Regeringens proposition

1994/95:3

Nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

Prop.

1994/95:3

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 juni 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Görel[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljö- och naturresursdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till ändring i lagen (1987:12) om hushållning

med naturresurser m.m.

 I propositionen läggs fram förslag att områden i tätorter och tätortsregioner

där parklandskap, naturmiljöer och bebyggelsemiljöer flätas samman till unika

historiska landskap skall kunna ges ställning som nationalstadspark och få ett

samlat och långsiktigt skydd mot exploateringsföretag m.m. Med en

nationalstadspark avses ett riksintresse som har stor betydelse för det

nationella kulturarvet, för en tätorts eller tätortsregions ekologi och för

människors rekreation. Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården föreslås

bli landets första nationalstadspark. Regeringen föreslår att bestämmelser

införs i naturresurslagen som innebär att nationalstadsparken med hänsyn till

sina samlade natur- och kulturvärden i sin helhet skall vara av riksintresse. Ny

bebyggelse och nya anläggningar får komma till stånd och andra ingrepp utföras

endast om det kan ske utan intrång i parklandskap eller naturmark och utan att i

övrigt skada natur- och kulturvärden i ett sådant område. Regeringens förslag

innebär att områden i en nationalstadspark som i dag är exploaterade även

fortsättningsvis skall kunna användas för avsedda ändamål. Pågående

markanvändning påverkas således inte på något avgörande sätt. Regeringen

redovisar därutöver vissa överväganden om inriktningen av det fortsatta plane-

ringsarbete m.m. som behövs i fråga om markanvändningen och för förvaltning och

skötsel av nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården.

 Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 4

2 Lagtext.................................. 5

3 Ärendet och dess beredning............... 7

4 Allmänna utgångspunkter.................. 8

5 Skyddsvärden i området Ulriksdal-Haga-

 Brunnsviken-Djurgården................... 10

 5.1 Översikt ........................... 10

 5.2 Områdesvis beskrivning............... 14

6 Exploateringsintressen och skyddsbehov .. 21

 6.1 Tidigare ställningstaganden.......... 21

 6.2 Aktuella exploateringsintressen...... 23

 6.3 Kommunernas program och länsstyrelsens

 yttrande............................. 24

 6.4 Gällande rätt........................ 26

7 Bestämmelser om nationalstadsparker tas

 in i naturresurslagen.................... 29

8 Nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunns-

 viken-Djurgården......................... 34

 8.1 Landets första nationalstadspark..... 34

 8.2 Områdets avgränsning m.m............. 38

9 Konsekvenser för kommunernas planering .. 41

 9.1 Delområden med skilda förutsättningar 41

 9.2 Förutsättningar för ändrad markan-

 vändning............................. 43

10 Nationalstadsparkens skötsel utreds...... 46

11 Förslagets ekonomiska konsekvenser....... 47

12 Författningskommentar.................... 49

Bilaga 1 Sammanfattning av Departementspro-

 memorian (Ds 1994:3) Förslag till

 skydd för området Ulriksdal- Haga-

 Brunnsviken-Djurgården Lagförslag i

 promemorian 1994:3....................51

Bilaga 2 Remissammanställning över Ds 1994:3

 Förslag till skydd för området

 Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården.55

Bilaga 3 Förslag till avgränsning av national-

 stadsparken Ulriksdal-Haga-

 Brunnsviken-Djurgården................85

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag...........86

Bilaga 5 Lagrådets yttrande....................88

Protokoll vid regeringssammanträde.............89

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.[1]

 dels att 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 §, av följande

lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §

 De områden som anges i De områden som anges i

2-6 §§ är, med hänsyn 2-7 §§ är, med hänsyn till

till de natur- och de natur- och

kulturvärden som finns i kulturvärden som finns i

områdena, i sin helhet områdena, i sin helhet av

av riksintresse. riksintresse.

Exploateringsföretag och Exploateringsföretag och

andra ingrepp i miljön andra ingrepp i miljön får

får komma till stånd i komma till stånd i dessa

dessa områden endast om områden endast om hinder

hinder inte möter enligt inte möter enligt 2-7 §§

2-6 §§ och om det kan och om det kan ske på ett

ske på ett sätt som inte sätt som inte påtagligt

påtagligt skadar skadar områdenas natur-

områdenas natur- och och kulturvärden.

kulturvärden.

 Bestämmelserna i första

 Bestämmelserna i detta stycket och 2-6 §§ utgör

kapitel utgör inte inte hinder för utveck-

hinder för utvecklingen lingen av befintliga

av befintliga tätorter tätorter eller av det

eller av det lokala lokala näringslivet eller

näringslivet eller för för utförandet av anlägg-

utförandet av ningar som behövs för

anläggningar som behövs totalförsvaret. Om det

för totalförsvaret. Om finns särskilda skäl utgör

det finns särskilda skäl bestämmelserna inte

utgör bestämmelserna heller hinder för anlägg-

inte heller hinder för ningar för utvinning av

anläggningar för sådana fyndigheter av

utvinning av sådana ämnen eller material som

fyndigheter av ämnen avses i 2 kap. 7 § andra

eller material som stycket.

avses i 2 kap. 7 § andra

stycket.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1992:1146

 7 §

 Området Ulriksdal-Haga-

 Brunnsviken-Djurgården

 är en nationalstadspark.

 Inom en

 nationalstadspark får ny

 bebyggelse och nya

 anläggningar komma till

 stånd och andra åtgärder

 vidtas endast om det kan

 ske utan intrång i park-

 landskap eller naturmiljö

 och utan att det

 historiska landskapets

 natur- och kulturvärden i

 övrigt skadas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

3 Ärendet och dess beredning

Med anledning av tre motioner från januari 1991 och en omfattande

remissbehandling av motionerna behandlade jordbruksutskottet frågan om skydd för

området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården mot fortsatt exploatering (bet.

1991/92:JoU10). I ett yttrande till utskottet var Länsstyrelsen i Stockholms län

i huvudsak överens med motionärerna om de starka natur- och kulturvärdena i

området och framhöll särskilt behovet av en samlad syn på områdets utveckling. I

likhet med flertalet remissinstanser som hördes i ärendet underströk jordbruks-

utskottet i sitt betänkande att behovet av skydd för områdets utomordentliga

miljövärden vad avser natur- och kulturmiljö samt stadsbild bör överordnas

exploateringsintresset. Utskottet utgick ifrån att regeringen på lämpligt sätt

skall återkomma till riksdagen och informera om den fortsatta planerings-

processen.

 Regeringen tog med anledning av en skrivelse från Boverket och Riksan-

tikvarieämbetet i november 1991 upp frågan om ett samlat och långsiktigt skydd

för området. Med stöd av 6 kap. 2 § naturresurslagen, beslöt regeringen att

Solna och Stockholms kommuner skulle redovisa hur kommunerna i sin planering

enligt plan- och bygglagen avsåg att tillgodose naturvårdens, kulturmin-

nesvårdens och friluftslivets intressen i det aktuella området.

 Berörda förvaltningar i Solna och Stockholms kommuner redovisade i december

1992 ett förslag till gemensamt program för planering av området

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården. Programmet antogs den 25 januari 1993 med

vissa tillägg av kommunfullmäktige i Solna kommun och godkändes i huvudsak den 6

september 1993 av kommunfullmäktige i Stockholms kommun.

 I sitt yttrande över kommunernas program framhöll Länsstyrelsen i Stockholms

län att de oexploaterade och kulturhistoriskt värdefulla miljöerna i området

borde få ett permanent och effektivt skydd i form av särskild lagstiftning.

 Den 13 januari 1994 överlämnade regeringen till riksdagen propositionen

1993/94:86 Finansiering av vissa väginvesteringar i Stockholms län m.m. I denna

anmäldes att regeringens bedömning var att kulturmiljöerna och naturvärdena i

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården borde ges ett långsiktigt skydd genom

naturresurslagen. Regeringen anförde också att särskild hänsyn skall tas till de

krav som området ställer vid utformning av den s.k. Norra länken med anslutning-

ar.

 Propositionens bedömningar i denna del hänvisade till en promemoria (Ds

1994:3) som utarbetats inom Miljö- och naturresursdepartementet, Förslag till

skydd för området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården. Regeringen anmälde i

propositionen sin avsikt att, efter sedvanlig beredning inom regeringskansliet,

i samband med den av riksdagen begärda redovisningen av planeringssituationen i

området, presentera ett förslag till förstärkt skydd för områdets natur- och

kulturvärden under våren 1994.En sammanfattning av promemorian samt promemorians

lagtext har tagits in som bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats.

 Sammanlagt har 53 remissvar kommit in från myndigheter med ansvar för

markanvändningslagstiftningen m.m., från kommuner, från förvaltningsansvariga

myndigheter och sakägare samt från organisationer och föreningar m.fl. En

sammanställning av remissvaren har tagits in som bilaga 2.

 I trafikutskottets betänkande (1993/94:TU24) med anledning av propositionen

rörande finansiering av vissa väginvesteringar i Stockholms län m.m. anslöt sig

utskottet till bedömningen att särskild hänsyn måste tas till området

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården vid val av lokalisering och utformning av

Norra länkens olika delar för att tillgodose områdets natur- och kulturvärden,

för att begränsa buller och andra emissioner samt för att inte störa

stadsbilden. Utskottet instämde vidare i regeringens bedömningar rörande behovet

av ett långsiktigt, samlat skydd för Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården och

konstaterade att en proposition med förslag till skydd av det aktuella området

skulle lämnas till riksdagen under våren.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 7 juni 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

4 Allmänna utgångspunkter

Tillgång till en rik och varierad natur- och kulturmiljö är viktig för

människors välbefinnande. För boende i tätorter är tillgången till parker och

grönområden av stor betydelse både som ett berikande inslag i vardagsmiljön och

för att tillgodose behoven av rekreation och friluftsliv. Parklandskap och

naturmiljöer i dessa områden är dessutom ofta bärare av betydande kulturhisto-

riska värden och bidrar på så sätt till att ge städerna identitet och karaktär.

Vidare har sådana områden betydelse för människans hälsa och miljö och utgör en

förutsättning för att den biologiska mångfalden skall kunna bevaras i och i

anslutning till tätorterna.

 Genom sin centrala belägenhet och attraktivitet är parker och grönområden ofta

långsiktigt utsatta för ett starkt exploateringstryck för bebyggelse, trafikan-

läggningar och andra verksamheter. Frågan om åtgärder för att generellt öka

möjligheterna att slå vakt om sådana områden i tätorterna behandlas i plan-

och byggutredningens betänkande SOU 1994:36 Miljö och fysisk planering.

Betänkandet remissbehandlas för närvarande.

 Vissa parker och grönområden i våra tätorter är av särskild betydelse på grund

av sina i ett nationellt och internationellt perspektiv särskilt framträdande

samlade natur- och kulturvärden. I UNESCO:s arbete för att skydda det globala

kulturarvet används uttrycket historiska landskap för att beteckna ett område

som har särskild betydelse därigenom att det på grund av människans utnyttjande

uppvisar eller representerar ett samhälles värden såväl i form av påtagliga

fysiska spår, som genom kulturellt eller historiskt bestämda associationer.

 I vissa tätorter och tätortsregioner i Sverige finns områden som lämnats i

huvudsak oexploaterade och där parklandskap, naturmiljöer och bebyggelsemiljöer

flätas samman till från rikssynpunkt unika landskap av sådan karaktär som avses

i UNESCO:s arbete, dvs. historiska landskap. Sådana områden är samtidigt av stor

betydelse för det nationella kulturarvet, för en tätorts eller en tätortsregions

ekologi och för människors rekreation. Det starka exploateringstryck som riktas

mot sådana områden och skyddsvärdenas komplexitet gör att nuvarande lagstiftning

enligt regeringens bedömning inte alltid ger tillfredsställande möjligheter att

på ett samlat sätt åstadkomma ett skydd som är starkt nog för att i ett lång-

siktigt perspektiv hindra en fortlöpande exploatering och fragmentisering av

det historiska landskapet i sådana områden.

 Regeringen föreslår att ett grundläggande och övergripande skydd för sådana

värdefulla områden åstadkoms genom att en ny bestämmelse om nationalstadsparker

införs i naturresurslagen. Ett sådant skydd fullföljer en av de grundläggande

intentionerna i den fysiska riksplaneringen, nämligen att naturvårdens och

kulturmiljövårdens intresseområden i landet måste hävdas särskilt mot föränd-

ringar som kan skada bevarandevärdena, bl.a. därför att områdena representerar

värden som inte kan återskapas eller ersättas om de en gång har förstörts

(prop. 1985/86:3 s. 64).

 Samspelet mellan natur- och kulturvärden i området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården i Stockholms län och områdets betydelse i ett kulturellt och histo-

riskt perspektiv gör att området som helhet väl uppfyller UNESCO:s kriterier på

ett historiskt landskap. Regeringen föreslår i propositionen att området får

ställning som landets första nationalstadspark. Framställningen i propositionen

bygger i väsentliga delar på remissbehandlingen av Miljö- och naturresursde-

partementets promemoria, Förslag till skydd för området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården (Ds 1994:3), med förslag till ett förstärkt skydd för

detta område. Framställningen utgör samtidigt den information beträffande

inriktningen av den fortsatta planeringsprocessen för området som jordbruksut-

skottet förutsatt (bet. 1991/92:JoU10).

5 Skyddsvärden i området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

5.1 Översikt

Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården har genom århundraden uppskattats

för sin skönhet. Det har nyttjats för rekreation och som inspirationskälla av

kungahuset och hovet, stockholmarna i övrigt samt av besökare från när och

fjärran. I de vidsträckta områden där exploateringen kunnat hållas tillbaka har

det historiska landskapets huvuddrag bevarats och dess kvaliteter vidmakthållits

från generation till generation tack vare en kombination av kungligt markägande

och inflytande, allmän opinion och framsynta kommunalpolitiker.

 Det skyddsvärda området omfattar bl.a. de kungliga lustslotten Haga och

Ulriksdal, park- och rekreationslandskapet kring Brunnsviken, den kungliga f.d.

jaktparken Djurgården samt en rad betydelsefulla anläggningar och institutioner

för museiverksamhet, rekreation, friluftsliv, utbildning och forskning. I vår

litteratur är området rikt representerat. På figur 1 redovisas den historiska

utbredningen av den inhägnade kungliga jaktparken, av Ulriksdals slottspark och

av de gustavianska parkerna kring Brunnsviken.

 International Committy on Monuments and Sites (ICOMOS) är en världsomspännande

organisation som värnar om det internationella kulturarvet. År 1982 presenterade

organisationen en deklaration med rekommendationer om bevarandet av det globala

kulturarvet i form av historiska parker och trädgårdar. I det s.k. Florens-

dokumentet poängteras bl.a. att det är de ansvariga myndigheternas sak att,

efter kvalificerade experters råd, genomföra lämpliga legala och administrativa

åtgärder för att skydda historiska parker och trädgårdar.

 Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgårdens kulturhistoriska värden har även

uppmärksammats av den europeiska organisationen Europa Nostra. I en skrivelse

till statsrådet Görel[REDACTED_EFTERNAMN] i oktober 1993 understryker organisationen att

hotet mot de kungliga parkerna i hjärtat av Stockholmsregionen väcker inter-

nationell uppmärksamhet. Organisationen, som har 200 medlemsorganisationer från

29 europeiska länder, yrkar även på att den svenska regeringen skall vidta

åtgärder till skydd för denna värdefulla del av det europeiska kulturarvet.

 I samband med Förenta Nationernas miljökonferens i Rio de Janerio år 1992

ställde sig Sverige sig bakom miljömål som bl.a. gäller bevarande av den

biologiska mångfalden. Att slå vakt om området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården med dess mångsidiga naturvärden och innehåll av utrotningshotade

växt- och djurarter är ett uttryck för Sveriges vilja att följa upp dessa mål.

Rekreationsvärden

Områdets naturskönhet, centrala läge och utbud av attraktioner innebär att det

har stor betydelse för människors rekreation och för turismen i huvudstads-

regionen. Få strövområden i Sverige kan uppvisa så många besökare i form av

motionärer, tränande idrottsmän och friluftsälskare som detta. Behovet av

motionsanläggningar är väl tillgodosett. Motionsspår med elbelysning utgår bl.a.

från Fiskartorpets motionsgård och Östermalms idrottsplats. Ridsporten är väl

utvecklad, speciellt på Norra Djurgården. Badmöjligheter finns på flera platser

och båtsporten är också representerad. Vintersporter som skid- och skridskoåk-

ning kan utövas i området och vid Fiskartorpet finns även en hoppbacke och en

mindre skidlift.

 Landskapets storlek och omväxlande karaktär med lövskogar, vattenområden,

ängar och parker erbjuder möjligheter till ostörda naturupplevelser vid utsikts-

punkter, strandpromenader, fågellokaler och längs naturstigar.

 Här finns vidare kulturhistoriskt intressant bebyggelse och parkmiljöer av

stort värde för friluftslivet. De koloniträdgårdar som finns i området kom-

pletterar den mer storslagna trädgårdskonst som finns representerad i områdets

historiska parker. Några av Sveriges mest intressanta muséer och nöjesanlägg-

ningar finns på Djurgården, dit även mässor och utställningar av tradition ofta

lokaliseras.

Naturvärden

Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården har stor betydelse för

Stockholmsregionens ekologi och är ett bra exempel på att även tätortsnära

grönområden kan innehålla särskilt betydelsefulla naturvärden. Det mer eller

mindre sammanhängande naturområdet från Ulriksdal/Sörentorp till Södra

Djurgården med angränsande öar och holmar innehåller en mångfald biotoper och

har ett rikt växt- och djurliv.

 Området rymmer en biologisk mångfald som inte bara innehåller allmänt före-

kommande arter utan även många växt- och djurarter, som enligt Naturvårdsverkets

hotlista klassats som hotade, sällsynta eller hänsynskrävande och vars bevarande

därmed är av nationellt intresse. Några mindre delar av området åtnjuter även

skydd enligt naturvårdslagen (1964:822).

 Växt- och djurlivet är beroende av spridningsvägar. Kontakten mellan naturom-

rådena inom Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården är minst lika viktig som den

mellan Järvafältet och de stora sammanhängande naturområdena utanför staden.

Dessa samband mellan olika naturområden och biotoper styr långsiktigt den bio-

logiska mångfaldens möjligheter att överleva. Spridningsvägarna kan bestå av

gröna stråk, täta biotopöar eller naturmark intill bebyggelse och vägar. Ju mer

natur, desto säkrare spridningsväg. Brunnsvikenområdet utgör en viktig sprid-

ningsväg mellan Ulriksdal/Sörentorp och Norra Djurgårdens naturområden. De

gröna partierna kring Sofiahemmet, Ryttarstadion vid Storängsbotten och

Tessinparken kan karaktäriseras som särskilt svaga länkar mellan Norra och Södra

Djurgården. Det är från biologiska utgångspunkter viktigt att dessa länkars

betydelse som spridningsväg inte försämras ytterligare.

 Utmärkande för området är den stora utbredningen av gammal ekdominerad ädel-

lövskog. Ekskogen har stor betydelse för insekter som lever av och på bark och

ved i olika nedbrytningsstadier. Trots närheten till storstaden har man obser-

verat mer än 250 fågelarter. Av dessa häckar ett hundratal regelbundet. Vidare

är området en klassisk svamplokal som hyser många ovanliga arter knutna till

ekskog. Det största problemet för flertalet av de hotade arterna är avverkning

av ädellövträd och avlägsnande av döda eller döende träd. Andra betydande hot

för den biologiska mångfalden i området är igenväxning, ökat kvävenedfall och

utdikning av våtmarker. Sedan slutet av 1800-talet har den totala natur-

marksarealen inom området krympt avsevärt i samband med exploatering och

avverkning vilket har inneburit att åtskilliga arter har försvunnit.

Kulturvärden

Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården utgör i sin helhet ett historiskt

landskap som rymmer värden av stor betydelse för det nationella kulturarvet.

Dess särart som kunglig mark samt områdets speciella landskapskaraktär har

bidragit till att flertalet bostäder och byggnader för olika ändamål inom

området givits hög arkitektonisk klass. Den övervägande delen av bebyggelsen är

av stort kulturhistoriskt värde. Detta gäller bl.a. 1700-talsbebyggelsen vid

Brunnsvikens stränder, byggnaderna i det s.k. institutionsbältet på Norra

Djurgården och bebyggelsen på Gärdet, i Diplomatstaden, på Södra Djurgården med

Beckholmen samt på Skeppsholmen och Kastellholmen.

 I mitten av 1600-talet uppfördes Jakobsdal som senare fick namnet Ulriksdal.

Här utvecklades en slottsanläggning som kom att innehålla en praktfull slotts-

park med tillhörande lusthus, fågelhus och en inhägnad djurpark.

 Gustav III formade i slutet av 1700-talet området kring Brunnsviken till ett

väldigt parkområde enligt den engelska parkens ideal. Idén var att skapa ett

romantiskt naturlandskap där Brunnsviken skulle fungera som ett samlande

element. Denna trädgårdsstil hade sina rötter i den kinesiska trädgårdskonsten

som hade beskådats av Ostindienfararna. I Europa realiserades stilen i den

engelska parken vars principer hade inspirerats av de kinesiska trädgårdarnas

landskap med fantasifulla berg, vattendrag och färgrika planteringar.

 Under Karl XI:s tid i slutet på 1600-talet inrättades en kunglig jaktpark

bestående av Norra och Södra Djurgården. Ett stort område från Ålkistan i norr

till Södra Djurgården i söder inhägnades. Främst jagades varg och björn, men man

höll även en stor hjortstam. På 1820-talet upphörde Djurgårdens funktion som

jaktpark. Stängslet fick förfalla och de kvarvarande hjortarna flyttades till

ett mindre inhägnat område i den nuvarande stadsdelen Hjorthagen. Ladugårdsgärde

användes därefter alltmer till truppövningar medan delar av Södra Djurgården

omvandlades till ett vårdat parklandskap med starka inslag av den engelska

parkens ideal. Det finns än idag spår från den forna jaktparkens växling mellan

skog och öppna fält både på Norra och Södra Djurgården, där ängsytor och

skogsklädda kullar finns bevarade från den tid då området nyttjades för jakt.

 Med hänsyn till områdets höga kulturmiljökvaliteter har det till största delen

av Riksantikvarieämbetet utpekats som riksintresse för kulturminnesvården enligt

2 kap. 6 § lagen om hushållning med naturresurser m.m. Ett antal byggnader och

anläggningar är även skyddade som byggnadsminnen enligt kulturminneslagen och

förordningen om statliga byggnadsminnen.

5.2 Områdesvis beskrivning

Ulriksdal och Sörentorp

Solnas största gravfält är beläget vid Mellanjärva mellan Uppsalavägen och

Kvarnkullen. Det rymmer ca 150 gravkullar som daterar den äldsta bosättningen i

området till folkvandringstiden, ca 500 e.Kr. Kvarnkullen strax öster om grav-

fältet är en del av Stockholmsåsen och det enda område i Stockholms närhet som

återspeglar de botaniska effekterna av långvarig och kontinuerlig hävd på en

rullstensås. I dag finns här en typisk torrängsflora med bl.a. backsippa och den

utrotningshotade diskröksvampen.

 Under stormaktstiden bytte fältherren Jacob de la Gardie till sig byarna

Mellanjärva och Överjärva av kronan. Norr om Brunnsviken omvandlade han gårdarna

till godset Jacobsdal som senare blev Ulriksdals slott. Ägorna gränsade till

Bergshamra i sydost. I sydväst sträckte de sig ned mot Brunnsviken. Här skapades

efterhand en slottspark vars grundplan utgjordes av en renässansträdgård som

senare kom att formas mer i barockstil. I slottsträdgårdens rätvinkliga system

placerade man ut fontäner, dammar och skulpturer.

 Slottet övergick i kunglig ägo i början av 1700-talet för att mellan åren 1822

och 1849 fungera som vårdinrättning för krigsinvalider. När Karl XV fick

dispositionsrätt till slottet år 1857 beslöt han sig för att återge det dess

forna glans som kungligt sommarresidens. Ulriksdals värdshus tillkom och även

ett antal villor för hovet byggdes. Från år 1920 fram till sin död år 1973 satte

även Gustav VI Adolf sin prägel på såväl inredning av slottet som viss planering

av parken.

 Genom slottsteatern Confidensen är Ulriksdals slott starkt förknippat med den

svenska teater-, dans-, opera- och musikhistorien. Under 1980-talet öppnades

slottsanläggningen för allmänheten som bl.a. kan besöka Orangeriet och beskåda

Drottning Kristinas kröningsekipage. Det finns även en natur- och kulturstig med

beskrivningar av såväl byggnader, skulpturer som flora och fauna.

 Igelbäcken som rinner genom Ulriksdals slottspark utgör en livsmiljö för grön-

lingen vilken anses vara en av Sveriges mest sällsynta fiskarter. I skogsom-

rådena kring slottet häckar bl.a. mindre hackspett, stenknäck, duvhök och

spillkråka. Här har även sex olika i Sverige fridlysta fladdermusarter obser-

verats.

 I Sörentorp har flera av f.d. Svea Livgardes byggnader arkitektoniskt och

kulturhistoriskt värde. De är låga och väl anpassade till den naturliga omgiv-

ningen med ett vackert samspel mellan hus, skogsbryn och öppna fält. Byggnaderna

används nu av Polishögskolan. Området ligger inom Igelbäckens tillrinningsområde

och utgör en viktig del av det biologiska sambandet mellan Järvafältets och

Brunnsvikens grönområden.

Bergshamra och Tivoli

Bergshamra gård ägdes under 1700-talet av släkten Bark. Greve Nils Anton Bark

ingick i kretsen kring Gustav III och han var god vän med skalden Gustav Philip

Creutz och tonsättaren Joseph Martin Kraus.

 Tivoli är en mycket naturskön lövträdsbeklädd landtunga som skjuter ut i

Brunnsviken. Namnet är inspirerat av Gustav III:s italienska resa åren 1783-84.

Greve Bark upplät Tivoliudden åt Creutz som började anlägga en engelsk park där

efter FM Pipers ritningar.

 På fälten runt Bergshamra gård startade Karl XV ett experimentaljordbruk vars

verksamhet bidrog till att frökontrolls- och växtskyddsanstalterna senare

förlades till Bergshamra. Här hade också Régis Cadier, hotell Rydbergs krögare

och Grand hotells grundare, sina trädgårdsanläggningar. År 1919 uppläts en del

av ägorna till en av de första föreningarna för koloniträdgårdar i landet.

Bergshamra by är en väl bevarad 1800-talsmiljö i det område där Bergshamra gård

tidigare låg. Här hade också Carl Malmsten sin bostad under större delen av sitt

liv.

 Bergshamra började exploateras för bostäder under 1950-talet. Strandområdena

mot Stocksundet och Lilla Värtan har tillsammans med Bockholmen stort intresse

som promenadområde. Under 1980-talet utvidgades bostadsområdet över fälten ner

mot Tivoliberget och Piperska parken vid Brunnsvikens stränder.

Haga-Brunnsviken

Under stormaktstiden lät Christina Brahe uppföra säterigården Brahelund på

marker vid Brunnsvikens västra strand. I slutet av 1700-talet köptes gården in

av Gustav III som då förvärvade markområden kring Brunnsviken. Med hjälp av

arkitekten F M Piper skapades Haga-, Bellevue- och Tivoliparkerna enligt den

engelska parkens ideal. Träddungar, öppna ängar, naturliga höjdpartier och

dalsänkor formades varligt för att förhöja skönheten och skapa intressanta

utsiktspunkter och siktlinjer. Tidens främsta arkitekter och konstnärer formade

ett romantiskt naturlandskap med infogade byggnadsverk, paviljonger och konst-

verk där Brunnsvikens vattenspegel fungerade som ett samlande element. I

Hagaparken uppfördes år 1802 Haga slott som i dag används av regeringen för

representation och liknande ändamål.

 Gustav III:s paviljong visas i dag för allmänheten och Haga parkmuseum är

inrymt i ett av de s.k. Koppartälten. I parken finns även växthus som hyser

bl.a. exotiska fjärilar. I Hagaparken arrangeras varje sommar guidade vandringar

med olika teman.

 I ett område norr om Hagaparken finns Frösundaviks herrgård och f.d. ka-

sernetablissement som rymmer en miljö av stort kulturhistoriskt värde.

Kasernetablissementets väl sammanhållna byggnader uppförda i nyklassicistisk

stil utgjorde under ett halvt sekel en av Sveriges viktigaste militära

utbildningsanstalter. Den disponerade under denna tid även Annelunds välbevarade

 herrgårdsbyggnad längre norrut.

 Hela Brunnsvikens park- och vattenområde har stor betydelse för det biologiska

sambandet mellan Ulriksdal, Sörentorp och Norra Djurgården. Till stora delar är

växtligheten rik och sammanhängande. I Hagaparkens skogsbestånd häckar bl.a.

större och mindre hackspett, gröngöling, stenknäck och sparvhök. Tivoliudden i

södra Bergshamra består av två kullar, varav den västra kallas Tivoliberget och

den östra Pipers park. På den östra kullen finns tydliga spår kvar av den

engelska parken. Vegetationen har fått utvecklats tämligen fritt och består till

stor del av ekskog med hassel i buskskiktet och en rik lundflora med många

vårblommor. På Tivoliberget finns kompositören Kraus grav.

 Vid Brunnsvikens södra strand ligger stockholmstraktens äldsta kvarvarande

utvärdshus, Stallmästaregården, vars traditioner och funktioner varit obrutna

sedan 1600-talets mitt. Öster om värdshuset leder en lindallé upp till Bellevue

vars engelska park har utsiktspunkter som samordnades med Hagaparkens. Den

idylliska bebyggelsen på Bellevue rymmer en av de få gårdsenheterna från

1700-talet i Stockholm. Förr sparades sällan ekonomibyggnader då man bevarade

gamla gårdar. I dag utgör ett stall och en lada på Bellevue de enda exemplen på

sådan bebyggelse inom Stockholms tullar. Här kan allmänheten även besöka konst-

nären Eldhs museum.

 När Gustav III skapade parkområdet kring Brunnsviken delade han i det roman-

tiska natursvärmeriets anda ut tomter till sina nära vänner. Generalen Armfeldt

fick ett markområde vars östra strandlinje var ungefär lika lång som Hagaparkens

på andra sidan Brunnsviken. Här uppfördes Villa Frescati som senare kom att ge

namn åt hela området.

Norra Djurgården

På Lappkärrsberget vittnar ett bronsåldersröse om tidig bosättning på Norra

Djurgården som fram till 1400-talet dominerades av byarna Unnaröra och Husarne.

Genom byten och donationer tillföll en stor del av området Klara kloster. Sedan

klostergodsen i samband med Gustav Vasas reduktion år 1527 drogs in till kronan

blev hela Norra Djurgården kunglig egendom. När Karl XI i början av 1680-talet

inhägnade sin kungliga jaktpark etablerades en rad grind- och hovjägarboställen

som placerades längs Djurgårdsgärdesgården. De som bebodde dessa hade som

löneförmån att bränna och utskänka starka drycker. Lill-Jans, döpt efter en

skog- eller grindvaktare som en gång bodde där och var mycket liten till växten,

blev det mest populära utskänkningsstället. Namnet lever vidare i Lill-Jans-

skogen som ligger öster om Tekniska Högskolan. Norra Djurgården utgörs av om-

växlande ängsytor, skogsklädda kullar, ädellövsbestånd och parkliknande landskap

där mycket gamla ekar dominerar trädskiktet. Dessa områden är i dag i stort

sett av samma karaktär som den forna jaktparkens och har stora naturvärden

vilka främst hänger samman med beståndet av ekar och andra ädla lövträd. Många

hotade, sällsynta och hänsynskrävande växt- och djurarter finns dokumenterade

och området utgör även en klassisk lokal för mykologer. Den gamla ekskogen hyser

ett av Sveriges mest värdefulla bestånd av bark- och vedlevande insekter. För

skalbaggar, fjärilar och steklar kan dessa lövträdsbestånd betraktas som unika

ur svensk synpunkt. Vid Uggleviken finns en av Stockholms stads förnämsta fukt-

lövskogar med stadens artrikaste starrgräslokal. Här är småfågellivet rikt

representerat med bl.a. näktergal. Naturområdets storlek på Norra Djurgården ger

möjligheter till relativt ostörd rekreation. Vid Stora Skuggans natur- och

friluftscentrum finns bl.a. stigar med naturpedagogiskt material.

 År 1885 flyttade Bergianska trädgården från Vasastaden till Brunnsvikens norra

strand. Hit lokaliserades även odlingen av grönsaker och blommor för den växande

storstadens behov.

 Området vid Brunnsvikens sydöstra strand kallas i dag Kräftriket efter ett

värdshus som i slutet av 1700-talet blev känt för att servera ovanligt stora

kräftor. Här och vidare norrut utvecklades i början på 1900-talet det s.k.

institutionsområdet allt eftersom flera läroanstalter i centrala Stockholm blev

alltför trångbodda. Därmed förändrades delar av den lantliga naturparken till

ett område med monumentala byggnader inbäddade i grönska. Flera av landets

främsta arkitekter har varit upphovsmän till de kulturhistoriskt värdefulla

institutionsbyggnaderna på Norra Djurgården. Naturhistoriska riksmuséet

dominerar ett vidsträckt landskapsrum. På 1960-talet uppfördes universitetet på

f.d. Lantbruksakademiens område.

 Det har sagts att den svenska idrotten föddes på Norra Djurgården. Stockholms

Stadion, Gymnastik- och Idrottshögskolan, Ryttarstadion med tillhörande ridvägar

och en rad tennishallar förklarar varför området i dag utgör ett av landets

viktigaste idrottscentrum.

Gärdet och Kaknäs

Ladugårdsgärdet har sedan medeltiden varit ett öppet fält som använts som

betesmark och för militär exercis. På Ladugårdsgärdet och i Kaknäsområdet

anlades i början av 1400-talet kungsladugården Vädla. Här bedrevs åkerbruk i

betydande omfattning. Stora delar av Södra Djurgården användes även till slåtter

och bete. På 1800-talet ökade den militära verksamheten på Ladugårdsgärdet som

blev de närliggande regementenas exercisplats. Karl XIV Johan inspekterade ofta

truppernas övningar från "Borgen" ritad av arkitekten Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN]. Han är

också upphovsman till kungens slott Rosendal, beläget på andra sidan Djurgårds-

brunnsviken. Det öppna landskapet på Gärdet har i senare tradition använts för

demonstrationer, tävlingar och folkfester av olika slag. Här finns även ett

motionsspår som kallas Kaknässpåret. Djurgårdsbrunn och Lidingöbro är två om-

tyckta och välbesökta värdshus i området. Djurgårdsbrunn var från början en

plats dit Stockholmare på 1750-talet for för att dricka från de hälsokällor som

upptäckts där. Lidingöbro är ett minne från den flottbro som i början av 1800-

talet ledde till Lidingö.

 En del av de museer som finns i området är inhysta i gamla kasernbyggnader som

påminner om områdets tidigare militära anknytning. I det artrika ädellövskogs-

och parkområdet söder om Tekniska museet växer knäckepil och al längs stranden.

Områdets markflora hyser många intressanta och ovanliga arter, t. ex. luktvicker

och jättesolöga.

 Under åren mellan 1910 och 1930 uppfördes den s.k. Diplomatstaden på det gamla

Skogsinstitutets mark. Husen är byggda i nationalromantisk stil med enhetligt

formspråk och var från början avsedda för utländska diplomater. Som ett minne av

det gamla Skogsinstitutets verksamhet rymmer Nobelparken strax väster om

Diplomatstaden de flesta trädslag som förekommer i Sverige.

 Den s.k. Gärdesstaden norr om Valhallavägen kom till under 1930-talet efter

många förhandlingar mellan staten och Stockholms stad. Stadsplanen har monumen-

tala drag med öppna och storskaliga former och en arkitektur som präglas av

funktionalistiskt formspråk. Området kring Tessinparken karaktäriseras av stora

gräsytor, alléer och dammar. Grönskan spelar en viktig roll för det biologiska

sambandet mellan Södra och Norra Djurgården.

 Inom Kaknäsområdet finns skogspartier med välutbildad dikes- och fuktängs-

flora. Utanför kusten på Kaknässkär häckar bl.a. snatterand, Sveriges mest

sällsynta häckande simand.

 I mitten av 1960-talet byggdes Kaknästornet som är en välkänd orienterings-

punkt och har givit området ett karaktäristiskt utseende. Det är en solitär som

kommer till sin rätt tack vare att omgivningen är fri från konkurrerande höga

byggnader. På toppen av Kaknästornet finns en restaurang med tillhörande

utsiktsplattform.

Södra Djurgården

De äldsta spåren av mänsklig aktivitet på Södra Djurgården är från yngre järn-

åldern och utgörs av ett gravfält på den södra stranden i Djurgårdsbrunnsvikens

östra del.

 Sedan kung Karl[REDACTED_EFTERNAMN] år 1452 bytte till sig dåvarande Waldemarsön från

Klara kloster har området varit i kunglig ägo. Namnet Djurgården kommer troligen

från den mindre "Diuregårdh" som Johan III anlade i närheten av nuvarande

Nordiska museet på 1570-talet. Här anställdes även en same för att sköta renar,

älgar och hjortar. Djurgården flyttades senare till ett område som omfattar

stora delar av nuvarande Skansen. Skansens friluftsmuseum intar i dag även i ett

internationellt perspektiv en särställning. Hela Södra Djurgården har under

sekler varit Stockholms populäraste utflyktsmål för dem som sökt kultur och

nöjen.

 Här finns bl.a. Vasamuseet, Nordiska museet och Biologiska museet. Den

konstintresserade kan besöka Liljevalchs konsthall, Prins Eugens Waldemarsudde

och Thielska galleriet på Blockhusudden.

 Gröna[REDACTED_EFTERNAMN], som ursprungligen var namnet på en trädgårdstomt i den s.k.

Djurgårdsstaden, är ett mycket populärt nöjesfält med bl.a. ett utvärdshus från

1700-talet.

 Södra Djurgårdens strandlinje kom tidigt att påverkas av örlogsflottans

verksamhet på Skeppsholmen. Under 1700-talet uppkom behov av vinterförvaring av

galärer som farit illa i krigen och inte fick plats på Skeppsholmen. Dessa

placerades på strandområden som senare utvecklades till Galärvarvet och

Djurgårdsvarvet. Vid Galärvarvet finns i dag en gästhamn för besökande båtar. I

närheten vid Djurgårdsbron kan man hyra roddbåtar och kanoter. Flottan har sedan

1700-talet haft intressen på Beckholmen strax utanför Djurgårdsstaden som även

hyst verksamhet för lagring och export av beck och tjära. I mitten av 1800-talet

etablerades en reparationsanläggning för ångfartyg då skeppsdockor sprängdes ut

på ön.

 Naturen på Södra Djurgården karaktäriseras av den engelska parkens landskaps-

planering men området hyser en biologisk mångfald som väl kan jämföras med

Norra Djurgårdens. Även här finns spår av den forna jaktparkens omväxlande

natur och förutom de parkliknande landskapen och trädgårdarna har Södra Djurgår-

den även en naturmark som innehåller avskilda skogspartier och ekbackar. I

områdets östra del ligger Isbladskärret där bl.a. brunand, snatterand, skedand

och häger häckar. Runt kärret, som anses vara Stockholms kommuns förnämsta

fågellokal, finns en anlagd stig med observationsplatser.

 Välkända arkitekter har satt sin prägel på en stor del av bebyggelsen på Södra

Djurgården. Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN] ritade Rosendals empireslott. Detta uppfördes på

1820-talet. Slottet var Karl XIV Johans sommarresidens och fungerar sedan år

1913 som Bernadottemuseum där allmänheten sommartid kan beskåda den väl

bibehållna ursprungliga inredningen. Arkitekten Ferdinand Boberg svarade i

början av 1900-talet för de pampiga jugendvillorna Oakhill (nuvarande italienska

ambassaden) och Prins Eugens Waldemarsudde. Boberg är även upphovsman till

Thielska galleriet.

Skeppsholmen och Kastellholmen

Skeppsholmen och Kastellholmen utgör en värdefull del av Stockholms inlopp och

en unik miljö genom sin oförändrade topografi och den obrutna kontinuiteten i

bebyggelsen som tydligt vittnar om flottans fäste i Stockholm.

 På 1500-talet var Skeppsholmen en kunglig lustgård som kallades Vagnsön eller

Lustholmen. Här hade hovet en särskild byggnad där det hölls gästabud och

officiella mottagningar. Holmen behöll länge sin trädgårdskaraktär som ytter-

ligare förstärktes under inflytande av 1700-talets engelska parkideal varifrån

spår finns kvar än i dag. Skeppsholmen fick sitt nuvarande namn på 1640-talet då

örlogsflottan flyttades hit från Blasieholmen. På 1680-talet förlades örlogs-

basen till Karlskrona men Skeppsholmen behöll sin funktion som örlogsstation

fram till år 1969 då verksamheten flyttades till Muskö. Regalskeppet Wasa är

ett av de skepp som byggdes på Blasieholmen. I samband med örlogsflottans

flyttning från Blasieholmen till Skeppsholmen väcktes tanken att grunda ett

hospital för sjuka och uttjänta båtsmän och år 1667 beslöt man att uppföra

några stugor till deras vård. Dessa stugor förlades inom det område som senare

utvecklades till den s.k. Djurgårdsstaden vars bebyggelse på stranden av nu-

varande Södra Djurgården också i andra avseenden hade ett starkt samband med

Skepps- och Kastellholmens marina verksamhet.

 Flera av de byggnader som uppfördes under 1800-talet ritades av arkitekten

Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN]. Några exempel är Skeppsholmskyrkan, Amiralitetshuset och det gamla

excercishuset, dit Moderna museet lokaliserades år 1958. Under senare år har

Skeppsholmen blivit konstens och kulturens skärgårdsö. Moderna museet,

Östasiatiska museet, Arkitekturmuseet och Konstakademien disponerar alla

byggnader som har historisk anknytning till den marina verksamheten på ön. Nere

på strömmen ligger segelfartyget af Chapman, som byggdes i Storbritannien år

1888 för att gå i linjefart till Australien.

 På Kastellholmen har sedan år 1665 örlogsflaggan vajat och härifrån har även

gästande örlogsmän saluterats. Hantverkarbostället från år 1737 nyttjades förr

som förläggning för skeppsgossar. Flaggkonstapelbostället Blåsut var på sin tid

ett välkänt värdshus. Den stora kajen i sydväst har fått namnet Britanniakajen

efter den engelska drottningens besök här år 1956. I dag har bl.a. föreningar

med anknytning till sjöfart och sjöförsvar sina kanslier i kastellet.

Fjäderholmarna

Fjäderholmarna har stor betydelse för Stockholms kulturhistoria och för dess

samband med skärgården. Från 1600-talet och ända fram till 1940-talet bedrevs

krogrörelse på Fjäderholmarna. I mitten av 1800-talet inköptes öarna av

Stockholms stad som lät vissa öar bli avstjälpningsplats för latrin, en

verksamhet som pågick fram till 1880-talet. I samband med första världskriget

började Fjäderholmarna nyttjas för militära ändamål. Då uppfördes bl.a.

bostadshus och magasin. De kom under andra världskriget att kompletteras av

ytterligare förrådsbyggnader och baracker. Enligt ett regeringsbeslut år 1988

ingår Fjäderholmarna nu i kungliga Djurgården och administreras därmed av

Djurgårdsförvaltningen som de senaste åren genomfört en omfattande upprustning

på öarna.

 De fyra största öarna är Stora Fjäderholmen, Ängsholmen, Libertas och Rövarns

holme. På Stora Fjäderholmen finns i dag verksamheter som båtbyggeri och annat

hantverk samt fiskrökeri. I några byggnader samt i hamnen visas båtar som

tillhör Museiföreningen Sveriges fritidsbåtar och föreningen Allmogebåtar. Det

finns även tre matserveringar på ön samt galleri, smedja, bageri, konferens-

lokal, utställningar om skärgården samt ett skärgårdsakvarium. Via en nyanlagd

promenadväg runt Stora Fjäderholmen är det möjligt att besöka områden med

typisk skärgårdsnatur med klippor utmärkta för solbad. Ön trafikeras sommartid

av ett antal rederier. Öarna Libertas och Rövarns holme är numera fågelskydds-

område med förekomst av bl.a. snatterand, vitkindad gås och vitfågel.

6 Exploateringsintressen och skyddsbehov

6.1 Tidigare ställningstaganden

Redan när Gustav III i slutet av 1700-talet upplät stora marker till Armfelt,

Edelcrantz och andra väckte dessa donationer kritik. Strax efter kungens död

tillsattes en kommission för att reglera och förbättra dispositionen av Djur-

gårdens mark.

 Marken på kungliga Djurgården är numera statens egendom. Konungen har dock för

evärderlig tid enskild dispositionsrätt till marken. Denna rätt reglerades genom

överenskommelse åren 1809-1810 mellan Karl XIII och rikets ständer.

 Dispositionsrätten utgår från förutsättningen att avkastningen av Djurgårdens

mark, byggnader och anläggningar m.m. får användas endast till Djurgårdens

underhåll, förbättring och förskönande eller, enligt särskilda beslut, för upp-

rustningsarbeten på de kungliga slotten.

 Såsom dispositionsrätten tillämpats innebär den att Konungen avstått från

denna sin rätt dels till förmån för olika juridiska och fysiska personer, dels

till olika ändamål (s.k. ändamålsupplåtelser). I de fall Konungen till förmån

för visst ändamål avstått från sin disposition har Konungen när ändamålet

upphört återinträtt i dispositionsrätten.

 Marken på kungliga Djurgården förvaltas av Djurgårdsförvaltningen som är en

del av Ståthållarämbetet.

 Riksdagen beslutade år 1879 och år 1889 att upplåta mark till Stockholms stad

för en hamnanläggning vid Värtan och för ett nytt gasverk. Detta var början till

en exploatering av norra Djurgården i större skala.

 Djurgårdssakkunniga lade år 1917 fram ett förslag till markdisposition för

Djurgården som innehöll markupplåtelser för bl.a. Gärdets bebyggelse men som

också innebar att betydande delar skulle behållas som naturlig park. De i

betänkandet och den därtill hörande dispositionsplanen uttalade rekommenda-

tionerna blev vägledande vid framtida behandling av frågor om djurgårdsmarkens

användning.

 År 1959 väcktes motioner i riksdagen om att bevara Djurgården som en naturlig

park. År 1963 lade Djurgårdsnämnden fram ett betänkande där det slogs fast att

upplåtelse av djurgårdsmark för statliga och enskilda byggnader skulle upphöra

med eventuellt undantag för måttlig komplettering av befintlig bebyggelse.

Beslut om detta togs av Kungl. Maj:t och riksdagen år 1964 (prop. 1964:183, bet.

1964:SU195, rskr. 1964:380).

 I 1971 års Brunnsvikenutredning redovisade dåvarande Byggnadsstyrelsen alter-

nativa användningssätt för institutionsområdet vid Brunnsviken. Utredningen

förordade "det alternativ som säkerställer vissa marktillgångar för eventuella

framtida statliga behov och som samtidigt ger goda möjligheter för rekreativa

funktioner".

 Samtidigt med den beredning som har skett i enlighet med regeringens uppdrag

enligt lagen om hushållning med naturresurser m.m. har Djurgårdsmarken varit

föremål för ställningstaganden i samband med omorganisationen av den statliga

fastighetsförvaltningen. I regeringens proposition om riktlinjer för den

statliga fastighetsförvaltningen och ombildning av byggnadsstyrelsen m.m.,

förordade regeringen att de kungliga slotten och kungliga Djurgården skulle

förvaltas efter oförändrade principer. Riksdagen anslöt sig till regeringens

förslag i denna fråga men begärde en fortsatt redovisning av bl.a. frågor om

nationella kulturvärden (prop. 1991/92:44, bet. 1991/92:FiU8, rskr.

1991/92:107).

 Regeringen återkom därför i propositionen (prop. 1992/93:37) om ny organisa-

tion för förvaltning av statens fastigheter och lokaler, m.m. till frågan om

Djurgårdsmarkens framtida användning. I propositionen konstaterar regeringen

att Norra Djurgården i dag präglas av dels utbildnings- och högskolekomplexen,

dels den kvarvarande karaktären av strövområden. Regeringen anförde vidare att

det är angeläget att dessa huvudkarakteristika konfirmeras i valet av framtida

förvaltningsformer för området. "Det bör sålunda i anslutning till det pågående

utredningsarbetet kring bl.a. den framtida markanvändningen i området kring

Brunnsviken m.m. slås fast att nya upplåtelser på Norra Djurgården bör komma i

fråga endast för institutionskomplexets behov och utveckling. Upplåtelser som

står i konflikt med bevarande av områdets kulturvärden bör inte kunna göras".

 Regeringen anförde vidare att fastigheterna inom institutionsområdet borde

förvaltas såsom huvuddelen av landets högskolefastigheter i övrigt, dvs. av den

bolagsbildning som sedermera fått namnet Akademiska hus AB. En överlåtelse av de

därvid berörda ändamålsupplåtelserna borde därför ske. Regeringen slog dock fast

att någon ändring av det direkta statliga ägandet av Djurgårdsmarken inte var

aktuell.

 I fråga om Södra Djurgården upprepade regeringen att detta område med dess

komplex av kulturinstitutioner även fortsättningsvis borde förvaltas i myndig-

hetsform. Någon ändring av gällande ändamålsupplåtelser är ej aktuell. Riksdagen

godkände det som anförts i propositionen i denna del (bet. 1992/93:FiU:8, rskr.

1992/93:123).

 I figur 2 illustreras hur andelen exploaterad mark successivt ökat mellan

åren 1790 och 1990 inom området kring Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården.

6.2 Aktuella exploateringsintressen

Som framgår av det föregående har området komplexa skyddsvärden med nationell

och i stor utsträckning internationell betydelse. Det framgår vidare att vissa

delar av området successivt tagits i anspråk för anläggningar och institutioner

för forskning, högre utbildning, museiverksamhet, idrott, friluftsliv och

rekreation samt att området genomkorsas av ett antal viktiga trafikleder, främst

Roslagsvägen, Valhallavägen och Lidingövägen. De sista resterna av Hagaparkens

gräns mot väster - den s.k. ahan, ett trädgårdsdike med gräsvall och häckplan-

tering, - utplånades i samband med Uppsalavägens omvandling till motorväg på

1960-talet.

 Delar av den tidigare Djurgårdsmarken har steg för steg tagits i anspråk för

industriell och liknande verksamhet i former som inte låter sig förenas med

områdets karaktär av historiskt landskap, präglat av parklandskap, naturmark och

med kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsemiljöer. Det gäller bl.a. områdena

kring Värtaverket och Värtahamnen. Ett antal delområden har tagits i anspråk för

mer omfattande bebyggelse som områden vid Bergshamra och Stora Lappkärrsberget,

kontorsbebyggelsen vid Frösundavik och inom kvarteret Skogskarlen på

Brunnsvikens norra strand, bebyggelsen för Stockholms universitet vid Frescati

öster om Roslagsvägen samt Roslagstulls sjukhusområde och småindustriområdet vid

Albano, vilka områden avses utnyttjas för forskning och högre utbildning bl.a.

inom det s.k. Fysikcentrum. I områdets centrala och södra del gäller det bl.a.

delar av det s.k. institutionsbältet, Gärdesstaden på Ladugårdslandet, museerna

på Södra Djurgården samt Djurgårdsstaden.

 Promemorians överväganden i fråga om synen på tillkommande bebyggelse eller

anläggningar inom eller i närheten av området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården har föranlett kommentarer från åtskilliga remissinstanser. Kommen-

tarerna ger sammantaget en bild av de exploateringsintressen som kan väntas

hota skyddsvärdena i området.

 Landstinget framhåller att den planerade billeden Ringen måste kunna genom-

föras. Enligt landstinget finns även starka motiv för att reservera Fisksjöäng -

som en naturlig del av Husarviksprojektet - och delar av Sörentorp och

Margareteborg för framtida bebyggelse. Dessa områden kan med sina centrala

lägen och sina goda möjligheter till bra kollektivtrafik bli attraktiva för

bostäder. Polishögskolan och Vasakronan anser däremot att planeringen bör utgå

från att Polishögskolan kommer att ligga kvar i Sörentorp.

 Vid Ulriksdals trafikplats korsar den i regionplanen redovisade snabbspårvägen

både Uppsalavägen och Bergshamraleden på en lång bro som enligt Solna kommun

medför allvarliga komplikationer för landskapsbilden. Kommunen framhåller att

hela E4-stråket från Ulriksdal till Norrtull ger upphov till allvarliga miljö-

problem. Det finns t.ex. anledning att överväga en sänkning av Bergshamraleden

i samband med en ombyggnad av Ulriksdals trafikplats för att återskapa sambandet

mellan Ulriksdal och Brunnsviken.

 Många remissinstanser uttrycker oro inför hoten mot områdets natur- och

kulturvärden från de storskaliga projekt som nu är kända i och intill det

skyddsvärda området. Det gäller framför allt Österleden, en ny stadsdel och

eventuell OS-anläggning vid Husarviken samt utbyggnader för kontor på bensin-

stationstomten vid Norrtull, vid Frösundavik och i kvarteret Skogskarlen.

Naturhistoriska riksmuseet, Naturskyddsföreningen, Nacka Miljövårdsråd, Projekt

Ekoparken och Stockholms läns hembygdsförbund anser att Österleden utgör det

största hotet. Naturskyddsföreningen påpekar att trafiken från Lindarängsvägens

trafikplats mot centrum kommer att klyva Gärdet mitt itu. Solna och Stockholms

kommuner framhåller i sitt gemensamma program att den beräknade kraftiga

trafikökningen på de leder som går genom området - särskilt på Roslagsvägen -

innebär ett allvarligt hot mot natur- och kulturvärdena. Naturhistoriska

riksmuseet och Stockholms universitet påpekar att Roslagsvägens och norra

Länkens utformning har stor betydelse för sambanden mellan det centrala

campusområdet och Kräftriket, Frescati Hage samt Sveaplans gymnasium och betonar

därför att Roslagsvägen och Norra Länken måste utformas utifrån tydliga krav på

omsorgsfull miljöplanering och ostörd natur. Kungliga Vetenskapsakademien,

Naturhistoriska riksmuseet, Naturskyddsföreningen, Projekt Ekoparken, Förbundet

för Ekoparken och Stockholms läns hembygdsförening anser att området kring

Husarviken ej bör bebyggas - varken med OS-anläggningar eller bostäder - utan

återställas som naturmark. Ny storskalig bebyggelse skulle helt förändra

upplevelsen av natur- och kulturlandskapet.

6.3 Kommunernas program och länsstyrelsens yttrande

Berörda förvaltningar i Solna och Stockholms kommuner redovisade i december 1992

ett förslag till gemensamt program för planering av området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården. Kommunfullmäktige i båda kommunerna har därefter ställt

sig bakom det gemensamma programmet med vissa nyanseringar i fråga om bedöm-

ningar av enskilda delområden.

 Förslaget till program har upprättats i brett samarbete inom kommunerna och

under fortlöpande kontakt med länsstyrelsen. Ett preliminärt förslag till

program har varit föremål för samråd. Yttranden över förslaget har inhämtats

från grannkommuner, ett stort antal förvaltningar, myndigheter, organisationer

och företag. Allmänheten har informerats genom annonser och offentliga samråds-

möten.

 Kommunernas program har sin utgångspunkt i följande principer:

* Området skall värnas som en unik natur- och kulturpark med till

 parken väl anpassad bebyggelse.

* Området skall utvecklas för friluftsliv och rekreation i en

 omfattning och i sådana former som inte skadar områdets natur- och

 kulturvärden.

* Området skall förbättras med avseende på trafikstörningar och andra

 miljöproblem.

Hela området kring Brunnsviken är enligt programmet en kulturmiljö som skall

bevaras bl.a. genom byggnadsminnesförklaringar eller detaljplanebestämmelser.

 Övriga värdefulla kulturmiljöer skall också bevaras. Det gäller bl.a.

Ulriksdal, stora delar av institutionsområdet på Norra Djurgården, delar av

Hjorthagen och gasverket, Gärdesstaden och Södra Djurgården.

 Naturvårdens intressen av biologiska kärnområden med tillräcklig storlek

föreslås säkerställas genom tre naturreservat: Ulriksdal, Norra Djurgården och

Södra Djurgården med Ladugårdsgärdet. Inom dessa kärnområden skall ingen

exploatering få ske. Mellan kärnområdena skall de biologiska spridningsvägarna

upprätthållas och där så är möjligt förstärkas.

 Utveckling av friluftsliv och rekreation, kulturliv, nöjen och turism skall

enligt programmet underlättas på lämpliga platser och bör kunna ske utan

konflikt med kulturminnesvårdens och naturvårdens intressen.

 All nybebyggelse inom området skall enligt programmet anpassas till natur- och

kulturmiljön. Det innebär att möjligheterna till sådan bebyggelse är mycket

begränsade. Möjligheter till nybebyggelse skall i första hand tas till vara för

behov av nationell betydelse eller som har naturliga samband med befintliga

verksamheter.

 Trafiklederna utgör miljöproblem och trafikökningar som innebär ökade miljö-

störningar är enligt programmet ett allvarligt hot mot natur- och kulturmiljön.

En minskning av störningarna är enligt programmet nödvändig och måste klaras

framför allt genom regionala åtgärder som går utöver vad som följer av överens-

kommelsen om infrastrukturens utbyggnad i Stockholmsregionen.

 Länsstyrelsen i Stockholms län anför i sitt yttrande till regeringen den 16

december 1993 över kommunernas program att de oexploaterade och kulturhistoriskt

värdefulla miljöerna i området nu bör få ett permanent och effektivt skydd.

Dessa miljöer utgör unika nationella tillgångar. Länsstyrelsen föreslår därför

att detta skydd sker i form av särskild lagstiftning. Utgångspunkten för skyddet

bör enligt länsstyrelsen vara att områdenas karaktär av natur- och kulturmiljöer

skall bevaras och förstärkas. Områdets särskilda karaktär kan upprätthållas bara

så länge de s.k. spridningskorridorerna för växter och djur hålls intakta.

Åtgärder krävs enligt länsstyrelsen därför för att säkerställa och helst

förstärka dessa korridorer. Staten och berörda kommuner måste gemensamt arbeta

för detta.

 Enligt länsstyrelsens bedömning har det aktuella området en särställning i

landet med sina unika bevarandevärden. Samtidigt finns det få områden i Sverige

som är utsatta för ett lika hårt exploateringstryck. Kommunernas program påtalar

särskilt att området är, och i framtiden kommer att vara, utomordentligt

attraktivt för exploateringar på grund av det centrala läget och de stora miljö-

kvaliteterna. Förbättrade kommunikationer kommer enligt länsstyrelsen också att

medföra ett ökat bebyggelsetryck. Med hänsyn till detta ligger det enligt

länsstyrelsen nära till hands att anta att områdets bevarande kommer att

ifrågasättas och hotas framöver och att detta kommer att ske i högre grad ju

starkare exploateringsintressena är.

 Länsstyrelsen anser att de av kommunerna föreslagna skyddsformerna enligt

naturvårdslagens och kulturminneslagens bestämmelser i princip är tillräckliga

för att hindra att området exploateras. Det kan dock enligt länsstyrelsen vara

alltför optimistiskt att, vid de särskilda förhållanden som råder i området,

helt förlita sig på att t.ex. ett naturreservatsskydd kan garantera att de

obebyggda delarna förblir skyddade i framtiden. Det kan inte uteslutas att det

kan komma att ske en bitvis - vid varje tillfälle obetydlig - utbyggnad inom

bevarandeområdena. På lång sikt skulle detta kunna ge konsekvenser som nu inte

kan överblickas. Länsstyrelsen föreslår att områdets samlade bevarandevärden ges

ett förstärkt skydd i en särskild lag. Därmed garanteras att bevarandevärdena

ges prioritet även på mycket lång sikt.

 En särskild lagreglering för det aktuella området införs enligt länsstyrelsen

förslagsvis i naturresurslagen. Innebörden bör vara att någon exploatering av de

värdefulla natur- och kulturmarkerna inte får ske. Närmare föreskrifter för hur

berörda delar skall skötas och nyttjas föreslås regleras genom gällande

naturvårds- och kulturminneslagstiftning. Dispenser eller ändringar som strider

mot den överordnade lagens bestämmelser skall enligt länsstyrelsen inte kunna

medges. Lagstiftningen får, enligt länsstyrelsens mening, emellertid inte

innebära att områden som i dag är exploaterade inte längre kan användas för sina

ändamål. Naturlig omvandling och utveckling av sådana anläggningar får inte

heller förhindras liksom erforderliga vägar och kollektivtrafik i området.

6.4 Gällande rätt

Flera lagar är tillämpliga och kan utnyttjas för att skydda ett områdes natur-

och kulturvärden mot ingripande åtgärder. Av särskild vikt för frågor om

markanvändning är lagen om hushållning med naturresurser m.m., naturresurslagen,

och plan- och bygglagen, PBL. Lagstiftning som närmast är av skyddskaraktär som

naturvårdslagen och lagen om kulturminnen m.m. har särskild betydelse i arbetet

med förstärkt skydd för sådana känsliga natur- och kulturmiljöer som det här är

fråga om. Här redovisas vissa huvuddrag i den aktuella lagstiftningen.

Naturresurslagen

Syftet med lagen är att främja en från ekologisk, social och samhällsekonomisk

synpunkt långsiktigt god hushållning med marken och vattnet och den fysiska

miljön i övrigt. Med det sistnämnda uttrycket avses lagens krav på hänsyn till

den byggda miljön, landskapsbilden m.m. Lagens grundläggande hushållnings-

bestämmmelser innehåller föreskrifter om den avvägning som skall göras mellan

skilda intressen i fråga om ianspråktagande av mark- och vattenområden. Bland

sådana föreskrifter, som återfinns i 2 kap., bör nämnas den uttryckliga hänsyn

som vid planeringen skall tas till områden som är ekologiskt känsliga (3 §) och

områden som är av betydelse för natur- och kulturmiljön eller friluftslivet

(6 §). Innehåller ett område som det sistnämnda värden av nationell betydelse

sägs dessa enligt lagen utgöra riksintressen och skall ges ett särskilt starkt

skydd. Av de särskilda hushållningsbestämmelserna för vissa områden i landet

(3 kap.) kan direkt utläsas vilka områden som avses och att dessa områden i sin

helhet är av riksintresse med hänsyn till sina natur- och kulturvärden. Det

sistnämnda innebär för områdena särskilda skyddsregler, regler som dock inte är

absoluta. Hänsyn skall således tas till det lokala näringslivet, till total-

försvaret och till utvecklingen av befintliga tätorter.

 Kravreglerna i naturresurslagen anger de allmänna intressen som skall vägas

in i avgöranden av markanvändningsfrågor enligt till naturresurslagen anknuten

lagstiftning. En huvudtanke i naturresurslagen är att ansvaret för att, inom de

ramar som ges i lagstiftningen, bedöma vad som är en lämplig användning av mark

och vatten skall vila på respektive kommun. När det gäller mark- och vattenom-

råden som är av riksintresse har staten det slutliga avgörandet över hur marken

och vattnet inom områdena får användas i de avseenden som bestämmelserna

behandlar. En precisering av kravreglerna sker dels genom den kommunala plane-

ringen enligt plan- och bygglagen, dels vid tillämpning av lagens hushållnings-

bestämmelser vid prövning av mål och ärenden enligt en rad andra lagar som rör

utnyttjandet av mark och vatten som väglagen, miljöskyddslagen, vattenlagen och

naturvårdslagen. För att bestämmelserna i naturresurslagen skall få den avsedda

verkan som ett instrument för den fysiska riksplaneringen och därmed även för

miljöpolitiken krävs att bestämmelserna verkligen får en tillämpning i enskilda

ärenden som överensstämmer med lagstiftarens intentioner. Förordningen

(1993:209) om tillämpning av lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m. preciserar myndigheternas uppgifter i frågor som berör riksintressen

enligt 2 och 3 kap. i lagen.

Plan- och bygglagen

Planläggning skall ske så att den främjar en från allmän synpunkt lämplig

utveckling. Mark- och vattenområden skall användas för det eller de ändamål för

vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge samt

föreliggande behov. Med områdets beskaffenhet innefattas bl.a. sådana frågor som

markens känslighet för påverkan och områdets kulturella förutsättningar. I varje

kommun skall finnas en översiktsplan som omfattar hela kommunen. I denna plan

skall i stort anges hur mark- och vattenområden är avsedda att användas och hur

bebyggelseutvecklingen bör ske. Av planen skall framgå hur kommunen avser att

tillgodose riksintressen enligt naturresurslagen. När kommunen gör sin över-

siktsplan skall naturresurslagens bestämmelser vara en utgångspunkt. Genom

samråd med länsstyrelsen skall bl.a. bestämmelserna om hänsyn till riksintressen

konkretiseras och göras begripliga i det lokala sammanhanget. Länsstyrelsen har

som företrädare för staten skyldighet att i ett granskningsyttrande meddela

kommunen om översiktsplanen inte tillgodoser riksintressen och om planen, om den

angår mer än en kommun, inte har samordnats på lämpligt sätt mellan berörda

kommuner. Översiktsplanen är inte bindande för myndigheter eller enskilda. Ett

ställningstagande till vad som skall utgöra ett riksintresse görs i ärenden

enligt plan- och bygglagen.

Naturvårdslagen

Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om bevarande av och skydd för naturmiljön

och vissa typer av kulturpräglade områden. Lagen innehåller också regler som

skall skydda och bevara växt- och djurarter och friluftslivet. För dessa ändamål

kan olika former av områdesskydd inrättas. Med detta avses nationalpark,

naturreservat och naturvårdsområde. Lagen innehåller regler om fridlysning av

naturminnen, växter och djurarter. Ett särskilt skydd för friluftslivet utgör

strandskyddet.

 En nationalpark kan sägas utgöra ett större sammanhängande område som i första

hand är avsett att tillgodose behovet av orörd natur, orörd i den bemärkelsen

att naturen inte varit föremål för exploatering av mer ingripande slag. Marken

tillhör alltid staten. För parken gäller särskilda föreskrifter. Beslut om

inrättande av en nationalpark fattas av riksdagen.

 Länsstyrelsen kan förklara ett område som naturreservat, om den finner att

området bör skyddas och vårdas särskilt på grund av dess betydelse för kännedom

om landets natur, dess skönhet eller annars märkliga beskaffenhet. Det är här

alltså fråga om naturskydd i en mera begränsad omfattning än vad som gäller för

en nationalpark. Skälen till att inrätta naturreservat kan variera. Det kan vara

fråga om att bevara en äldre form av landskap antingen i sin ursprungliga eller

kulturpräglade form eller att öppna ett område för att tillgodose friluftslivets

behov. Områden där bebyggelsemiljöer utgör ett framträdande inslag kan däremot

knappast skyddas som naturreservat. Ett naturreservat får, till skillnad från

vad som gäller nationalparker, stanna kvar i en enskilds ägo, men ägaren får

finna sig i inskränkningar i fråga om markanvändningen. Också för naturreservat

gäller särskilda föreskrifter som länsstyrelsen meddelar.

 En annan skyddsform är naturvårdsområde. Det är här fråga om mark där sär-

skilda åtgärder behövs för att vårda eller bevara naturmiljön. Åtgärderna får

dock inte vara av så ingripande art att pågående markanvändning avsevärt

försvåras. Vid sådant förhållande gäller att det i stället bör övervägas om ett

naturreservat skall inrättas. Avsikten med reglerna om strandskydd är att skydda

allmänhetens möjligheter till bad och friluftsliv. Strandskyddet omfattar i

princip land- och vattenområden intill 100 meter från strandlinjen men kan ökas

till 300 meter, om det anses behövligt.

Lagen om kulturminnen m.m.

De lagar som redovisats ovan har alla betydelse för skyddet av kulturmiljön.

Särskild betydelse i detta avseende har naturligtvis lagen om kulturminnen m.m.

Lagen slår inledningsvis fast att det är en nationell angelägenhet att skydda

och vårda vår kulturmiljö. I lagen finns bestämmelser om fornminnen, byggnads-

minnen och kyrkliga kulturminnen. Lagen innehåller också bl.a. vissa regler om

utförsel av kulturföremål ur landet.

 I 1988 års proposition (prop. 1987/88:104) om kulturmiljövård anges kultur-

miljövårdens inriktning och mål. Där konstateras att den snabba förändringen av

den yttre miljön har lett till ett starkt ökat intresse för bevarande av äldre

byggnader liksom för natur- och landskapsvård. Det syfte som nämns först är att

kulturmiljövården skall bevara och levandegöra kulturarvet. Ambitionen är dock

inte att enbart bevara skilda företeelser som enskilda objekt. Lika viktigt är

objektets omgivningar. Kulturminneslagens tillämpningsområde är inte heller

begränsat till att avse enbart skydd för fornminnen, byggnadsminnen och kyrkliga

kulturminnen, utan avser även områden omkring kulturobjektet. En park eller en

trädgård kan således innefattas av det skydd som följer med kulturminneslagens

föreskrifter.

7 Bestämmelser om nationalstadsparker tas in i naturresurslagen

Regeringens förslag: Ett skydd för nationalstads-

parker förs in i naturresurslagens särskilda hus-

hållningsbestämmelser för vissa områden i landet.

Ny bebyggelse och nya anläggningar får komma till

stånd och andra åtgärder vidtas inom en national-

stadspark endast om det kan ske utan intrång i

parklandskap eller naturmark och utan att i övrigt

skada det historiska landskapets natur- och kul-

turvärden.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för-

slag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har accepterat uttrycket natio-

nalstadspark som ett lämpligt begrepp eller lämnat detta utan erinran. Svea

hovrätt och Koncessionsnämnden för miljöskydd ifrågasätter dock om begreppet

nationalstadspark bör införas och anmärker att promemorian inte säger något om

vad som utmärker en nationalstadspark.

 Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot promemorians

förslag att införa bestämmelser till skydd för nationalstadsparken Ulriksdal-

Haga-Brunnsviken-Djurgården i naturresurslagen. Bl.a. Boverket och Riksanti-

kvarieämbetet anser emellertid att inpassningen av en bestämmelse om national-

stadsparker i naturresurslagen bör göras på ett något annorlunda sätt än vad

som föreslagits i promemorian. Statens konstmuseer anser att distinkta begrepps-

mässiga kategorier är ett viktigt stöd bl.a. vid avgränsning av det område som

skall omfattas av skyddet. Svea hovrätt och Koncessionsnämnden för miljöskydd

anser att bestämmelser om skydd för nationalstadsparker hör hemma i special-

lagstiftningen, där bestämmelserna i naturvårdslagen om nationalparker är ett

näraliggande exempel. Bl.a. Stockholms kommun, Naturskyddsföreningen, Haga-

Brunnsvikens vänner och Kommittén för Gustavianska Parken ifrågasätter om inte

en ändring i naturvårdslagen i stället för i naturresurslagen skulle kunna ge

ett ännu starkare skydd för nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården. Enligt Solna kommun innebär det mycket och tidskrävande arbete att

i önskvärd omfattning införa bestämmelser om byggnadsminnesområden, naturreser-

vat, områdesbestämmelser och detaljplaner enligt kulturminneslagen, naturvårds-

lagen respektive plan- och bygglagen i syfte att skapa erforderligt skydd. Med

hänsyn härtill är det fördelaktigt att genom särskild lagstiftning snabbt införa

ett grundläggande skydd för ett samlat område. Därefter kan mera preciserade

bestämmelser enligt de andra lagarna införas för olika delområden så som före-

slagits i kommunernas program. Promemorians förslag till reglering i natur-

resurslagen tillstyrks mot den bakgrunden med vissa förbehåll av Solna kommun.

Skälen för regeringens förslag:

Skyddsinstrument

Regeringen anser att sådana mark- och vattenområden med därtill knutna natur-

och kulturvärden som nu bör bli föremål för ett förstärkt skydd bör ges en

samlad beteckning i lagstiftningen. Som Boverket framhåller finns knappast någon

motsvarighet i landet till Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården, där så många

unika värden är utsatta för ett så omfattande och under överskådlig tid fort-

löpande exploateringstryck. Verket påpekar vidare att det finns ytterligare

storstadsnära områden som kan behöva ett förstärkt skydd, vilket talar för en

lösning inom ramen för naturresurslagen. I likhet med Boverket gör regeringen

bedömningen att ytterligare något eller några områden i landets tätortsregioner

inrymmer nationellt och internationellt unika natur- och kulturvärden och

samtidigt har sådan betydelse för en tätortsregions ekologi och för människors

rekreation att det finns anledning att överväga motsvarande skydd genom lag-

stiftning som nu föreslås för området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården.

 Regeringen anser att begreppet nationalstadspark på ett samlande sätt ger

uttryck åt statens och kommunernas gemensamma ansvar för skydd av det historiska

landskapet inom sådana områden som samtidigt har särskild betydelse för det

nationella kulturarvet, för en tätortsregions ekologi och för människors

rekreation. Områden som Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården bör därför

skyddas som nationalstadsparker. Frågan om vilka områden i Sverige utöver det

nu aktuella som bör bli nationalstadsparker bör övervägas inom ramen för den

fortsatta fysiska riksplaneringen.

 Som framgår av den nyss lämnade redogörelsen för gällande rätt är en rad olika

lagar tillämpliga när det gäller att skydda olika delområden inom en national-

stadspark. Regeringen delar inte den uppfattning som några remissinstanser

redovisat, nämligen att de olika speciallagarna erbjuder ett tillräckligt rätt-

sligt stöd för att skydda en nationalstadspark i dess helhet. I vissa tätorter

och tätortsregioner finns således områden som i huvudsak lämnats oexploaterade

och där parklandskap, naturmiljöer och bebyggelsemiljöer flätas samman till

från rikssynpunkt unika historiska landskap. Det starka exploateringstryck som

riktas mot sådana områden och skyddsvärdenas komplexitet skapar behov av ett

övergripande skydd som kan förhindra en fortlöpande exploatering och fragmenti-

sering av sådana områden. Det är därutöver även angeläget att finna lämpliga

former för detaljreglering av olika åtgärder samt för skötsel och vård av park-

landskap, naturmark och bebyggelsemiljöer. Enbart en tillämpning av nu exi-

sterande regelverk skulle enligt regeringens mening innebära att en mycket

omfattande och tidskrävande genomgång skulle behöva göras av hela området och

dess många olika delområden, innan frågan om ett förstärkt skydd för hela om-

rådet mot exploatering och fragmentisering slutligt skulle kunna avgöras. I

likhet med Solna kommun anser regeringen därför att ett övergripande skydd mot

planerade exploateringsföretag av olika art först bör införas. Det rättsliga

instrument som framstår som bäst ägnat att tjäna detta intresse är naturresurs-

lagen, som ju har till syfte bl.a att ge sammanhängande geografiska områden av

riksintresse ett särskilt skydd mot exploateringsföretag och andra ingrepp som

kan skada riksintresset.

 Hushållningsbestämmelserna i naturresurslagen tillämpas vid prövning av mål

och ärenden enligt olika speciallagar som reglerar mark- och vattenanvändningen

som plan- och bygglagen, naturvårdslagen, väglagen (1971:948), vattenlagen

(1983:291) och miljöskyddslagen. Bestämmelserna i naturresurslagen vägleder

avgöranden av konkurrensfrågor i samband med beslut som rör ändrad användning av

mark- och vattenområden och resurser som är knutna till sådana områden, men

lagen är inte utformad för att utgöra grund för ingripanden mot pågående verk-

samhet eller att hindra pågående markanvändning. Här griper i stället vid

behov de lagar som är anknutna till naturresurslagen in. Såväl plan- och

bygglagen, naturvårdslagen som kulturminneslagen kan väntas få stor betydelse

när det gäller att på ett för enskilda sakägare och andra intressenter bindande

sätt reglera olika delområden och objekt i den föreslagna nationalstadsparken.

Sålunda kan exempelvis ett naturreservat inrättas enligt naturvårdslagen om det

behövs för att reglera skötseln av parklandskap och naturmark. Också andra

skyddsformer och särskilda föreskrifter om skydd för naturmiljön i naturvårds-

lagen kan visa sig vara värdefulla instrument för att reglera enskilda objekt

eller mer begränsade områden. Yttterligare byggnader, trädgårdar och parker kan

vidare behöva förklaras vara byggnadsminne enligt kulturminneslagens föreskrif-

ter.

 Regeringen överlämnade den 3 mars 1994 till lagrådet en remiss med förslag att

den grundläggande lagstiftningen på miljövårdsområdet samordnas till en miljö-

balk. De lagar som sammanförs är bl.a. naturresurslagen, miljöskyddslagen och

naturvårdslagen. Regeringen anför i avsnittet om skydd för naturområden att

en god yttre miljö ofta är förknippad med en miljö som har ett rikt kultur-

historiskt innehåll. Att ta till vara de lämningar som under olika tider

påverkat landskapets utformning och innehåll kan sägas vara ett av kulturmiljö-

vårdens viktigaste bidrag till en god miljö i vid mening. Vid sidan av byggnads-

vård och fornvård, som av hävd varit kulturmiljövårdens verksamhetsfält har

under senare år arbetet med att slå vakt om historiskt värdefulla landskap

alltmer kommit i förgrunden för kulturmiljöarbetet. För sådana områden kan

förutom kulturminneslagen också naturvårdslagen vara tillämplig.

 Regeringen framhåller i lagrådsremissen med förslag till miljöbalk att regler

om att bevara kulturmiljön som en del av landskapsbilden bör tas in i den nya

miljöbalken. I de fall det huvudsakligen är kulturmiljön som skall skyddas och i

de fall kulturminneslagens regler inte är tillfyllest bör de särskilda insti-

tuten kulturreservat och kulturvårdsområde användas. De nya skyddsformerna bör

ses som kompletterande instrument till bestämmelserna om naturreservat och

naturvårdsområde. De i lagrådsremissen om en miljöbalk föreslagna instrumenten

kulturreservat och kulturvårdsområde kan, enligt regeringens bedömning, visa sig

användbara som skydd för delar av en nationalstadspark. Frågan om kulturminnes-

lagen bör knytas till naturresurslagen i enlighet med promemorians förslag bör,

mot bakgrund av den nu lämnade redogörelsen, anstå till dess erfarenhet har

vunnits av de nya skyddsformerna.

Bestämmelsens utformning

Med utgångspunkt i remissynpunkterna finner regeringen att den i departements-

promemorian föreslagna lagtexten bör preciseras och förtydligas.

 Bestämmelserna i 3 kap. naturresurslagen är utformade så att skyddet för

natur- och kulturvärdena inte skall hindra utvecklingen av befintliga tätorter

eller av det lokala näringslivet. När nu en bestämmelse till skydd för national-

stadsparker införs i 3 kap. bör några undantag för dessa ändamål inte medges.

För nationalstadsparker föreslås därför gälla att i dag oexploaterade områden

inte får exploateras. Om detta syfte med skyddet är den helt övervägande

remissopinionen enig.

 De områden inom en nationalstadspark som präglas av bebyggelse eller utgörs av

bebyggelsemiljöer torde i stor utsträckning bestå av byggnader med stort

konstnärligt, arkitektoniskt eller historiskt värde. Vid tillkomsten av sådan

bebyggelse har som regel omsorg ägnats åt bevarande av naturmark, träd och

vegetation och åt byggnadernas arkitektoniska utformning. Bebyggelsemiljöerna

utgör en viktig del av det samlade historiska landskapet i en nationalstadspark.

Av 3 kap. 1 § första stycket naturresurslagen följer att bl.a. tillståndsplik-

tiga förändringar, upprustningar och i vissa fall kompletteringar av byggnads-

beståndet skall utföras så att åtgärden inte påtagligt skadar områdets natur-

och kulturvärden. Detsamma gäller i fråga om vägar, kraftledningar och andra

anordningar inom det skyddade området. Inom en nationalstadspark ger emellertid

regeln om påtaglig skada inte tillräckligt skydd. Regeringen anser därför att

sådana förändringar, upprustningar och kompletteringar som medges i en national-

stadspark skall utföras så att de angivna värdena inte utsätts för någon negativ

inverkan av betydelse.

 Regeringen anser i fråga om ny bebyggelse, nya anläggningar och andra ingrepp,

som är tillståndspliktiga enligt den lagstiftning som är anknuten till natur-

resurslagen, att sådana verksamheter kan få komma till stånd, om det kan ske

utan att göra intrång på det parklandskap och den naturmark som ingår i en

nationalstadspark. Regeringen anser vidare att ny bebyggelse, nya anläggningar

och andra åtgärder som kan aktualiseras i delar av en nationalstadspark som inte

utgör parklandskap eller naturmark, bör få komma till stånd, om det kan ske utan

att natur- och kulturvärden skadas. Härutöver bör inte några exploaterings-

företag eller andra ingrepp i miljön få ske i nationalstadsparken. Det särskilda

skydd mot ingrepp som bör omgärda en nationalstadspark bör därför utformas så

att åtgärder får vidtas endast om det kan ske utan intrång i parklandskap eller

naturmiljö och utan att det historiska landskapets natur- och kulturvärden i

övrigt skadas. Med hänsyn till syftet med skyddet av nationalstadsparker bör,

som Boverket framhåller, vid bedömning av tillåtligheten också områdets eko-

logiska funktion samt betydelse för rekreation särskilt beaktas.

 Det skydd för nationalstadsparker som regeringen föreslår får betydelse för

bedömningen av markanvändningsfrågor som berör en sådan park genom att de

riksintressen som gör sig gällande och som skall beaktas av berörda myndigheter

därmed görs tydliga. Kommunernas planering och myndigheternas prövning av

markanvändningsfrågor enligt till naturresurslagen anknuten lagstiftning kan

därigenom utgå från en av riksdagen i lag fastslagen värdering av national-

stadsparkens betydelse och från en tydlig målsättning för skyddet av dessa

värden.

 Som framgått av det tidigare återfinns i 3 kap. naturresurslagen särskilda

hushållningsbestämmelser för vissa områden i landet, områden som i sin helhet är

av riksintresse med hänsyn till sina natur- och kulturvärden. Dessa avgränsas i

lagen med hjälp av ortnamn och geografiska namn som är lokaliserande. För de

obrutna fjällområdena har dock regeringen beslutat särskilt om mera preciserade

gränser.

 Regeringen anser att avgränsning av en nationalstadspark i sina huvuddrag bör

läggas fast i samband med lagstiftning. Det ligger i sakens natur att en gräns-

dragning blir mer preciserad i fråga om en nationalstadspark än i fråga om

t.ex. ett obrutet fjällområde. Regeringen återkommer i det följande till frågan

om avgränsning av området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården som landets

första nationalstadspark.

 Det finns i detta sammanhang anledning att erinra om vissa uttalanden i

naturresurslagens förarbeten.

 I proposition 1985/86:3 Lag om hushållning med naturresurser m.m. anförde

således föredragande statsrådet att, om statliga myndigheter och kommuner inte

kan komma överens om avgränsning av ett område av riksintresse enligt natur-

resurslagen i samband med den kommunala fysiska planeringen, reglerna i plan-

och bygglagen om statlig kontroll beträffande nationella intressen får till-

lämpas. Därvid kan det bli aktuellt för regeringen att besluta hur ett visst

område skall avgränsas mer i detalj. Föredragande statsrådet strök också under

att den gräns som läggs fast, normalt i samband med planläggning enligt plan-

och bygglagen, bör utgå från syftet med bestämmelserna i naturresurslagen. S.k.

"buffertzoner" behöver inte ingå i området av det skälet att staten skall

garanteras en ingripandemöjlighet om ett exploateringsanspråk skulle dyka upp i

denna buffertzon. Plan- och bygglagens regler medför nämligen att staten, dvs. i

första hand länsstyrelsen, kan ingripa mot kommunala beslut som innebär att ett

riksintresse hotas, oavsett om hotet ligger inom ett område av riksintresse

eller i sådan närhet av området att riksintresset hotas (s. 114-115).

8 Nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

8.1 Landets första nationalstadspark

Regeringens förslag: De i ett nationellt och in-

ternationellt perspektiv unika natur- och kultur-

värdena i området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården ges nu ett samlat och långsiktigt skydd

genom att området skyddas som nationalstadspark.

 Departementspromemorians förslag: Med hänsyn till områdets särskilda betydelse

för det nationella kulturarvet, för stadsregionens ekologi och för människors

rekreation föreslås i promemorian att området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården bör bli landets första nationalstadspark.

 Remissinstanserna: Det råder i huvudsak enighet bland de remissinstanser som

yttrat sig över departementspromemorian om att frågan om områdets användning är

en angelägenhet av betydelse inte bara för Stockholmsregionens invånare utan för

hela landet, att området långsiktigt är utsatt för ett mycket starkt exploa-

teringstryck samt att områdets natur- och kulturvärden behöver ges ett förstärkt

skydd.

 Enligt Boverkets uppfattning motiverar det aktuella områdets natur- och

kulturvärden ett förstärkt skydd grundat på riksdagens ställningstagande.

Behovet av och formen för ytterligare reglering måste bedömas utifrån situa-

tionen att motsvarighet i landet knappast står att finna där så unika värden är

utsatta för ett så omfattande och under överskådlig tid fortlöpande exploate-

ringstryck.

 Riksantikvarieämbetet framhåller att området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården även i ett internationellt perspektiv är unikt och att området genom

sitt centrala läge i Stockholmsregionen ständigt är exploateringshotat.

Riksantikvarieämbetet finner det synnerligen angeläget att hela området ges ett

långsiktigt och effektivt skydd.

 Koncessionsnämnden för miljöskydd delar uppfattningen att det föreslagna

området bör ha ett särskilt skydd med hänsyn till de unika natur-, kultur- och

rekreationsvärdena. Koncessionsnämnden delar också uppfattningen att konflikten

mellan önskemålen om skydd för området och det hårda exploateringstrycket är

mycket tydligt.

 Solna kommun tillstyrker förslagets innebörd och syfte.

 Enligt Stockholms kommun överensstämmer promemorians syfte att ge området

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården ett förstärkt skydd med de mål staden

redan uttalat. Området är unikt för storstadsförhållanden.

 Projekt Ekoparken WWF betonar det nu aktuella områdets unika och storartade

natur-, frilufts- och kulturkvaliteter. Ett varaktigt skydd som nationalstads-

park, där grundprincipen är att det historiska landskapet bevaras och nuvarande

natur- och parkmark inte bebyggs, kan dessutom ge Stockholm en turistattraktion

som få storstadsområden kan ståta med. Med ett sådant skydd förs enligt organi-

sationen ett historiskt arv från Jaktparken Djurgården och de gustavianska

parkerna kring Brunnsviken vidare med ett ekologiskt synsätt till kommande

generationer. Organisationen anser att begreppet nationalstadspark är en bra

benämning på de föreslagna skyddsbestämmelserna i lagstiftningssammanhang, men

föreslår att området i andra sammanhang kallas Stockholms Ekopark. Praktiskt

taget alla övriga myndigheter, kommuner, företrädare för sakägare, organisa-

tioner och föreningar som yttrat sig i ärendet instämmer i promemorians bedöm-

ning av behovet av ett samlat och långsiktigt skydd för områdets natur- och

kulturvärden.

 Endast Landstinget i Stockholms län, Stockholms handelskammare, Svenska väg-

föreningen och Svensk-Japanska konsortiet för Norrtull Center hävdar att ett

utökat skydd för området inte behövs. Landstinget anser att tillämpning av

nuvarande lagstiftning bör kunna ge ett fullgott skydd. Konsekvenserna för

möjligheterna att utveckla viktiga regionala funktioner, som kan komma att

inverka på nationalstadsparken, är enligt landstinget svåra att överblicka.

Landstinget anser att det finns risk för att en ny lagstiftning kan komma att

hindra utvecklingen av befintliga verksamheter eller angelägna vägar och kollek-

tivtrafikanläggningar i området.

 Handelskammaren befarar att lagförslagets effekt bl.a. kan bli att den normala

intresseavvägningen mellan olika riksintressen förändras så att bevarandein-

tressena genomgående får prioritet, med mycket begränsat utrymme för hänsynsta-

gande till motstående anspråk.

 Enligt Vägföreningen kan förslaget till skydd leda till stora problem bl.a.

när det gäller avvägningar mellan olika intressen. Det skulle t.ex. kunna

innebära att miljöförbättrande insatser blir omöjliga. Genomförandet av olika

aktuella miljöförbättringar av trafikleder, järnvägar och ledningar inom området

kan enligt Vägföreningen till och med komma att förhindras genom det presen-

terade lagförslaget.

 Svensk-Japanska konsortiet för Norrtull Center framhåller att det aktuella

området utgör en central och vital del för huvudstadsregionens funktion. Enligt

konsortiets uppfattning utgör varje inskränkning i kommunernas beslutanderätt

därför en påtaglig risk för komplikationer i regionens övergripande funktion och

utveckling. Om bestämmelserna kan påverka bedömningen av pågående ärenden blir

konsekvenserna en minskning av värdet av allmänna tillgångar utan att områdets

kultur-, natur- eller rekreationsvärden säkerställs.

 Skälen för regeringens förslag: Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

inrymmer genom sin geografiska placering, sin bakgrund och sitt särskilda värde

problem som genom sin komplexitet har gjort det svårt att samordna markpolitiken

på ett sätt som är hållbart i ett långsiktigt hushållningsperspektiv. Ett stort

antal förslag till ny bebyggelse, nya anläggningar och andra ingrepp har under

senare år aktualiserats inom och i anslutning till området. Först genom det

gemensamma programarbete som utförts av Solna och Stockholms kommuner har ett

samlat grepp tagits på områdets planeringsfrågor. Det finns nu underlag att ge

tydligt uttryck åt statens skyldighet att hävda bevarandeintressena vid

avvägningar gentemot exploateringsintressen som kan komma att beröra det

skyddsvärda området.

 Den tidigare redovisningen av skyddsvärdena i området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården och den lämnade redogörelsen för exploateringsintressen

och skyddsbehov visar enligt regeringen att det finns starka skäl att nu ge de

i ett nationellt och internationellt perspektiv unika natur- och kulturvärdena

i området ett samlat och långsiktigt skydd.

 Remissbehandlingen ger stöd för uppfattningen i promemorian att nuvarande

lagstiftning inte är tillräcklig för att på ett övergripande och samlat sätt

åstadkomma ett skydd som är starkt nog för att i ett långsiktigt perspektiv slå

vakt om de unika kulturmiljöerna och de mångfacetterade naturvärdena i området

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården, som i sin helhet utgör ett historiskt

landskap av riksintresse. De farhågor som bl.a. Landstinget i Stockholms län

framfört om att ett förstärkt skydd för området skulle försvåra möjligheterna

att utveckla viktiga regionala funktioner ger anledning att understryka att ett

skydd för det aktuella området tillgodoser ett grundläggande regionalt behov

genom att utgöra ett betydelsefullt led i skyddet av regionens grönområden.

Regeringen anser att regionens bebyggelse och tekniska infrastruktur bör kunna

utvecklas på ett tillfredsställande sätt utan att göra ytterligare intrång i

områdets skyddsvärda natur- och kulturmiljöer.

 Det gäller här att slå vakt om det historiska landskapet i ett område med

komplexa skyddsvärden som är av särskild betydelse för det nationella kulturar-

vet, för Stockholmsregionens ekologi samt för människors rekreation. Utan en

tydlig lagreglering finns påtaglig risk att områdets kvaliteter i ett längre

perspektiv kommer att äventyras. Det är därför angeläget att nu lämna förslag

om en klar strategi för skydd av det historiska landskapet och om ett ställ-

ningstagande till avgränsningen av det skyddsvärda området. Regeringen föreslår

därför att området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården som det första området

i landet bör omfattas av tidigare föreslagna bestämmelser om nationalstads-

parker i 3 kap. naturresurslagen.

 Det gemensamma program för planering av området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

Djurgården som redovisas i promemorian ger uttryck för en klar vilja hos Solna

och Stockholms kommuner att skydda och utveckla de natur- och kulturvärden som

berör området. Jordbruksutskottets uttalande (bet. 1991/92:JoU10) att skyddsbe-

hovet i fråga om områdets miljövärden vad avser natur, kultur och stadsbild bör

överordnas exploateringsintresset, har i väsentliga avseenden beaktats av

kommunerna.

 Både Stockholms och Solna kommuner tar upp frågan om ansvarsfördelningen

mellan staten och kommunerna när det gäller finansiering av åtgärder för områ-

dets bevarande, utveckling och skötsel. Stockholms kommun anser att eventuella

ersättningsanspråk från olika intressenter till följd av ett förstärkt skydd

bör klarläggas innan slutlig ställning tas till den geografiska avgränsningen

och formerna i övrigt för skyddet. Solna kommun hävdar att promemorians förslag

innebär att staten avkräver samtliga berörda ett ansvar för områdets värden och

kvaliteter.

 Det är enligt regeringens uppfattning ett gemensamt ansvar för staten och

kommunerna att vidta åtgärder som säkerställer naturvårdens, kulturmiljövårdens

och friluftslivets intressen inom ett historiskt landskap med sådana skyddsbehov

och exploateringsintressen som här är aktuella. Regeringen delar promemorians

uppfattning, som stöds bl.a. av länsstyrelsen och av föreningen Haga-

Brunnsvikens vänner, att det av kommunfullmäktige i Stockholms och Solna

kommuner antagna gemensamma programmet för området i huvudsak bör kunna utgöra

utgångspunkt för ett närmare planerings- och åtgärdsarbete, som även bör omfatta

områdets övergripande förvaltnings- och utvecklingsfrågor. Regeringen återkommer

i det följande till de närmare frågor om ansvarsfördelningen mellan stat och

kommun som tagits upp av de närmaste berörda kommunerna.

8.2 Områdets avgränsning m.m

Regeringens förslag: Stenstadens front samt

vattenområdena mellan parken och Nackas, Lidingös

och Danderyds kuster och stränder utgör gränser i

det större landskapet. För de markområden utanför

nationalstadsparken som närmast anknyter till

dessa gränser har kommunerna i sina översiktspla-

ner uttryckt ambitioner som överensstämmer med

syftet att skydda nationalstadsparkens natur- och

kulturvärden. E4 skall inte ingå i parken.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: Enligt Stockholms kommun bör den geografiska gränsdrag-

ningen penetreras noggrannare i samråd mellan stat och kommun. Länsstyrelsen i

Stockholms län, Vägverket och Stockholms läns landsting anser att en bearbetning

av kommunernas översiktsplaner bör läggas till grund för parkens yttre gräns.

 Några remissinstanser föreslår betydande utvidgningar av området. Nordiska för-

bundet för kulturlandskap föreslår att nationalstadsparken utvidgas österut och

tar med Gamla Stan, Helgeandsholmen, Riddarholmen och Långholmen. Solna kommun,

Haga-Brunnsvikens vänner och Naturhistoriska riksmuseet föreslår att den norra

delen av området utvidgas längs Edsviken och Igelbäcken. Nacka Miljövårdsråd

anser att det finns skäl att utöka parken söderut så att Svindersvik inkluderas.

 Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i frågan förordar en historisk

helhetssyn på områdets avgränsning. Nacka kommun framhåller t.ex. att den före-

slagna nationalstadsparken har en annan historisk och kulturell bakgrund än

Nackas norra kust och att det därför är naturligt att dra gränsen i vattenom-

rådet mellan Södra Djurgården och Nacka. Motiven och syftena med nationalstads-

parken blir då entydiga.

 Vasakronan tillstyrker i huvudsak promemorians förslag till avgränsning.

Statens fastighetsverk konstaterar att området skulle kunna avgränsas än mer

strikt till att omfatta enbart områden som har de kvaliteter som utgör grunden

för förslaget. Då skulle t.ex. omvandlingsområdet Albano, kontoren vid

Frösundavik och i kvarteret Skogskarlen samt bostadsområdena Bergshamra och

Lappkärrsberget inte omfattas av skyddet. Verket finner det dock riktigt att

låta dessa områden ingå eftersom de i hög grad påverkar nationalstadsparken.

Av samma skäl anser fastighetsverket att även Tekniska Högskolan (KTH) och

Hjorthagen bör ingå i parken.

 De flesta remissinstanser som behandlar områdets närmare avgränsningar anser

att området öster om Valhallavägen bör utvidgas.

 Naturhistoriska riksmuseet, Naturskyddsföreningen, Projekt Ekoparken och

Föreningen Östermalm anser således att hela området mellan Lilla Värtan och

Valhallavägen bör ingå i nationalstadsparken. Ståthållarämbetet, Rådet till

skydd för Stockholms skönhet, Kungliga vetenskapsakademien, Skansen, Förbundet

för Ekoparken, Haga-Brunnsvikens vänner och Kommittén för Gustavianska Parken

anser i likhet med Statens fastighetsverk att framför allt Hjorthagen-Husarviken

men även institutionsbältet längs Valhallavägen bör läggas in i nationalstads-

parken.

 Några remissinstanser vill undanta vissa delar som ingår i promemorians förslag

till avgränsning. Enligt Sjöfartverket bör gränsen följa Djurgårdens södra

strandlinje. Rosenvik bör inte ingå. Landstinget samt Solna och Sollentuna

kommuner anser att Sörentorp bör reserveras för framtida bebyggelse. Landstinget

vill även reservera Fisksjöäng för bebyggelse. E4 bör enligt Vägverket ligga

utanför nationalstadsparken. Avgränsningen vid Norrtull där E4 och bensinsta-

tionstomten ingår finner Svensk-Japanska konsortiet för Norrtull diskutabel.

Statens järnvägar vill undanta spårområdet mellan Norrtull och Värtan och bebyg-

gelsen i Storängsbotten och Albano. Enligt Kungliga Tekniska högskolan,

Stiftelsen Vetenskapsstaden och Akademiska Hus AB bör Idrottshögskolan samt

högskolebältet KTH/Roslagstull/Albano/ Kräftriket/Frescati Hage/Stockholms

Universitet ligga utanför nationalstadsparken.

 Flera remissinstanser tar upp frågan om hur skyddsbestämmelserna påverkar de

områden som ligger direkt utanför nationalstadsparken. Enligt Stockholms kommun

måste förslagets innebörd i detta avseende preciseras innan konsekvenserna för

staden kan överblickas.

 Statens Järnvägar förutsätter att förslaget inte innebär några begränsningar av

möjligheterna till framtida ändrad användning av Norra Stationsområdet. Enligt

KTH och Akademiska Hus AB får grannskapet till nationalstadsparken inte innebära

att särskilda föreskrifter inom mark- och byggnadsplaneringen kommer att gälla

för högskolebältet mellan KTH och Stockholms Universitet.

 Ståthållarämbetet, Statens konstmuseer, Projekt Ekoparken, Haga-Brunnsvikens

vänner och Kommittén för Gustavianska Parken anser att det klart bör framgå att

nationalstadsparken kan påverka exploateringsföretag och verksamheter utanför

det avgränsade området. Det kan vara byggnader eller avgastorn som bryter

landskapets karaktär eller trafikleder med ljusmattor, avgaser och buller.

Enligt Projekt Ekoparkens mening bör det även framgå att det kommer att krävas

kompletterande planer och beslut för att säkra viktiga kringliggande sprid-

ningsvägar. Kommittén för Gustavianska Parken konstaterar att områdets rekrea-

tiva värde i hög grad bygger på naturupplevelsen och känslan av att lämna

staden bakom sig. Kommittén betonar att detta värde är intimt sammanvävt med

områdets kulturhistoriska roll och beroende av områdets inramning och utblickar-

na från parken. Detta måste beaktas vid överväganden om ytterligare bebyggelse

bl.a. längs Nackas norra kust. Kommittén uppmärksammar även landskapsbilden mot

Stora Värtan vars karaktär bidrar till att Norra Djurgården är den del av

nationalstadsparken som mest erinrar om 1600-talets jaktpark. Det är likaså

viktigt att tillkommande bebyggelse i Frösunda anpassas till det känsliga

landskapet vid norra Brunnsviken och att det historiska och landskapsmässiga

sambandet mellan Haga-Brunnsviken och[REDACTED_EFTERNAMN] får tydlighet vid planeringen av

Norrtull och Norra stationsområdet.

 Skälen för regeringens förslag: Det starka exploateringstrycket i Stockholms-

regionen gör det ofrånkomligt att anlägga ett långsiktigt perspektiv på frågan

om hur det skyddsvärda området kring Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården bör

avgränsas. De ännu oexploaterade delarna av de kungliga marker som förvaltas av

Ståthållarämbetet/Djurgårdsförvaltningen bör utgöra stommen i det skyddade

området. Att bebyggelsemiljöer samt parker och trädgårdar av kulturhistorisk

betydelse, som är belägna i omedelbar anslutning till sådana områden, bör tas

med i skyddet är också naturligt.

 Av den tidigare redovisningen framgår att också vissa andra mark- och vattenom-

råden i anslutning till de nu nämnda områdena har betydelse som biologiska

kärnområden eller som spridningskorridorer för växter och djur i denna del av

Stockholmsregionen. Vattenområdena i anslutning till de skyddsvärda markområdena

har uppenbar betydelse för upplevelsen av kulturlandskapet och för områdets

rekreativa kvaliteter och bör därför ingå i det skyddade området. Gärdesstaden,

Storängsbotten och Stockholms stadion bör vidare, som viktiga länkar mellan

Norra och Södra Djurgården, innefattas i det område som med hänsyn till sina

natur- och kulturvärden ges ett samlat skydd.

 Analysen av översiktsplanerna för Solna och Stockholms kommuner och för de

kommuner, vars mark- eller vattenområden ligger i anslutning till det skydds-

värda området, visar att berörda kommuner bedömt att det område som nu berörts

i stor utsträckning skall skyddas mot exploatering eller användas för ändamål

som väl bör kunna förenas med ett skydd för natur- och kulturvärdena i området.

Inrättandet av en nationalstadspark innebär sammantaget hinder för utveckling

inom parken av tätortsbebyggelse och sådant näringsliv som inte har samband med

parkens ändamål. För att de nu föreslagna strikta skyddsbestämmelserna inte

skall påverka förutsättningarna för utveckling i närheten av parken på ett sätt

som är svårt att överblicka, bör exploateringsföretag i sådana närområden

bedömas på motsvarande sätt som gäller för andra områden av riksintresse enligt

3 kap. naturresurslagen.

 Regeringen anser mot den här redovisade bakgrunden att det samlade område, som

i sin helhet är av riksintresse med hänsyn till sina natur- och kulturvärden,

och som av tidigare anförda skäl bör utgöra nationalstadspark, består av en

sydlig del med södra Djurgården och Ladugårdsgärde samt angränsande vattenom-

råden och öar i Saltsjön och av en nordlig del med Norra Djurgården, Haga och

Ulriksdal med angränsande vattenområden och öar i Brunnsviken, Lilla Värtan,

Stocksundet och Edsviken. Den sydliga och nordliga delen av området länkas

samman av en central del med områdena kring Storängsbotten och den kulturhisto-

riskt värdefulla bebyggelsen kring Tessinparken m.m. på Gärdet. Stenstadens

front samt vattenområdena mellan parken och Nackas, Lidingös och Danderyds

kuster utgör gränser i det större landskapet. E4 som utgör gräns i väster för

områdets norra del bör inte ingå i parken. Den föreslagna yttre avgränsningen av

nationalstadsparken redovisas översiktligt i bilaga 3.

9 Konsekvenser för kommunernas planering

9.1 Delområden med skilda förutsättningar

Regeringens bedömning: Natur- och kulturvärden har

olika tyngd i olika delar av nationalstadsparken.

Som stöd för den tillämpning av speciallagstift-

ningen som regeringen förordar bör Stockholms och

Solna kommuner utveckla sina översiktsplaner. I

planerna bör avgränsas närmare de områden inom

nationalstadsparken som bör skyddas som parkland-

skap eller naturmark liksom de zoner inom natio-

nalstadsparken som präglas av en mer omfattande

bebyggelse och där det behövs klara och enkla reg-

ler för nödvändiga förändringar, upprustningar och

i vissa fall kompletteringar av byggnader och an-

läggningar.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Eftersom promemorieförslaget inte avser att hindra naturlig

omvandling och utveckling inom befintliga bebyggelseområden anser bl.a.

Naturvårdsverket att områdesavgränsningar och avsedda åtgärder måste preciseras.

Projekt Ekoparken konstaterar att problemet är att skapa ett samlat skydd för

hela området samtidigt som skilda kvaliteter i olika delar av området tas till

vara.

 Enligt Statens konstmuseer är gränsdragningsproblemet intimt förknippat med

frågan om distinkta begreppsmässiga kategorier. De historiska trädgårdarna och

parkerna har haft klara och väl markerade gränser. Det byggnadsminnesskyddade

området kring Hagaparken sammanfaller vare sig med parkens historiska eller

nuvarande utbredning.

 Statens fastighetsverk konstaterar att det i vissa punkter behövs större

förändringar för att nationalstadsparkens kvaliteter skall framstå. Det gäller

t.ex. entrén till Hagaparken och Bergshamraleden. Denna led upplevs som en

barriär mellan Haga och Ulriksdal. Det är inte heller självklart att national-

stadsparkens kärnintressen - kulturmiljövård, naturvård och rekreation - alltid

sammanfaller. I samband med att lagen träder i kraft bör därför konfliktpunkter

och en områdesvis prioritering mellan olika intressen redovisas.

 Statens fastighetsverk anser liksom Solna kommun att det är viktigt att områden

med för nationalstadsparken främmande verksamhet - t.ex. Albano, Frösundavik,

kv Skogskarlen samt bostadsområdena Bergshamra och Lappkärrsberget - definieras

och får bindande bestämmelser för markens användning i samband med att lagen

träder i kraft. Enligt Solna kommun kan avgränsningen vid Bergshamra i huvudsak

följa befintlig bebyggelsegräns. Även Sörentorp och Universitetet i Frescati bör

enligt kommunens mening avgränsas och få bindande bestämmelser. Avgränsningarna

bör inte vara så snäva att de omöjliggör kompletteringar som är angelägna för

pågående markanvändning.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar uppfattningen att natur- och

kulturvärdena har varierande tyngd i olika delar av nationalstadsparken sam-

tidigt som området i sin helhet är av riksintresse med hänsyn till dess samlade

natur- och kulturvärden.

 De föreslagna bestämmelserna för nationalstadsparken överensstämmer enligt

regeringens bedömning väl med ställningstagandena i det för Solna och Stockholms

kommuner gemensamma programmet för planering av området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården, vilket i allt väsentligt antagits av de båda kommunernas

fullmäktigeförsamlingar.

 I programmet redovisas som grundläggande principer att området skall

* värnas som en unik kultur- och naturpark med för parken väl anpassad be-

 byggelse,

* utvecklas för friluftsliv och rekreation i sådana former som inte skadar

 områdets natur- och kulturvärden,

* förbättras med avseende på trafikstörningar och andra miljöproblem.

De åtgärder som kommunerna planerar att vidta för att tillgodose dessa syften

avser bl.a. upprättande av rättsverkande planer enligt plan- och bygglagen,

medverkan till beslut om naturreservat enligt naturvårdslagen och till beslut om

byggnadsminnesförklaring för vissa kulturmiljöer som inte tidigare givits sådant

skydd.

 Inom nationalstadsparken finns ett antal delområden som tagits i anspråk för

mer omfattande bebyggelse. En närmare avgränsning av sådana områden i för-

hållande till omgivande parklandskap och naturmiljö inom nationalstadsparken

bör göras i den översiktliga planeringen och ges lämpligt uttryck i rättsligt

bindande bestämmelser för markens användning. Som flera remissinstanser fram-

hållit behövs klara och enkla regler för nödvändiga förändringar, upprustningar

och i vissa fall kompletteringar av byggnader och anläggningar.

 Det skulle föra för långt att i lagen närmare precisera markanvändning och

områdesgränser. Markanvändning i stort framgår av utdrag ur den topografiska

kartan (bilaga 3). Både statliga myndigheter och kommunerna har goda kunskaper

om de områden det gäller och hur de bör avgränsas mer i detalj. Sådana

avgränsningar sker lämpligen i samband med den vidare översiktsplaneringen

enligt PBL. Det är först i samband därmed som det är möjligt att beakta de

lokala förutsättningarna på sådant sätt att mer preciserade gränser kan be-

stämmas med utgångspunkt från bestämmelsernas syfte.

9.2 Förutsättningar för ändrad markanvändning

Regeringens bedömning: Det följer av syftet med

nationalstadsparken att områdets huvudstruktur vad

avser natur- och bebyggelseområden inte får ändras.

Nya byggnader och anläggningar som inte behövs för

att befintliga verksamheter skall kunna fungera

bör därför i princip inte medges. Skyddet torde

däremot inte hindra etablerade verksamheter inom

eller intill nationalstadsparken från att fungera

och utvecklas i anslutning till tidigare ianspråk-

tagna områden.

 Inom ramen för skyddet bör det vara möjligt att

uppföra ett begränsat antal nya byggnader inom bo-

stadsområdena och inom områdena med byggnader för

högre utbildning och vetenskaplig forskning,

museiverksamhet, idrott och rekreation. Det bör

också vara möjligt att bygga om och anpassa be-

fintliga byggnader efter verksamhetens behov.

Byggnadsområdena får således inte utvidgas, men

väl kompletteras om kompletteringarna inte medför

skada på områdets natur- och kulturvärden. Ombygg-

nad, upprustning eller annan förändring av väg-

och järnvägsanslutningarna till Lidingö och Värta-

hamnen-Frihamnen samt av kraftledningarna från

Värtaverket motverkas inte heller av skyddet.

Sådan förnyelse av infrastrukturen i området

bör vidare vara möjlig att utföra som sammantaget

medför en förbättring av miljön inom national-

stadsparken eller som möjliggör en väsentlig för-

bättring för hälsa och miljö i fråga om en infra-

strukturanläggning som berör parken. Utvecklingen

i nationalstadsparken bör sammantaget inriktas på

att förstärka områdets natur-, kultur- och rekrea-

tionsvärden och att värna den biologiska mångfal-

den.

Departementspromemorians bedömning: Överensstämmer i sak med regeringens

bedömning. I fråga om förutsättningar för ändrad markanvändning framhålls bl.a.

följande. För att tillgodose framtida behov av utveckling av universitets- och

högskoleinstitutioner med anknytning till området är det angeläget att utrymmes-

behoven för forskning och högre utbildning uppmärksammas särskilt vid över-

väganden om markanvändningen i områden som gränsar till nationalstadsparken

vid Norrtull och Roslagstull.

 När det gäller trafikanläggningar inom eller i direkt anslutning till parken,

antingen det gäller Norra stationsområdet, järnvägen till Värtan, Roslagsbanan,

Uppsalavägen, Roslagsvägen, Bergshamraleden, Valhallavägen, Lidingövägen eller

förändringar av dessa eller av sådana trafikplatser, platser för betalstationer

m.m. som kan komma att övervägas, bör, vid prövning av en åtgärds lokalisering

och utformning, största hänsyn tas till åtgärdens inverkan på parkmiljö,

landskapsbild och stadsbild samt på ekologiska spridningskorridorer. Det kan

förväntas att berörda kommuner i samråd med bl.a. länsstyrelsen, Vägverket och

Banverket upprättar en långsiktig plan som visar hur området skall förbättras

med avseende på trafikstörningar, men också hur en förbättrad tillgänglighet kan

uppnås mellan områdets olika delar och mellan dessa och knutpunkter för kollek-

tivtrafiken. Ett förbättrat samband mellan stenstaden och Haga-Brunnsviken bör

härvid eftersträvas.

 Uppsalavägens och Roslagsvägens uppgifter som stadsinfarter ställer särskilda

krav på miljöhänsyn, vilket måste beaktas vid utformningen av trafikanläggningar

och av anslutande bebyggelse. Utformningen av Haga Norra trafikplats kan ses som

ett exempel på hur en komplicerad trafikanläggning kan anpassas till miljökrav.

Motsvarande kvaliteter bör eftersträvas i de båda stora trafikstråk som berör

området - Uppsalavägen från Ulriksdals trafikplats till Norrtull och Roslags-

vägen från Ålkistan till Roslagstull.

 Enligt föreliggande trafikprognoser väntas en stark ökning av biltrafiken på

Roslagsvägen och därmed en stark ökning av miljöstörningarna på Norra

Djurgården. Åtgärder för att minska trafikstörningar, inte minst buller, behövs

därför i hela stråket från Ålkistan till Roslagstull och bör i ett första skede

särskilt avse att begränsa spridning av störningar över själva Brunnsviken med

stränder. I den långsiktiga planeringen bör prövas hur störningarna från Bergs-

hamraleden kan minskas samt hur sambanden mellan Ulriksdal och Brunnsviken och

mellan universitetsområdet i Frescati och Brunnsvikens strandområden kan för-

bättras.

 Eftersom nationalstadsparkens centrala del är särskilt utsatt för störningar

vid Lidingövägen och på ömse sidor om denna, ställs här särskilda krav på att

bibehålla och förstärka de ekologiska sambanden.

 Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Stockholms län anser att naturlig omvand-

ling, utveckling och användning av redan exploaterade områden, liksom erforder-

liga vägar och kollektivtrafik i området, inte får förhindras. Statens

Järnvägar, Banverket och Vägverket anför liknande synpunkter. Vägverket är

angeläget att bidra till att områdets unika natur- och kulturvärden bevaras och

förstärks och kommer att medverka till att minska de miljöstörningar och

barriäreffekter som Roslagsvägen orsakar. Tillfarten till Norra Länken från

Roslagsvägen enligt det s.k. alternativ Frescati innebär enligt Vägverket för-

bättringar för miljön vid Kräftriket. Anslutningen av Norra Länken till

Lidingövägen enligt aktuellt alternativ sker utanför nationalstadsparken.

 Nutek liksom Danderyds kommun och Affärsverket svenska kraftnät påpekar att

bestämmelserna inte får hindra underhåll och eventuella flyttningar eller en

över kommungränserna samordnad tunnelförläggning av kraftledningarna inom

området. Försvarsmaktens organisationsmyndighet anser att verksamheten på Kaknäs

skjutbanor bör bli föremål för utredning angående ersättningsalternativ för ett

flertal intressenter.

 Kungliga Vetenskapsakademien, Naturhistoriska riksmuseet m.fl. anser att

ytterligare bebyggelse bör få komma till stånd endast för att tillgodose

angelägna behov för de allmännyttiga institutioner som verkar inom området.

Enligt Stockholms universitet utgörs bebyggelsen inom högskolornas campusområden

av byggnader i park där omsorg om parklandskapet varit och är ett viktigt plane-

ringsmål. Den kompletteringsbebyggelse som nu förbereds är enligt Stiftelsen

Vetenskapstaden, Stockholms universitet och KTH begränsad till tre nybyggnads-

objekt inom universitetsområdet. Ökade lokalbehov skall tillgodoses genom att

befintliga byggnader utnyttjas. Roslagsvägens och Norra länkens utformning har

stor betydelse för sambanden mellan det centrala campusområdet och Kräftriket,

Frescati Hage och Sveaplans gymnasium.

 Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna till skydd för national-

stadsparken innebär att riktlinjer läggs fast som vägledning för statliga och

kommunala myndigheter som har att bedöma frågor om nya byggnader och anlägg-

ningar eller andra åtgärder som kan komma att aktualiseras inom eller i när-

heten av nationalstadsparken. I enlighet med intentionerna i plan- och bygglagen

och naturresurslagen kan det förväntas att Solna och Stockholms kommuner i sina

översiktsplaner ger uttryck för en samlad strategi för hur bebyggelse för olika

ändamål, liksom trafikleder och andra anläggningar, bör utvecklas inom och i

anslutning till nationalstadsparken på ett sätt som överensstämmer med vad som

sägs i bestämmelsen.

 Regeringen anser att området inte tål ytterligare ingrepp i obebyggd park och

natur. Regeringen delar också bedömningen i promemorian när det gäller hur

utrymmesbehoven för forskning och högre utbildning bör beaktas och om de miljö-

hänsyn som måste iakttas för att begränsa störningar från trafiken inom området.

Som bl.a. Statens fastighetsverk, Kungliga Vetenskapsakademien, Naturskydds-

föreningen, Kommitten för Gustavianska parken och Projekt Ekoparken påpekar

måste utvecklingen nu inriktas på att förstärka områdets natur-, kultur- och

rekreationsvärden och värna den biologiska mångfalden. I vissa punkter behövs

åtgärder för att nationalstadsparkens kvaliteter skall tas till vara.

 Det framgår av bestämmelsen att områdets huvudstruktur med natur- och

bebyggelseområden inte får ändras. Skyddet hindrar däremot inte etablerade

verksamheter inom eller intill nationalstadsparken från att fungera. Inom ramen

för skyddet bör det vara möjligt att uppföra ett begränsat antal nya byggnader

inom bostadsområdena och inom områdena med byggnader för högre utbildning och

vetenskaplig forskning, museiverksamhet, idrott och rekreation liksom att bygga

om och anpassa byggnaderna efter sådana verksamheters behov. En utveckling av

högre utbildning och forskning samt till forskning anknuten verksamhet inom

Roslagstulls sjukhusområde och småindustriområdet vid Albano torde inte för-

hindras av skyddet. Ett genomförande av planerna på ett s.k. Fysikcentrum och

av erforderliga lokalvägar för denna verksamhet kan ge möjligheter till för-

bättringar av miljön i denna del av nationalstadsparken. Ombyggnad, upprustning

eller annan förändring av befintliga väg- och järnvägsanslutningar till Lidingö

och Värtahamnen-Frihamnen eller av befintliga kraftledningar från Värtaverket

bör kunna utföras inom ramen för bestämmelserna för nationalstadsparken. Vid

utformningen av Roslagsvägens anslutning till Norra länken bör behovet uppmärk-

sammas av interna förbindelser inom det s.k. institutionsbältet för högre ut-

bildning och forskning. Genom förläggning av Norra länken med anslutningar i

tunnelläge under nationalstadsparken och genom utformning av till leden hörande

anordningar ovan jord på ett sätt som inte skadar områdets natur- och kultur-

värden, bedömer regeringen att en utbyggnad av Norra länken med anslutningar

bör kunna förenas med vad som föreslås i detta ärende. Sådan annan förnyelse av

infrastrukturen i området bör vidare vara möjlig att utföra som sammantaget med

för en förbättring av miljön inom nationalstadsparken eller som möjliggör en

väsentlig förbättring för hälsa och miljö i fråga om en infrastrukturanläggning

som berör parken. Sörentorpsområdet i Solna kommun bör användas för ändamål som

inte förutsätter annan ny bebyggelse än vad som utgör måttfull komplettering av

befintlig bebyggelse i park. Områdets karaktär bör alltså bevaras.

 När det mer generellt gäller bedömning av ett förslag om komplettering eller

förnyelse av befintlig bebyggelse inom nationalstadsparken, krävs omsorgsfulla

överväganden huruvida den föreslagna åtgärden till innehåll och form är förenlig

med nationalstadsparkens syfte. En utgångspunkt vid prövning av frågor om ändrad

markanvändning skall vara att områdets huvudstruktur vad avser natur- och

bebygggelseområden inte skall ändras samtidigt som byggnader och bebyggelse-

miljöer som ingår i nationalstadsparken på sikt bör användas endast för ändamål

som kan förenas med nationalstadsparkens syfte. Vid eventuell omvandling och

komplettering av sådana byggnader och bebyggelsemiljöer bör särskilt uppmärk-

sammas åtgärdernas form och skala samt att karaktären av byggnader i parkmiljö

bevaras.

 Förslag om tillkommande bebyggelse, anläggningar eller andra åtgärder i

områden som direkt gränsar till parken, bör bedömas med utgångspunkt från att

parkens natur- och kulturvärden inte får utsättas för påtaglig skada. Inverkan

på ekologiska spridningskorridorer m.m. och på stads- och landskapsbilden är

härvid av betydelse.

10 Nationalstadsparkens skötsel utreds

Regeringens bedömning: Länsstyrelsen i Stockholms

län bör få regeringens uppdrag att i samråd med

berörda fastighetsförvaltare, myndigheter och

kommuner föreslå former för samverkan i frågor om

förvaltning och skötsel av nationalstadsparken.

 Departementspromemorians förslag: Promemorian har inte behandlat frågor om

förvaltning och skötsel.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser har berört frågan om förvaltningen av

området.

 Skälen för regeringens bedömning: Många instanser berörs av frågorna om

förvaltning och skötsel av nationalstadsparken. Djurgårdsförvaltningen svarar

för drift och underhåll av Djurgården. Förvaltningen ingår i Ståthållarämbetet,

som för bedömning av bl.a. planfrågor och upplåtelsefrågor har tillgång till H M

Konungens råd för plan- och byggnadsfrågor. Rådet har som uppgift att svara för

en ändamålsenlig och enhetlig disposition av bl.a. Djurgården. Rådets ordförande

är H M Konungen och i övrigt ingår representanter för Vetenskapsakademien,

Riksgäldsfullmäktige, Statens fastighetsverk, Akademiska Hus i Stockholm AB,

Stockholms kommun, Riksmarskalksämbetet, Riksantikvarieämbetet och

Ståthållarämbetet. Stockholms kommun har påbörjat ett arbete med förvaltnings-

och skötselfrågor för sin del av nationalstadsparken.

 Det är enligt regeringens mening lämpligt att ansvariga organ för förvalt-

ningen av olika delar av nationalstadsparken även i fortsättningen behåller

ansvaret för förvaltning och skötsel av sin del av det samlade området. Det bör

dock övervägas att skapa ett forum eller en samarbetsgrupp där gemensamma

utgångspunkter kan skapas i form av bl.a. ett övergripande skötselprogram för

nationalstadsparken. En sådan grupp bör bl.a. innehålla representanter för

berörda fastighetsförvaltare, myndigheter och kommuner. Ett skötselprogram för

en nationalstadspark måste formas genom ett brett samarbete mellan alla berörda

instanser. Det är vidare lämpligt att de företrädare för kommunerna, för

Vägverket och för länsstyrelsen, som arbetar med den översiktliga planering som

behövs för att konkretisera skyddet av nationalstadsparken, medverkar i gruppen.

 Regeringen anser att det bör ankomma på länsstyrelsen i Stockholms

län att i samråd med berörda organ se till att ett samordnat arbete påbörjas

med förvaltnings- och skötselfrågor inom hela nationalstadsparken. Regeringen

avser att ge länsstyrelsen i Stockholms län i uppdrag att i samråd med berörda

intressenter föreslå former för fortlöpande samverkan mellan dessa samt att

överväga frågor om detaljreglering m.m. enligt speciallagstiftningen samt om

finansiering och kostnadsfördelning beträffande restaureringsåtgärder, informa-

tionsinsatser m.m. som kan bli nödvändiga för att förverkliga syftet med natio-

nalstadsparken och som kan beröra flera av de nämnda intressenterna. Regeringen

avser att återkomma till riksdagen med information om resultatet av detta

utredningsarbete.

11 Förslagets ekonomiska konsekvenser

Regeringens bedömning: De direkta ekonomiska kon-

sekvenserna av lagförslaget är begränsade.

 Departementspromemorians förslag: Promemorian har inte kommenterat förslagets

ekonomiska konsekvenser.

 Remissinstanserna: Stockholms stad anser att ekonomiska åligganden för skilda

parter måste klargöras och förutsätter att staten bär de tillkommande kostna-

derna som kan följa av ett genomförande av lagförslaget. I sammanhanget måste

även konsekvenserna för redan planerade infrastrukturinvesteringar och för

planerad bebyggelse i anslutning till området belysas närmare, liksom statens

kostnadsansvar i detta sammanhang. Solna kommun anför liknande synpunkter.

 Åtgärder utefter trafiklederna som förbättrar stadsbilden, minskar buller-

störningar, ökar tillgängligheten och förstärker de ekologiska sambanden kan

enligt Vägverket komma att innebära ökade kostnader för Vägverket. Verket anser

att dessa åtgärder är av intresse för alla berörda parter och att en lämplig

kostnadsfördelning får diskuteras.

 Vasakronan finner det angeläget att förslagets ekonomiska konsekvenser och

ersättningsansvaret för eventuellt förlorade byggrätter behandlas i det fort-

satta utredningsarbetet och önskar fortsatt information samt möjlighet att

delta i eventuella samråds- eller referensgrupper.

 Statens fastighetsverk anser liksom Naturvårdsverket att den ekonomiska

ansvarsfördelningen bör regleras genom överenskommelser mellan parterna i sam-

band med att lagen träder i kraft.

 Skälen för regeringens bedömning: Statens lantmäteriverk har på Miljö- och

naturresursdepartementets uppdrag utarbetat en promemoria angående vissa

ersättningsfrågor m.m. i anslutning till förslag om skydd för området Ulriksdal-

Haga-Brunnsviken-Djurgården. Lantmäteriverkets promemoria finns tillgänglig i

Miljö- och naturresursdepartementet. Regeringen delar uppfattningen i prome-

morian att ett skydd i naturresurslagen för nationalstadsparker främst riktas

mot de olika myndigheter som i framtiden kommer att hantera avvägningen mellan

motstridiga markanvändningsintressen enligt de speciallagar som är anknutna

till naturresurslagen. Som Lantmäteriverket framhåller har sådana bestämmelser i

naturresurslagen ingen direkt rättsverkan mot enskilda fastighetsägare eller

andra intressenter i markanvändningsfrågor. För ett närmare skydd av t.ex. olika

naturvärden krävs uppföljande beslut enligt naturvårdslagen eller PBL, varvid

ersättningsfrågan får prövas i varje enskilt fall. Oavsett vilken form som

väljs gäller att ersättning skall utgå för beslut som innebär att den pågående

markanvändningen avsevärt försvåras. Regeringen delar mot denna bakgrund

Lantmäteriverkets bedömning att de direkta ekonomiska konsekvenserna av lagför-

slaget är begränsade. Frågor om ersättning till fastighetsägare och andra

intressenter prövas på normalt sätt enligt ersättningsbestämmelserna i gällande

speciallagstiftning i samband med förvaltningsbeslut enligt denna lagstiftning.

Kostnaderna för miljöanpassning av nya byggnader, anläggningar och andra till-

ståndspliktiga ingrepp belastar den som vill utföra åtgärden i enlighet med

erhållet tillstånd enligt samma lagstiftning. Långsiktigt anser regeringen att

förslaget kan väntas medföra en stor samhällsekonomisk vinst för Stockholms-

regionen genom att främja en uthållig samhällsutveckling och en god livsmiljö

för boende och företag i regionen. Ett skydd av området kan ses som ett viktigt

led i arbetet med att utveckla Stockholm som Europeisk kulturhuvudstad och att

öka landets attraktionskraft för kvalificerad utveckling av näringsliv och

offentlig verksamhet.

12 Författningskommentar

3 kap. 1 §

Ändringarna i första stycket är följdändringar till införandet av den nya 7 §.

Ändringarna i andra stycket innebär att den nya 7 § inte omfattas av de undantag

för kapitlets tillämpning som anges i det nu aktuella stycket.

3 kap. 7 §

Paragrafen är ny.

 I första stycket anges att området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården är

nationalstadspark. Det bör här nämnas att detta område också i betydande

omfattning omfattas av de särskilda hushållningsbestämmelserna i 3 kap. 2 och 4

§§. Vad som karakteriserar en nationalstadspark har beskrivits i avsnitt 7.

 I andra stycket anges det skydd som skall gälla för nationalstadsparker. I det

nu aktuella stycket regleras ny bebyggelse och nya anläggningar samt andra

åtgärder. Begreppet andra åtgärder förekommer i 3 kap. 5 §. I specialmotive-

ringen till den bestämmelsen i propositionen till naturresurslagen (prop.

1985/86:3 s. 183 ff) har lämnats exempel på vad som där avses med uttrycket.

 Enligt andra styckets första led får de reglerade åtgärderna inte medföra

intrång i parklandskap eller naturmiljö, dvs. ta mark i anspråk i de delar av

nationalstadsparken som inte omfattas av tidigare exploateringar. I detta

avseende utgör bestämmelsen således inte något hinder mot pågående markanvänd-

ning i sådana delar av en nationalstadspark som redan är tagna i anspråk för

bebyggelse eller anläggningar. Tolkningen av vad som utgör intrång skall givet-

vis göras mot bakgrund av syftet med den föreslagna lagstiftningen, även om

bestämmelsen inte är avsedd som ett absolut hinder mot kompletteringar i omedel-

bar närhet av nu befintlig bebyggelse. Sådan förnyelse av infrastrukturen i

området bör vara möjlig att utföra, som sammantaget medför en förbättring av

miljön inom nationalstadsparken eller som möjliggör en väsentlig förbättring för

hälsa och miljö i fråga om en infrastrukturanläggning som berör parken. Det

skall dock kraftigt understrykas att det inte är avsett att vara möjligt att med

successiva beslut ytterligare minska de "gröna" områdena i en nationalstadspark.

Innebörden av vad som kan anses vara i omedelbar närhet av nu befintlig

bebyggelse bör lämpligen belysas i den översiktliga planering som berörts i

allmänmotiveringen avsnitt 9. Andra ledet av det nu aktuella stycket innebär en

skärpning av den bestämmelse som enligt 3 kap. 1 § gäller också för national-

stadsparker både vad gäller de åtgärder som träffas av bestämmelsen och skade-

rekvisitet. Det historiska landskapets natur- och kulturvärden får således inte

skadas. Åtgärderna har behandlats i det tidigare. Skaderekvisitet har inskränkts

från "påtaglig skada" till enbart "skada". Med begreppet påtaglig skada avses

åtgärder som kan ha en bestående negativ inverkan på de skyddade intressena

eller som tillfälligt kan ha stor negativ inverkan på dessa (prop. 1985/86:3 s.

171). Med skada i den nu aktuella bestämmelsen avses negativ inverkan av någon

betydelse för de angivna värdena. Vad som ligger i uttrycket historiskt landskap

framgår av avsnitt 4 i den allmänna motiveringen.

 Prövning enligt till naturresurslagen anknuten lagstiftning av en åtgärd i

områden som gränsar till nationalstadsparken skall ske med utgångspunkt från att

parkens natur- och kulturvärden inte får utsättas för påtaglig skada genom den

prövade åtgärden.

Ikraftträdande

Ändringarna i naturresurslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1995. De nya

bestämmelserna är av sådan karaktär att den kan påverka bedömningen av pågående

ärenden enligt plan- och bygglagen, naturvårdslagen och lagen om kulturminnen.

Ändringen är dock inte av sådan beskaffenhet som avses i 2 kap. 10 § regerings-

formen. Övergångsbestämmelser krävs därför inte.

Sammanfattning av Departementspromemorian (Ds 1994:3) Förslag

till skydd för området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

Miljö- och naturresursdepartementet har givit en arbetsgrupp i uppdrag att

utarbeta förslag om ett samlat och långsiktigt skydd för området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården. Med hänsyn till områdets särskilda betydelse för det

nationella kulturarvet, för stadsregionens ekologi och för människors rekreation

föreslår arbetsgruppen att området bör bli landets första nationalstadspark.

 Bestämmelser till skydd för nationalstadsparken bör enligt promemorian införas

i naturresurslagen. Bestämmelserna innebär att parker och historiska landskap

inom området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården inte får förändras genom

exploatering eller andra ingrepp som medför att områdets kultur-, natur- eller

rekreationsvärden förvanskas.

 När det gäller riktlinjer för markanvändningen i området överensstämmer det

föreslagna skyddet i huvudsak med vad som anges i gällande översiktsplaner

enligt plan- och bygglagen för Solna och Stockholms kommuner samt med det gemen-

samma programmet för planering av området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

som den 25 januari 1993 med vissa tillägg har antagits av kommunfullmäktige i

Solna kommun och som den 6 september 1993 i huvudsak har godkänts av kommun-

fullmäktige i Stockholms kommun.

 I yttrande till regeringen den 16 december 1993 över kommunernas program

understryker Länsstyrelsen i Stockholms län att särskild lagstiftning behövs för

att långsiktigt garantera att de oexploaterade och kulturhistoriskt värdefulla

miljöerna får ett permanent och effektivt skydd.

 Förslaget om långsiktigt skydd konfirmerar de ställningstaganden som statsmak-

terna redovisat beträffande Kungliga Djurgården, senast i samband med omorgani-

sationen av den statliga fastighetsförvaltningen.

Lagförslag i promemorian 1994:3

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m.[1] dels att 1 kap. 2 § och 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse, dels att

det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 §, av följande lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

Bestämmelserna i 2 och 3 Bestämmelserna i 2 och 3

kap. skall tillämpas kap. skall tillämpas

enligt vad som är enligt vad som är

föreskrivet i plan- och föreskrivet i plan- och

bygglagen (1987:10), bygglagen (1987:10),

vattenlagen (1983:291), vattenlagen (1983:291),

miljöskyddslagen lagen (1988:950) om

(1969:387), kulturminnen m.m.,

naturvårdslagen miljöskyddslagen

(1964:822), lagen (1969:387),

(1985:620) om vissa naturvårdslagen

torvfyndigheter, (1964:822), lagen

väglagen (1971:948), (1985:620) om vissa

lagen (1902:71 s 1), torvfyndigheter väglagen

innefattande vissa (1971:948), lagen

bestämmelser om (1902:71 s 1),

elektriska anläggningar, innefattande vissa

lagen bestämmelser om

(1978:160) om vissa elektriska anläggningar,

rörledningar, lagen (1978:160) om

luftfartslagen vissa rörledningar,

(1957:297), luftfartslagen

minerallagen (1991:45), (1957:297),

lagen (1966:314) om minerallagen (1991:45),

kontinentalsockeln och lagen (1966:314) om

lagen (1983:293) om kontinentalsockeln,

inrättande, utvidgning lagen (1983:293) om

och avlysning av allmän inrättande, utvidgning

farled och allmän hamn och avlysning av allmän

och lagen (1992:1140) farled och allmän hamn

om Sveriges ekonomiska och lagen (1992:1140) om

zon. Sveriges ekonomiska zon.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1992:1146

 3 kap.

 1 §

De områden som anges i De områden som anges i

2-6 §§ är, med hänsyn 2-7 §§ är, med hänsyn till

till de natur- och de natur- och

kulturvärden som finns i kultur-värden som finns i

områdena, i sin helhet områdena, i sin helhet av

av riksintresse. riksintresse.

Exploateringsföretag och Exploateringsföretag och

andra ingrepp i miljön andra ingrepp i miljön får

får komma till stånd i komma till stånd i dessa

dessa områden endast om områden endast om hinder

hinder inte möter enligt inte möter enligt 2-6 §§

2-6 §§ och om det kan och om det kan ske på ett

ske på ett sätt som sätt som inte påtagligt

inte påtagligt skadar skadar områdenas natur-

områdenas natur- och och kulturvärden.

kulturvärden.

 Bestämmelserna i 2-6 §§

Bestämmelserna i detta utgör inte hinder för

kapitel utgör inte utvecklingen av

hinder för utvecklingen befintliga tätorter eller

av befintliga tätorter av det lokala

eller av det lokala näringslivet eller för

näringslivet eller för utförandet av anläggningar

utförandet av anlägg- som behövs för

ningar som behövs för totalförsvaret. Om det

totalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör

finns särskilda skäl bestämmelserna inte

utgör bestämmelserna heller hinder för anlägg-

inte heller hinder för ningar för utvinning av

anläggningar för utvin- sådana fyndigheter av

ning av sådana fyndig- ämnen eller material som

heter av ämnen eller avses i 2 kap. 7 § andra

material som avses i 2 stycket.

kap. 7 § andra stycket.

 7 §

 Parker och historiska

 landskap inom national-

 stadsparken Ulriksdal-Haga-

 Brunnsviken-Djurgården

 får inte förändras genom

 exploateringsföretag

 eller andra ingrepp som

 medför att områdets

 kultur-, natur- eller

 rekreationsvärden förvan-

 skas.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall

införas en ny paragraf, 2a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2a §

 Vid prövning av frågor som

 rör kulturminnen m.m.

 skall tillbörlig hänsyn

 tas till övriga allmänna

 och enskilda intressen.

 Härvid skall lagen

 (1987:12) om hushållning

 med naturresurser m.m.

 tillämpas.

Remissammanställning över Ds 1994:3 Förslag till skydd för området Ulriksdal-

Haga-Brunnsviken-Djurgården

INNEHÅLL

NRL-myndigheter m.fl.

Boverket, Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, Statens

naturvårdsverk, Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Koncessionsnämnden för miljöskydd, Svea hovrätt,

Kammarrätten i Jönköping, Plan- och byggutredningen (M 1992:03) och

Länsstyrelsen i Stockholms län.

Kommuner

Solna kommun, Stockholms kommun, Danderyds kommun, Lidingö kommun, Nacka kommun,

Sollentuna kommun, Stockholms läns landsting, Rådet till skydd för Stockholms

skönhet och Nacka Miljövårdsråd.

Förvaltningsansvariga myndigheter/sakägare m.fl.

Ståthållarämbetet, Statens fastighetsverk, Vasakronan, Försvarsmaktens organi-

sationsmyndighet, Statens järnvägar, Afffärsverket Svenska Kraftnät, Polishög-

skolan, Akademiska Hus i Stockholm AB, KTH Alumni, Stiftelsen Vetenskapsstaden,

Stockholms Universitetet, Kungliga Tekniska Högskolan, Kungliga Vetenskapsaka-

demien, Statens konstmuséer, Naturhistoriska riksmuséet och Stiftelsen Skansen.

Organisationer/föreningar m.fl

Naturskyddsföreningen, Projekt Ekoparken WWF, Förbundet för Ekoparken,

Stockholms läns Hembygdsförbund, Nordiska förbundet för kulturlandskap,

Haga-Brunnsvikens vänner, Kommitten för Gustavianska parken, Stockholms

handelskammare, Svenska Kommunförbundet, Svenska vägföreningen, Föreningen

Östermalm, Djurgårdens Hembygdsförening, Sveriges Pensionärsförbunds lokalav-

delning Brunnsviken, Stallmästaregårdens Båtsällskap, Bo Hedskog och Svensk-

Japanska Konsortiet för Norrtull center.

NRL-myndigheter m.fl.

Boverket

Enligt Boverkets uppfattning motiverar det aktuella områdets natur- och kultur-

värden ett förstärkt skydd grundat på riksdagens ställningstagande. Behovet av

och formen för ytterligare reglering måste bedömas utifrån situationen att mot-

svarighet i landet knappast står att finna där så unika värden är utsatta för

ett så omfattande och under överskådlig tid fortlöpande exploateringskrav.

Frågan om det finns andra områden i Sverige som bör bli föremål för motsvarande

skydd bör dock ingå i bedömningen av vilken form av skydd som skall väljas. En

fördjupad argumentation behövs för den lagtekniska lösningen.

 Dagens regler i 3 kap. 1 § naturresursagen om skydd mot påtaglig skada ger

enligt Boverket det inledande skyddet som eftersträvas om, som i förslaget,

sista stycket om tätortsutveckling m.m. undantas. Det främjar dock inte till-

lämpningen av 3 kap. att i den nya 7 § upprepa innebörden av 1 § i sak och

införa begreppet förvanska istället för det vedertagna begreppet påtaglig skada.

Den nya paragrafen bör, i likhet med 2-6 §§, utgöra den kompletterande/kvali-

ficerande grunden för bedömningen av påtaglig skada samt den geografiska bestäm-

ningen till 1 §. Om det i framtiden blir aktuellt att ge andra områden motsva-

rande skydd bör formuleringen liksom i övriga paragrafer i kapitlet utgå från

exploateringsföretaget och dess tillåtlighet och inte, som i förslaget, från det

nu aktuella området.

 Boverket finner det väl motiverat att områdets rekreationsvärde ingår och till-

mäts betydelse vid bedömningen av vad som är tillåten skada (3 kap.7 §). Det är

dock natur- och kulturvärdena som utgör grunden för områdets riksintresse (3 kap

1 §) vilket bör framgå tydligare även i motivtexten.

 Även om exploatering utanför gränserna, i likhet med vad som gäller för övriga

områden av riksintresse, inte är tillåten om den påtagligt skadar riksintresset

bör enligt Boverket inte bara områdets yttre gränser utan även innebörden av

begreppet parker och historiska landskap inom området (kärnområdena) vara

klarlagt. Det har bl.a. betydelse för att bedöma vilken exploatering som kan

vara tilllåten (icke påtaglig skada) samt behovet av att fullfölja skyddet på

olika sätt. Skyddet genom 3 kap. 7 § behöver uppmärksammas i kommande prövnings-

beslut vilket enligt Boverket kan påkalla tillämpning av 12 kap. plan- och

bygglagen.

 Boverket tillstyrker att kulturminneslagen knyts till naturresurslagen. Det

saknas saklig grund att göra skillnad mellan naturvårdslagens och kulturminnes-

lagens funktionssätt i beslut om mark- och vattenområden och den fysiska miljön

i övrigt.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer

Riksantikvarieämbetet tillstyrker förslaget att införa en bestämmelse om natio-

nalstadspark i naturresurslagen. Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården

är även i internationellt perspektiv unikt och genom sitt läge nära Stockholm

ständigt exploateringshotat. Ämbetet finner det synnerligen angeläget att hela

området ges ett långsiktigt och effektivt skydd.

 Ämbetet tillstyrker även förslaget att knyta lagen om kulturminnen m.m. till

naturresurslagen men anser att det krävs ett visst ytterligare beredningsarbete

beträffande konsekvenserna för kulturminneslagens Tillämpning och pekar på några

oklarheter som bör klarläggas så att det klart framgår att den föreslagna

kopplingen endast avser att tydliggöra kulturmiljövårdens roll i planeringen och

i förhållandet till andra samhällsintressen.

 Områdets avgränsning bör i huvudsak följa den fastlagda gränsen för riksin-

tresseområdet. Riksantikvarieämbetet finner det dock lämpligt att innefatta

såväl Skeppsholmen som Sörentorpsområdet i nationalstadsparken.

 Riksantikvarieämbetet anser att ett par begrepp i lagtexten bör ändras.

Begreppet "parker" måste ses som en del av begreppet "historiskt landskap".

Ordet "förvanskas" är inte tillräckligt tydligt och bör därför ersättas med

"skadas" vilket skulle medföra att tolkningsutrymmet för intrång i kulturmiljön

tydligt begränsas samtidigt som det överensstämmer bättre med motsvarande

begrepp i 2 kap. 6 §. Av motiven till den nya paragrafen bör dessutom klart

framgå att områdets skydd även inbegriper störningar från trafikanläggningar.

 Enligt Riksantikvarieämbetets mening förutsätter förslaget att arbetet med att

säkerställa och konkretisera bevarandevärdena drivs vidare till en faktisk mark-

användningsreglering bl.a. genom att använda kulturminneslagens möjligheter. Det

kulturreservatsinstitut som regeringens lagrådsremiss föreslår med anledning av

Miljöskyddskommittens betänkande Miljöbalk skulle kunna vara väl lämpat som

skydd för väsentliga delar av nationalstadsparken. Därvid förutsätts att fri-

luftslivets intressen och den biologiska mångfalden kan skyddas på ett tydligt

sätt.

Statens naturvårdsverk

Den föreslagna ändringen i naturresurslagen ger enligt Naturvårdsverket ett

angeläget grundskydd som snarast bör kompletteras med beslut och föreskrifter

enligt naturvårdslagen och kulturminneslagen för att uppnå tillräckligt skydd

och ändamålsenlig vård av särskilt värdefulla delområden.

 Vissa begreppet bör förtydligas. Begreppet "parker och historiska landskap" i

lagtexten bör enligt Naturvårdsverket ersättas med ett begrepp som täcker alla

de objekt och företeelser som bestämmelserna enligt lagens bakgrund och motiv

avser att omfatta. Det bör också tydligare framgå att det nya uttrycket att

kultur-, natur- och rekreationsvärden inte får "förvanskas" avser att ge området

ett starkare skydd än det annars i 3 kap. naturresurslagen använda uttrycket att

natur- och kulturvärden inte får "påtagligt skadas".

 Eftersom förslaget inte avser att hindra all komplettering eller naturlig

omvandling och utveckling inom befintliga bebyggelseområden anser

Naturvårdsverket att områdesavgränsningar och avsedda åtgärder måste preciseras

tydligare. Det bör även framgå på vilket sätt kommunernas program knyts till

lagen. I programmet anges t.ex. att höga miljökrav skall ställas på sådana

förändringar inom eller intill området som kan påverka miljön. Naturvårdsverket

anser att miljökraven måste preciseras. Buller liksom utsläpp i luft och vatten

påverkar i hög grad området. Miljökraven måste därför följas upp genom beslut

enligt miljöskyddslagen och plan- och bygglagen.

 Beslut om förvaltarorganisation bör fattas av regeringen sedan riksdagen

beslutat om lagändring. Naturvårdsverket anser att staten skall ha huvudansvaret

och länsstyrelsen bör, liksom för nationalparkerna (se 3 § nationalparksförord-

ningen, SFS 1987:938), vara ansvarig för förvaltningen. Ett särskilt skötselråd

bör inrättas där bl.a. representanter för landsting och berörda kommuner ingår.

Kostnadsfördelningar mellan olika intressenter bör regleras genom förhandling

och avtal.

Banverket

Enligt Banverket är Värtabanan en viktig länk i transportsystemet mellan södra

Sverige, Finland och Östeuropa. I kommunens översiktsplan anges den som riksin-

tresse ur kommunikationssynpunkt. Banverket anser därför att det bör framgå tyd-

ligt av motivtexten att den föreslagna lagändringen inte begränsar önskvärd ut-

veckling av järnvägstrafiken eller förhindrar erforderliga kapacitetshöjande åt-

gärder på banan.

Vägverket

Vägverket tillstyrker förslaget men anser att nationalstadsparkens syfte och

motiv bör formuleras tydligare. Vidare måste det nya begreppet "förvanska" pre-

ciseras närmare. Vägverket finner det positivt att kulturminneslagen knyts till

naturresurslagen.

 Vägverket framhåller att skyddet bör utformas så att trafikförsörjningen av

Stockholms norra delar kan lösas och åtgärder enligt väghållningsplanen och

Dennisöverenskommelsen kan genomföras. Det är därför viktigt att det finns ett

framtida handlingsutrymme.

 Den närmare avgränsningen av nationalstadsparken bör enligt Vägverkets mening

göras i kommunernas översiktsplaner. Uppsalavägen bör t.ex. inte ingå i natio-

nalstadsparken. Kopplingen mellan Uppsalavägen och Enköpingsvägen behöver byggas

om och kanske flyttas norrut. Även vid Storängsbotten kan avgränsningen behöva

studeras närmare.

 Vägverket är angeläget att bidra till att områdets unika natur- och kulturvär-

den bevaras och förstärks. I samarbete med Solna planeras förbättringar av

stadsbilden vid Uppsalavägen. Vägverket kommer även att medverka till att minska

de miljöstörningar och barriäreffekter som Roslagsvägen orsakar. Tillfarten till

Norra Länken från Roslagsvägen enligt det s.k. alternativ Frescati innebär

förbättringar för miljön vid Kräftriket. Anslutningen av Norra Länken till

Lidingövägen enligt aktuellt alternativ sker utanför nationalstadsparken.

 Åtgärder utefter trafiklederna som förbättrar stadsbilden, minskar bullerstör-

ningar, ökar tillgängligheten och förstärker de ekologiska sambanden kan komma

att innebära ökade kostnader för Vägverket. Verket anser att dessa åtgärder är

av intresse för alla berörda parter och att en lämplig kostnadsfördelning får

diskuteras.

Sjöfartsverket

Sjöfartsverket har ingen erinran mot att det aktuella området ges ett starkare

skydd mot exploateringsföretag m.m. men är tveksamt till den föreslagna gräns-

dragningen och den lagtekniska lösningen.

 Sjöfartsverket anser att:

- nationalstadsparkens gräns bör följa Djurgårdens södra strandlinje

- Rosenvik, med kontor för Stockholms sjötrafikområde,

 förtöjningsplats, bojförråd och bojverkstad, bör undantas

- det föreslagna stadgandet i 3 kap 7 § hör hemma i naturvårdslagen

- justeringen i 3 kap 1 § inte behövs.

Närings- och teknikutvecklingsverket

Närings- och teknikutvecklingsverket tillstyrker förslaget under förutsättning

att det inte hindrar de ändringar av kraftledningsstråken inom området som

bedöms som rationella med hänsyn till förändringar i samhället.

Koncessionsnämnden för miljöskydd

Koncessionsnämnden delar uppfattningen att det föreslagna området bör ha ett

särskilt skydd med hänsyn till de unika kultur-, natur- och rekreationsvärdena.

Koncessionsnämnden delar också uppfattningen att konflikten mellan önskemålen om

skydd för området och det hårda exploateringstrycket här är mycket tydlig. Kon-

cessionsnämnden anser dock att den föreslagna lydelsen av 3 kap. 7 § inte är

förenlig med förslagets syfte och innehållet i 3 kap. 1 §. Uttrycket "påtaglig

skada" i 1 § ger enligt Koncessionsnämndens uppfattning ett mer långtgående

skydd mot förändringar än det nya begreppet "förvanska" i 7 §. Dessutom avser

1 § hela nationalstadsparken där 7 § inskränker sig till parker och historiska

landskap.

 Koncessionsnämnden ifrågasätter lämpligheten av att inskränka möjligheten till

undantag för utvecklingen av befintliga tätorter m.m. genom reglering i natur-

resurslagen som har en övergripande karaktär och inte innehåller någon reglering

av ersättningsfrågor. En stor del av marken ägs av staten. Om bestämmelser om

kulturhistoriskt intressant bebyggelse kan införas i naturvårdslagens regler

vore det därför enligt Koncessionsnämnden inte främmande att istället ge området

ett skydd motsvarande naturvårdslagens nationalpark. Det bör därvid övervägas om

inte ett sådant skydd har en lämpligare plats bland den nya miljöbalkens hus-

hållningsbestämmelser än bland naturvårdsbestämmelserna.

 Koncessionsnämnden har ingen annan invändning mot förslaget om ändring i

kulturminneslagen än att ordet "tillbörlig" bör utgå.

Svea hovrätt

Hovrätten har ingen erinran mot förslaget i sak men avstyrker den föreslagna

lagtekniska lösningen.

 Den nya paragrafen säger inte något om vad som utmärker en nationalstadspark

och ger inga besked om vilka bedömningar som skall göras när ett område

klassificeras som nationalstadspark eller vilka rättsverkningar som följer av en

sådan klassificering. Nödvändiga bestämmelser i detta avseende har sin plats i

speciallagstiftningen. Det mest närliggande exemplet är bestämmelserna om

nationalparker i naturvårdslagen. Sådana parker avsätts genom beslut i varje

särskilt fall. En sådan ordning är enligt hovrättens mening lämplig även för

nationalstadsparkens del.

 Åtgärder som inte kräver tillstånd enligt någon av de lagar som är förtecknade

i 1 kap. 2 § träffas inte av de nya bestämmelserna i 3 kap. 7 §. Hovrätten

ifrågasätter om området därmed får det heltäckande skydd som åsyftas. Även detta

förhållande talar för att nationalstadsparker bör inrättas efter beslut i varje

särskilt fall. Det blir då möjligt att på ett för myndigheter och enskilda bin-

dande sätt precisera parkens omfattning och de restriktioner som skall gälla

inom området.

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten har ingen erinran mot ändringarna i naturresurslagen men ifråga-

sätter behovet av och avstyrker ändringen i kulturminneslagen.

Plan- och byggutredningen (M 1992:03)

Utredningen, som behandlat frågorna om säkerställande av parker och grönområden

i den fysiska planeringen i betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU

1994:36), har inte någon erinran mot de framlagda förslagen om ändringar i

naturresurslagen och kulturminneslagen.

Länsstyrelsen i Stockholms län

Länsstyrelsen anser att särskild lagstiftning behövs för att långsiktigt

garantera att de oexploaterade och kulturhistoriskt värdefulla miljöerna får ett

permanent och effektivt skydd.

 Enligt Länsstyrelsens uppfattning är det viktigt att syftet med nationalstads-

parken tydligt formuleras och att motiven för lagtexten förtydligas. Motivskriv-

ningen bör t.ex precisera den närmare innebörden av begreppet "förvanska".

Begreppet förekommer i annat sammanhang i både kulturminneslagen och i plan- och

bygglagen. Konsekvenserna av kulturminneslagens koppling till naturresurslagen

bör analyseras närmare.

 Länsstyrelsen anser vidare att nationalstadsparkens gränser bör läggas fast i

kommunernas översiktsplanearbete på motsvarande sätt som görs för andra områden

som berörs av naturresurslagens bestämmelser. Naturlig omvandling, utveckling

och användning av redan exploaterade områden, liksom erforderlig vägar och

kollektivtrafik i området, får inte förhindras.

 Eftersom naturresurslagen får genomslag först vid tillämpningen av andra lagar

förutsätter Länsstyrelsen att eventuella ersättningar utgår enligt nuvarande

regler.

Kommuner

Solna kommun

Solna kommun tillstyrker förslagets innebörd och syfte. Lagtexten bör dock

förtydligas i vissa delar. Konsekvenserna av att knyta kulturminneslagen till

naturresurslagen bör belysas mer ingående. Innebörden av begreppet "förvanska" i

lagtexten måste förtydligas. Det övergripande ansvaret för nationalstadsparkens

utveckling och skötsel bör behandlas.

 Kommunen framhåller vikten av att sammanhängande park- och naturområden

bibehålls och utvecklas. Det bör därför övervägas om inte nationalstadsparkens

område bör utvidgas till att även omfatta dels ett brett strandområde vid

Edsviken inom Sollentuna kommun och dels ett område väster om Uppsalavägen kring

Igelbäcken.

 Delområden inom nationalstadsparken som redan tagits i anspråk för bebyggelse -

Sörentorp, Bergshamra, Stocksundstorp, Stora Lappkärrsberget, Frösundavik, kv

Skogskarlen, Universitetet i Frescati, Albano - bör avgränsas i detaljplaner

eller områdesbestämmelser. Avgränsningarna bör inte vara så snäva att de

omöjliggör kompletteringar som är angelägna för pågående markanvändning och

möjliga med hänsyn till den föreslagna nationalstadsparken. För Bergshamra och

Stocksundstorp kan avgränsningen i huvudsak följa befintlig bebyggelsegräns.

 Sörentorp ingår enligt kommunens översiktsplan i ett tänkbart utbyggnadsområde

för bostäder.

 För kv Skogskarlen finns en i gällande detaljplan outnyttjad byggrätt

omfattande ca 12000 m2. Kommunen kommer att i samarbete med markägaren söka

ändra detaljplanen och tomtens byggrätt på ett sätt som så långt möjligt tar

hänsyn till natur- och kulturvärdena.

 Enligt ett avtal mellan Solna kommun och SAS skall kommunen verka för

detaljplaneläggning för utbyggnad vid Frösundavik med ytterligare 50000 m2 om

detta behövs för SAS huvudkontor och om det är förenligt med kulturmiljön.

Kommunen anser att staten bör medverka i förhandlingar med SAS om ändringar av

avtal och detaljplan i syfte att tillvarata naturvårdsintressena i området. För

övriga delar av Frösundavik avser kommunen att upprätta detaljplan med möjlighet

till försiktig komplettering och med preciserat skydd för natur-, kultur- och

rekreationsvärdena.

 För de historiska parkerna anger kommunen att fler byggnader i Ulriksdals

slottsområde samt Tivoli bör byggnadsminnesmärkas. Vid Ulriksdal bör natur-

reservat bildas med bestämmelser om skydd och skötsel. För Tivoliområdet avser

kommunen att upprätta detaljplan.

 Sambandet mellan stenstaden och Haga saknar enligt kommunens uppfattning ännu

fullgod lösning. Pågående detaljplanearbete visar bl.a. komplettering med ett

mindre hotell och byggnader för publikt ändamål vid Stallmästaregården och f.d.

flygterminalen.

 Kommunen anser att ett samlat synsätt bör tillämpas för förbättring av

stadsinfarterna. Närmast gäller det vägavgiftsstationer. På sikt bör åtgärder

vidtas för att förbättra hela stråket från Ulriksdal till Norrtull. Det finns

t.ex. anledning att överväga en sänkning av Bergshamravägen i samband med en

ombyggnad av Ulriksdals trafikplats för att återskapa sambandet mellan Ulriksdal

och Brunnsviken. Vid Ulriksdals trafikplats korsar en i regionplanen redovisad

ny spårväg både Uppsalavägen och Bergshamravägen på en lång bro som medför

allvarliga komplikationer för landskapsbilden.

Stockholms kommun

Departementets syfte att ge området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården ett

förstärkt skydd överensstämmer med de mål staden redan uttalat. Området är unikt

för storstadsförhållanden.

 Med förslaget till lagstiftning följer en rad frågeställningar som måste

klarläggas innan ställning kan tas till förslaget. Ett flertal frågor är av

sådan karaktär att de måste utredas och ges en lösning efter samråd mellan

berörda kommunala och statliga organ.

 Beträffande den lagtekniska sidan har ifrågasatts om ett lagskydd bäst uppnås

genom en ny bestämmelse inom naturresurslagen vilken har en mer övergripande

roll inom lagstiftningen. Överväganden bör göras om regler för nationalstadspark

är mer lämpade för naturvårdslagen.

 Den geografiska gränsdragningen bör penetreras noggrannare i samråd mellan stat

och kommun innan ställning tas till förslaget.

 Lagförslaget är otydligt beträffande hur skyddsbestämmelserna påverkar de

områden som ligger direkt utanför parken. På denna punkt måste syfte och

innebörd preciseras närmare innan konsekvenserna för staden kan överblickas

fullt ut och slutlig ställning tas till förslaget.

 På grund av den korta remisstiden har det inte varit möjligt att undersöka

vilka byggrätter som kan finnas inom området. Dessa kan, liksom andra faktorer,

leda till ersättningsanspråk från olika intressenter. Även på denna punkt anser

kommunen att ett klarläggande behövs innan staden kan ta slutlig ställning till

skyddsbestämmelserna.

 Rollfördelningen mellan stat och kommun behöver förtydligas. Genomförandet av

PBL hade bl.a. som syfte att stärka kommunernas ställning. Ett statligt beslut

om nationalstadspark får inte motverka detta syfte och bör därför innehålla

regler för ansvarsfördelningen mellan stat och kommun. I detta ligger också att

ekonomiska åligganden måste klargöras. Stockholms stad förutsätter att staten

bär de tillkommande kostnaderna som kan följa av ett införande av lagförslaget.

I sammanhanget måste även konsekvenserna för redan planerade infrastruktur-

investeringar och planerad bebyggelse i anslutning till området belysas närmare,

liksom statens kostnadsansvar.

Danderyds kommun

Kommunen tillstyrker att nationalstadsparken får ett starkt skydd. En särskild

lagstiftning är sannolikt det bästa sättet att säkerställa skyddet för

bevarandevärdena och freda området mot starka exploateringsintressen.

 Kommunen kommer i sin hantering av frågor rörande mark- och vattenanvändning

att ta hänsyn till att den gränsar till det skyddsvärda området. Inom ramen för

förslaget måste det dock vara möjligt att bygga Ringen och förbättra framkomlig-

heten på Roslagsvägen. Det måste också vara möjligt att genomföra en över

kommungränserna samordnad markförläggning av högspänningsledningar.

Lidingö kommun

Lidingö kommun har ingen erinran mot förslaget.

Nacka kommun

Nacka kommun har inga synpunkter på själva förslaget men påpekar att national-

stadsparken med den utformning och reglering som föreslås påverkar Nackas

intressen.

 Nacka har tidigare uttalat sitt stöd för den regionala grönstrukturen. Ett

införande av nationalstadsparken kan förstärka bevarandet av stränderna kring

det gemensamma vattenområdet.

 Den föreslagna nationalstadsparken har en annan historisk och kulturell

bakgrund än Nackas norra kust. Det kan därför ses som naturligt att dra gränsen

i vattenområdet mellan Södra Djurgården och Nacka. Motiven och syftena med

nationalstadsparken blir då entydiga.

 Kommunen förutsätter att både den planerade Ringen och nationalstadsparken kan

genomföras på sådant sätt att någon intressekollision inte behöver uppkomma.

Sollentuna kommun

Sollentuna kommun anser att det är viktigt att säkerställa natur- och

kulturkvaliteterna kring de kungliga lustslotten Haga och Ulriksdal samt den

kungliga jaktparken Djurgården. Dagvattenhanteringen längs Igelbäckens

upptagningsområde och vattenlandskapet längs Edsviken behöver studeras för att

klarlägga kvaliteer, tillgänglighet och spridningsvägar för växter och djur.

 Undantag i nationalstadsparken bör göras för Sörentorp. Det är också viktigt

att nationalstadsparken ej förhindrar att E4 byggs ut.

Stockholms läns landsting

Regionplane- och trafiknämnden anser inte att ett utökat skydd för området genom

särskilda bestämmelser i naturresurslagen är nödvändigt. Tillämpning av

nuvarande lagstiftning bör kunna ge ett fullgott skydd. Konsekvenserna för

möjligheterna att utveckla viktiga regionala funktioner, som kan komma att

inverka på nationalstadsparken är svåra att överblicka. Nämnden anser att det

finns risk för att en ny lagstiftning kan komma att hindra utvecklingen av

befintliga verksamheter eller angelägna vägar och kollektivtrafikanläggningar i

området.

 Enligt nämndens uppfattning bör en bearbetning av kommunernas översiktsplaner

läggas till grund för överväganden om hur en eventuell nationalstadspark bör

avgränsas. Det finns starka motiv för att reservera delar av Sörentorp och

Margareteborg för framtida bebyggelse. Dessa områden kan med sitt centrala läge

och goda möjligheter till bra kollektivtrafik bli attraktiva för bostäder.

Avgränsningen av nationalstadsparken mot Sollentuna bör därför omprövas.

Fisksjöäng bör som en naturlig del av Husarviksprojektet kunna bebyggas med

bostäder. Vidare bör utbyggda stadsdelar inom området ges en möjlighet att i

rimlig utsträckning kompletteras och förändras.

 Nämnden utgår från att sådana utbyggnader som från miljösynpunkt är regionalt

angelägna inte skall förhindras, t.ex. Norra Länken-Österleden eller

snabbspårvägen Solna-Bergshamra. Ringen som i huvudsak går i tunnel genom

området syftar tillsammans med bilavgifterna till att avlasta innerstan från

trafik. Förslaget om en snabbspårväg i tvärled syftar till att minska behovet av

biltrafik.

 Ett av de viktigare syftena bakom plan- och bygglagen var att förtydliga

ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och övriga parter. Kommunerna

har sålunda tilldelats ökade befogenheter och ökat ansvar. Staten äger erforder-

liga instrument för bevakning av riksintressena. Med föreliggande lagstift-

ningsförslag kan det enligt regionplane- och trafiknämnden ifrågasättas var

kommunens befogenheter och ansvar finns vid behandling av frågor som berör

nationalstadsparken enligt de olika lagar som kan tillämpas för området.

Några särskilda skäl finns inte för en begränsning av kommunens befogenheter.

Rådet till skydd för Stockholms skönhet

Rådet välkomnar förslaget om en nationalstadspark som en framsynt åtgärd som

höjer sig över dagens kortsiktiga exploateringspolitik. En ytterst försiktig och

till naturen anpassad utbyggnad av de i området etablerade institutionerna är

den enda åtgärd som möjligen kan tillåtas inkräkta på de redan svårt skadade

grönytorna.

 Enligt rådets mening bör nationalstadsparken omfatta även KTH och Hjorthagen.

KTH med sina förnämliga, tidstypiska tegelbyggnader företräder just begreppet

"kultur i natur". Hjorthagen är ett tidigt och ovanligt lyckat exempel på funk-

tionalismens strävan att bygga högklassiga arbetarbostäder luftigt lagda i

naturen. Dessa områden utgör dessutom viktiga delar av naturkorridoren mellan

Norra och Södra Djurgården.

Nacka Miljövårdsråd

Nacka Miljövårdsråd stöder oreserverat förslaget om ett utökat skydd för området

genom särskilda bestämmelser om nationalstadspark i naturresurslagen.

 Av promemorian framgår att Österleden förorsakar trafikökning på Roslagsvägen.

Nacka miljövårdsråd har i en rad remissvar med skärpa framhållit att Österleden

kommer att ha negativ inverkan på miljön i Nacka. Miljövårdsrådet anser därför

att Österleden bör utgå ur planeringen.

 Området vid Svindersviken, som via Saltsjön gränsar till nationalstadsparken,

har stora naturvärden. Bergets sydvästsluttning är en klassisk lokal för flera

sällsynta växter som har kallats "botaniska fornminnen" från värmetiden för

tusentals år sedan. I vikens inre del finns även s.k. "ruderatväxter" som senare

kommit in via sjöfarten. Ur naturvårdssynpunkt finns självfallet ingen anledning

att dra en gräns för nationalstadsparken just vid Saltsjön, eftersom vattendrag

av denna typ inte utgör naturliga gränser för ekosystem. Ur naturens synpunkt är

Svindersvik en fortsättning på nationalstadsparken söderut även om dess kultur-

historia är annorlunda. Vidare är det - med tanke på grönstråk och spridnings-

korridorer - viktigt att notera att avståndet från Svindersvik till

Erstaviksområdet (Nackareservatet) endast är 900 m. Miljövårdsrådet anser att

det finns skäl att utöka nationalstadsparken söderut så att även delar av Nacka

inkluderas.

Förvaltningsansvariga myndigheter/sakägare m.fl.

Ståthållarämbetet

Enligt Ståthållarämbetet synes föreslagna tillägg i naturresurslagen tillgodose

ämbetets tidigare framförda förslag om en heltäckande lagstiftning för att värna

området. Ämbetet anser dock att KTH, Hjorthagen och Frihamnen bör ingå i natio-

nalstadsparken och påpekar vikten av hänsyn till parken även vid exploateringar

i angränsande områden, t.ex vid Frösundavik, Ulriksdalsfältet, Sörentorp och

angränsande delar av södra Sollentuna samt kring institutionerna på Norra

Djurgården.

 Ämbetet anser att det är av stor vikt att nationalstadsparken får en effektiv

förvaltning. Eftersom nationalstadsparken berör flera kommuner bör Länsstyrelsen

ha en sammanhållande myndighetsroll.

 En stor del av marken inom området ägs av staten och disponeras av H M

Konungen. Ståthållarämbetet är förvaltande organisation med Djurgårdsförvalt-

ningen och Ulriksdals slottsförvaltning som verkställande organ. Ståthållaräm-

betet och dess verkställande organ bör därför ha en central roll i förvaltaror-

ganisationen.

 I avvaktan på fortsatta utredningar, beslutshandläggning m.m. föreslår ämbetet

att det aktuella området avsätts som interimistiskt naturreservat.

Statens fastighetsverk

Statens fastighetsverk stöder förslaget att göra området till nationalstadspark

genom en särskild paragraf i naturresurslagen. Verket poängterar Länsstyrelsens

och ytterst regeringens skyldighet att bevaka att områdets natur- och kultur-

värden inte äventyras. Den föreslagna ändringen i kulturminneslagen finner

fastighetsverket däremot inte vara meningsfull.Fastighetsverket anser att

uttrycket "parker och historiska landskap" i lagtexten bör utgå eller ersättas

med en mer heltäckande formulering. Det kan annars tolkas så att skyddets

omfattning inte kommer att motsvara den allmänna beskrivningen av områdets

skyddsvärde. Det måste t.ex. tydligare framgå att naturmarken är en del av den

historiska parken.

 Området skulle kunna avgränsas än mer strikt till att omfatta enbart områden

som har de kvaliteter som utgör grunden för förslaget. Då skulle t.ex. omvand-

lingsområdet Albano, kontoren vid Frösundavik och i kv Skogskarlen och bostads-

områdena Bergshamra och Lappkärrsberget inte omfattas av skyddet. Verket finner

det dock riktigt att låta dessa områden ingå eftersom de i hög grad påverkar

nationalstadsparken. Av samma skäl bör även KTH samt Hjorthagen läggas in i

parken. Enligt Statens fastighetsverk är det därvid viktigt att dessa områden

med för nationalstadsparken främmande verksamhet definieras och får bindande be-

stämmelser för markens användning i samband med att lagen träder i kraft.

 I vissa punkter behövs större förändringar för att nationalstadsparkens

kvaliteter skall framstå. Det gäller t.ex. entren till Hagaparken och

Bergshamravägen, som upplevs som en barriär mellan Haga och Ulriksdal. Det är

inte heller självklart att nationalstadsparkens kärnintressen - kulturmiljövård,

naturmiljövård och rekreation - alltid sammanfaller. I samband med att lagen

träder i kraft bör därför konfliktpunkter och en områdesvis prioritering mellan

olika intressen redovisas. Huvudparten av det aktuella området ägs av staten.

Statens fastighetsverk företräder statens intressen och har ett operativt ansvar

för kulturinstitutioner och, i samarbete med ståthållarämbetet, för de kungliga

slotten Haga och Ulriksdal. För samordning av de övergripande frågor som följer

av lagförslaget föreslår Statens fastighetsverk att en samordningsgrupp in-

rättas. Den bör bestå av markägarna, ståthållarämbetet och berörda kommuner och

myndigheter. Ansvaret för den praktiska fastighetsförvaltningen bör som hittills

åligga fastighetsägarna. Den ekonomiska ansvarsfördelningen bör regleras genom

överenskommelser mellan parterna i samband med att lagen träder i kraft.

Vasakronan

Avgränsningen i områdets centrala del överensstämmer med Vasakronans uppfattning

att endast de sammanhängande grönytorna, men däremot inte institutions- och kon-

torsbebyggelsen, bör ingå i nationalstadsparken.

 Följande fastigheter och områden inom nationalstadsparken förvaltas av

Vasakronan: Sörentorp (polishögskola), kv Väbeln (Södra Roslags Tingsrätt) samt

f.d. Wasavarvet (Stiftelsen Stockholms Museispårvägar). Polishögskolans bebyg-

gelse i Sörentorp kan behöva kompletteras för nya behov.

 I direkt anslutning till parken förvaltar Vasakronan kvarteren Tre Vapen

(Försvarets Materielverk), Svea Artilleri (Militärhögskola, stall, kontor) och

Kavalleristen (Militärstabsbyggnad). Det är av stor betydelse för Vasakronan att

i en nära framtid kunna utnyttja de byggrätter som finns i kvarteren Svea

Artilleri (ca 35000 m2), Tre Vapen (ca 30000 m2) och Kavalleristen.

 Vasakronan finner det angeläget att förslagets ekonomiska konsekvenser och

ersättningsansvaret för eventuellt förlorade byggrätter behandlas i det fort-

satta utredningsarbetet och önskar fortsatt information och möjlighet att delta

i eventuella samråds- eller referensgrupper.

Försvarsmaktens organisationsmyndighet (FMO)

Den begränsning av rätten att utföra försvarsanläggningar som följer av de nya

bestämmelserna i naturresurslagen anses inte medföra påtagliga (oacceptabla)

hinder för försvarsmakten, vare sig vad gäller freds- eller krigsorganisationens

intressen. FMO förutsätter att verksamhet som nu bedrivs inom K1 kasern (fastig-

heten Kavalleristen 2), Gravslätten samt Lilljansskogen inte påtagligt berörs av

förslaget för området. Vad rör verksamhet på Kaknäs skjutbanor bör den bli

föremål för fortsatt utredning angående ersättningsalternativ för ett flertal

intressenter. Enligt försvarsområdesbefälhavaren bör förslagsvis tidigare skjut-

baneutredning inom Stockholms län återupptas och fullföljas.

Statens järnvägar

Genom att underlätta transporter via tåg och fartyg skapas förutsättningar att

minska biltrafiken. Enligt SJ:s uppfattning bör viss påverkan från järnvägen

kunna accepteras, då i annat fall konsekvenserna i stort blir negativa för

miljön.

 Den föreslagna nationalstadsparken berör områden som är mycket värdefulla för

SJ:s verksamhet. Värtabanan, Värtahamnen och Frihamnen utgör riksintressen för

järnvägstrafik respektive sjöfart. SJ delar utredningens uppfattning att

Värtahamnen bör undantas från det skyddade området. För att säkerställa järn-

vägstrafiken på Värtabanan bör dessutom hela spårområdet mellan Norrtull och

Värtan undantas.

 Vid Storängsbotten kan en anslutning av Norra Länken till Lidingövägen anordnas

inom ett område med enklare bebyggelse utan inverkan på SJ:s verksamhet. SJ

anser att området kan undantas från nationalstadsparken utan att detta behöver

försvaga spridningskorridoren mellan Norra och Södra Djurgården.

 Inom Albanoområdet planerar SJ att upphöra med godsverksamheten och endast

trafikera de genomgående spåren. Nuvarande småindustriverksamhet beräknas pågå

fram till dess området tas i anspråk för institutionsverksamhet. Albano bör

därför enligt SJ:s mening ej ingå i nationalstadsparken.

 SJ förutsätter att förslaget inte innebär några begränsningar av möjligheterna

till framtida ändrad användning av Norra Stationsområdet.

Affärsverket svenska kraftnät

Affärsverket Svenska kraftnät tillstyrker att området Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården skyddas på i förslaget angivet sätt. Ordet nationalstads-

park bör dock undvikas eftersom det leder tanken fel att några stadsparker i

Sverige inte är nationella. Svenska Kraftnät anser vidare att skyddet ej får

hindra underhåll och eventuella flyttningar eller tunnelförläggningar av kraft-

ledningar.

Polishögskolan

Polishögskolan anser att planeringen bör utgå från att skolan kommer att ha en

fortsatt långvarig verksamhet i Sörentorp.

Akademiska Hus i Stockholm AB

Akademiska Hus anser att lagförslagets konsekvenser för institutionsområdena er-

fordrar ytterligare belysning. Lagens allmänna lydelse och generella skydd av

områdets natur-, kultur- och rekreationsvärden ger annars utrymme för skilda

tolkningar beroende på vilket intresse som företräds.

 Universitetets och högskolornas verksamhet är av riksintresse. Deras behov att

utvecklas måste i hög grad beaktas. Fastigheterna och områdena närmast

Stockholms Universitet, Naturhistoriska Riksmuseet, Lilla Frescati, Kräftriket

samt KTH och Idrottshögskolan bör ligga utanför nationalstadsparken. Alternativt

kan särskilda zoner för institutionsområdena skapas inom parken. Övriga hög-

skolor som gränsar mot nationalstadsparken bör inte inkluderas i begreppet

"influensområde".

KTH Alumni

Föreningen KTH Alumni instämmer i förslagets syfte att bevara och underhålla

miljön på Norra Djurgården men framhåller att det inte får försvåra projektet

Vetenskapsstaden, som syftar till att bygga ut institutioner inom angelägna

vetenskapsområden inom området Albano/Veterinärhögskolan/Skogshögskolan/

Vetenskapsakademien.

Stiftelsen Vetenskapsstaden

Den kompletteringsbebyggelse som nu förbereds är enligt stiftelsen begränsad

till tre nybyggnadsobjekt inom universitetsområdet, några mindre kompletteringar

inom KTH samt Fysikcentrum i södraAlbano/Roslagstull. Kontakterna inom campus

behöver förbättras genom att bussförbindelser, gång- och cykelstråk och lokal-

gator skapas inom och mellan Stockholms Universitet och KTH.

 Stiftelsen ifrågasätter om lagändringen behövs. Utformning, vård och användning

av byggnader, anläggningar och park- och naturområden prövas genom ett omsorgs-

fullt programarbete och detaljplanering i samverkan med staden och berörda

markägare. Gällande lagstiftning kan ge erforderligt skydd för de riksintres-

santa miljöerna.

 Området bör avgränsas så att Roslagstulls f.d. sjukhusområde, Albano, delar av

Stockholms Universitet samt KTH undantas.

Stockholms universitet

Universitetet sympatiserar i hög grad med intentionerna bakom förslaget till

nationalstadspark. Det är viktigt att skyddet ges en sådan utformning att

områdets vetenskapliga och utbildningsmässiga kvaliteer inte går förlorade.

Universitetet anser att Brunnsvikenområdet bör förbli den plats där landskapets

historia och ekologiska samband kan studeras på vetenskaplig grund vilket inte

hindrar att det utnyttjas också för friluftsändamål - men då i former som

traditionen bjuder.

 Universitetets campusområden utgörs av byggnader i park där omsorg om park-

landskapet varit och är ett viktigt planeringsmål. Utöver redan nu beslutade

nybyggnader - kemiskt övningslaboratorium, geovetenskapernas hus, aulan och

Fysikcentrum i Albano - har Stockholms universitet inga planer på ytterligare

stora byggnader i Frescati. Ökade lokalbehov skall tillgodoses genom att

befintliga byggnader utnyttjas. Universitetet påpekar att detta kräver att

ombyggnader och anpassningar av befintliga byggnader inte försvåras genom till-

komsten av en nationalstadspark. Många av de byggnader som finns i de områden

som betraktas som universitetets möjliga lokalreserv, har karaktären av stall

och förråd. Möjligheten att anpassa dessa för andra ändamål måste beaktas.

 Universitet betonar vikten av goda förbindelser mellan högskolorna - särskilt

mellan Frescati, Fysikcentrum och KTH - och mellan universitetets olika etable-

ringsområden. Mellan Frescati, Fysikcentrum och KTH behövs nya vägavsnitt och

mellan KTH och Fysikcentrum behövs en ny bro över Roslagsbanan. Roslagsvägens

och Norra länkens utformning har stor betydelse för sambanden mellan det cen-

trala campusområdet och planerade etableringar i Kräftriket, Frescati Hage och

Sveaplans gymnasium.

 Universitetets juridiska fakultetsnämnd finner det oroväckande att formule-

ringarna i lagförslaget och i motivtexten är så påfallande vaga. Lagtexten

anger att "områdets kultur-, natur- eller rekreationsvärden" inte får "förvan-

skas". Det framgår dock inte vilken tyngd som inbördes skall ges åt dessa

potentiellt motstridiga intressen. Samtidigt är begreppet "förvanska" påtagligt

vagt. Nämnden finner det därför betecknande att t.ex. den tilltänkta olympiaden

år 2004 inte nämns trots att en sådan skulle innebära en avsevärd förskjutning

mellan de nämnda intressena. Till detta kan läggas de svåra bedömningsfrågor som

gäller hur andra intressen än de som förknippas med nationalstadsparken kan

tillgodoses. Det kan gälla nya trafikanläggningar eller nya utbildningsbyggnader

för KTH eller universitetet.

 Universitetets juridiska fakultetsnämnd avstyrker lagändringen men sympatiserar

med intentionerna bakom förslaget. Enligt nämnden skulle dessa t.ex. kunna för-

verkligas genom att berörda markområden överförs till en stiftelse, med ändamål

att på förmögenhetsrättslig grund trygga markens fortsatta användning som en

vårdad park. Stiftelsen bör ha nära kontakt med och kanske även förvaltas av

Djurgårdsförvaltningen. Därutöver bör markanvändningen i området tryggas genom

planer och även genom föreskrifter i naturresurslagen av den art som övervägs i

betänkandet. När det gäller institutionsbyggnaderna på Norra och Södra

Djurgården erbjuder kanske reglerna om ändamålsupplåtelse genom Djurgårdsför-

valtningen tillräckligt skydd. En målsättning bör vara att på sikt få bort den

ändamålsfrämmande bebyggelsen t.ex. vid Ekhagen och Stora Lappkärrsberget.

Kungl Tekniska Högskolan

KTH är positiv till att Norra Djurgården, Brunnsviken m.m. bevaras som natur-

och kulturområden. Områdena är en väsentlig tillgång för verksamheten vid KTH

och berikar högskolans miljö. KTH anser emellertid att högskolebältet -

KTH/Roslagstull/Albano/Kräftriket/Frescati Hage/Stockholms Universitet - inte

bör ingå i nationalstadsparken. Det bör planeras med sedvanlig kommunal tillsyn

och med tillämpning av plan- och bygglagen m.m. Grannskapet till nationalstads-

parken får inte heller innebära att särskilda föreskrifter kommer att gälla för

detta område inom mark- och byggnadsplaneringen.

 KTH har i dag ytterst begränsade markreserver. Högskolan har under längre tid

levt med att gränserna mot den obebyggda Djurgårdsmarken är givna och att

reserverna inom campus nu börjar bli uttömda. Planeringen för mer långsiktig

utbyggnad har därför koncentrerats till Roslagstulls/Albanoområdet. Som ett

första projekt pågår planering av ett för KTH och Stockholms Universitet gemen-

samt Fysikcentrum. Detta förutsätts bli utformat som byggnader i park. Den

befintliga parken och de kulturskyddade husen inom Roslagstulls sjukhusområde

kommer att bevaras. Den befintliga förbränningsanläggningen kommer att tas bort.

 För närvarande pågår en utredning om trafikförsörjningen inom KTH-området, där

åtgärder planeras för att minimera genomfartstrafiken och begränsa antalet

parkeringsplatser samt lägga igen vissa vägar. Inför tillkomsten av Fysikcentrum

har också behovet av en bro över Roslagsbanan mellan KTH och Roslagstullsområdet

aktualiserats. Bron och en avstängning av Drottning Kristinas väg norr om bron

måste tillkomma innan arbetet med Norra länken kommer igång. KTH kan annars

förutse en betydligt utökad genomfartstrafik genom området.

 KTH etablerades på nuvarande campus genom en kunglig markupplåtelse i början av

seklet. Marken uppläts till utbildnings och forskningsändamål. Den disponeras av

Kungl. Maj:t men förvaltas av staten. Marken är inte planlagd och fastighets-

bildning har inte skett. Avsikten är att genomföra fastighetsbildning och

upplåta marken med tomträtt till Akademiska Hus AB så att äganderätten till

byggnaderna kan överföras.

Kungliga Vetenskapsakademien

Akademien tillstyrker förslaget. Storstädernas miljöproblem aktualiserades vid

FN:s miljökonferens i Rio år 1992 och det föreslagna skyddsinstitutet kan bli

ett intressant bidrag till ansträngningarna att förverkliga Riokonferensens

intentioner.

 Behovet av ett långsiktigt säkerställt skydd för det aktuella området har ökat

under senare år. Ytterligare bebyggelse bör få komma till stånd endast för att

tillgodose angelägna behov för de allmännyttiga institutioner som verkar inom

området. Tekniska Högskolan, Hjorthagen och den till stora delar exploaterade

spridningskorridoren mellan Norra och Södra Djurgården bör ingå i området.

 Akademien vill även fästa uppmärksamheten på restaureringsaspekten. Att ett

område används som uppställningsplats, för lagerhållning eller temporär

bebyggelse får inte innebära automatisk rätt till ny bebyggelse. Området kring

Husarviken bör inte bebyggas utan restaureras som naturmark.

 Båtburet gods och fordon som inte har innerstaden som mål bör utlokaliseras

från Frihamnen och Värtahamnen för att minska luftföroreningarna inom området.

Statens konstmuseer

En ny lag som utgår från begreppet nationalstadspark kan enligt Statens konst-

museer bidra till ett samlat skydd för både kultur- och naturmark i det aktuella

området. Det är därför viktigt att lagtextens begrepp är distinkta samt att

gränsdragningsfrågorna klargörs.

 Statens konstmuseer föreslår att uttrycket "parker och historiska landskap" i

lagtexten ersätts med "historiska parker, parkliknande landskap och naturmark"

eftersom begreppet historiskt landskap inrymmer begrepp som park, historisk

trädgård, naturpark, odlingslandskap, historiska vägar, naturmark m.m. som

underordnade kategorier.

 Gränsdragningsproblemet är enligt Statens konstmuseer intimt förknippat med

frågan om distinkta begreppsmässiga kategorier. De historiska trädgårdarna och

parkerna har haft klara och väl markerade gränser. Vid Hagaparken bildade

strandlinjen mot Brunnsviken den östra gränsen. De sista resterna av den västra

gränsen, den s.k. ha-han - ett trädgårdsdike med gräsvall och häckplantering -

utplånades i samband med motorvägsbygget på 1960-talet. Det byggnadsminnes-

skyddade området sammanfaller vare sig med parkens historiska eller nuvarande

utbredning. Utfyllnaden vid Linvävartorpet visar att naturresurslagen både kan

och bör knytas närmare till kulturminneslagen för att säkerställa det historiska

landskapet. Statens konstmuseer förutsätter att uttryck som "komplettering av

befintlig bebyggelse i park" inte syftar på historiska parker vilket skulle

strida mot de etiska normer som fastslagits av Unescos underorganisation ICOMOS

i den s.k. Florenschartan som antagits av Sverige. På ICOMOS Stockholmskongress

på 1980-talet fastslogs att Haga inte bara är av nationellt utan även interna-

tionellt intresse.

 Det vore enligt Statens konstmuseer värdefullt om regeringen inte bara uttalar

en definitiv vilja beträffande skyddet av nationalstadsparken med restaurering

av historiska parker och sargade naturmarksområden utan även slår fast vilken

karaktär skyddsområdet/influensområdet bör ha. Kompletterande bebyggelse vid

f.d. flygterminalen, på bensinmackstomten och vid Sveaplans gymnasium skulle

t.ex. komma i direkt konflikt med de historiska parkerna Haga och Bellevue. En

balans mellan insyn och utblick hör till dessa parkers grundegenskaper.

 Nationalstadsparken hotas förutom av bebyggelse även av ökande trafik.

Bergshamraleden bör t.ex läggas i tunnel för att dämpa störningarna på

Brunnsviken.

Naturhistoriska riksmuseet

Naturhistoriska riksmuseet tillstyrker det framlagda lagförslaget. Skyddet

bidrar till en hållbar utveckling i Stockholmsregionen enligt intentionerna i

Agenda 21.

 Riksmuseet, som är ett centrum för forskning om biodiversitet och kommer att

inrymma sekretariatet för den svenska vetenskapliga kommitten för biologisk

mångfald, framhåller att området med sin mosaik av skogsmark och öppen mark, in-

takta skogsbryn, äldre skogsbestånd och gamla ekar, som hyser ett stort antal

hotade insektsarter, har stor betydelse för artmångfalden och är en värdefull

tillgång för undervisning och forskning vid Riksmuseet och Stockholms universi-

tet. Museet föreslår att nationalstadsparken ges namnet "Stockholms ekopark" och

att den utvidgas till att omfatta Igelbäckens tillrinningsområde samt KTH,

Gärdet, Hjorthagen, Värtahamnen och Frihamnen - områden som måste anses till-

höra Djurgårdens "historiska landskap". I promemorian anges att exploaterings-

företag i anslutning till parken skall bedömas med tillämpning av bestämmelser-

na. Museet förordar en historisk helhetssyn på områdets avgränsning.

 Enligt Riksmuseets mening bör det klart framgå att varken bostadsbebyggelse vid

Husarviken, höghus vid Norrtull, OS-anläggningar i parken eller Österleden kan

anses uppfylla bestämmelserna i lagförslaget samt att Roslagsvägen och Norra

Länken bör utformas utifrån tydliga krav på omsorgsfull miljöplanering och

ostörd natur. Utbyggnaden inom institutionsbältet på Norra Djurgården bör

begränsas och projektet Exposition 1997 bör prövas utifrån kravet att bevara och

vårda grönytorna och parklandskapet.

 Riksmuseet anser att det föreslagna grundskyddet enligt naturresurslagen bör

kompletteras med beslut och föreskrifter enligt naturvårdslagen och kultur-

minneslagen. Målet måste vara att bevara och förbättra områdets natur-, kultur-

och rekreationsvärden vilket bör medföra att:

- ett stort antal hotade arter får livsrum

- unika kulturobjekt och miljöer bevaras

- skolor får en pedagogisk-ekologisk arena

- kretsloppstänkandet får ett experimentalfält

- Stockholmsregionen får en turistattraktion som bygger på stadens skönhet,

 grönska, vatten och historia

- storstadsborna får en grön lunga för trivsel och hälsa.

 Området bör skötas av en samordnad förvaltning. Med hänsyn till kungens

dispositionsrätt anser Riksmuseet att Ståthållarämbetet bör vara ansvarig för

förvaltningen. Naturhistoriska riksmuseet kan erbjuda program om och vara ut-

gångspunkt för utflykter i nationalstadsparken.

Stiftelsen Skansen

Skansen hälsar förslaget om inrättande av landets första nationalstadspark med

stor glädje och tror att det som "det goda exemplet" kommer att få effekter på

stadsplaneringen inte bara i landets kommuner utan långt utanför Sveriges

gränser. Grönområden i och kring tätorter får inte betraktas som en onödig lyx

utan som en absolut nödvändighet till glädje och gagn för innevånarna och av

största betydelse för deras fysiska och psykiska hälsa. Samtidigt är området av

stor betydelse för bevarande av den biologiska mångfalden genom förekomsten av

vissa hotade djurarter. Med tanke på de många hot som redovisats anser Skansen

att området måste ges ett interemistiskt skydd i avvaktan på beslut om natio-

nalstadsparken. Att Hjorthagen uteslutits finner Skansen beklagligt med tanke på

vikten av att bevara helheten i det historiska landskapet på Djurgården.

 Skansen kan komma att spela en viktig roll som ett kunskapsförmedlande centrum

inom nationalstadsparken.

Organisationer/föreningar m.fl.

Naturskyddsföreningen

Naturskyddsföreningen välkomnar initiativet att ge området ett långsiktigt och

samlat skydd. Det skyddade området bör utvidgas till att omfatta även KTH,

Gärdet, Hjorthagen, Värtahamnen och Frihamnen.

 Områdets natur-, kultur- och rekreationsvärden hotas av starka exploateringsin-

tressen. Om dessa genomförs kommer en stor del av nuvarande natur- och grönom-

råden att tas i anspråk för trafikplatser, vägar och en utbredd bebyggelse.

 Österleden är i dag det största hotet. Trafiken mot centrum från Frihamnens

trafikplats kommer att klyva Gärdet mitt itu. Området kommer att täckas av

buller och avgaser från tunnelmynningar och avgastorn. Även trafik- och buller-

problemen kring övriga vägar i och kring den föreslagna nationalstadsparken -

särskilt E3, E4 och E18 - måste skärskådas i en fördjupad miljökonsekvensanalys.

 Den planerade Olympiabyn är ett annat allvarligt hot mot området. Naturskydds-

föreningens riksstämma 1993 ansåg att de negativa konsekvenserna med planerade

anläggningar blir så stora att Stockholm inte bör ansöka om OS 2004.

 Föreningen anser att områdets värden är så betydande att det är nödvändigt att

slå fast ett överordnat syfte med området, nämligen att bevara dess natur- och

kulturvärden. Endast därmed förenliga verksamheter kan vara tillåtliga. Det bör

alltså inte ske vidare exploatering av området. Enligt föreningens uppfattning

ger ett förordnande om naturreservat enligt naturvårdslagen ett starkare skydd

än en ändring i naturresurslagen.

 Eftersom kommunerna föreslår naturreservat endast för delar av området anser

naturskyddsföreningen att regeringen bör uppdra åt Länsstyrelsen att besluta om

naturreservat och en samlad skötselplan för hela nationalstadsparken. Skötsel-

planen skall reglera områdets nyttjande inte bara vad gäller markexploatering

utan också med avseende på olika friluftsaktiviteter, skogsbruk m.m. Planen bör

utarbetas av en grupp med samlad expertis på kultur- och naturområdet.

Projekt Ekoparken World Wildlife Fund (WWF)

Projekt Ekoparken WWF betonar områdets unika och storartade natur-, frilufts-

och kulturkvaliteer. Ett varaktigt skydd som nationalstadspark, där grundprin-

cipen är att det historiska landskapet bevaras och nuvarande natur- och parkmark

inte bebyggs, kan dessutom ge Stockholm en turistattraktion som få storstadsom-

råden kan ståta med. I så fall förs ett historiskt arv från Jaktparken

Djurgården och Gustavianska parken vidare med ett ekologiskt synsätt till

kommande generationer.

 Projekt Ekoparken föreslår att området kallas "Stockholms Ekopark". Begreppet

"nationalstadspark" är en bra benämning på de föreslagna skyddsbestämmelserna i

naturresurslagen.

 Områdena Gärdet, KTH, Sveriges Radio, Värtahamnen-Frihamnen-Loudden och

Hjorthagen har ett starkt historiskt förflutet som Djurgårdsmark och måste

därför enligt Projekt Ekoparken omfattas av begreppet "historiska landskap" och

ingå i nationalstadsparken. Hamnområdet, Östra stationsområdet och nyare delar

av Bergshamra har visserligen i dag inte samma höga natur- och kulturvärden som

övriga delar av området men bör ändock ingå i helheten. Gärdet och Hjorthagen

utgör mycket viktiga delar i den biologiska spridningskorridoren mellan Norra

och Södra Djurgården.

 Det bör enligt Projekt Ekoparkens mening tydligt framgå av förslaget att det

kommer att krävas kompletterande planer och beslut för att säkra även viktiga

kringliggande spridningsvägar t.ex. Tegelhagen-Rådan-Margareteborg.

 Problemet är att skapa ett samlat skydd för hela området samtidigt som hänsyn

tas till att områdets delar har skilda kvaliteter. Projekt Ekoparken föreslår

att det föreslagna skyddet enligt naturresurslagen kompletteras med följande

särskilda bestämmelser:

Kulturreservat Skeppsholmen-Kastellholmen samt Gasverket-Hjorthagen

Naturreservat Södra Djurgården-Ladugårdsgärde-Fjäderholmarna, Norra

 Djurgården, Brunnsviken, Bellevue, Haga, Tivoli,

 Stocksundstorp, Bergianska trädgården, Kräftriket, Ulriksdal

 och Sörentorp samt eventuellt Skeppsholmen-Kastellholmen

Områdesbe- Bergshamra, hamnområdet och stenstaden m.m. väster om

stämmelser Östra station,

Naturreservat Södra Järvafältet-Igelbäckens tillrinningsområde, Margareteborg,

utanför natio- Rösjön, Norra Lidingö, Bogesund och Nacka strand.

nalstadsparken

 Ett interimistiskt naturreservat måste enligt Projekt Ekoparkens mening in-

rättas omgående eftersom områdets natur- och kulturvärden hotas av ett stort

antal redan nu kända projekt: Österleden, Norra Länken, ny stadsdel och OS-an-

läggning vid Husarviken-Storängsbotten, byggnader på bensinstationstomten vid

Norrtull, utbyggnader i Kräftriket-Albano-Roslagstull, Expo 1997 vid

Brunnsviken, utvidgning av Kaknäs skjutbana i samband med OS 2004, utbyggnader i

områdena Sörentorp-Margareteborg, Frösunda och Ulriksdalsfältet.

 Den splittrade markägarsituationen ställer stora krav på förvaltarorganisa-

tionen. Projekt Ekoparken anser att det bör finnas en skötselplan för hela

området, en tillsynsman knuten till ståthållarämbetet eller en fristående

stiftelse samt en skötsel- eller referensgrupp med representanter från de olika

förvaltarna. Skötselplanen bör innehålla mål för hela området och för de olika

delområdena. Projekt Ekoparken anser att följande mål bör uppfyllas:

 Värna - Området skall bevaras för naturvård, kulturvård och friluftsliv. Den

biologiska mångfalden skall bevaras och stärkas. Visuella störningar, buller och

vatten och luftföroreningar skall aktivt reduceras. Området skall förskönas. Ett

historiskt sammanhang skall tydliggöras. Inga projekt som skadar området eller

tar grönytor i anspråk skall tillåtas. Starka restriktioner mot skador under

byggtiden skall gälla.

 Vårda - Ekologiska skötselplaner skall utarbetas. Speciella biotopprojekt för

att öka den biologiska mångfalden skall startas. Återinplantering av förlorade

växt- och djurarter skall ske. Kulturminnen samt parker och trädgårdar skall

restaureras. Verksamheterna i området skall utmärkas av ett ekologiskt synsätt.

 Visa - Området skall fungera som en pedagogisk port till natur och kultur för

Stockholms innevånare och besökare och marknadsföras som en unik nationell

natur- och kulturpark.

Förbundet för Ekoparken

Förbundet för Ekoparken välkomnar förslaget att ge områdets kultur-, natur- och

rekreationsvärden ett samlat skydd i 3 kap. NRL. Lagändringen ger dock inte

tillräckligt skydd. Det är t.ex. oklart hur begreppet "förvanska" skall tolkas.

Förbundet anser därför att skyddet av byggnader och landskapsrum bör komplet-

teras med beslut enligt naturvårds- och kulturminneslagarna.

 Hjorthagen-Husarviken och Frihamnen bör enligt förbundets mening ingå i natio-

nalstadsparken. Hjorthagen-Husarviken har kulturhistoriskt värdefull bebyggelse

och ingår i den biologiska spridningsvägen mellan Norra och Södra Djurgården. Ny

storskalig bebyggelse på Värtagasverkets tomt skulle helt förändra upplevelsen

av natur- och kulturlandskapet.

 Enligt förbundet bör lagförslagets syfte framgå tydligare. Målet att bevara och

stärka den biologiska mångfalden och det historiska kulturlandskapet och att att

säkerställa och utveckla det rörliga friluftslivets intressen innebär bl.a. att

spridningsvägarna till och från området - t.ex Tegelhagen i Sollentuna - skall

värnas. Enligt förbundets mening kan nya anläggningar för sport och underhåll-

ning inte förenas med syftet.

 Förbundet poängterar att de akuta hoten mot parken är mycket stora. För att

inte skyddet skall komma för sent måste därför beslut om interimistiskt natur-

reservat fattas redan nu. Samtidigt måste markägarna utarbeta skötselplaner som

svarar mot de angivna målen.

Stockholms läns hembygdsförbund

Stockholms läns hembygdsförbund välkomnar förslaget att göra området till

nationalstadspark. Med tanke på att området i sin helhet är av sådan betydelse

för kulturminnesvården i Stockholms län att det kan betraktas som omistligt är

ett ökat skydd nödvändigt.

 Enligt Hembygdsföreningen utgör planerade trafikanläggningar ett stort hot.

Därför bör:

- Roslagsvägen gå ner i tunnel redan vid Frescati

- Norra länken gå i kassun Cederdalsgatan-Sveavägen

- Österleden utgå

- områdets svagaste länk förbindelsen mellan Norra och Södra Djurgården

 förstärkas

 Hembygdsförbundet anser vidare att nuvarande planer på OS 2004, Expo 1997 och

en utvidgning av högskoleområdet måste få andra lösningar och att hamnverksam-

heten måste begränsas. Då endast 10-15 % av sjötransporterna berör Stockholms-

regionen anser förbundet att även den tunga biltrafiken i området kan minskas.

Det gäller framför allt de miljöfarliga transporterna.

Nordiska förbundet för kulturlandskap

Bevarandevärdena inom området är enligt förbundets uppfattning beroende av en

hel och sammanhållen miljö. Förslaget om särskilt lagskydd är väl underbyggt.

Avgränsningen är dock för snäv. Även Gamla Stan, Helgeandsholmen, Riddarholmen

och Långholmen föreslås ingå i det skyddade området.

 Begreppet nationalstadspark är inte bra. Förbundet anser att det begrepp som nu

skall skapas behöver kunna användas i flera sammanhang då såväl urbana som

rurala kulturlandskap av högsta kvalitet kräver lagskydd. Förbundet föreslår att

namnfrågan behandlas i ett europeiskt sammanhang och nämner att England lämnat

förslag om en ny konvention om skydd för de natur- och kulturhistoriskt värde-

fullaste landskapen till Federation of Nature and National Parks in Europe.

Enligt förslaget skall konventionen förhandlas och undertecknas inom ramen för

Europarådet. Nordiska Ministerrådet har behandlat frågan om bevarande av genuina

kulturlandskap i en rapport 1989, "Rekommendationer för kulturlandskap". För en

slutlig lösning, i det här aktuella området och på andra ställen i kulturland-

skapet, krävs enligt förbundet en helt samordnad bevarandelag med ett särskilt

institut som kan användas för att långsiktigt säkerställa landets mest bevarans-

värda miljöer i hela kulturlandskapet oavsett sektorstillhörighet.

 Den aktuella ändringen i NRL ger ett basskydd och förutsättningar att hantera

exploateringskrav. För att nå ett bevarande med aktiva vårdåtgärder krävs

kompletterande beslut främst med stöd av naturvårdslagen och kulturminneslagen.

Förbundet anser att kopplingen av båda dessa lagar till NRL ger ökad tyngd åt

bevarandeintressena vid samordnade beslut och vid prövning mot NRL:s hushåll-

ningsbestämmelser.

 Förbundet påpekar att beslut enligt bevarandelagstiftningen kräver enkla och

klara målformuleringar. Begrepp som påtaglig skada måste preciseras. Genom

zonering av området kan ett grundläggande syfte modifieras efter lokala

förutsättningar.

 Analogt med bestämmelserna i naturvårdslagen bör länsstyrelsen vara ansvarig

för områdets förvaltning. Till stöd för förvaltningsarbetet bör finnas skötsel-

råd eller skötselberedning. Ansvar för kostnader och andra åtaganden måste

regleras genom särskilda avtal.

Haga-Brunnsvikens vänner

Föreningen tillstyrker regeringens planer att ge områdets natur-, kultur- och

rekreationsvärden lagskydd men ifrågasätter om inte naturvårdslagen kan ge ett

starkare skydd än naturresurslagen. Enligt föreningens mening bör Hjorthagen och

Husarviken, som har stor betydelse för det biologiska livet och kulturminnesvår-

den, liksom Tegelhagen i Sollentuna ingå i nationalstadsparken.

 Begreppet "förvanska" i lagtexten har en alltför oklar innebörd och bör enligt

föreningens mening ändras till "störs". Det bör klart framgå att nationalstads-

parken kan påverkas även av exploateringsföretag och verksamheter utanför det

avgränsade området. Det kan vara höga byggnader och avgastorn som bryter land-

skapets karaktär eller trafikleder med ljusmattor, avgaser och buller.

 Till skillnad från nationalparker är nationalstadsparken en produkt av lång-

varigt nyttjande. Eftersom området omfattas av många markägare med skilda

intressen anser föreningen det därför särskilt viktigt att lagskyddet komplet-

teras med en övergripande målsättning samt med skydds-och skötselföreskrifter.

Det kan t.ex gälla frågor om Bergianska trädgårdens utveckling eller miljöforsk-

ningens möjligheter inom området.

 Föreningen anser att det av Solna och Stockholm antagna programmet ger underlag

för kompletterande beslut och föreskrifter men att staten har ett huvudansvar

för att området ges tillräckligt skydd och ändamålsenlig skötsel. I avvaktan på

erforderliga föreskrifter föreslår föreningen att ett interimistiskt naturreser-

vat övervägs.

Kommitten för Gustavianska Parken

Kommitten för Gustavianska Parken betonar att området inte tål ytterligare

ingrepp. Utvecklingen måste nu inriktas på att förstärka områdets natur-,

kultur- och rekreationsvärden och värna den biologiska mångfalden. Det är enligt

kommitten viktigt att regering och riksdag uttalar intentioner för området och

utreder frågor om förvaltning, utveckling och skötsel för att säkerställa

önskvärd utveckling. Kommitten ifrågasätter om inte en ändring i naturvårdslagen

istället för i naturresurslagen skulle kunna ge ett ännu starkare skydd.

 Begreppet Historiska landskap är bra. Enligt kommitten måste det dock precise-

ras så att skyddets innebörd för olika områden inom nationalstadsparken klart

framgår. Så är t.ex. Gärdet såväl bebyggelseområde som en biologisk spridnings-

väg som bör ges ett uttalat skydd. Även begreppet "förvanska" måste förtydligas

så att det framgår vilka ytterligare ingrepp områdets olika delar tål och inte

tål. Kommitten finner områdesavgränsningen till stora delar mycket tillfreds-

ställande men anser att Hjorthagen och hela institutionsbältet längs Valhalla-

vägen bör ingå. Dessa områden utgör såväl riksintresse för kulturminnesvården

som viktiga biologiska spridningsvägar mellan Norra och Södra Djurgårdens

kärnområden.

 Områdets rekreativa värde bygger i hög grad på naturupplevelsen och känslan av

att lämna staden bakom sig. Kommitten betonar att detta värde är intimt samman-

vävt med områdets kulturhistoriska roll och beroende av områdets inramning och

utblickarna från parken. Det vore t.ex olämpligt med ytterligare bebyggelse

längs Nackas norra kust. Kommitten uppmärksammar även landskapsbilden mot Stora

Värtan vars karaktär bidrar till att Norra Djurgården är den del av national-

stadsparken som ännu erinrar om 1600-talets jaktpark. Det är likaså viktigt att

tillkommande bebyggelse i Frösunda anpassas i såväl höjd som läge till det

känsliga landskapet runt Brunnsvikens norra del och att det viktiga historiska

och landskapsmässiga sambandet mellan Haga-Brunnsviken och[REDACTED_EFTERNAMN] får tydlig-

het vid planeringen av Norrtull och Norra stationsområdet.

 Enligt Kommitten för Gustavianska Parken är det synnerligen angeläget att

staten agerar mycket aktivt för att inte bara skydda utan även utveckla

nationalstadsparkens natur-, kultur- och friluftskvaliteer. Det behövs därför en

gemensam förvaltning och en skötselplan för området. Regering och riksdag bör

tillsätta en utredning för detta ändamål. En beredning bör sedan följa national-

stadsparkens utveckling. Trafikfrågorna i området är mycket allvarliga och

akuta. En särskild statlig utredning bör därför snarast tillsättas för att lösa

områdets trafikproblem.

Stockholms handelskammare

Handelskammaren avstyrker lagändringsförslaget. Nuvarande lagstiftning ger

tillräckligt skydd.

 Enligt Handelskammaren är förslaget att vidga naturresurslagens tillämpnings-

område till den byggda tätortsmiljön diskutabelt. Den föreslagna nationalstads-

parken berör såväl natur- och kulturobjekt som riksintressen av annan art och

regionala utvecklingsfrågor bl.a. Värtahamnen, Stockholms universitet och KTH.

Här finns också intressen som har vital betydelse för huvudstadens kommunika-

tioner och energiförsörjning. Enligt Handelskammaren kan lagförslagets effekt

bl.a. bli att den normala intresseavvägningen mellan olika riksintressen

förändras så att bevarandeintressena genomgående får prioritet med mycket be-

gränsat utrymme för hänsynstagande till motstående anspråk. Lagens rättsverkan i

förhållande till motstående intressen kan enligt Handelskammaren dessutom inne-

bära att vitala delar av den centrala tätortsutvecklingen i Stockholm under-

ställs alltför långtgående statlig styrning och kontroll.

 Eftersom skyddets innebörd i praktiken sammanhänger med hur begreppet "förvan-

ska" tolkas inom nationalstadsparkens intresseområde borde detta framgå av

förslaget. Det borde även framgå hur ersättningsfrågor skall behandlas om

tolkningen läggs till grund för långtgående inskränkningar i pågående markan-

vändning t.ex. rivningsförbud eller vägran att återuppföra byggnad eller anlägg-

ning utan ersättningsgrundande beslut enligt naturvårdslagen, byggnadsminnes-

lagen eller plan- och bygglagen. Handelskammaren finner det inte rimligt med

tanke på de negativa konsekvenser lagändringen kan få för sakägarintressen att,

som sägs i förslaget, låta bestämmelserna påverka bedömningen av pågående

ärenden enligt plan- och bygglagen, naturvårdslagen och lagen om kulturminnen.

Svenska kommunförbundet

Svenska kommunförbundet anser att det är angeläget att det finns ändamålsenliga

skyddsinstrument för värdefulla områden i stadsbygden. Frågan om införande av en

helt ny bestämmelse i naturresurslagen bör dock föregås av mer allmängiltiga

överväganden. Enligt Kommunförbundet hade det varit naturligt att ge plan- och

byggutredningen ett sådant uppdrag.

 Förbundet anser att förslagets konsekvenser för den kommunala självstyrelsen är

svåra att överblicka. Genom att tätortsundantaget inte skall gälla torde läns-

styrelsens möjligheter att ingripa mot enskilda PBL-beslut väsentligt öka även

inom de delar av nationalstadsparken som inte direkt är av intresse för natur-

eller kulturmiljövården t.ex på Gärdet och i Bergshamra.

Svenska vägföreningen

Svenska vägföreningen avstyrker förslaget. Det finns redan erforderliga plane-

ringsinstrument för att tillgodose de skyddsbehov som anges som motiv för

lagändringen. Vägföreningen finner ingen anledning att flytta över ansvaret för

planfrågorna från kommunerna till staten. Det kan leda till att riksdagen kan få

ta ställning i enskilda ärenden vilka riksdagen enligt gällande regler ej har

att hantera.

 Enligt Vägföreningen innebär förslaget att dispensgivning är utesluten.

Föreningen anser att detta kan leda till stora problem bl.a. när det gäller

avvägningar mellan olika intressen. Det skulle t.ex. kunna innebära att miljö-

förbättrande insatser blir omöjliga. Genomförandet av olika aktuella miljöför-

bättringar av trafikleder, järnvägar och ledningar inom området kan till och med

komma att förhindras genom det presenterade lagförslaget.

Föreningen Östermalm

Föreningen välkomnar allt skydd området kan få och föreslår att även naturvårds-

lagen ändras. Bl.a. äldre och för djurlivet värdefulla träd måste kunna få ett

effektivt skydd. Föreningen anser att Hjorthagen, Värtahamnen, Frihamnen och

bebyggelsen mot Valhallavägen och Oxenstiernsgatan bör ingå i nationalstads-

parken.

Djurgårdens Hembygdsförening

Djurgårdens Hembygdsförening har sedan 1940-talet med stor oro följt det

gradvisa intrång som görs på Djurgårdsmarken och tillstyrker med stor till-

fredsställelse departementets initiativ att skydda det i många hänseenden unika

området genom en särskild bestämmelse om nationalstadspark i naturresurslagen.

Sveriges Pensionärsförbunds lokalavdelning Brunnsviken

Föreningen tillstyrker förslaget att området skall förbättras med avseende på

trafikstörningar och andra miljöproblem. Antalet anmälda besvär av buller och

förorenad luft har ökat i takt med den kraftiga trafikökningen genom Bergshamra.

Föreningen anser det synnerligen viktigt att den genomfartstrafik som nu

belastar Bergshamravägen snarast återförs till Roslagsvägen via Norra Länken-

Roslagstull. Föreningen uttrycker samtidigt stor oro över den prognostiserade

trafikutvecklingen på Roslagsvägen.

Stallmästaregårdens Båtsällskap

Stallmästaregårdens Båtsällskap noterar med stor tillfredsställelse regeringens

ambition att skydda områdets rekreationsvärden genom att inrätta landets första

nationalstadspark. Det är dock oroande att förslaget hävdar att Båtsällskapets

hamn- och varvsplats utgör ett avbrott i parksammanhanget mellan Haga och

Bellevueparken. Båtsällskapets verksamhet är öppen och begränsas av det utrymme

som står till buds. Sällskapet erinrar om att verksamheten även omfattar viss

ungdomsverksamhet och utbildning rörande båtliv samt vård av det kulturarv som

ett äldre träbåtsbestånd representerar.

Bo Hedskog

Bo Hedskog framhåller de historiska träbåtarnas självklara plats som flytande

kulturarv i Brunnsviken och nationalstadsparken och önskar att departementet

uttalar sitt stöd för detta. Det skulle kunna möjliggöra att åtminstone en

båtklubb och hamn för historiska träbåtar bevaras eller bereds plats i

Brunnsviken.

Svensk-Japanska konsortiet för Norrtull Center

Enligt konsortiets uppfattning innebär förslaget en allvarlig inskränkning av

det kommunala planmomopolet. Det odefinierade begreppet "nationalstadspark" och

uttrycket "förvanskas" gör att lagens inverkan och tillämpning blir svårbedöm-

bar. Avgränsningen av området är diskutabel bl.a. vid Norrtull, där E4 och

bensinstationstomten föreslås ingå.

 De ekonomiska konsekvenserna har inte redovisats. Att förslaget, genom kompli-

cerad och förlängd administrativ hantering, ersättningsanspråk från markägare

framför allt på kommunerna, medför stora merkostnader är enligt konsortiet

uppenbart. Om bestämmelserna kan påverka bedömningen av pågående ärenden blir

konsekvenserna en reducering av värdet av allmänna tillgångar utan att områdets

kultur-, natur- eller rekreationsvärden säkerställs.

 Det aktuella området utgör en central och vital del för huvudstadsregionens

funktion. Enligt konsortiets uppfattning utgör varje inskränkning i kommunernas

beslutanderätt därför en påtaglig risk för komplikationer i regionens över-

gripande funktion och utveckling.

Lagrådsremissens lagförslag.

 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m.[1] Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.1

 dels att 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 §, av följande

lydelse

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §

 De områden som anges i De områden som anges i

2-6 §§ är, med hänsyn 2-7 §§ är, med hänsyn

till de natur- och till de natur- och

kulturvärden som finns i kulturvärden som finns i

områdena, i sin helhet områdena, i sin helhet av

av riksintresse. riksintresse.

Exploateringsföretag och Exploateringsföretag och

andra ingrepp i miljön andra ingrepp i miljön får

får komma till stånd i komma till stånd i dessa

dessa områden endast om områden endast om hinder

hinder inte möter enligt inte möter enligt 2-7 §§

2-6 §§ och om det kan och om det kan ske på ett

ske på ett sätt som inte sätt som inte påtagligt

påtagligt skadar skadar områdenas natur-

områdenas natur- och och kulturvärden.

kulturvärden.

 Bestämmelserna i första

 Bestämmelserna i detta stycket och 2-6 §§ utgör

kapitel utgör inte inte hinder för utveck-

hinder för utvecklingen lingen av befintliga

av befintliga tätorter tätorter eller av det

eller av det lokala lokala näringslivet eller

näringslivet eller för för utförandet av anlägg-

utförandet av anlägg- ningar som behövs för

ningar som behövs för totalförsvaret. Om det

totalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör

finns särskilda skäl ut- bestämmelserna inte

gör bestämmelserna inte heller hinder för anlägg-

heller hinder för an- ningar för utvinning av

läggningar för utvinning sådana fyndigheter av

av sådana fyndigheter av ämnen eller material som

ämnen eller material som avses i 2 kap. 7 § andra

avses i 2 kap. 7 § andra stycket.

stycket.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1992:1146.

 7 §

 Området

 Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-

 Djurgården är en national-

 stadspark.

 Inom en

 nationalstadspark får ny

 bebyggelse och nya

 anläggningar komma till

 stånd och andra åtgärder

 vidtas endast om det kan

 ske utan intrång i park-

 landskap eller naturmiljö

 och utan att det

 historiska landskapets

 natur- och kulturvärden i

 övrigt skadas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-06-10

Närvarande: justitierådet Per Jermsten, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt lagrådsremiss den 2 juni 1994 (Miljö- och naturresursdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Stefan Rubenson.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Miljö- och naturresursdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 juni 1994.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

___________

Regeringen beslutar proposition 1994/95:3 Nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-

Brunnsviken-Djurgården.