regeringens bedömning: Selektiva åtgärder till stöd för näringslivet

bör begränsas till områden där det finns tydliga samhällsekonomiska

motiv för statliga insatser. Exportfrämjandet är ett sådant

område. Med den omläggning som sker av den ekonomiska politiken

i riktning mot generellt verkande åtgärder för att främja

svenskt näringslivs konkurrenskraft kan dock statens insatser även

på detta område begränsas. Under den kommande treårsperioden

föreslås en halvering av det statliga anslaget. Genom den förda

politiken skapas också bättre förutsättningar för företagen

att själva svara för en större del av kostnaderna för olika

exportfrämjande aktiviteter.

 Exportfrämjandepolitikens mål bör vara att främja svenskt

näringslivs export och internationalisering på ett sätt som positivt

påverkar Sveriges långsiktiga välfärdsutveckling.

 Staten bör lägga ett tydligt uppdrag på exportrådet för att

få vissa tjänster utförda som ter sig samhällsekonomiskt angelägna.

 Utredningens bedömning: I exportrådsutredningen konstateras att

någon djupare analys av statens ansvar på exportfrämjandeområdet

inte förefaller ha gjorts vid exportrådets tillkomst i början

av 1970-talet. Man utgick från att staten hade en roll att spela

med hänsyn till exportens betydelse för den svenska ekonomin

och till de externa balansproblemen. Det ansågs att insatserna borde

göras tillsammans med näringslivet i en gemensam organisation

med statliga bidrag till verksamhetens finansiering. Bakgrund var

också den verksamhet som tidigare bedrivits av Sveriges Allmänna

Exportförening och av staten, samt exportfrämjandesatsningar från

andra länders sida.

 Exportrådsutredningen har haft som huvuduppgift att analysera frågan

om statens mål och motiv för ett fortsatt engagemang i den

exportfrämjande

verksamheten vid Sveriges exportråd i ett samhällsekonomiskt

sammanhang

och mot bakgrund av en utvärdering av den hittillsvarande

verksamheten

jämte förändringar i förutsättningarna för det statliga

engagemanget.

 Utredningen konstaterar sammanfattningsvis att den ekonomiska

politiken

har till uppgift att skapa sådana villkor att svenska produkter kan

säljas på utländska marknader på ett effektivt och konkurrenskraftigt

sätt, och att Sverige i det syftet handelspolitiskt verkar för

ett fritt utbyte av varor och tjänster mellan länder. Utredningen

har inte funnit några bärande motiv för en svensk exportpolitik

med betydande selektiva insatser till stöd för exporten. Utredningen

konstaterar vidare att förutsättningarna för det statliga

exportfrämjandet

har ändrats. Utredningen konstaterar också att företagen själva

står för den helt övervägande delen av de samlade insatserna

för att marknadsföra och sälja svenska produkter utomlands.

 Utredningen konstaterar vidare att det är svårt att bedöma de

kvantitativa effekterna på svensk export av de insatser som gjorts

genom Sveriges exportråd och att svensk export knappast skulle

påverkas

betydligt på kort sikt om stödet via exportrådet föll bort.

Om exportrådet inte fanns skulle detta dock få kännbara konsekvenser

för företagen vad gäller tillgången på relevant handelsinformation

från exportserviceinriktade exportrådsenheter i Sverige och i

utlandet.

Uteblivandet av utställningar och andra manifestationer utomlands

för svensk industri skulle likaledes på längre sikt kunna ge

negativa effekter på exporten, varjämte exporten från exportoerfarna

mindre företag sannolikt skulle påverkas. Däremot bedöms effekterna

på de större företagen bli mindre. Det konstateras att en stabil

efterfrågan finns på exportrådets tjänster från exportföretagen

och att detta tyder på att verksamheten är uppskattad. Utredningen

konstaterar att det torde stå utom allt tvivel att exportrådets

insatser har en kvalitetshöjande effekt på exporten.

 Mot bakgrund av ovanstående samt en samhällsekonomisk analys drar

utredningen slutsatsen att det är ett statligt intresse att även

i fortsättningen lämna visst stöd till den exportfrämjande

verksamheten vid Sveriges exportråd, samtidigt som förutsättningarna

har ändrats på ett sådant sätt att det statliga stödet kan

minska. Syftet är att genom vissa strategiska insatser förbättra

marknadernas funktionssätt, t. ex. genom att undanröja

informationsbrister,

underlätta uppbyggnaden av nätverk av relationer samt initiera

s. k. spjutspetsaktiviteter.

 Remissinstanserna: De som har yttrat sig tillstyrker i stort

utredningens

bedömning rörande mål och motiv för ett fortsatt statligt engagemang

i exportfrämjande verksamhet genom Sveriges exportråd.

 Sveriges Allmänna Exportförening (SAE) anser att grundläggande

för föreningens och det privata näringslivets syn är att det

är värdefullt med ett samlat och och kompetent exportfrämjande

organ för att stärka företagens internationella konkurrenskraft

på utlandsmarknaderna. Föreningen anser att i dagens hårdnande

affärsklimat med allt större affärsverksamhet över gränserna

och därmed hårdnande konkurrens är internationalisering av största

vikt också för svenskt näringsliv. Många företag i Sverige,

 framför allt de mindre, saknar exporterfarenhet och kan behöva

kvalificerad hjälp. En mer pragmatisk inställning rekommenderas

snarare än att i alltför stor utsträckning hårdra nationalekonomiska

motiv för statens insatser.

 Exportrådet framhåller att utredningen konstaterat att det finns

starka samhällsekonomiska motiv för ett statligt engagemang. I

den politiska praktiken är det enligt rådet ambitionen att slå

vakt om välfärden genom ökad export som leder till anspråk

på statligt exportfrämjande. I rådande ekonomiska läge med

konjunkturella men även strukturella kristecken, minskande

nyföretagande

m. m. måste det enligt rådet vara en central samhällsekonomisk

uppgift att bana väg för företag som kan bli nya motorer för

export, sysselsättning och tillväxt. Det finns alltså skäl

att satsa särskilt på de mindre företagen.

 Grossistförbundet instämmer i att statligt stött exportfrämjande

från såväl nationalekonomisk som från företagsservicesynpunkt

är motiverat. Förbundet nämner främst exportservice men också

insatser där det övergripande "svenska" intresset kan vara större

än de enskilda företagens.

 Handelskammarförbundet anser att det finns ett visst behov av

stödjande

åtgärder, främst till de små företagen, för att underlätta

deras exportansträngningar. Mycket av denna assistans måste av

nödvändighet helt eller delvis finansieras av staten.

 Kommerskollegium redovisar de svenska internationella

förpliktelserna

i fråga om statliga stödåtgärder och drar slutsatsen att merparten

av den statsstödda verksamhet som föreslås i utredningen bör

vara förenlig med gällande internationella åtaganden och EGs

bestämmelser. Detta stöds av förhållandet att de svenska

stödåtgärderna

inte är unika internationellt sett.

 Skälen för regeringens bedömning: Det är en huvuduppgift

för den ekonomiska politiken att bryta den ekonomiska stagnationen

och lägga grunden för en ny period av tillväxt, företagande

och utveckling. Av största vikt för Sveriges ekonomiska utveckling

under 1990-talet blir att små- och nyföretagandet får en renässans

och att skattetrycket minskar. Regeringens politik syftar till ett

förbättrat klimat för företagande och investeringar och till

förstärkt konkurrenskraft.

 Avgörande för näringslivets och exportens utveckling är att

den ekonomiska politiken bidrar till ett bra klimat för företagande

i Sverige, samtidigt som den internationella ekonomiska politiken

och handelspolitiken skapar förbättrade möjligheter för svensk

industri att konkurrera i andra länder. Selektivt statligt stöd

till branscher och företag bör avvecklas både av principiella

och statsfinansiella skäl, utom i de fall då insatserna är

samhällsekonomiskt

motiverade och av strategisk betydelse.

 Utredningen har på ett förtjänstfullt sätt diskuterat mål

och motiv för ett fortsatt statligt engagemang i den exportfrämjande

verksamheten vid Sveriges exportråd. I likhet med utredningen anser

regeringen att det finns samhällsekonomiska motiv för statligt

stöd till insatser framför allt för att erbjuda sådan information

och rådgivning och skapa sådana nätverksrelationer som kan vara

av betydelse för svensk export. Vidare anser regeringen att det

finns anledning att vidta särskilda åtgärder för att främja

de små och medelstora företagens export och internationalisering.

Verksamhet på områden där det finns privata alternativ bör begränsas

till områden där exportrådet har särskild kompetens och kapacitet

och där aktiviteterna utgör naturliga komplement till den statsstödda

verksamheten. Även om enskilda företag kan ha intresse av att

export subventioneras leder dylika subventioner till snedvridningar

och välfärdsförluster. Rena exportsubventioner är dessutom

förbjudna i internationella överenskommelser.

 Regeringen gör alltså, liksom ett antal remissinstanser, bedömningen

att det finns samhällsekonomiska motiv för staten att även

i fortsättningen avdela visst finansiellt stöd till delar av Sveriges

exportråds verksamhet, framför allt med inriktning på de små

och medelstora exportoerfarna företagens situation. I enlighet med

utredningens förslag bör staten lägga en preciserad beställning

på exportrådet för att få ett antal tjänster utförda som

ter sig samhällsekonomiskt angelägna. Regeringen återkommer i

det följande med förslag till en precisering av syftet med den

statliga finansieringen. Förslagen innebär en koncentration jämfört

med nuläget.

 Sveriges Allmänna Exportförening har ställt sig bakom de mål

och motiv för statlig medverkan som nu har angetts, vilket avspeglas

i förslag till avtal (avsnitt 4).

 Samarbetet mellan staten och näringslivet bör alltfort återspeglas

i ett särskilt avtal som regeringen återkommer till i det följande.

2.2 Exportfrämjande verksamhet

Regeringens bedömning: Statens stöd till exportrådet bör utifrån

en samhällsekonomisk bedömning inriktas på följande aktiviteter:

1. upplysnings- och rådgivningsverksamhet,

2. vissa projekt/aktioner, i samverkan med företag, vilka syftar till

a. utveckling av exportoerfarna, framför allt små och medelstora,

 företags export,

b. export till svårbearbetade eller avlägsna men lovande marknader,

c. större manifestationer med inriktning på svenskt näringsliv

eller svensk industri, efter samråd med utrikesdepartementet (UD).

 Utredningens bedömning: Utredningen anser som tidigare nämnts

att staten i första hand bör främja export i ett långsiktigt

perspektiv genom att avhjälpa informationsbrister och stödja

vissa slag av spjutspetsinsatser. Utredningen har dragit slutsatsen

att staten även i fortsättningen bör anslagsfinansiera exportservice

i form av upplysning och rådgivning m. m. Vidare anser utredningen

att staten bör fortsätta att medverka i vissa kollektiva satsningar

i samarbete med företag, s. k. aktioner. I första hand bör aktioner

som syftar till att vinna insteg på avlägsna eller svårbearbetade

men lovande marknader kunna få stöd. Staten bör också hjälpa

företag -- framför allt mindre och exportoerfarna -- att övervinna

"tröskelproblem" vid initierande av eller expansion av export.

Slutligen

anser utredningen att vissa mer allmänt reklambetonade

manifestationer

för svensk industri och svenskt näringsliv i form av utställningar

och delegationsresor bör få statligt stöd, då effekterna för

företagen själva av sådana aktioner är långsiktiga och osäkra.

 Stöd till svensk projektexport och konsultstöd infördes i slutet

av 1970talet. Stödformerna avser att ge svenska systemleverantörer

möjlighet att i internationell konkurrens ta huvudansvar eller

delat ansvar för sammanhållna projekt och att stimulera företagen

att ge fler anbud än annars. Båda stödformerna är utformade

som garantisystem. Utredningen konstaterar att en utvärdering visar

att det finns motiv för att behålla de båda stödformerna. Vissa

förslag ges till smärre justeringar i villkoren.

 Remissinstanserna: Tillstyrker i stort utredningens förslag i dessa

avseenden.

 SAE understryker att exportservice är en grundläggande beståndsdel

i rådets verksamhet. När det gäller exportaktioner påpekar SAE vikten

av

en hård kontroll från ledningens sida så att förberedelsekostnaderna

minimeras. Uppdragsverksamhet bör enligt SAE ske till marknadsmässig

prissättning men SAE pekar också på betydelsen av att rådet kan

ta på sig uppdrag till rimliga priser för mindre företag.

 Exportrådet delar uppfattningen att det finns goda skäl att nu

stärka rådets insatser för de mindre företagen. Det finns också

enligt rådet anledning att intensifiera spjutspetsinsatserna. Den

föreslagna koncentrationen av de statliga insatserna kan öka

slagkraften.

Samtidigt anser sig rådet ha till uppgift att betjäna den svenska

exportindustrin i hela dess bredd. Tjänsteutbudet bör enligt

exportrådet

avspegla de för företagen mest angelägna behoven.

Uppdragsverksamheten

bör bedrivas på marknadens villkor.

 Delegationen för mindre företag anser att en utökad satsning

på småföretag är välbetänkt, särskilt med tanke på den

goda exportpotential som finns där. Exempel på insatser som bör

stärkas är exportchef-att-hyra, uppsökande verksamhet,

mässframträdanden

m. m. Delegationen ser exportrådet som en garant för ett

professionellt

samarbete och naturlig partner för de mindre företagen.

 EKN understryker behovet av samråd när aktioner planeras till

lovande men svårbearbetade marknader där landrisken också är

en viktig faktor.

 Skälen för regeringens bedömning: Sveriges exportråds nuvarande

verksamhet kan grovt indelas i tre kategorier -- exportservice,

exportaktioner

och exportuppdrag.

 Utredningen har ingående belyst dessa verksamhetsgrenars utveckling

genom åren såväl innehållsmässigt som ur finansieringssynvinkel.

Utredningen drar slutsatsen att aktiviteter inom samtliga tre områden

fyller angelägna syften, framför allt serviceverksamheten, och

att det finns fördelar med att hålla samman verksamheterna inom

en organisation.

 Regeringen delar utredningens i grunden positiva bedömning av

exportrådets

insatser. I enlighet med vad som tidigare framhållits bör dock

den helt eller delvis statsfinansierade verksamheten koncentreras

i förhållande till nuläget. Därvid skapas förutsättningar

för en minskning av statsanslaget. Även mot bakgrund av

utvecklingstendenserna

för svensk ekonomi, framför allt storföretagens internationalisering

och en förestående EGintegration, finns det skäl att koncentrera

den exportfrämjande verksamhet som bedrivs med statliga medel.

 Det är ett samhällsintresse att svenska företag, inte minst

de små och medelstora företagen, har tillgång till information

och sakkunnig rådgivning om främmande marknader,

avsättningsmöjligheter

för svenska produkter, samverkansmöjligheter med utländska företag,

legala förhållanden, handelsteknik m. m.

 Resurser för sådan information och rådgivning behöver finnas

tillgängliga både i Sverige och på utlandsmarknaderna också för

besvarandet av förfrågningar från utländska företag angående

import från Sverige m. m. Vad som i allmänhet anses innefattas

i verksamheten exportservice svarar mot ett sådant informationsbehov

som det därmed är en statlig angelägenhet att stödja finansiellt.

En väl utbyggd, effektiv efterfrågestyrd exportservice bör vara

det centrala i exportrådets verksamhet, såväl i Sverige som i

utlandet.

 Vid sidan av en efterfrågestyrd exportservice förekommer också

en uppsökande exportservice, varmed förstås informationsinsamling,

utvärdering och analys av marknadspotentialer för svensk export.

Sådan serviceverksamhet kan vara av stor betydelse inte minst för

små och medelstora företag. Dock bör tyngdpunkten ligga på den

efterfrågestyrda delen.

 Enligt regeringens mening bör exportservice även framgent

finansieras

genom statsanslag och företagens abonnemangsavgifter. I högre

utsträckning än i dagsläget bör avgiftsdebitering emellertid

också kunna komma i fråga.

 Staten medverkar idag i finansieringen av en rad s. k.

exportaktioner

med större eller mindre del av totalkostnaden. Enligt regeringens

mening bör omfattningen av den aktionsverksamhet som sker med

statligt

stöd reduceras. Huvudprincipen bör vara att aktionsverksamheten

bör bekostas av de deltagande företagen själva. Staten bör

i första hand finansiellt medverka i sådana aktioner som bistår

exportoerfarna mindre företag eller som inriktas mot komplicerade

men lovande marknader. Vidare bör vissa angelägna manifestationer

kunna få visst statsstöd.

 Exportrådet har under åren initierat en rad aktioner med deltagande

på hög nivå vilka till stor del har haft karaktären av allmänna

Sverigemanifestationer, med inriktning på att främja svenskt

näringslivs

intressen. Exempel på sådana manifestationer är högnivådelegationer

och deltagande i stora utställningar. Statlig medverkan i vissa

manifestationer bör även fortsättningsvis kunna ske, dock i

mindre utsträckning än tidigare och efter samråd med UD. Aktionerna

har bl. a. till syfte att väcka intresse för Sverige och därmed

kan de också ha positiva effekter för turismen till Sverige.

Exportrådet

har, inte minst tillsammans med de större svenska exportföretagen,

gjort betydelsefulla insatser när det gäller bilden av Sverige

som avancerad industrination utomlands.

 Aktioners finansiering delas i regel mellan staten och medverkande

företag enligt fördelningen 40--60 %

. Denna fördelningsnyckel riskerar enligt utredningen att leda till

suboptimeringar eftersom företag genom subventioneringen kan få

bidrag till aktioner som antingen har tvivelaktigt värde från

kommersiell synpunkt eller skulle ha genomförts även utan statliga

medel. Samtidigt bör påpekas att företagen i enskilda aktioner

ofta har stora kostnader som inte redovisas över exportrådets

budget och som därför bör beaktas vid uppskattningen av den

samlade kostnadsfördelningen. Den hittills tillämpade fördelningen

bör enligt regeringens mening ersättas med en möjlighet att

från fall till fall bedöma den lämpliga kostnadsfördelningen

mellan staten och företagen.

 Antalet exportaktioner bör i framtiden kunna begränsas avsevärt.

Det ankommer på exportrådets ledning och styrelse att etablera

procedurer

för en noggrann prövning av förslag till exportaktioner samt

att avgöra vilka aktioner som skall genomföras med statlig

delfinansiering,

inom ramen för här redovisade riktlinjer.

 Exportrådets aktionsverksamhet bör ha goda möjligheter att i

ökande grad drivas på affärsmässiga villkor, dvs. utan statlig

finansiering framför

allt såvitt avser större företag, delvis inom ramen för etablerade

s. k. samverkansgrupper.

 Enligt regeringens mening finns det av principiella skäl egentligen

inget intresse för staten att via exportrådet bedriva sådan uppdrags-

och konsultverksamhet på exportfrämjandeområdet som likaväl

skulle kunna omhändertas av privata företag och sammanslutningar.

Uppdragsverksamheten tjänar emellertid som ett viktigt komplement

till rådets övriga tjänsteutbud, framför allt på utlandsmarknaderna.

Det är väsentligt att uppdragsverksamheten bedrivs på affärsmässiga

villkor, något som det borde finnas goda förutsättningar för

genom exportrådets ställning och kompetens. Inte heller bör

införsäljning

av uppdrag finansieras med statliga medel, även om uppsökande

exportservice delvis kan skapa förutsättningar för ökad

uppdragsvolym.

Uppdragsverksamheten bör vara ett resultat av efterfrågan från

företagen och verksamheten bör inte tränga ut ändamål som

statsanslaget är avsett att finansiera.

 Utredningen har berört frågan om en utvidgning av exportrådets

ansvarsområde till att inkludera även importfrämjande, mot bakgrund

av att inslaget av importvaror i svensk export är så stort.

Regeringens

bedömning är att det för närvarande inte finns tillräckliga

skäl att förorda en dylik förändring av exportrådets uppgifter

och karaktär. I stället bör ett nära samarbete ske med importörernas

organ, framför allt Grossistförbundet Svensk Handel.

 Regeringen har erfarit att en diskussion har förts inom vissa

näringslivsorganisationer

om möjligheten att tillskapa en ny i huvudsak näringslivsfinansierad

organisation för service m. m. på hela utrikeshandelsområdet.

Detta är i första hand en fråga för näringslivsorganisationerna,

men regeringen är givetvis beredd att diskutera de konsekvenser

detta kan få för organisationen av exportfrämjandet.

 Några remissinstanser har berört frågan om allmän och kommersiell

information. I denna fråga understryker regeringen det angelägna

i att ett närmare samarbete etableras mellan exportrådet och Svenska

Institutet för produktion av allmänt Sverige-informationsmaterial.

Exportrådets verksamhet omfattar även tjänstenäringar som t.

ex. turismen till Sverige.

2.3 Exportfrämjandets organisation i Sverige

Regeringens bedömning: Sveriges exportråd är den centrala

organisationen

på det exportfrämjande området. Verksamheten bör bedrivas i

en organisation med inriktning på huvudkategorierna exportservice,

exportaktioner och exportuppdrag. Exportrådet bör liksom hittills

administrera handelssekreterarnas verksamhet och ha en

ledningsfunktion

för exportfrämjande verksamhet vid utrikesrepresentationen samt

annan exportfrämjande verksamhet utomlands med statliga inslag.

Kontakterna och samarbetet med andra organ med exportfrämjande inslag

i sin verksamhet, i första hand utvecklingsfonderna och

handelskamrarna

i såväl Sverige som i utlandet, måste förstärkas. Dessa organ

bör i ökad utsträckning kunna fungera som exportrådets regionala

nätverk.

 Styrelsen för exportrådet bör få sin ställning stärkt och

inslaget från näringslivet öka. Antalet styrelseposter bör minska.

 Utredningens bedömning: Stämmer i dessa avseenden överens med

regeringens. Utredningen har därutöver framfört vissa förslag

rörande inrättandet av ett stabsorgan för strategisk planering

samt rörande exportrådets interna organisation.

 Remissinstanserna: Understryker allmänt exportrådets centrala

roll. Olika synpunkter framförs på utredningens förslag till

ny organisation av exportrådet. Den interna organisationen är enligt

flera remissinstanser en fråga för exportrådets ledning och styrelse.

 SAE anför att det s. k. sammanhållna konceptet med exportservice,

kollektiva aktioner och uppdrag i en gemensam organisation är

värdefullt

och att det även i fortsättningen bör utgöra en grundprincip

för rådet. SAE anför vidare att en naturlig strävan bör

vara att hålla basorganisation och administration så liten som

möjligt

utan att det går ut över verksamheten. SAE understryker det angelägna

i att rådet löpande prövar i vad mån organisationen är den

som bäst svarar mot efterfrågan och behov. SAE anser också att

det är viktigt att organisationsstrukturen inte blir låst utan

 omprövas i takt med näringslivets och marknadernas utveckling.

Likaså är det enligt SAE naturligt att rådet bör ha frihet

att fritt bedriva den verksamhet som kan ske med

företagsfinansiering.

 Ett fåtal instanser har yttrat sig i frågan om styrelsen och ett

stabsorgan.

 SAE delar bedömningen att styrelsen bör bli mer aktiv. Den kan

även bli mindre. SAE önskar ytterligare renodla styrelsen så

att styrelserepresentanterna bör väljas enbart på grundval av

kompetens på exportområdet. Ett slags representantskap bör enligt

SAE bildas för diskussioner mellan de två huvudmännen i övergripande

frågor. SAE anser att frågan om ett stabsorgan för att följa

utvecklingen på det närings- och industripolitiska planet samt

rådets verksamhet i den belysningen får bedömas av rådets ledning.

Exportrådet är inne på samma bedömning avseende styrelsens

arbetssätt,

samrådsformer mellan huvudmännen och stabsorganet.

 Frågan om exportrådets juridiska status har berörts av några

instanser.

 SAE anser att det dubbla huvudmannaskapet har ett värde i sig.

Den statlige huvudmannen disponerar över stora ekonomiska resurser,

ett kontorsnät över hela världen och ger en värdefull officiell

"hatt" åt exportrådet. Den private huvudmannen ger en identifikation

åt rådet som är viktig för förtroendet i näringslivet.

SAE anser att samarbetet genom avtalet har fungerat bra. Enligt SAE

är det tveksamt om några särskilda fördelar kan nås med

aktiebolagsformen.

Detta bör dock enligt SAEs mening inte hindra att man kan överväga

bolagisering av någon enskild verksamhet eller handelskontor där

så bedöms lämpligt. Associationsformen ideell förening för

själva exportrådet anses kunna vara rimlig.

 Institutet för utländsk rätt (IUR) är inne på samma tanke

avseende den associationsrättsliga formen och konstaterar att

exportrådet

i aktiebolagsform och i dotterbolag må kunna driva sådan verksamhet

som lämpar sig för renodlat kommersiell hantering.

 Samarbete med andra organ har tagits upp av ett antal

remissinstanser,

som uttrycker intresse för fortsatt och utökat samarbete med

exportrådet.

 SAE delar utredningens syn på angelägenheten av samordning mellan

exportrådet och andra statliga exportfrämjande verksamheter, framför

allt utvecklingsfonderna. Exportrådet anser att rådets roll bör

befästas vad gäller samordning av andra organisationers

exportfrämjande.

Handelskammarförbundet påtalar vikten av lokal närhet i landet.

Handelskamrarna kan på ett kostnadseffektivt sätt medverka till

att det statliga exportfrämjandet når ut till företag i olika

branscher i skilda delar av landet. En väsentlig förstärkning

kan enligt förbundet ske av den exportfrämjande verksamheten genom

en sammankoppling av exportrådets centrala roll med det lokalt

förankrade

internationella nätverk som handelskamrarna utgör. Detta kan enligt

förbundet även komma rådets utlandsorganisation tillgodo.

 Företagarnas Riksorganisation betonar vikten av att frågan om

exportrådets befattning med importfrågor undersöks ytterligare.

Grossistförbundet understryker importens betydelse för exporten

och ser gärna att samarbetet utökas ytterligare.

 Flera instanser tar upp frågan om de regionala utvecklingsfonderna.

RRV, SIND, Landstingsförbundet, statskontoret och

utvecklingsfondernas

VD-råd pekar på vikten av att fonderna kan utgöra det regionala

kontaktnätet för exportrådet för ökad kontakt med de små

företagen. Landstingsförbundet pekar vidare på att fonderna själva

avgör hur verksamheten skall utformas. Skälet till att fonderna

stöttar små företag med exportfrämjande beror troligen på

att rådet hittills inte prioriterat dessa. Utvecklingsfondernas

VD-råd

anför också att fonderna och exportrådet till stora delar arbetar

 med olika kunder och att organisationerna därför kompletterar

varandra. Fonderna måste enligt VD-rådet ha en internationell

kompetens

för att långsiktigt kunna arbeta med företagsutveckling men

inriktningen

synes vara att fonderna inte skall representeras på

utlandsmarknaderna.

 Skälen för regeringens bedömning: Som tidigare har framhållits

är Sveriges exportråd den centrala serviceorganisationen på det

exportfrämjande området. I likhet med utredningen anser regeringen

att det finns klara fördelar med det dubbla huvudmannaskapet genom

staten och näringslivet företrätt av Sveriges Allmänna

Exportförening.

Detta samarbete skapar ömsesidig legitimitet för verksamheten

och manifesteras också genom det gemensamma ansvaret för

finansieringen

av verksamheten. Det finns således många skäl som talar för

ett fortsatt samarbete mellan staten och näringslivet i Sveriges

exportråd.

 Det finns också andra organisationer i Sverige som har verksamhet

med exportfrämjande inslag. Detta gäller t. ex. de regionala

utvecklingsfonderna

men också privata organisationer som handelskammare m. fl.

 Det är väsentligt att fungerande, effektiva och harmoniska

relationer

råder mellan dessa organ och exportrådet och att de samlade

resurserna

utnyttjas på ett sätt som är effektivt och rationellt.

 De regionala utvecklingsfonderna utgår i sin verksamhet från en

helhetssyn på de små och medelstora företagen och de tillväxthinder

dessa kan möta. Målsättningen för fonderna är främst att

medverka till att avhjälpa olika former av kompetensbrister som

kan föreligga. Det kan gälla bl. a. administration, marknadsföring,

produktionsorganisation och teknikutveckling. Vidare arbetar fonderna

med finansieringsfrågor tillsammans med olika aktörer på

kapitalmarknaden.

De problem som mindre företag har att övervinna när de börjar

exportera är bara en typ av hinder som de möter i sin

tillväxtprocess,

och dessa problem kan ofta inte särskiljas från andra

kompetensbrister

som kan föreligga. Av denna anledning finns det skäl att inte

behandla exportfrågorna helt skilt från andra problem i småföretagen.

Emellertid kräver dessa frågor i väsentlig utsträckning ett

expertkunnande som utvecklingsfonderna inte kan upprätthålla inom

den egna organisationen. Därför är det naturligt att fonderna

i första hand vänder sig till exportrådet då mer omfattande

insatser på exportfrämjandeområdet är aktuella. Utvecklingsfonderna

och exportrådet bör därmed ses som organ som kompletterar varandra

i förhållande till företagen och utvecklingsfonderna bör liksom

hittills kunna anlitas av exportrådet som dess regionala nätverk.

 Samarbete med exportrådet bör etableras så snart en fond planerar

att ta något mer betydande initiativ på exportfrämjandeområdet.

Omvänt bör exportrådet i sin uppsökande verksamhet avseende

små och medelstora företag samverka med de regionala

utvecklingsfonderna.

 Samtidigt bör understrykas att den hårdare prioriteringen av de

statliga medlens användning inom exportrådet som har förordats

i det föregående inte bör urholkas genom att företagen istället

kan vända sig till utvecklingsfonder för att få stöd utan motsvarande

prioritering. Det bör också vara ett samhällsintresse att undvika

det dubbelarbete som skulle bli följden om utlandsrepresentation

etablerades av utvecklingsfonderna.

 Även handelskammare bör i högre grad kunna fungera som exportrådets

 regionala organisation i Sverige. Allmänt sett är det väsentligt

att exportrådet, utvecklingsfonder och handelskammare på det lokala

planet samordnar sin verksamhet i syfte att underlätta för företagen

och i syfte att kunna erbjuda effektivare service. Lokalgemenskap

kan underlätta sådant samarbete. Det finns många exempel på

utomordentligt

gott samarbete mellan exportrådet, utvecklingsfonder och

handelskammare

och regeringen förutsätter att detta samarbete ytterligare fördjupas

och utvidgas. Regeringen har erfarit att alla berörda parter har

ett intresse av att gå vidare med konkreta åtgärder på detta område.

 Exportrådets juridiska form har varit oklar alltsedan rådets start.

Den nuvarande ordningen med ett avtal som grund för en institution

som exportrådet har vunnit hävd och problem som har uppkommit med

den obestämda formen har lösts. Enligt utredningen vore det dock

fördelaktigt om rådet för framtiden kunde finna en erkänd

associationsrättslig form, vilket bl. a. också IUR pekar på.

Utredningen

har diskuterat olika organisationsformer och rekommenderat att rådet

formellt betecknas som en ideell förening. Mot bakgrund av att

nuvarande ordning blivit allmänt accepterad finns emellertid enligt

regeringens mening ingen anledning att göra några ändringar.

 Exportrådets hemmaorganisation skall liksom hittills ha det

övergripande

ledningsansvaret för rådets utlandsorganisation. Administrationen

av utlandsorganisationen bör bekostas med statliga medel som för

närvarande sker.

 Utredningen har som nämnts föreslagit en omorganisation av rådet

så att organisationen klarare skulle återspegla den delade

finansieringen.

 Enligt regeringens mening är detta i första hand en fråga för

rådets ledning och styrelse. Regeringen har erfarit att rådets

styrelse

på förslag av verkställande direktören nyligen beslutat om

en ny organisationsstruktur och att styrelsen understrukit vikten

av att exportrådet ges en tydligare arbetsform internt och externt,

inklusive en tydligare resultatuppföljning. Den nya organisationen

bör också kunna leda till ett närmare samarbete med utvecklingsfonder

och handelskammare. En effekt av de minskade statsanslagen blir

sannolikt

att exportrådets hemmaorganisation kommer att reduceras.

 Under diskussionen om exportrådets organisation i Sverige och i

ljuset av regeringens förslag rörande statsanslagets storlek och

användning har frågan uppkommit om inte huvuddelen av

aktionsverksamheten

och uppdragsverksamheten, vilka förutsetts bedrivas på affärsmässiga

villkor, lämpligen skulle kunna särskiljas från

exportserviceverksamheten

och bedrivas i ett särskilt bolag. Regeringen ställer sig positiv

till en fortsatt diskussion i denna fråga.

 Styrelsen har en viktig roll i rådets verksamhet som det högsta

beslutande organet. Styrelsens roll bör stärkas. Denna uppfattning

delas av de remissinstanser som har yttrat sig. Styrelsen bör liksom

hittills tillsättas med lika många ledamöter av varje huvudman.

Antalet personer bör dock kunna minska till totalt åtta från

nuvarande

sexton inklusive suppleanter.

 Styrelseledamöterna bör väljas utifrån erfarenhet, kompetens

och allmän lämplighet med hänsyn till exportrådets uppgifter.

En bred näringslivsbakgrund är önskvärd liksom även annan

bakgrund med samhällsekonomisk inriktning. Med hänsyn till vad

som tidigare har anförts om att små och medelstora företag bör

prioriteras i exportrådets verksamhet är det önskvärt att företrädare

för denna företagsgrupp finns representerade i rådets styrelse.

Vidare bör det finnas ledamöter med erfarenhet från andra

verksamheter

som exempelvis utvecklingsfonder och handelskammare i styrelsen i

syfte att skapa tydliga samarbetsrelationer mellan exportrådet och

sådana organ samt för att främja ett effektivt utnyttjande av

de samlade exportfrämjande resurserna. Enligt regeringens mening

är det naturligt att ordföranden tas ur den krets ledamöter

som Exportföreningen utser.

 För att få till stånd ett effektivare samarbete mellan exportrådet,

handelskammare och utvecklingsfonder bör exportrådet ta initiativ

till särskilda referensgrupper eller liknande knutna till

exportrådets

ledning, där frågor rörande samarbete och samordning av den

exportfrämjande

verksamheten kan diskuteras.

 Sveriges Allmänna Exportförening har föreslagit att någon

form av representantskap eller liknande med representanter för staten

resp. Exportföreningen bör skapas för diskussion om övergripande

frågor som rör samarbetet mellan de två huvudmännen. Regeringen

ställer sig positiv till detta förslag och en bestämmelse härom

har intagits i det förslag till reviderat avtal mellan de två

huvudmännen

som redovisas i det följande.

 Utredningen har som nämnts föreslagit att ett stabsorgan för

omvärldsanalys och strategisk planering knyts till ledningen för

exportrådet. Denna stabsenhet skulle ge ledningen rekommendationer

avseende aktionsverksamheten, följa utvecklingen i andra länders

exportfrämjande system m. m.

 Det är viktigt att exportrådet baserar sina prioriteringar i vad

avser fältorganisationen och den exportfrämjande verksamheten

på kvalificerade framförhållande omvärldsanalyser rörande

den ekonomiska utvecklingen på aktuella marknader. Kompetens

härvidlag

finns inom exportrådet men även i hög grad inom t. ex.

utrikesdepartementet,

finansdepartementet, exportkreditnämnden, konjunkturinstitutet och

kommerskollegium. Det kan därför vara naturligt att rådet i sin

verksamhet så långt möjligt tar tillvara andras kunskaper och

erfarenheter i dessa avseenden och att ett samrådsförfarande

etableras

med deltagande av ovannämnda organ med syfte att ge exportrådet

råd vad gäller marknadsprioriteringar. Det ankommer på exportrådets

ledning och styrelse att i övrigt bedöma behovet av ett stabsorgan.

2.4 Exportfrämjandets organisation i utlandet

Regeringens bedömning: Handelskontoren och utrikesförvaltningens

utlandsmyndigheter är en viktig resurs i det exportfrämjande arbetet.

Frågan om handelskontorens antal och lokalisering bör kontinuerligt

prövas av exportrådets ledning och styrelse i ljuset av

marknadsprioriteringar,

företagens efterfrågan och finansiella förhållanden. En utgångspunkt

för överväganden angående utlandsorganisationen bör vara

behovet av exportservice och efterfrågan på stöd för exportaktioner.

Förekomsten av andra organ eller sammanslutningar som tillhandahåller

tjänster på exportfrämjandeområdet bör också beaktas. En

ökad flexibilitet är önskvärd vad gäller formerna för

utlandsrepresentationen, bl. a. i vad avser samarbete med

handelskammare.

Exportrådet bör inte via handelskontoren engagera sig i direkt

handelsverksamhet.

 Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna: De som har yttrat sig om utlandsorganisationen

understryker i stort kravet på flexibilitet i utlandsorganisationen.

 SAE anser att fältorganisationen kontinuerligt bör anpassas till

ändrade förhållanden i stationeringsländerna. Den centrala

uppgiften för exportrådet ligger i att vidmakthålla en slagkraftig

och flexibel fältorganisation. Fristående handelskontor anses vara

ett centralt inslag i denna organisation i de länder där sådana

bedöms som angelägna. I fråga om vilka länder som bör ha

fristående handelskontor menar SAE att de kriterier utredningen för

fram -- och som delas av SAE -- inte bör leda till slutsatsen att

sådana kontor inte bör finnas i Europa. Målsättningen att hjälpa

mindre företag motiverar enligt SAE att sådana kontor finns i flera

västeuropeiska länder. SAE delar inte utredningens tveksamhet

rörande behovet av handelskontor i Västeuropa. För framför

allt mindre företag torde steget till dess att EG-marknaden upplevs

som en hemmamarknad enligt SAE vara betydande. Hänsyn måste enligt

SAE givetvis tas till eventuella nya EGregler. Intressanta andra

marknader

anges vara Östeuropa och Fjärran Östern.

 Exportrådet för fram liknande tankar. Rådet pekar också på

att närmare samarbete har vuxit fram med lokala handelskammare

i vissa länder men att kamrarnas inriktning och kvalitet varierar.

 Svenska handelskammarförbundet framhåller att i ett framtida läge

där statligt stöd inte tillåts för exportfrämjande på marknader

inom EG kan en förstärkning av handelskamrarna utomlands inte

längre ske med statliga bidrag. Förbundet välkomnar mot denna

bakgrund utredningens resonemang om en starkare betoning i dagsläget

av de svenska utlandshandelskamrarna i exportfrämjandets

utlandsorganisation.

 Skälen för regeringens bedömning: Utlandsorganisationen utgör

en nyckelresurs i den exportfrämjande verksamheten. Det är således

av stor betydelse att en slagkraftig och flexibel utlandsorganisation

finns på de intressantaste och viktigaste marknaderna. På vissa

platser kan det vara

motiverat att ha särskilda handelskontor med handelssekreterare

som chefer medan det på andra är mer ändamålsenligt att

handelsfrämjandet

tas om hand av privata handelskammare med visst stöd från

exportrådet.

På andra platser åter kan handelsfrämjandet tas om hand av

utrikesförvaltningens

utlandsmyndigheter. Organisationen bör löpande omprövas av

exportrådets

styrelse och den organisationsform väljas som är lämpligast

med hänsyn till de skiftande förhållandena på olika marknader.

 När det gäller de marknader som bör bevakas av handelssekreterare

är det naturligt att utgå från de prioriteringar som har gjorts

under tidigare avsnitt. Handelssekreterare bör i första hand finnas

i länder som är särskilt intressanta för exportsatsningar

med statligt stöd, där behovet av tjänster är av sådan omfattning

att handelskontor är motiverade inte minst med tanke på de små

och medelstora företagen och där insatserna inte görs på ett

mer ändamålsenligt sätt genom utrikesrepresentationen, handelskammare

eller genom andra organ.

 Handelssekreterare finns sedan länge i de större länderna i

Västeuropa och i Norden. Mot bakgrund av att mindre företag

prioriteras

har handelssekreterarna i denna region viktiga arbetsuppgifter. Detta

har också starkt understrukits från flertalet remissinstansers sida.

Samtidigt har påpekats att det just i Västeuropa till en del finns

handelskammare och privata konsulter som kan tillhandahålla vissa

av de tjänster som nu ges av handelskontoren och som kan utvecklas

till alternativ till handelskontor. Enligt regeringens mening finns

mot denna bakgrund anledning att ha en öppen attityd till möjligheten

att på vissa håll ersätta handelskontor med samarbetsarrangemang

med privata handelskammare eller med andra former av representation.

 Mot bakgrund av förändringar i det exportfrämjande arbetet

och i omvärlden är som tidigare nämnts behovet stort av flexibilitet

i utlandsorganisationen. I takt med att förordnandena för nuvarande

handelssekreterare löper ut är det regeringens uppfattning att

organisationsform och arbetssätt bör ses över så att bästa

organisationsform kan erhållas i varje enskilt fall.

 Handelssekreterare utses enligt nu gällande ordning av regeringen

på förslag av exportrådet. Handelssekreterare är myndigheter

vars verksamhet regleras av en särskild av regeringen utfärdad

instruktion. Handelssekreterare rekryteras normalt från näringslivet

och erhåller tidsbegränsade förordnanden på normalt högst

fem år. Exportrådet har samtidigt ansvaret för ledning av

handelssekreterarnas

verksamhet.

 Enligt regeringens mening kan på vissa platser andra

anställningsförhållanden

och representationsformer än de som gäller för handelssekreterare

vara ändamålsenliga för exportrådets utlandsorganisation.

Önskvärdheten

 härav bör prövas från fall till fall i samband med att gällande

förordnanden löper ut. Exportrådet skulle därmed få större

frihet att besluta i person- och organisationsfrågor och att själv

besluta om anställningsvillkor och förordnandetider för

privatanställda

chefer för utlandskontoren. Bakgrunden till en sådan nyordning

är att erfarenheterna av nuvarande system för rekrytering och

förordnande av handelssekreterare inte är odelat positiva. De

av exportrådet rekryterade cheferna för utlandskontoren

skulle inte kallas handelssekreterare, eftersom denna titel är knuten

till de befattningshavare som utses av regeringen och vars verksamhet

styrs av en särskild av regeringen utfärdad instruktion.

 Under debatten om exportrådets utlandsorganisation har ibland

framförts

att handelskontoren borde ombildas till dotterbolag under

exportrådet.

Det är emellertid oklart vilka konsekvenser som en bolagisering

av handelskontoren skulle få på kontorens möjligheter att

tillhandahålla

exportservice. Även i andra avseenden, t. ex. vad gäller skatter

och status, har konsekvenserna av en bolagisering inte utretts.

Allmänt

sett är det regeringens mening att staten inte har något intresse

av att direkt eller indirekt engageras i en rent kommersiell

handelsverksamhet

samtidigt som viss uppdragsverksamhet är ett naturligt och värdefullt

komplement till handelskontorens exportservice.

 Utredningen har i diskussioner om fältorganisationen väckt frågan

om den form av exportfrämjande som bedrivs inom handelskontoren

är förenlig med EGs regelverk.

 Liksom kommerskollegium kan regeringen konstatera att hänsyn

givetvis

måste tas till svenska internationella förpliktelser ifråga om

statliga stödåtgärder -- GATT, EFTA-konventionen och

frihandelsavtalet

med EG -- vid utformningen av exportrådets statsstödda verksamhet.

Kollegiet erinrar om att bestämmelserna om statsstöd i

frihandelsavtalet

med EG i stort överensstämmer med de allmänna reglerna för

statliga stödåtgärder inom EG, dvs. Romfördragets artiklar

92--94. Såvitt kollegiet känner till finns inga speciella riktlinjer

för bedömning av exportfrämjande åtgärder av den typ som

tillhandahålls av exportrådet och exportrådets motsvarigheter i

andra länder.

 Regeringens bedömning är att det svenska statliga stödet till

exportrådet inte står i strid med internationella åtaganden eller

med reglerna i Romfördraget. Det kan samtidigt inte uteslutas att

kontrollen och övervakningen rörande statliga stödåtgärder

kan komma att skärpas ytterligare inom EG. Det är därför viktigt

att noga följa utvecklingen inom EG på detta område.

 Handelsfrämjande ingår som en viktig uppgift för

utrikesförvaltningen,

inte minst för utlandsmyndigheter i länder med stor svensk export

och där det inte finns någon handelssekreterare. Exportrådet

har som tidigare nämnts viss direktivrätt i exportfrämjande

angelägenheter över utlandsmyndigheterna. Enligt regeringens

uppfattning

har utrikesförvaltningen alltfort viktiga uppgifter vad gäller

handelsfrämjande på mer avlägsna och svårbearbetade marknader

där officiell status ofta är en fördel i det exportfrämjande

arbetet. Inte minst spelar utlandsmyndigheter en viktig roll när

det gäller att främja svenska företags möjligheter att delta

i stora projekt som involverar värdlandets myndigheter.

 Regeringen vill också understryka att rapportering från UDs

utlandsmyndigheter

i frågor rörande t. ex. import- och exportregleringar,

etableringsregler

samt valuta- och skattebestämmelser är av stor betydelse för

exportrådets kompetens vad gäller främmande marknader och därmed

för den exportservice som exportrådet erbjuder företagen. Allt

detta har givetvis konsekvenser för prioriteringar och rekrytering

inom utrikesförvaltningen.

 Samarbetet mellan exportrådet och utrikesförvaltningen är intensivt

och fungerar väl. Samråd sker när det gäller såväl den

löpande verksamheten som organisations- och personfrågor. I dessa

frågor är det givetvis väsentligt att samstämmighet föreligger

mellan de två organen. Det är också nödvändigt att exportrådet

samråder med UD innan förändringar görs i den egna

utlandsorganisationen.

Dessutom är det naturligt att sådana organisationsfrågor diskuteras

i det föreslagna representantskapet, bl. a. för att belysa

budgetkonsekvenser

och få en samlad bedömning av de totala statliga insatserna för

exportfrämjandet.

 Mot bakgrund av de nära relationerna mellan utrikesförvaltningen

och exportrådet vore det önskvärt om en högre grad av personutbyte

kunde äga rum i båda riktningarna. En modell som har prövats

i ett antal fall med goda erfarenheter är att exportrådet rekryterar

en senior kommersiell handläggare som placeras på den svenska

ambassaden

i det aktuella landet.

 Allmänt sett anser regeringen att det är väsentligt att fungerande

och effektiva samarbetsrelationer och tydliga ansvarsgränser råder

mellan olika svenska myndigheters och organs utlandsrepresentationer.

Detta gäller givetvis ambassader och handelskontor men också

STATT-kontor

och handelskammare. Inte minst bör de möjligheter till samarbete

och effektivisering som nya informationssystem erbjuder tas till

vara.

2.5 Finansieringsfrågor

Regeringens bedömning: Statens finansiering bör återspegla de

mål och den inriktning som har angetts tidigare. Mot bakgrund av

omläggningen av regeringens ekonomiska politik i riktning mot mer

 generellt verkande åtgärder och en hårdare prioritering utifrån

samhällsekonomiska utgångspunkter bör en väsentlig minskning

av statsanslaget vara möjlig. Näringslivets finansiering bör

liksom hittills ske genom abonnemang och ersättning för medverkan

i aktioner och för uppdrag. Vidare bör möjligheter prövas

till en ökad avgiftsdebitering.

 Utredningens bedömning: Bedömningen avseende finansieringskällor

stämmer överens med regeringens. Utredaren har haft i uppdrag

att presentera tre budgetnivåer -- en oförändrad samt två

neddragningsalternativ.

 Remissinstanserna: Uttalar sig i regel mot en sänkning av

statsanslaget.

Ingen instans har uttalat sig mot ett fortsatt delat ansvar för

exportrådets finansiering mellan staten och näringslivet.

 Skälen för regeringens bedömning: Den rådande ordningen för

exportrådets finansiering har i princip visat sig vara ändamålsenlig.

Jämfört med liknande organ i andra länder är exportrådets

företagsfinansieringsandel hög om uppdragsintäkterna medräknas.

 Mot bakgrund av vad som har anförts i det föregående bör dock

statens bidrag till exportrådet reduceras till hälften över den

kommande treårsperioden.

 Användningen av statliga, liksom andra, medel måste givetvis ses

i relation till verksamhetens mål. Det ankommer på exportrådet

att utifrån det övergripande målet ange delmål för olika

verksamhetsgrenar,

vilka kan följas upp. För att kunna studera måluppfyllelse är

det nödvändigt att kunna studera effekterna av gjorda insatser,

låg vara att det kan vara svårt att mäta verksamhetens resultat

i kvantitativa termer, i synnerhet vad gäller

exportserviceverksamheten.

Många faktorer påverkar och samverkar innan en exportaffär kommer

till stånd. Exportrådet gör redan nu en rad uppföljningsinsatser.

Rådet bör dock undersöka vilka ytterligare åtgärder som kan

vidtas så att en så god uppföljning och effektivitetsmätning

som möjligt kan göras. Det är härvid för statens vidkommande

inte tillräckligt att enbart se på kretsen av återkommande kunder

hos exportrådet. Andra bedömningsgrunder behövs också för

att mäta nyttan av insatta åtgärder.

 Exportrådet bör ges i uppdrag att följa upp och rapportera de

statligt finansierade insatserna på ett mer detaljerat sätt. Det

är väsentligt att undvika att anslagsmedel används för andra

ändamål än de avsedda. Tillsammans med den andre huvudmannen

bör också uppdraget till exportrådets revisorer preciseras.

3 Anslag för budgetåret 1992/93

TREDJE HUVUDTITELN

E. Utrikeshandel och exportfrämjande

E 2. Exportfrämjande verksamhet

1990/91 Utgift 273 818 683 Reservation 28 044 989

1991/92 Anslag 259 815 000

1991/92 Anslag exkl.

 mervärdeskatt 259 479 939

1992/93 Förslag 219 180 000

Regeringens förslag: Anslaget Exportfrämjande verksamhet skall

uppgå till 219 180 000 kr. budgetåret 1992/93. Anslagsminskningen

förväntas leda till en minskning av den statsstödda

aktionsverksamheten

och rationaliseringar. Vidare föreslås att verksamheterna stöd

 till svensk projektexport och konsultstödet upphör i sin nuvarande

form. Förslaget att upphöra med verksamheten stöd till svensk

projektexport innebär att lagen (1979: 545) om beslutanderätt

för Sveriges exportråd beträffande projektexport bör upphävas.

 Under den kommande treårsperioden föreslås anslaget reduceras

 till hälften uttryckt i fast penningvärde. Minskningen förutses

leda till ytterligare minskning av aktionsverksamheten samt

förändringar

i utlandsorganisationen.

 Exportrådets förslag: Rådet har lämnat en kortfattad

anslagsframställning

för budgetåret 1992/93 med en plan för budgetåren 1993/94--

1994/95. I anslagsframställningen redovisar exportrådet även

sina prioriteringar för den kommande verksamheten. Arbetsområdet

exportservice bör enligt rådet byggas ut och anpassas till de växande

krav som ställs. Insatserna för små och medelstora företag

anges vara en av rådets nyckelaktiviteter. Det särskilda

småföretagsprogram,

som funnits sedan länge, planeras förstärkas. Underleverantörsfrågor

anges därvid vara av särskilt intresse. Europaprogrammet, som

går ut på att på olika sätt hjälpa svenska företag in på

Europamarknaderna, avses byggas ut.

 När det gäller marknadsprioriteringar framhålls Europa som den

dominerande marknaden för svensk export. Särskild uppmärksamhet

avses ägnas åt de s. k. reformländerna i Östeuropa. De snabbt

växande marknaderna i Fjärran Östern prioriteras också liksom

Nordamerika.

 Exportrådet anför att det särskilda arrangemanget för att

främja svensk projektexport har givit positiva effekter och att

det bör få fortsatt stöd. När det gäller konsultstödet

pekas på att efterfrågan har fördubblats under senare år.

Garantiramen

föreslås höjas från 8 till 10 milj. kr.

 Exportrådet avser vidta åtgärder för att ytterligare höja

kompetensen inom rådet. Vidare framhålls att konkreta mål måste

finnas för att så långt möjligt uppnå mätbarhet. Ett

rationaliseringsmål

om 3 %

 av kostnaderna har satts upp. Representationen i världen måste

ses över liksom organisation och ledningsstruktur. Företagsintäkterna

bör enligt rådets målsättning kunna öka med 5 %

.

 Exportrådet begär totalt 302,5 milj. kr. i anslag för budgetåret

1992/93. I detta ligger en prisomräkning med 7 %

 (ca 17 milj. kr.), ökade medel för svensk projektexport med 6

milj. kr. samt 20 milj. kr. för en utökning av programmen för

små och medelstora företag samt underleverantörer. Detta senare

belopp avses gälla för ett budgetår. Planen för budgetåren

1993/94 och 1994/95 innehåller endast prisomräkning på 7 %

.

 Skälen för regeringens förslag: En huvuduppgift för den ekonomiska

politiken är att bryta den ekonomiska stagnationen och att lägga

grunden för en ny period av tillväxt, företagande och utveckling

i Sverige. Av största vikt för Sveriges ekonomiska utveckling

under 1990-talet är att små- och nyföretagandet får en renässans.

 Under de senaste månaderna har ett antal viktiga beslut fattats

vilka syftar till att skapa ett sådan allmänt klimat för företagande

och investeringar i Sverige att grunden återskapas för varaktig

tillväxt. Inte minst har skatterna för småföretagen sänkts

och regelverket för dessa företag förenklats.

 Det är främst genom dylika generella åtgärder som förutsättningarna

skapas för ett vitalt och dynamiskt näringsliv. Men samtidigt

finns det skäl för statsmakterna att göra mer riktade insatser

på områden som kan ses som en del i den ekonomiska infrastrukturen,

där det finns samhällsekonomiska motiv för statligt stöd och

där insatser kan leda till att ekonomins funktionssätt kan

förbättras.

 Som framgått i det föregående är det regeringens bedömning

att det finns samhällsekonomiska motiv för visst fortsatt statligt

stöd till Sveriges exportråd. Anslaget bör emellertid reduceras

till hälften över en treårsperiod uttryckt i fast penningvärde.

 Vad gäller prioriteringarna i exportrådets anslagsframställning

noterar regeringen att betoningen av exportservice och insatser till

förmån för små och medelstora företag samt underleverantörer

stämmer väl med vad som har förordats i tidigare avsnitt avseende

mål och motiv för statens engagemang i exportrådet. Regeringen

delar likaledes de marknadsprioriteringar som exportrådet har givit

uttryck för.

 Exportrådet har under senare tid förstärkt sina insatser gentemot

de baltiska länderna mot bakgrund av förändringar i dessa länder

och svenska företags ökade intresse för dessa marknader. I

enlighet med vad som sagts tidigare om rådets möjligheter att själv

bestämma om utlandsorganisationen kan en chef utses för verksamheten

i Estland, Lettland och Litauen om rådet anser att detta är önskvärt.

 Med hänvisning till dels preciseringar i statens uppdrag till

exportrådet,

dels till den omläggning av näringspolitiken som regeringen har

aviserat kan anslaget minska med 50 milj. kr. budgetåret 1992/93.

Anslagsminskningen budgetåret 1992/93 förväntas leda till i första

hand en minskning av den statsstödda aktionsverksamheten och

rationaliseringar

av verksamheten i stort. På längre sikt förutses också att

besparingar

kan uppnås genom förändringar i utlandsorganisationen.

 Neddragningen innebär bl. a. att, till skillnad från utredningens

bedömning, att det särskilda stödet till programmet svensk

projektexport

dras in. Detta innebär att lagen (1979: 545) om beslutanderätt

för Sveriges exportråd beträffande projektexport bör upphävas.

En del av rådgivningsverksamheten, knuten till denna stödform,

förutsätts ske inom rådets övriga verksamhet. Det bör också

vara möjligt för rådet att inom ramen för givna medel pröva

frågan om stöd till viss projektexport mot särskild avgift.

 Det föreslagna anslaget innebär också att exportrådets förslag

om ökade medel för småföretagsprogram och särskilda insatser

för underleverantörer inte kan tillgodoses. Eventuellt utökade

insatser för dessa företagsgrupper får finansieras genom

omprioriteringar

eller på annat sätt, exempelvis genom ett ökat företagsengagemang.

 Pris- och löneomräkning budgetåret 1992/93 uppgår till ca 9,7 milj.

kr.

 En del av anslaget skall liksom tidigare stå till regeringens

disposition

för särskilda exportfrämjande insatser av olika slag. Som exempel

på sådana insatser kan nämnas särskilda exportaktioner inklusive

medverkan i internationella utställningar, informationssatsningar

och tillfällig förstärkning av kommersiell representation i

utlandet samt stöd till export av tjänster från statliga myndigheter.

 Kostnader för att täcka tidigare gjorda åtaganden inom

verksamheterna

stöd till svensk projektexport och konsultstödet får belasta

denna del av anslaget. Administrationen av verksamheterna får dock

hanteras av exportrådet inom ramen för hos rådet tillgängliga medel.

 Vidare skall en del av anslaget användas i departementets

informationsverksamhet

om det europeiska integrationsarbetet. UD bedriver sedan flera år

en omfattande informationsverksamhet om EG och EES. Målsättningen

är att förse svensk allmänhet med en bred saklig information.

Under våren 1992 kommer regeringen att presentera en informationsplan

för tiden fram till folkomröstningen om ett svenskt EG-medlemskap.

 Idag används huvudsakligen tre kanaler för regeringskansliets

externa informationsarbete:

 När den nuvarande integrationsorganisationen kom till bildades

inom regeringskansliet ett antal arbetsgrupper som täcker samtliga

de sakområden som är aktuella i integrationsprocessen. Till

arbetsgrupperna

har i flertalet fall knutits referensgrupper med företrädare för

berörda sakintressen. Referensgrupperna är de främsta kontaktytorna

för regeringen när det gäller att informera organisationer

och näringsliv om Sveriges närmande till EG. De bildades inför

EES-förhandlingarna men kommer att spela en än större roll under

tiden fram till folkomröstningen och därefter. Arbetsgruppen för

informationsfrågor, ARBIN, kommer under UDs ledning att fortsätta

att fungera som ett forum för samråd i informationsfrågor med

anknytning till Europaarbetet. I gruppen ingår företrädare för

en rad intresseorganisationer. Vid sidan av arbetsgrupperna finns

Rådet för Europafrågor, som leds av statsministern, där

representanter

för företag, organisationer och statliga institutioner ingår.

 För att nå ut till den enskilde medborgaren bedriver UD en tämligen

storskalig utgivning av nyhetsbrev, publikationer och böcker rörande

EG och EES. De s. k. Grönböckerna -- med dels konsekvensanalyser

av ett svenskt EG/EES-medlemskap, dels redogörelser för rättsakter

som blir aktuella vid ett sådant medlemskap -- utgör tillsammans

med skriftserien Fakta Europa hörnstenarna i denna utgivning.

 En tredje informationskanal är den muntliga informationen. Varje

vecka håller tjänstemän från UD och det övriga regeringskansliet

föredrag och deltar i debatter och frågestunder runt om i landet.

Utöver detta anordnar och/eller delfinansierar regeringen seminarier

och konferenser som behandlar EG och EES.

 Anslagets fördelning framgår av följande tabell.

 Anslag Beräknad Förslag

 1991/92 ändring 1992/93

 1992/93

 Föredraganden

1.

Exportfrämjande 231990 000 --41 990 000 190 000 000

åtgärder

2.

Stöd till svensk 17 000 000 --17 000 000 0

projektexport m. m.

3.

Till regeringens 10 489 939 +18 690 061 29 180 000

disposition

Summa 259 479 939 --40 299 939 219 180 000

4 Avtalet

Regeringens förslag: Riksdagen bemyndigar regeringen att sluta nytt

 avtal, med delvis annat innehåll än i det tidigare, med Sveriges

Allmänna Exportförening om Sveriges exportråd.

 Utredningen: Har inte haft i uppdrag att lämna förslag till nytt

avtal.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande avtal mellan de två

huvudmännen staten och Sveriges Allmänna Exportförening om Sveriges

exportråd är från år 1979. Regeringen har ansett det önskvärt

att de bedömningar som har redovisats i det föregående rörande

det statliga anslagets användning återspeglas i avtalet mellan

huvudmännen. Vid förhandlingar mellan representanter för staten

och Sveriges Allmänna Exportförening har enighet nåtts om ett

förslag till nytt avtal från och med den 1 juli 1992 (se bilaga 3).

 Det föreliggande avtalsförslaget bygger till stora delar på

1979 års avtal. Dock har flera ändringar av språklig och redaktionell

natur vidtagits. Vidare har avtalsförslaget försetts med

mellanrubriker,

vilket torde underlätta läsningen. Den tidigare ordningen mellan

paragraferna har i vissa fall ändrats. I avtalsförslaget återspeglas

också vad som har framhållits i det föregående om inriktningen

av de statliga medlens användning.

 Följande paragrafer föreslås få ett förändrat innehåll.

 1. Det faktum att Sverige exportråd är det centrala serviceorganet

för exportfrämjande åtgärder anges redan i första paragrafen.

Markeringen att exportrådet ses som ett serviceorgan är en nyhet

jämfört med gällande avtal.

 2. I den andra paragrafen anges tydligare de uppgifter rådet

särskilt

skall genomföra.

 3. I fjärde paragrafen har angetts att exportrådet årligen för

regeringen skall redovisa användningen av statliga medel. Så sker

redan nu i praktiken men detta faktum bör också anges i avtalet.

 4. Den sjunde paragrafen behandlar styrelsens sammansättning och

storlek. I enlighet med vad som har angetts tidigare om styrelsens

storlek fastslås här att styrelsen skall ha åtta ledamöter.

 5. Den åttonde paragrafen är ny och behandlar frågan om

representantskap

för överläggningar mellan de två avtalsparterna i övergripande

frågor rörande exportrådets verksamhet.

 6. I den tionde paragrafen anges på vilka områden och för vilka

ändamål de statliga medlen skall användas. Här specificeras

upplysnings- och rådgivningsverksamheten, projekt/aktioner, i

samverkan

med företag, vilka syftar till utveckling av exportoerfarna företags

export, export till svårbearbetade marknader samt vissa

manifestationer.

Bakgrunden till dessa skrivningar har redovisats i tidigare avsnitt.

 7. Den tolfte paragrafen är ny och har tillkommit för att i avtalet

på ett fullständigt sätt ange rådets relation till företagen

utöver abonnemangsavgifterna enligt föregående paragraf. I denna

paragraf sägs att rådet kan bedriva den projekt- och

uppdragsverksamhet

i samverkan med företag som kan finansieras med medel från företagen.

5 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad som har anförts har inom utrikesdepartementet

upprättats förslag till lag om upphävande av lagen (1979: 545)

om beslutanderätt för Sveriges exportråd beträffande projektexport.

6 Ärendet till riksdagen

Regeringen föreslår

 1. att riksdagen antar förslaget till lag om upphävande av lagen

(1979:545) om beslutanderätt för Sveriges exportråd beträffande

projektexport,

 2. att riksdagen bemyndigar regeringen att sluta nytt avtal med

Sveriges

Allmänna Exportförening om Sveriges exportråd i huvudsaklig

överensstämmelse

med vad som sägs i det föregående (avsnitt 4),

 3. att riksdagen till Exportfrämjande verksamhet för budgetåret

1992/93 anvisar ett reservationsanslag på 219 180 000 kr.

Propositionens lagförslag

Propositionens lagförslagFörslag till

Lag om upphävande av lagen (1979: 545) om beslutanderätt för

Sveriges exportråd beträffande projektexport.

 Härigenom föreskrivs att lagen (1979: 545) om beslutanderätt

för Sveriges exportråd beträffande projektexport skall upphöra

att gälla vid utgången av juni 1992.

Bilaga 1Sammanfattning av betänkandet (SOU 1991:3)

Statens roll vid främjande av export

Det grundläggande behovet av information och rådgivning i

exportfrågor

bör enligt utredningen även i fortsättningen finansieras med

statliga medel och abonnentavgifter. I övrigt föreslår utredningen

att statliga medel till exportrådet (ER) koncentreras för att i

högre grad än hittills utveckla rådet till ett organ för hjälp

till exportoerfarna företag -- framför allt mindre och medelstora

företag -- att starta eller vidga export. Denna inriktning är

angelägen med hänsyn bl. a. till de problem som följer av

storföretagens

 internationalisering och som föreligger inför en närmare anknytning

till EG. Vid sidan härav bör staten kunna stöda exportaktioner

mot svårbearbetade men lovande marknader eller beträffande vissa

intressanta men svårlanserade produkter.

 En klar gräns dras mellan statsfinansierad och företagsfinansierad

verksamhet. Utredningen föreslår viss omorganisation för att

markera denna skiljelinje. Den föreslagna begränsningen av

statsfinansierade

projekt kan möjliggöra neddragning av statsanslaget till ER.

Utredningen

diskuterar skilda alternativ.

--

 ER bildades 1972 som ett samarbetsorgan mellan staten och

näringslivet

 genom Sveriges Allmänna Exportförening (SAE) för att centralt

samordna och planera främjandet av den svenska exporten. Rådet

verkar genom en hemmaorganisation (ERS) i Stockholm med ca 200

anställda

och en fältorganisation (ERI) med ungefär lika många anställda

vid ett tjugotal fristående handelskontor, framför allt i

västvärlden.

Rådet har också direktivrätt för det främjande som beskickningen

bedriver. Verksamheten finansieras med statliga anslag på ca 240

milj. kr. för exportservice och kollektiva aktioner, 25 milj. kr.

i abonnemangsavgifter och ca 150 milj. kr. i intäkter från företag

för uppdrag och deltagande i aktioner.

 Utredningens uppgift har varit att bedöma om målen och

förutsättningarna

för det statliga engagemanget ändrats sedan rådets tillkomst

och att avge de förslag som bedömningen motiverar. Mål och motiv

för engagemanget har satts in i ett samhällsekonomiskt sammanhang.

Utredningen har inte sett exportfrämjandet som ett

konjunkturpolitiskt

medel utan sökt utveckla en främjarstrategi på något längre

sikt. Utvecklingen i förhållande till och inom EG är emellertid

svår att förutse men kan få stor betydelse för främjandet.

Former och metoder för främjande kan bli obsoleta om Sverige blir

en del av en stor europeisk marknad. Att främja handel som helhet

och att stärka företagens konkurrenskraft kan bli viktigare än

genuint exportfrämjande.

 Utredningen har informerat sig om ett antal europeiska och

nordamerikanska

system för exportfrämjande. Dessa länder ger alla service i

form av upplysningar och rådgivning och satsar på kollektiva aktioner

i form av utställningar, mässor, delegationsresor m. m. Utredningen

har inte funnit att den utländska verksamheten erbjuder några nya

mycket intressanta uppslag att följa för svenskt vidkommande.

ER synes i allt väsentligt

utnyttja beprövad metodik i sin främjandeverksamhet och får

förutsättas

successivt anpassa sin produktutveckling till förändringar i

omgivningen.

 Förutsättningarna för främjandeverksamheten har ändrats

påtagligt sedan 1972. Den försämrade betalningsförmågan har

radikalt beskurit exporten till många öst- och u-länder. Den

svenska storindustrin internationaliseras med de konsekvenser detta

har för landet och den hemmavarande industrin framför allt

underleverantörerna.

Kapitalmarknaderna har liberaliserats varigenom företagens

möjligheter

att finansiera exporten förbättrats. Exporten är i växande

grad beroende av importerade produkter. Svenska företags kunskap

om export är mycket större än för 20 år sedan. En betydande

privat marknad för konsulttjänster på exportområdet har vuxit

upp. Regionala utvecklingsfonder har tillkommit som också bedriver

visst exportfrämjande med allmänna medel. Rimligheten av stöd

till näringslivet ifrågasätts av statsmakterna på ett helt annat

sätt i dag än förr.

 Rådets insatser måste i förhållande till företagens egna insatser

bedömas som marginella, även om de kan underlätta, stöda

eller komplettera företagens insatser. Generellt sett har betydelsen

av rådets insatser för de större företagen sannolikt minskat.

De kvantitativa effekterna på exporten av rådets verksamhet är

svåra att mäta. Utredningen har fått lita till kvalitativa

bedömningar

av olika insatser framför allt från berörda företag. Bedömningarna

har i allmänhet varit positiva. Det torde stå utom allt tvivel

att ER:s insatser har en kvalitetshöjande effekt på landets export.

 Exportfrämjandet bör ses i ljuset av dessa omständigheter.

Den framtida inriktningen av främjandet påverkas enligt utredningen

framför allt av storföretagens internationalisering och en eventuell

EG-anslutning. De problem dessa förhållanden vållar framför

allt för mindre svenska företag får betydelse för utredningens

ställningstagande.

 Utredningen har låtit samhällsekonomisk expertis bedöma vilken

främjarroll staten bör ha genom ER. Mot bakgrund bl. a. av denna

bedömning är utredningen inte beredd föreslå statligt stöd

annat än till verksamhet som har samhällsekonomiska motiv.

 Den ekonomiska expertisen anser inte att exportfrämjande har någon

relevans för landets balansproblem i jämförelse med stabiliserings-

eller penningpolitiska åtgärder. Expertisen anser inte heller att

man bör främja export uteslutande av den anledningen att andra

länder gör det. Den samhällsekonomiska analysen av statens

främjarroll

visar däremot att staten har motiv att stöda export genom att

bota informationsbrister och stöda olika slag av spjutspetsinsatser.

Utredningen har dragit slutsatsen att staten även i fortsättningen

bör anslagsfinansiera exportservice i form av upplysning och

rådgivning

m. m. Vidare anser utredningen att staten bör fortsätta att medverka

i vissa kollektiva satsningar i samarbete med företag -- s. k.

Aktioner

-- som huvudsakligen är samhällsekonomiskt motiverade och som

inte skulle ha kommit till stånd utan statlig medverkan. Aktioner

som syftar till att vinna insteg på avlägsna eller svårbearbetade

men lovande marknader bör kunna få stöd. Dessutom bör staten

hjälpa företag -- framför allt mindre och exportoerfarna --

att övervinna "tröskelproblem" vid initierande av eller expansion

av export. Slutligen anser utredningen att vissa mer allmänt

reklambetonade

manifestationer för svensk industri och svenskt näringsliv i form

av utställningar och delegationsresor bör få statligt stöd,

då effekterna för företagen själva av sådana aktioner är

långsiktiga och osäkra.

 De statliga medlen för exportservice och aktioner avses således

bli riktade mot vissa tydligare definierade ändamål. Staten bör

lägga en beställning hos ER för att få ett antal tjänster

utförda som ter sig samhällsekonomiskt angelägna. I avsaknad

av bransch- eller sektorspecifika prioriteringar måste kriterierna

med nödvändighet bli ganska vaga och ge vitt utrymme för ER

i den praktiska tillämpningen. Generellt avses

verksamhetsinriktningen

bli mer småföretagsorienterad än tidigare. För aktionernas

del innebär de prioriteringar som utredningen gjort att

hittillsvarande

modell med en "fördelningsnyckel", enligt vilken statliga medel

kan påräknas, om företagen bidrar med ett ungefär motsvarande

belopp, överges.

 Ändamålen med ett sålunda definierat statligt engagemang kan

i princip tillgodoses på skilda sätt. Ett informationscentrum

i Stockholm skulle kunna ge exportservice inom landet liksom

beskickningarna

kunde göra det utomlands. UD, beskickningar och handelskamrar kunde

initiera och ta del i de aktioner som prioriteras med större eller

mindre statliga bidrag, småföretagsstödet kunde knytas till

de regionala utvecklingsfonderna. En sådan modell skulle reducera

det totala anslagsbehovet avsevärt. Utredningen anser emellertid

att det nuvarande "sammanhållna konceptet" med exportservice,

aktioner

och företagsuppdrag inom en och samma oganisation i ERS och ERI

har sådana potentiella fördelar att modellen bör bibehållas.

Hur länge kan bli beroende av t. ex. utvecklingen i förhållande

till och inom EG. Det är utredningens uppfattning att rådet i dag

förfogar över en betydande kompetens på skilda områden som bör

kunna ytterligare utvecklas i samverkan mellan organisationens olika

grenar.

 Modellen är emellertid såtillvida problematisk som den rymmer

en konflikt mellan efterfrågestyrd service och aktivt främjande,

mellan statsfinansierad och företagsfinansierad verksamhet etc.

Utredningen anser att det ligger i samhällets intresse att dra en

så tydlig gräns som möjligt mellan det samhällsekonomiskt

och marknadsmässigt styrda, mellan vad som anslagsfinansieras och

vad som finansieras på annat sätt. Utredningen menar att detta

bör markeras och bekräftas genom en förändring av organisationen.

Utredningen föreslår att en särskild chef för exportservice

 får ansvaret för hela serviceverksamheten och för den därför

avsedda medelsförbrukningen. På motsvarande sätt bör

aktionsverksamheten

resp. uppdragsverksamheten läggas under var sin chef. Det är

inte bara ett statsfinansiellt intresse att undvika att anslagsmedlen

kan användas för andra ändamål än de avsedda. I fråga om

uppdragsverksamheten är det från samhällsekonomisk synpunkt viktigt

tillse att kvalificerad privat konsultverksamhet varken dubbleras

genom rådets försorg eller utsätts för konkurrenssnedvridning.

En förändring av organisationen bör kunna bidra till ett effektivt

intäkts- och kostnadsmedvetande.

 Utredningen menar att det bör finnas goda förutsättningar för

ER att vidga den helt företagsfinansierade uppdrags- och

aktionsverksamheten,

t. ex. den som på senare år etablerats under medverkan av s. k.

samverkansgrupper. Rådet bör fritt utveckla denna verksamhet med

de medel som erhålls från företagen.

 Utredningen har inte funnit att verksamheten såvitt gäller det

statliga engagemanget skulle påverkas positivt av att rådet omvandlas

till aktiebolag. Eventuellt skulle den helt företagsfinansierade

uppdragsverksamheten kunna drivas i bolag, men utredningen lägger

inte fram något förslag på den punkten.

 Det avtal som utgör grunden för ER-samarbetet bör kunna bestå

med vissa ändringar. Rådet utgör en juridisk person och kan måhända

karakteriseras som en sluten ideell förening. Som en följd av

avtalet bör även fortsättningsvis abonnemang tecknas hos rådet

av intresserade företag. Avgifterna för abonnemang bör liksom

för närvarande föras till täckning av serviceverksamheten i ERS.

 Det är utredningens uppfattning att en stark men flexibel

fältorganisation

utgör det viktigaste inslaget i rådets resurser. Ett fristående

handelskontors framgång är i hög grad relaterad till

handelssekreterarens

person och hans kunskap om den marknad där han verkar. Fristående

handelskontor bör finnas i länder i förhållande till vilka

de samhällsekonomiska motiven för export är påtagliga men där

handeln inte behöver gå via officiella kanaler. Med utredningens

prioriteringar är det naturligt att fristående handelskontor finns

framför allt på marknader med stor potential för svensk export,

som antingen är svårbearbetade eller naturliga inkörsportar för

exportoerfarna företag -- särskilt små och medelstora. ER bör

vara beredd att pröva nära samarbete med handelskamrar framför

allt inom Europa.

Huvudpunkterna i utredningens förslag är följande:

-- att staten lägger en beställning hos ER att bedriva

 dels exportservice -- efterfrågestyrd och uppsökande,

 dels genomföra kollektiva aktioner

för utveckling av exportoerfarna -- framför allt mindre och

medelstora

-- företagsexportmöjligheter,

för export till svårbearbetade och/eller avlägsna men lovande

marknader samt för export av vissa intressanta men svårlanserade

produkter, framför allt högteknologiska,

 dels -- efter samråd med utrikesdepartementet -- genomföra

manifestationer

för svenskt näringsliv vid större utställningar, delegationsresor

på hög nivå m. m.,

-- att staten för nyss angivna ändamål och för erforderlig

kompetensutveckling inom organisationen ställer till förfogande

anslagsmedel (se nedan),

-- att ER vid sidan av statsfinansierad verksamhet bedriver den

aktions-

och uppdragsverksamhet som kan till fullo finansieras av intresserade

företag,

-- att ER inför en organisation och ett ekonomistyrningssystem som

befäster uppdelningen av verksamheten i stats- resp.

företagsfinansierade

delar,

-- att ER inrättar ett särskilt stabsorgan för kontinuerliga

studier av bl. a. industripolitik, marknads- och bransch-

förhållanden

för rådgivning till styrelsen och ledningen, särskilt med avseende

på utvecklingen av ett aktionsprogram från delvis nya utgångspunkter.

 Utredningen har lagt fram budgetalternativ i enlighet med

direktiven.

Ett lägsta alternativ innebär vissa beskärningar av medel för

ES-verksamhet som har samband med ES-medlens nuvarande täckning

av samkostnader samt en markant nedskärning av anslag till Aktioner.

Summan -- inkl. ett i stort sett oförändrat belopp till SPE-

och konsultstöd -- utgör 175 milj. kr. att jämföra med ca

240 milj. kr. för budgetåret 1990/91. Ett högre alternativ med

framför allt större satsningar på exportoerfarna företag och

 spjutspetsaktioner slutar vid 205 milj. kr. Utredningen framhåller

att det lägsta alternativet förefaller rimligt endast om det utgör

ett led i en allmän kraftfull nedskärning av offentliga utgifter.

Det andra alternativet är mer naturligt om behov anses föreligga

att i högre grad stöda de mindre företagen och även i övrigt

tillgodose de samhällsekonomiska exportintressen, som utredningen

angett.

 Utredningen diskuterar relationen till annat exportfrämjande, bl.

a. utvecklingsfondernas. Det är utredningens uppfattning att fonderna

inte bör bygga upp betydande egen kompetens för exportfrämjande,

framför allt inte utlandsrepresentation. Fonderna bör samråda

med ER om kundernas exportutveckling. Utredningen räknar med att

framtida styrning av statliga medel till fondernas verksamhet skall

innefatta möjligheter att begränsa fondernas egen aktivitet på

området.

Bilaga 2Förteckning över remissinstanser som har avgett yttrande

över betänkandet (SOU 1991: 3) Statens roll vid främjande av export

Efter remiss har yttrande avgetts av beredningen för internationellt

tekniskt-ekonomiskt samarbete (BITS), exportkreditnämnden (EKN),

Swedfund, Företagarnas Riksorganisation, Grossistförbundet Svensk

Handel, Ingenjörsvetenskapsakademien, Institutet för Utländsk

Rätt (IUR), kommerskollegium, Landstingsförbundet,

Landsorganisationen

i Sverige, Sveriges Riksbank, riksgäldskontoret, riksrevisionsverket

(RRV), SIDA, statens industriverk (SIND), statskontoret, styrelsen

för teknisk utveckling (STU), Svensk Industriförening, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svenska Bankföreningen, Svenska

Handelskammarförbundet,

Svenska institutet, Svenska Metallindustriarbetareförbundet, Sveriges

Allmänna Exportförening (SAE), Sveriges exportråd, Sveriges

Industriförbund,

Sveriges tekniska attachéer (STATT), Sveriges turistråd,

Tjänsteförbundet,

Tjänstemännens Centralorganisation, Utvecklingsfondernas VD-råd,

ambassaden i Ankara, Belgrad, Bern, Bonn, Bryssel, Budapest, Dublin,

Kairo, Köpenhamn, Lissabon, London, Madrid, New Delhi, Oslo, Peking,

Prag, Riyadh, Seoul, Tokyo, Tripoli, Tunis och Washington.

 Yttrande har också inkommit från Delegationen för mindre företag

vid Sveriges exportråd, Nämnden för stöd till svensk projektexport

vid Sveriges exportråd, Swedish Trade Commissioners'''' Association

(STCA), Swedish Chamber of Commerce for the United Kingdom och

Utlandshandelskamrarnas

Förening.

 BITS, Ingenjörsvetenskapsakademien, Svenska Arbetsgivareföreningen,

 Sveriges Riksbank, riksgäldskontoret, SIDA, ambassaden i Bryssel

och Dublin avstår från att lämna synpunkter. Industriförbundet

och Svenska Bankföreningen hänvisar till yttrandet från SAE.

Svensk Industriförening hänvisar till yttrandet från Delegationen

för mindre företag vid Sveriges exportråd. Utlandshandelskamrarnas

Förening ger sitt stöd till yttrandet från Svenska

Handelskammarförbundet.

Bilaga 3AVTAL

mellan Svenska staten och Sveriges Allmänna Exportförening om

Sveriges exportråd

PARTER OCH MÅLSÄTTNING

1 §

Svenska staten och Sveriges Allmänna Exportförening skall enligt

detta avtal driva Sveriges exportråd som centralt serviceorgan för

exportfrämjande åtgärder.

UPPGIFTER

2 §

Rådets uppgift är att initiera, planera, samordna, marknadsföra

och genomföra åtgärder för att främja svensk export.

 Rådet skall särskilt

 1. insamla, bearbeta och tillhandahålla marknadsinformation,

 2. lämna råd i samband med export och internationalisering som

leder till export,

 3. stimulera och stödja kollektiva och enskilda

exportansträngningar.

3 §

Rådet skall planera och leda handelssekreterarnas verksamhet och

exportfrämjande verksamhet inom utrikesrepresentationen.

 Till rådet kan även i övrigt efter överenskommelse mellan

parterna delegeras statliga förvaltningsuppgifter på sätt som

anges i lag eller annan författning.

 Dessa uppgifter finansieras med medel som staten ställer till

förfogande.

4 §

Rådet skall till regeringen årligen avge anslagsframställning

för handelssekreterarnas verksamhet och för annan exportfrämjande

verksamhet som finansieras med statliga medel. Rådet skall också

årligen för regeringen redovisa användningen av statliga medel

med utgångspunkt i gällande riktlinjer.

 Handelssekreterare utses av regeringen på förslag av rådet.

5 §

Rådet skall samråda med utrikesdepartementet vid planering av sådana

i 2 § angivna uppgifter, för vilka behövs medverkan av

utrikesrepresentationen

och som inte anges i 3 § första stycket.

6 §

Rådet kan ingå avtal om den exportfrämjande verksamheten med svenska

 handelskamrar i utlandet.

STYRELSE OCH REPRESENTANTSKAP

7 §

Rådet leds av en styrelse som består av åtta ledamöter med erfarenhet

inom exportområdet. Hälften utses av regeringen och hälften av

Sveriges Allmänna Exportförening. Styrelsen utser inom sig ordförande

och vice ordförande.

8 §

För överläggningar i övergripande frågor rörande rådets

verksamhet och rörande förhållandet mellan parterna skall finnas

ett representantskap. Till detta skall vardera parten utse högst

fyra ledamöter, däribland statssekreteraren med ansvar för

utrikeshandelsfrågor

och ordföranden i Sveriges Allmänna Exportförening.

Representantskapet

bör sammanträda två gånger per år.

FINANSIERING

9 §

Rådets verksamhet finansieras genom statliga medel, avgifter för

abonnemang samt andra inkomster i verksamheten.

10 §

Staten skall utifrån en bedömning av det samhällsekonomiska intresset

utöver vad som anges i 3 §, bidra till rådets finansiering av

 1. upplysnings- och rådgivningsverksamhet,

 2. vissa projekt/aktioner, i samverkan med företag, vilka syftar

till

 a. utveckling av exportoerfarna, framför allt mindre och medelstora,

företags export,

 b. export till svårbearbetade eller avlägsna men lovande marknader,

 c. större manifestationer med inriktning på svenskt näringsliv

eller svensk industri, efter samråd med utrikesdepartementet.

11 §

Abonnemangsavgiften skall beräknas för varuexporterande företag

på dess exportvärde och för tjänsteexporterande företag

på aktiekapitalet. Om särskilda skäl föreligger att beräkna

avgiften på annat sätt får frågan hänskjutas till parterna.

För andra abonnemang får rådet besluta om avgiften.

12 §

Rådet kan i samverkan med företag bedriva den aktions- och

uppdragsverksamhet

som kan finansieras med medel från företagen.

ÖVRIGA BESTÄMMELSER

13 §

Rätt att anlita rådet, handelssekreterarna och

utrikesrepresentationens

exportfrämjande verksamhet samt de handelskammare som avses i 6

 § tillkommer alla företag. De som har tecknat avtal om abonnemang

med rådet äger rätt till rabatt på dess avgifter.

 Rådet är skyldigt att inom ramen för den verksamhet, som anges

i 2 §, mot avgift utföra tjänster som begärs av svenska myndigheter.

14 §

Rådets verksamhet regleras av detta avtal samt genom stadgar som

fastställs av regeringen efter godkännande av Sveriges Allmänna

Exportförening.

15 §

Upphör avtalet att gälla, delas rådets tillgångar och skulder

lika mellan parterna såvitt inte annat avtalas.

16 §

Tvist om detta avtal skall avgöras genom skiljedom.

--

 Detta avtal träder i kraft den 1 juli 1992 och gäller tills vidare.

Uppsägning av avtalet skall ske minst 18 månader före det

budgetårsskifte

som enligt uppsägningen utgör tidpunkt för avtalets upphörande.

För Svenska staten

För Sveriges Allmänna

Exportförening

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 februari 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

--

 Statsrådet Dinkelspiel anmäler fråga om statens roll i den

exportfrämjande

verksamheten vid Sveriges exportråd.

--

 Regeringen beslutar att genom proposition lämna förslag till

riksdagen om statens roll i den exporfrämjande verksamheten vid

Sveriges exportråd i enlighet med bilagan till detta protokoll.

Ur protokollet: Maud[REDACTED_EFTERNAMN]

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

1Ärendet och dess beredning 2

1.1Sveriges exportråd 2

1.2Exportrådsutredningen 2

2Statens roll vid främjande av export 3

2.1Mål och motiv för en statlig

exportfrämjandepolitik 3

2.2Exportfrämjande verksamhet 6

2.3Exportfrämjandets organisation

i Sverige 10

2.4Exportfrämjandets organisation

i utlandet 15

2.5Finansieringsfrågor 18

3Anslag för budgetåret 1992/93 19

4Avtalet 23

5Upprättat lagförslag 24

6Ärendet till riksdagen 24

Propositionens lagförslag 25

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1991:3) Statens roll

vid främjande av export 26

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser 31

Bilaga 3

Avtal mellan Svenska staten och Sveriges Allmänna Export

förening om Sveriges exportråd 32

Utdrag ur protokoll vid regeringsammanträde

den 6 februari 1992 35