Regeringens proposition

1996/97:146

Vissa frågor om personlig assistans

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 maj 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margot[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att kommunerna skall finansiera beviljad

assistansersättning för de första 20 timmarna per vecka. Förslaget innebär en

ändring i lagen (1993:389) om assistansersättning.

 I propositionen föreslås också ett förtydligande av 9 § i lagen (1993:387) om

stöd och service till vissa funktionshindrade.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut..................3

2 Lagtext 3

3 Ärendet och dess beredning...................6

4 Utgångspunkter för förslaget om kommunalt

 finansieringsansvar..........................6

5 Förändringar i assistansreformen.............7

 5.1 Kommunalt finansieringsansvar för delar av

 assistansersättningen.................7

 5.2 Stöd och service till vissa funktionshindrade10

6 Författningskommentarer.....................10

 6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387)

 om stöd och service till vissa funktionshindrade10

 6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:389)

 om assistansersättning...............11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 199712

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd

 och service till vissa funktionshindrade,

 2.antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:389) om

assistansersättning,

 3. godkänner den föreslagna ändringen av anslaget B7 Kostnader förstatlig

assistansersättning.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade;

 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 §1

Insatserna för särskilt stöd och service är

 1. rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på särskild kunskap

om problem och livsbetingelser för människor med stora och varaktiga

funktionshinder,

-------------------------------------------------------

 2. biträde av personlig 2. biträde av personlig

assistent eller ekonomiskt assisstent eller

stöd till skäliga kostnader ekonomiskt stöd till skäliga

för sådan assistans, till denkostnader för sådan

del behovet av ekonomiskt assistans, till den del

stöd inte täcks av behovet av stöd inte täcks

assistansersättning enligt av beviljade

lagen (1993:389) om assistanstimmar enligt

assistansersättning, lagen (1993:389) om

 assistansersättning,

 3. ledsagarservice,

 4. biträde av kontaktperson,

 5. avlösarservice i hemmet,

 6. korttidsvistelse utanför det egna hemmet,

 7. korttidstillsyn för skolungdom över 12 år utanför det egna hemmet i

anslutning till skoldagen samt under lov,

 8. boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller

ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet,

1 Senaste lydelse 1996:534

 3

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9. bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad

för vuxna,

 10. daglig verksamhet för personer i yrkesverksam ålder som saknar

förvärvsarbete och inte utbildar sig.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:389) om

assistansersättning;

 Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:389) om assistansersättning skall

införas två nya paragrafer, 19 och 20 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

19 §

-------------------------------------------------------

 För den som beviljats

 personlig assistans enligt

 denna lag skall den kommun

 där den ersättningsberätti-

 gade är bosatt, ersätta

 kostnaderna för de första

 20 assistanstimmarna per

 vecka.

 20 §

-------------------------------------------------------

 5

 När en person har beviljats assistansersättning enligt 6 § skall försäk-

ringskassan underrätta den kommun där den ersättningsberättigade är bosatt om

beslutet och det belopp som kommunen skall betala. Kommunen skall även

underrättas om ändringar av beslutet, om dessa har betydelse för kommunens er-

sättningsskyldighet.

 Kommunen skall månadsvis betala det angivna beloppet till försäkringskassan.

Kommunen har rätt att ta del av den slutavräkning som skall göras enligt 10 §.

Har kommunen betalat ersättning med ett för högt belopp skall beloppet

återbetalas från försäkringskassan.

-------------------------------------------------------

 Denna lag träder i kraft den 1 november.

 6

3 Ärendet och dess beredning

Stödformen statlig assistansersättning infördes den 1 januari 1994. Ersättningen

avser att täcka kostnader för personlig assistans för personer med svåra

funktionshinder, vilka har behov av sådant stöd under i genomsnitt mer än 20

timmar per vecka.

 Kostnaderna för den statliga assistansersättningen har blivit väsentligt högre

än vad som beräknades när reformen genomfördes. För att bryta

kostnadsutvecklingen och uppnå en bättre kostnadskontroll tillkallade regeringen

den 12 april 1995 en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om

finansieringen av och regelsystemet för stödformen.

 Utredningen, som antog namnet Assistansutredningen, överlämnade i december

1995 betänkandet (SOU 1995:126) Kostnader för den statliga assistansersättningen

till regeringen. På grundval av detta föreslog regeringen (prop. 1995/96:146)

vissa förändringar i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om assistansersättning (LASS).

Riksdagen biföll i huvudsak regeringens förslag (bet. 1995/96:SoU15, rskr.

1995/96:262). Detta innebär bl.a. att LSS och LASS har kompletterats med

bestämmelser som klargör innebörden av insatsen personlig assistans, att den tid

under vilken ett beslut om beviljad assistansersättning skall gälla har

förkortats och att avgränsningen av personlig assistans mot viss kommunal

verksamhet gjorts tydligare.

 De förändringar som gjordes syftade till att uppnå en bättre kontroll av

kostnaderna för den statliga assistansersättningen och att få ett mer stabilt

system. Förändringarna beräknades medföra att den årliga kostnaden för

asssistansersättning skulle minska med 215 miljoner kronor.

 Riksförsäkringsverkets uppföljning visar att de vidtagna åtgärderna inte haft

några märkbara effekter i dessa avseenden. Även en arbetsgrupp inom

regeringskansliet med bl.a. representanter från Riksförsäkringsverket har följt

utvecklingen och övervägt möjligheterna att vidta ytterligare förändringar i

regelsystemet mot bakgrund bl.a. av den tidigare Assistansutredningens förslag.

I samband med dels den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1996/97:150), där

förslaget om kommunal finansiering för de första 20 timmarna aviserades, och

därefter i samband med arbetet med denna proposition har regeringen haft

överläggningar med Svenska kommunförbundet och med Riksförsäkringsverket.

4 Utgångspunkter för förslaget om kommunalt finansieringsansvar

För innevarande år har kostnaden för asssistansersättning budgeterats till 3 663

miljoner kronor. Enligt prognos kommer beloppet att överskridas med 600 miljoner

kronor. Från föregående budgetår finns ett överskridande på 290 miljoner kronor.

 7

 Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna kan medföra

ekonomiska motiv för kommunerna att förskjuta kostnader till staten via

assistansreformen. På motsvarande sätt kan det finnas intresse från statens sida

att bedöma behov av personlig assistans på ca 20 timmar i underkant för att

kommunerna därmed skall få kostnadsansvaret för denna insats.

Försäkringskassorna har till skillnad från kommunerna inte några alternativa

vård- och stödinsatser att erbjuda.

 I den ekonomiska vårpropositionen har regeringen föreslagit att

assistansersättningen schabloniseras och fastställs till ett visst belopp per

timme fr.o.m. den 1 september 1997. Om det föreligger särskilda skäl skall

försäkringskassan efter ansökan från den assistansberättigade kunna medge att

schablonen får överskridas - dock högst med 12 procent.

 Assistansutredningen påpekade bl.a. att beräkning, redovisning och kontroll av

kostnaderna för assistansen har förorsakat de största administrativa

svårigheterna vid tillämpningen av assistansreformen för såväl försäkringskassor

som arbetsgivare. Syftet med den föreslagna schabloniserade ersättningen är

bl.a. att underlätta för både assistansanordnare och försäkringskassor att

administrera ersättningen och därmed minska kostnaderna för denna hantering.

 Regeringen beräknar att införandet av en schabloniserad timersättning

fr.o.m. den 1 september 1997 skulle kunna innebära en besparing på den statliga

assistansersättningen med ca 60 miljoner kronor för innevarande budgetår.

Helårseffekten beräknas till 180 miljoner kronor. Denna åtgärd är dock inte

tillräcklig för att, i ett mer långsiktigt perspektiv, få stabilitet och

varaktighet i en reform som har inneburit mycket stora fördelar för den

enskilde.

5 Förändringar i assistansreformen

5.1 Kommunalt finansieringsansvar för delar av assistansersättningen

Regeringens förslag: Kommunerna skall fr.o.m. den 1 november 1997 finansiera

beviljad assistansersättning för de första 20 assistanstimmarna per vecka för

alla som får assistansersättning. För budgetåret 1997 skall 135 000 000 kronor

från anslaget B7 Kostnader för statlig assistansersättning betalas ut till

kommunerna enligt de fördelningsprinciper som gäller för det generella stats-

bidraget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler beslutar kommunen om och

finansierar insatsen personlig assistans för personer som har ett assistansbehov

upp t.o.m. 20 timmar per vecka. Om behovet uppgår till mer än 20 timmar per

vecka kan den enskilde ansöka hos försäkringskassan om statlig assi-

stansersättning enligt lagen om assistansersättning (LASS). Om ansökan beviljas

betalar staten kostnaden från den första assistanstimman.

 Det ursprungliga förslaget till assistansersättning utarbetades av 1989 års

handikapputredning och presenterades i betänkandet (SOU 1991:46) Handikapp -

Välfärd - Rättvisa. Förslaget innebar att kommunen skulle besluta om och

bekosta de första 20 assistanstimmarna per vecka. Om behovet översteg 20 timmar

per vecka skulle den enskilde hos försäkringskassan kunna ansöka om

assistansersättning för att täcka kostnaderna för assistans fr. o. m. den 21:a

timman per vecka. Ett syfte med denna uppdelning var att kommunen, som alltid

har ett basansvar för stöd- och serviceinsatser, genom förslaget skulle

avlastas höga kostnader för stödinsatser.

 Flertalet remissinstanser ansåg att endast en huvudman borde vara ansvarig för

beslut om och administration av personlig assistans. När det gäller

finansieringen av verksamheten var remissopinionen mer splittrad. I

propositionen (1992/93:159) Stöd och service till vissa funktionshindrade

föreslog regeringen den nu gällande ordningen. Riksdagen beslutade i enlighet

med regeringens förslag (bet.1992/93:SoU19,

rskr. 1992/93:321).

 Assistansutredningen redovisade i betänkandet (SOU 1995:126) Kostnader för den

statliga assistansersättningen en rad förslag, bl.a. följande:

 "Ett förslag som framförts är att försäkringskassan skall debitera

 kommunen för de första 20 timmarna för samtliga personer med assi-

 stansersättning. Statens kostnader på assistansanslaget skulle då minska med

 cirka 1 000 Mkr.

 Fördelen med alternativet är framför allt att det innebär minskade

 ekonomiska motiv för kommunerna att dels försöka påverka bedömningen av

 assistansbehovet för den enskilde så att detta överstiger 20 timmar per

 vecka, dels omdefiniera andra insatser till personlig assistans.

 Nya åligganden för kommunerna skall dock räknas in i besparingskravet i

 enlighet med finansieringsprincipen. Den avgörande nackdelen är därför,

 enligt min bedömning, att kostnaderna endast flyttas från staten till

 kommunerna och att det därför inte sker någon nettobesparing.

 ..............

 Om denna förändring inte genomförs och om huvudmannaskapet även i

 fortsättningen delas mellan stat och kommun bör kommunerna göras be-

 talningsskyldiga för de första 20 timmarna för att motverka framtida

 oönskade kostnadsförskjutningar."

 Assistansutredningens betänkande remissbehandlades inte. Synpunkter på

betänkandet och frågan i övrigt inhämtades på annat sätt, bl.a. genom möte med

handikapporganisationerna.

 I regeringens proposition Vissa frågor om personlig assistans (prop.

1995/96:146) behandlades inte det nu aktuella förslaget. Såväl 1989 års handi-

kapputredning som Assistansutredningen har dock framhållit att kommunerna bör ha

det grundläggande ansvaret för personlig assistans. Regeringen delar denna

ståndpunkt och anser att finansieringen av assistansersättningen måste utformas

så att den stimulerar kommunerna till att pröva behovet av stödinsatser enbart

utifrån den enskildes situation och behov. Det skall inte finnas ekonomiska

incitament för kommunerna att omdefiniera behov av andra insatser till personlig

assistans.

 Det är viktigt att framhålla den enskildes önskemål om och inflytande över det

stöd och den service han eller hon är berättigad till. Det är sannolikt också så

att det är vanligare att det är den enskildes önskemål om just stödinsatsen

personlig assistans som resulterar i en sådan än att kommunerna söker

omdefiniera behovet och därmed insatsen. Men attraktiva alternativ bör finnas

bl.a. för ökad valfrihet och integritet. Kommunerna bör därför stimuleras till

att bygga upp alternativ till personlig assistans.

 Regeringen anser att kommunerna alltid skall ha finansieringsansvaret för de

20 första assistanstimmarna per vecka, medan staten via assistansersättningen

bekostar de timmar som överstiger 20. Detta bör gälla för ersättningar som avser

tid efter den 1 november 1997.

 Regeringen anser att det finns nackdelar med att låta två instanser, för-

säkringskassan och kommunen, fatta beslut i samband med ansökan om

assistansersättning. Försäkringskassan föreslås därför, som hittills, få besluta

om rätt till assistansersättning. Därefter skall kommunerna debiteras för

20 assistanstimmar per vecka. På så sätt utnyttjas försäkringskassornas

erfarenhet och resurser att hantera assistansersättningen. Självfallet bör

försäkringskassorna som hittills samråda med kommunernas socialtjänst vid bedöm-

ning av enskildas assistansbehov.

 Regeringen har för avsikt att följa den ansvarsfördelning beträffande beslut

om assistansersättning som föreslås och återkomma till frågan vid ett senare

tillfälle om behov av detta föreligger.

Ekonomiska konsekvenser

Regeringens förslag medför ökade kostnader för kommunerna. Dessa skall enligt

finansieringsprincipen kompenseras. De sammanlagda kostnaderna för de första 20

timmarnas assistansersättning per vecka beräknas uppgå till 1 200 000 000

kronor. Regeringen föreslår att anslaget B7 Kostnader för statlig

assistansersättning fr.o.m budgetåret 1998 reduceras med 800 000 000 kronor och

överförs till det generella statsbidraget till kommunerna. De resterande

beräknade kostnaderna får anses täckta av det resurstillskott till kommunerna

som regeringen föreslagit i den ekonomiska vårpropositionen.

 Förändringen skall enligt regeringens förslag genomföras från den 1 november

1997. För innevarande år skall därför sammanlagt 135 000 000 kronor från

anslaget utbetalas till kommunerna enligt de fördelningsprinciper som gäller för

det generella statsbidraget. Resurstillskottet för år 1997 till kommunerna får

anses täcka övriga beräknade kostnader, 65 000 000 kronor.

 8

5.2 Stöd och service till vissa funktionshindrade

Regeringens förslag: 9 § i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade (LSS) skall förtydligas för att klargöra kommunens ansvar för

personlig assistans enligt den lagen.

Skälen för regeringens förslag: Enligt LSS är kommunen ansvarig för att en

person som omfattas av denna lagstiftning får vissa insatser i form av särskilt

stöd och särskild service som han eller hon behöver om inte behoven tillgodoses

på annat sätt. Den enskilde kan bl.a. enligt 9 § punkten 2 få biträde av

personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan

assistans, till den del behovet av ekonomiskt stöd inte täcks av

assistansersättning enligt LASS.

 Enligt vad som angavs i den tidigare nämnda propositionen Stöd och service

till vissa funktionshindrade avsågs med skäliga kostnader samma slags kostnader

som i LASS. Det belopp som regeringen varje år skulle bestämma såsom den högsta

ersättningen per assistanstimme enligt LASS borde vara vägledande även i fråga

om det ekonomiska stödet från kommunen.

 I den ekonomiska vårpropositionen förslås, som tidigare nämnts, att den

statliga assistansersättningen skall uppgå till ett visst - av regeringen

fastställt belopp - som skall vara lika för alla men med möjlighet att i vissa

fall, om det föreligger särskilda skäl, ansöka om en höjning av beloppet med

högst 12 procent.

 För att det inte efter denna ändring skall uppstå någon oklarhet om vilket

ansvar kommunen har för att tillhandahålla personlig assistans föreslås här ett

förtydligande på så sätt att det är när behovet av personlig assistans inte

tillgodoses genom de beviljade assistanstimmarna enligt LASS, som kommunen blir

ansvarig enligt 9 § punkten 2 LSS.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till

vissa funktionshindrade;

9 §

Justeringen av punkten 2 klargör att en person som beviljats ett visst antal

assistanstimmar med statlig assistansersättning inte kan begära ytterligare

ersättning från kommunen enbart på grund av att den beviljade assi-

stansersättningen inte är tillräckligt hög. Om det däremot tillfälligt behövs

ytterligare assistanstimmar t.ex. på grund av att den ordinarie assistenten är

sjuk så är det kommunen som är ansvarig för att såväl tillhandahålla assistansen

som att finansiera den.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:389) om assistansersättning;

19 §

Av denna nya paragraf framgår att kommunen skall finansiera de första

20 assistanstimmarna per vecka som beviljats för en person som är bosatt i

kommunen. Ersättningsskyldigheten skall grunda sig på det beviljade antalet

timmar. För en ersättningsberättigad som beviljats 25 assistanstimmar per vecka

men som under en tvåveckorsperiod utnyttjar t.ex. 19 timmar ena veckan och 26

timmar den andra skall kommunen ändå finansiera sammanlagt 40 timmar.

Ersättningen skall motsvara den faktiska kostnaden för assistansen, dvs. i de

fall där den ersättningsberättigade har beviljats ersättning utöver

schablonbeloppet så skall kommunens ersättning motsvara detta belopp. Att

kommunen skall finansiera de första 20 timmarna innebär inte att kommunen har

fullgjort sina skyldigheter att anordna assistans enligt reglerna i lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, t.ex. om den

ordinarie assistenten är sjuk.

20 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om försäkringskassans underrättelseskyldighet

och kommunens betalningsskyldighet. Assistansersättning beviljas för högst sex

månader i taget. Sedan kommunen underrättats om ett beslut om beviljat antal

assistanstimmar skall kommunen månadsvis erlägga det belopp som motsvarar

kostnaderna för de 20 första timmarna per vecka. Underrättelse om vilket belopp

kommunen skall betala, som skall lämnas enligt denna paragraf, skall inte lämnas

förrän beslutet är slutligt. Kommunen blir dock ersättningsskyldig för hela den

period som det slutliga beslutet avser. Eftersom ersättningen skall basera sig

på beslutet om beviljat antal timmar kan det kanske förekomma att det i samband

med slutavräkningen visar sig att den ersättningsberättigade har utnyttjade

färre timmar än som beviljats och att kommunen därför har betalat ett för högt

belopp. Detta skall i så fall regleras. Om ett beslut om assistansersättning

skulle ändras skall kommunen genast underrättas om detta, om ändringen skulle

påverka kommunens ersättningsskyldighet.

 9

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar propositionen 1996/97:146 Vissa frågor om personlig

assistans.

 10