Regeringens proposition 1992/93:40

om semesterlöneförsäkring för små företag

p"

1992/93:40

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 29 oktober 1992.

Pä regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Börje Hömlund

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om försäkring raot vissa semesterlönekost­nader. Enligt förslaget ges sraå företag rätt att teckna en försäkring för så­dana semesterlönekostnader som förorsakats av semesterlönegrundande frånvaro.

Försäkringen skall vara uppbyggd på samma sätt som den särskilda försäk­ring mot kostnader för sjuklön som tidigare införts för små företag.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1993.

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 40

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:40

1 Förslag till

Lag om försäkring mot vissa semesterlönekostnader

Härigenom föreskrivs följande.

1        § En arbetsgivare kan försäkra sig hos den allmänna försäkringskassan för

kostnader för den del av en arbetstagares semesterlön som grundar sig pä

frånvaro enligt 17 § semesterlagen (1977:480) ora de saramanlagda lönekost­

nadema under ett kalenderår inte beräknas överstiga 90 gånger det för året

gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäk­

ring. Vid beräkningen bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om social­

avgifter samt skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa för­

värvsinkomster.

Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter rörande villkoren för för­säkringen.

2        § Ärende om försäkring enligt 1 § handläggs av den allraänna försäkrings­

kassa inom vars område arbetsgivaren är registrerad hos skattemyndighet

för inbetalning och redovisning av arbetstagares skatt. Om arbetsgivaren

inte är registrerad enligt vad som nu sagts, handläggs ärendet av den försäk­

ringskassa inom vars område arbetsgivaren är bosatt. I övriga fall handläggs

det av Stockholras läns allmänna försäkringskassa.

Den behöriga försäkringskassan får uppdra åt en annan försäkringskassa att handlägga ärenden enligt 1 §.

3        § I fråga om försäkringskassans handläggning av ärenden enligt denna lag

tillämpas följande föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring:

18 kap. 2 § om riksförsäkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriskt beslut,

20 kap. 4 § om återbetalningsskyldighet,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § om förbud mot utmätning och om överlåtelse,

20 kap. 8 och 9 §§ om uppgiftsskyldighet,

20 kap. 9 a § om undantag från sekretess.

4        § De föreskrifter om omprövning och ändring av försäkringskassans beslut

som finns i 20 kap. 10 ocli 10 a §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring

skall också tillämpas på beslut enligt denna lag.

Föreskrifterna i 20 kap. 11-13 §§ samma lag om överklagande av försäk­ringskassas eller domstols beslut skall också tillämpas på beslut enligt denna lag, om beslutet innebär att arbetsgivaren inte får teckna försäkring.

I övrigt får försäkringskassans beslut enligt denna lag inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

2 Förslag till

Prop. 1992/93:40

Lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen tydelse

1§'

Denna lag äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring meddelas av någon som driver försäkringsrörelse.

Lagen gäller inte återförsäkring Lagen gäller inte äterförsäkring

eller försäkring som avses i lagen eller försäkring som avses i lagen

(1962:381) om allmän försäkring, la- (1962:381) om allmän försäkring, la­

gen (1973:370) om arbetslöshetsför- gen (1973:370) om arbetslöshetsför­

säkring, lagen (1976:380) om arbets- säkring, lagen (1976:380) om arbets­

skadeförsäkring, lagen (1979:84) skadeförsäkring, lagen (1979:84)

om delpensionsförsäkring eller la- om delpensionsförsäkring, lagen

gen (1991:1047) om sjuklön.

(1991: 1047) om sjuklön eller lagen

(1992: 000) omförsäkring mot vissa semesterlönekostnader.

Lagen tillämpas inte på försäkringar som avses i konsumentförsäkringsla­gen (1980:38). I förhållande till annan än försäkringstagaren tillämpas dock 25, 54 - 58, 86 - 88, 95 och 96 samt 122 och 123 §§ även i fråga om sådana försäkringar. Vid tillämpningen av dessa bestämmelser gäller även 3 § första stycket.

Lagen tillämpas inte heller på trafikförsäkringar i den mån annat följer av trafikskadelagen (1975:1410).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

' Senaste lydelse 1991:1990.

! Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 40

Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1992/93:40

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 oktober 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B. Wester­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om semesterlöneförsäkring för små företag

1 Inledning

I betänkandet (1989/90:AU21) Semesterlön m.m. konstaterade riksdagens arbetsmarknadsutskott att de nuvarande reglerna i semesterlagen skulle kunna leda till att småföretagare av ekonomiska skäl avstår från att anställa t.ex. unga kvinnor. Av såväl jämställdhets- som rättviseskäl ansåg utskottet att semesterlagens regler om semesterlönegrundande frånvaro borde ses över i syfte att undanröja de betydande negativa konsekvenserna för små företag. Enligt utskottet borde regeringen snarast återkomma till riksdagen med förslag till förändring av reglerna för semesterlönegrundande frånvaro. Riksdagen beslöt i enlighet med utskottet (rskr. 143).

Den 14 februari 1991 bemyndigade regeringen dåvarande chefen för Ar­betsmarknadsdepartementet att tillkalla en särskild utredare (dir. 1991:7) raed uppdrag att bl.a. se över semesterlagens regler beträffande små företags kostnader för de anställdas semesterlönegrundande frånvaro. Utredningen överlämnade i deceraber 1991 betänkandet (SOU 1991:109) Semesterlöne­försäkring för smä företag. En sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta regeringsärende som bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstan­ser som avgett yttrande över betänkandet har upprättats och bör fogas till protokollet som bilaga 2. Remissyttrandena finns att tillgå i Arbetsmark­nadsdepartementet (dnr A91/23851/AL).

2 Bakgrund

2.1 Allmänt

För närvarande har en arbetstagare rätt till 27 semesterdagar varje semes­terår enligt 4 § semesterlagen (1977:480). Semesterlönen utgör 13 procent av arbetstagarens under intjänandeåret förfallna lön i anställningen enligt 16 § samraa lag.

En arbetstagare skall normalt arbeta in rätten till betalda semesterdagar.     Prop. 1992/93:40 Utöver sådan inarbetad semesterlön kan arbetstagaren vara berättigad till semesterlön för s.k. semesterlönegrundande frånvaro.

Rätten till semesterlönegrundande frånvaro är reglerad i 17 § semesterla­gen. Där föreskrivs att vissa typer av frånvarodagar skall grunda rätt till se­mesterlön. Gemensarat för dessa dagar är enligt förarbetena till semesterla­gen att de avser frånvaro sora arbetsgivaren normalt har att räkna med.

Regler ora semesterlönegrundande frånvaro - tidigare s.k. privilegierad frånvaro - har funnits länge i den svenska lagstiftningen. Redan i den första semesterlagen frän 1938 fanns en bestärrunelse om att vissa slag av frånvaro­dagar skulle jämställas med dagar då arbete utförts när det gällde att beräkna rätten till semester. Vissa utökningar i den privilegierade frånvaron gjordes år 1946 och är 1965.

Den nu gällande semesterlagen, som trädde i kraft den 1 januari 1978, in­nebar en kraftig ökning av den frånvaro som grandar rätt till seraester. Detta skedde på grundval av ett förslag från 1974 års semesterkommitté. Kommit­tén hade föreslagit en ännu större utökning men förutsatt att kostnaderna skulle fördelas på alla arbetsgivare, för att inte en enskild arbetsgivare skulle drabbas orimligt hårt ora nägon arbetstagare råkade ut för t.ex. långvarig sjukdom eller annan frånvaro som grundade rätt till semesterlön. Kostna­derna borde enligt kommitténs förslag jämnas ut genom att en begränsad riskfond inrättades hos Riksförsäkringsverket (RFV). Efter en omfattande remisskritik av det föreslagna fondsystemet beslöts att utvidgningar i rätten till semesterlönegrundande frånvaro skulle genomföras utan någon särskild kostnadsfördelning.

17 § första stycket semesterlagen omfattar nu åtta olika slags ledighet, nämligen:

1.

ledighet pä grund av sjukdom,

2.

ledighet vid havandeskap eller för vård av barn när havandeskapspen­ning, föräldrapenning eller tillfällig föräldrapenning utgår,

3.

ledighet på grund av risk för överförande av smitta,

4.

studieledighet,

5.

ledighet för militärtjänst,

6.

ledighet för civilförsvarstjänst,

7.

ledighet för svenskundervisning för invandrare, samt

8.

ledighet för vård av närstående.

För flertalet av de ovan uppräknade ledighetstyperna finns bestämmelser som på olika sätt begränsar den frånvarotid som är semesterlönegrundande.

Under de år som gått sedan semesterlagen trädde i kraft har det - framför allt från småföretagarhåll - framförts krav på åtgärder för att lösa särskilt de mindre företagens problera med kostnaderna för semesterlönegrundande frånvaro.

2.2 Rätten till semesterlönegrundande frånvaro enligt 17 §

Prop. 1992/93:40

semesterlagen

Ledighet på grand av sjukdom

1. Ledighet på grund av sjukdom, i den män frånvaron under intjänande-året icke överstiger 180 dagar eller om frånvaron beror på arbetsskada.

Den här punkten bör läsas tillsammans med paragrafens andra stycke som har följande lydelse:

Vid tillämpningen av första stycket 1 skall frånvaro under de första 90 da­garna av frånvaroperiod ej i nägot fall anses bero på arbetsskada. Har arbets­tagare av anledning som anges i första stycket 1 varit oavbrutet frånvarande från arbetet under två hela intjänandeår, grundar därefter infallande dag av fränvaroperioden icke rätt till semesterlön.

Rätten till semesterlönegrundande frånvaro är begränsad till högst 180 dagar under intjänandeåret. Det gäller inte i de fall sjukdomen beror på en arbets­skada.

Havandeskaps- och föräldraledighet

2. Ledighet enligt lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. dels under tid för vilken havandeskapspenning utges enligt 3 kap. 9§ lagen (1962:381) om allmän försäkring, dels under tid för vilken föräldrapen­ning utges i anledning av barns födelse eller adoption enligt 4 kap. 3 och 5 §§ samma lag, i den män frånvaron för varje barn, eller vid flerbarnsbörd-sam-raanlagt, icke överstiger 120 dagar eller för ensamstående förälder, 180 da­gar, dels under tid för vilken tillfällig föräldrapenning utges enligt 4 kap. 10 och 11 §§ samma lag.

Enligt lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. (föräldra­ledighetslagen) har en arbetstagare som är förälder rätt till ledighet från sin anställning. Denna rätt omfattar i viss utsträckning även andra än barnets föräldrar, t.ex. rättsliga vårdnadshavare och fosterföräldrar. Den omfattar också i vissa fall den som stadigvarande sammanbor med en förälder.

Ledighet enligt föräldraledighetslagen kan vara semesterlönegrundande i tre situationer, nämligen när den ledige arbetslagaren får:

1.

havandeskapspenning,

2.

föräldrapenning i anledning av barns födelse eller adoption, eller

3.

tillfällig föräldrapenning.

En gravid kvinna har under vissa förutsättningar rätt till havandeskaps­penning enligt AFL. Havandeskapspenning kan utgå tidigast från och med den sextionde dagen och längst t.o.m. den elfte dagen före dagen för den beräknade nedkomsten. Alla dagar med havandeskapspenning är semester­lönegrundande.

Vid barns födelse eller adoption har var och en av föräldrarna rätt till se­mesterlön för 120 dagar av föräldraledigheten. För ensamstående förälder är tiden 180 dagar.

En förälder har enligt AFL rätt till tillfällig föräldrapenning i vissa situatio­ner t.ex. för vård av ett sjukt barn, för besök pä barnets daghem (två kon-

taktdagar per år) eller vid s.k. pappaledighet när det kommer ett nytt barn i     Prop. 1992/93:40 familjen. Rätten till tillfällig föräldrapenning är på olika sätt tidsbegränsad enligt AFL. Alla dagar då föräldern fär tillfällig föräldrapenning är semes­terlönegrundande.

Ledighet på grund av smittorisk

3.       Ledighet på grund av risk för överförande av smitta, om arbetstagaren är

berättigad till ersättning enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbä­

rare, i den mån frånvaron under intjänandeåret icke överstiger 180 dagar.

En arbetstagares ledighet på grund av risk för överförande av smitta är se-raesterlönegrundande under förutsättning att arbetstagaren har rätt till er­sättning enligt lagen ora ersättning till smittbärare.

Rätten till semesterlönegrundande frånvaro på grund av smittorisk har tidsbegränsats på sarama sätt som i 17 § punkt 1.

Ledighet för utbildning

4.       Ledighet för utbildning, som ej enligt annan lag medför rätt till semester­

lön, ora arbetstagaren erhåller korttidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag eller

utbildningsarvode enligt studiestödslagen (1973:349) eller om utbildningen

till väsentlig del avser fackliga eller med facklig verksamhet sammanhäng­

ande frågor, i den män frånvaron under intjänandeåret icke överstiger 180

dagar.

Enligt lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning (stu-dieledighetslagen) har en arbetstagare en tämligen omfattande rätt att vara ledig för studier.

Rätten att vara frånvarande frän arbetet och samtidigt grunda rätt till se­mesterlön är dock raera begränsad. Den förutsätter antingen att arbetstaga­ren erhåller korttidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag eller utbildningsarvode enligt studiestödslagen, eller att utbildningen till väsentlig del avser fackliga eller med facklig verksamhet sammanhängande frägor.

Ledighet för militärtjänst och vapenfri tjänst

5.       Ledighet på grand av sädan i 27 § värnpliktslagen (1941:967) eller med

stöd däravlöreskriven tjänstgöring-om högst 60 dagar, som ej är beredskaps­

övning och ej heller direkt ansluter sig till grundutbildning, eller ledighet pä

grand av motsvarande vapenfri tjänst, i den män frånvaron under intjä­

nandeåret icke överstiger 60 dagar.

Värnpliktstjänstgöringen är enligt värnpliktslagen uppdelad på grandutbild­ning och repetitionsövningar.

En arbetstagares rätt till semesterlönegrundande frånvaro vid värnplikts­utbildningen är i praktiken begränsad till den tid som han utför repetitions­övningar. Rätt till semesterlön föreligger endast för 60 dagar under ett intjä­nandeår.

Ledighet för civilförsvarstjänst

Prop. 1992/93:40

6- Ledighet på grund av att arbetstagaren efter det kalenderår då han fyllt tjugotvå år fullgör tjänstgöring i civilförsvaret på annan tid än då civilför­svarsberedskap råder eller beredskapsövning fär anordnas vid försvarsmak­ten, i den mån frånvaron under intjänandeåret icke överstiger 60 dagar.

Den som fullgör civilförsvarstjänst har i vissa fall rätt till semesterlön för frånvarotiden. Liksom i punkt 5 är endast 60 dagar under intjänandeåret se-mesterlönegrundnande.

Ledighet för svenskundervisning för invandrare

7. Ledighet enligt lagen (1986:163) om rätt till ledighet för svenskundervis­ning för invandrare.

Invandrare har under vissa förutsättningar rätt till ledighet för att lära sig svenska. Detta regleras i lagen (1986:163) om rätt till ledighet för svenskun­dervisning för invandrare (ledighetslagen). Rätten att delta i svenska för in­vandrare (sfi) regleras i skollagen (1985:1100). Vilka invandrare som omfat­tas resp. inte omfattas framgår av 13 kap. 6 och 7 §§ skollagen.

Den tid som arbetstagaren är ledig för att delta i svenskundervisning för invandrare skall räknas som arbetad tid enligt 1 § andra stycket ledighetsla­gen.

Rätten till semesterlön vid denna typ av frånvaro gäller så länge undervis­ningen i kommunens regi pågår.

Ledighet för närståendevård

8. Ledighet enligt lagen (1988:1465) ora ersättning och ledighet för närståen­devård.

Om en arbetstagare har en närstående som är svårt sjuk har arbetstagaren rätt att vara ledig för att värda denne. Ersättning utges med belopp motsva­rande vårdarens sjukpenning. Rätten till ersättning och ledighet är knuten till den sjuke - inte till arbetstagaren - och utgår under högst 30 dagar sam­manlagt för samtliga personer som nägon gång tar ledigt och vårdar den sjuke.

2.3 Utredningens kartläggning av den semesterlönegrundande frånvaron

Utredningen har genomfört en omfattande kartläggning av den semester­lönegrundande frånvaron. Kartläggningen grundar sig på ett material från Statistiska centralbyråns arbetskraftsundersökningar (SCB/AKU). Det är hämtat ur 1989 års inkomst- och förmögenhetsregister. Materialet visar dels alla utbetalningar under år 1989 frän försäkringskassan och Centrala studie­stödsnämnden i anslutning till sädan frånvaro som kan vara semesterlöne­grandande, dels samtliga lönesummor för år 1989. SCB/AKU har fördelat siffrorna på olika arbetsgivargrupper, branscher, län etc.

Förhällandet mellan utbetalningarna från försäkringskassan och Centrala

studiestödsnämnden ä ena sidan och samtliga lönesummor å den andra har ansetts utgöra ett mätt pä omfattningen av den semesterlönegrundande från­varon. Det har inte varit möjligt för SCB/AKU att ta hänsyn till de tidsfrister som finns inskrivna i 17 § semesterlagen och få fram precis de siffror på utbe­talningar från försäkringskassan och studiestödsnämnden som motsvarar da­gar inom de i lagen angivna tidsfristerna. Utredningen har fått utgå från att all frånvaro som har varit förknippad med rätt till ersättning frän försäkrings­kassan resp. Centrala studiestödsnämnden grundat rätt till semesterlön. Detta har emellertid i det stora hela ansetts sakna betydelse för resultatet.

Den genomsnittliga frånvaron för samtliga arbetsgivargrupper var 9,2 pro­cent. Fördelat på olika slag av ledighet omfattade den semesterlönegran­dande frånvaron på grund av sjukdom 7 procent (5,6 för män och 8,9 för kvinnor), föräldraledighet inkl. tillfällig föräldrapenning 2 procent (0,6 för män och 4,3 för kvinnor) och studier 0,2 procent.

Av kartläggningen framgår att omfattningen av arbetstagarnas semester­lönegrundande frånvaro generellt sett inte var högre för smä företag än för genomsnittet. Tvärtom har denna frånvaro visat sig vara lägre i arbetsgivar­grupper med upp till 20 anställda. De arbetsgivargrupper som generellt sett uppvisade den högsta semesterlönegrundande frånvaron var kommuner och landsting, 12,1 procent, medan statliga myndigheter uppvisade den lägsta, 6,3 procent.

Inte heller branschvisa eller länsindelade uppställningar av de framräk­nade kvoterna visade på högre frånvaro för små företag än för andra.

Prop. 1992/93:40

3 Allmän motivering

3.1 Semesterlöneförsäkring för små företag

Mitt förslag: För smä företag införs en möjlighet att hos försäkrings­kassan försäkra sig för semesterlönekostnader som förorsakats av se­mesterlönegrundande frånvaro. För rätt att teckna försäkring krävs att arbetsgivarens lönekostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga summan av 90 basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vid beräkning av lönekostnaden skall bortses från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter samt skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Rege­ringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter rörande villko­ren för försäkringen. Ett tillägg görs i lagen (1927:77) om försäkrings­avtal för att klargöra att den lagen inte skall tillämpas på försäkring hos en allmän försäkringskassa mot kostnader för semesterlön.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort sett med mitt förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är övervägande positiva till försla­get. Landstingsförbundet och Svenska Komraunförbundet avstår från att yttra sig och Kammarrätten i Göteborg anser sig inte kunna bedöma behovet av en sådan försäkring.

Kammarrätten i Göteborg och Riksförsäkringsverket (RFV) pekar på att     Prop. 1992/93:40 1 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal bör kompletteras med uppgift om att den lagen inte skall tillämpas pä försäkring hos en allmän försäkringskassa mot kostnader för semesterlön.

Tjänstemännens Centralorganisation anser det rimligt att de kostnads­mässiga konsekvenserna som i dag är svära att överblicka följs upp och ut­värderas efter införandet.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) anser att premien skall vara läg ora försäkringen skall vara av intresse för företagen. Premien för sjuklöne­försäkringen är enligt SAF:s mening för hög.

Försäkringsanställdas Förbund anser att försäkringen bör utformas på så­dant sätt att den blir attraktiv och ett raedel för sraåföretagarna att kunna budgetera sina kostnader i förväg. Förbundet pekar på att i dag kan den se-raesterlönegrundande frånvaron fungera som en rekryteringsbroms.

Lantbrukarnas Riksförbund anser att man skall ändra giltighetstiden för företagare utan anställda som t.ex. på grund av egen sjukdom måste anställa en ersättare. I en situation där den som tar försäkringen inte tidigare varit arbetsgivare och därmed inte varit berättigad att teckna försäkringen är det orimligt att försäkringen träder i kraft först efter en å tvä månader.

Skälen för mitt förslag:

Införandet av en försäkring

Den av utredningen genomförda kartläggningen har visat att de smä företa­gens kostnader för semesterlönegrundande frånvaro inte är oproportioner­ligt stora. Som utredningen påpekat kan dock enskilda smä företag drabbas hårt av kostnader som de inte haft anledning att förutse. Det finns därför oavsett resultatet av kartläggningen skäl att söka finna en lösning pä de små företagens problem i detta samraanhang.

Jag delar alltså utredningens uppfattning att det bör skapas bättre förut­sättningar för sraå företag att klara av oförutsedda kostnader som uppstår i samband med seraesterlönegrundande frånvaro. Jag håller ocksä med utred­ningen om att de vägar som tidigare diskuterats för att åstadkomma en kost­nadsutjämning, nämligen inrättande av en semesterlönefond resp. överför­ande av betalningsansvaret för semesterlön till staten, inte kan komma i fräga.

Införandet av en seraesterlönefond som skulle förvalta all semesterlön skulle innebära att man utjämnade kostnaderna för den semesterlönegrun­dande frånvaron mellan alla arbetsgivare, vilket naturligtvis skulle vara till fördel för småföretagare som då skulle slippa att riskera stora oföratsedda seraesterlönekostnader. Det skulle dock inte vara acceptabelt att förespråka ett adrainistrativt systera som skulle bli mycket kostnadskrävande för samt­liga arbetsgivargrupper för att lösa ett problem som bara berör småföretag.

Ett annat alternativ är att kostnaderna fördelas pä saratliga arbetsgivare sä att den som betalar ut ersättning under frånvarotiden ocksä svarar för se­mesterlönen. Det innebär att staten genom försäkringskassan. Centrala stu­diestödsnämnden eller nägon annan tar över kostnaderna. Rätten till semes-

10

terlön är dock kopplad till den tid som arbetstagaren har innehaft anställning Prop. 1992/93:40 under intjänandeåret och till arbetstagarens under intjänandeåret förfallna lön. Vare sig försäkringskassorna eller RFV har nägon registrering av arbets­givare eller anställningsperioder. Den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) beräknas på en förväntad ärlig inkomst som den försäkrade kan antas komma fä för eget arbete. Den försäkrade får behålla sin SGI i vissa situatio­ner dä han inte har anställning och vid beräkning av SGI bortses från sådan inkomst som överstiger sju och en halv gånger basbeloppet.

Uppgifterna inom socialförsäkringsadministrationen är således inte till­räckliga för att utgöra underlag för beräkning av semesterlön enligt nuva­rande bestämmelser i semesterlagen. Att överföra betalningsansvaret till staten skulle medföra nackdelar som ökad administration, bristande över­ensstämmelse mellan inkomst och semesterlön m.m. Den utjämning som skulle ske av de smä företagens semesterlönekostnader stär inte i proportion till de olägenheter som skulle uppstå.

Den försäkringslösning som utredningen skisserat har däremot uppenbara fördelar. Utredningens förslag har arbetats fram efter samråd med företrä­dare för RFV och har utformats efter förebild av den nyligen inrättade för­säkringen mot kostnader för sjuklön. Enligt lagen (1991:1047) om sjuklön, som trädde i kraft den 1 januari 1992, skall arbetsgivaren enligt huvudregeln svara för sjukersättningen till arbetstagaren under de första 14 dagarna av en sjukperiod, räknat från den första dagen då arbetstagaren skulle ha utfört arbete åt arbetsgivaren. För att inte detta skall bli alltför betungande för smä företag, kan en arbetsgivare som inte har högre lönekostnader än vad som som genomsnittligt sett motsvarar ungefär 15 heltidsanställda, teckna en för­säkring för sjuklönekostnader över en viss nivå. Dä utredningsbetänkandet överlämnades föreskrev den nämnda lagen att arbetsgivare, vars samman­slagna lönekostnader inte översteg 60 basbelopp, hade rätt att försäkra sig mot kostnader för sjuklön. Den 19 december 1991 ändrades lagen (genom SFS 1991:1988) så att gränsen höjdes till 90 basbelopp.

Utredningen har undersökt om det finns privata försäkringslösningar och funnit att några lämpliga sädana inte finns att tillgå. Det är mot den bakgrun­den jag föreslär att de allmänna försäkringskassorna nu får möjlighet att er­bjuda en sådan försäkring. Praktiskt och kostnadsmässigt innebär det inte en alltför omfattande åtgärd att utvidga det statliga försäkringssystem som redan finns med en ytterligare del i försäkringen för små företag. Försäk­ringen är tänkt att fungera så att kostnaderna för försäkringen bärs av försäk­ringstagarna. Utvecklingskostnaderna för försäkringen beräknar RFV uppgå till ca 700 000 kr och informationskostnaderna till ca 500 000 kr.

De närmare villkoren i övrigt som bör gälla för en sädan försäkring anser jag inte behöver lagregleras. Regeringen bör i stället bemyndigas att med­dela föreskrifter ora sädana villkor.

Lagen (1927:77) om försäkringsavtal (FAL) äger tillämpning pä avtal, var­

igenom försäkring meddelas av nägon som driver försäkringsrörelse. Vid till­

komsten av lagen (1991:1047) om sjuklön gjordes en ändring i (FAL) för att

klargöra att den lagen inte skall tillämpas på försäkring hos en allmän försäk­

ringskassa mot kostnader för sjuklön. Ett motsvarande undantag i FAL bör

göras för försäkring enligt den nu föreslagna lagen.

11

Utformningen avförsäkringen

Prop. 1992/93:40

Semesterlöneförsäkringen bör rikta sig till samma kategori av mindre före­tag som försäkringen mot sjuklön. En arbetsgivare som ansluter sig till för­säkringen riskerar inte att drabbas av oförutsedda utgifter för semesterlön. Avgiften för försäkringen innebär givetvis en kostnad, men det blir en kost­nad som är fastställd i förväg. Genom att den är känd kan den planeras in i företagets verksamhet och budgeteras i vanlig ordning.

Rätt att teckna semesterlöneförsäkringen bör tillkomma samma företag som har rätt att teckna försäkring enligt 17 § sjuklönelagen. Det är företag vars lönesumma per kalenderår beräknas motsvara högst 90 basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. För år 1992 motsvarar det 3 033 000 kr. Vid beräkning av lönesumman skall man bortse från avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter samt skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt pä vissa förvärvsinkomster. Lönesumman kan sägas motsvara ca 15 heltidsanställda.

Uppgifter om företagens lönesummor för tidigare år är lätt åtkomliga och verifierbara. De bör kunna hämtas från senast tillgängliga årsredovisningar. Uttrycket total lönesumma har valts eftersom man därigenora kan undvika problera som annars kan uppstå för företag med deltids- och säsongsans-tällda. Härav framgår att även lönekostnader för ägare/delägare i aktiebolag ingår. Genom att uttrycka begränsningen i förra av basbelopp undviks ocksä behov av ärliga justeringar av gränsen för vilka företag som skall ges rätt att teckna försäkringen.

Semesterlöneförsäkringen skall tecknas hos försäkringskassan efter ansö­kan frän företaget. För försäkringen bör kassan ta ut en särskild premie som inkluderar administrationskostnaderna för försäkringen. Mot redovisning hos den försäkringskassa där försäkringen tecknats skall företaget sedan kunna få ersättning för kostnaderna för den del av semesterlönen som är grandad på en arbetstagares semesterlönegrundande frånvaro. Denna redo­visning bör kunna ske månadsvis i efterskott.

På samma sätt som gäller vid försäkringen enligt sjuklönelagen bör semes­terlöneförsäkringen utformas så att den blir så enkel som möjligt att admini­strera. En avgift för försäkringen bör därför tas ut som en procentandel av företagets beräknade lönesumma. Avgifterna skall vara så beräknade att de sammantaget kommer att täcka de försäkringsersättningar och omkostnader för utveckling, information och administration sora försäkringen kommer att medföra. Avgifterna bör efter hand anpassas så att de täcker eventuellt upp-konunet underskott. RFV bör meddela föreskrifter ora avgifterna. ~

Försäkringen skall endast reglera förhållandet mellan den försäkrade ar­betsgivaren och försäkringskassan. Härigenom kommer således förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare att vara orubbat. Det innebär att ar­betsgivaren, på samma sätt som i dag, skall betala ut all semesterlön vid den tidpunkt som gäller enligt lag och avtal. Arbetsgivaren är sedan berättigad till ersättning frän försäkringskassan.

Försäkringen skall omfatta kostnader enligt 16 § semesterlagen på grand av sädan semesterlönegrundande frånvaro som en arbetstagare har rätt till enligt 17 § seraesterlagen. Vidare skall försäkringen omfatta kostnader enligt

12

lagen (1981:691) om socialavgifter samt skatt enligt lagen (1990:659) om sär-     Prop. 1992/93:40

skild löneskatt på vissa förvärvsinkomster till den del avgifterna och skatten

kan hänföras till sådan semesterlön. Det kan förekomma att arbetstagare

enligt kollektivavtal eller enskilt avtal med arbetsgivaren har rätt till bättre

semesterförmåner än vad som gäller enligt semesterlagen. Kostnader som

följer av sädana avtal skall arbetsgivaren inte kunna få ersättning för genom

försäkringen.

3.2    Ikraftträdande

De nya reglerna föresläs träda i kraft den 1 juli 1993.

3.3    Kostnader

De administrativa utvecklingskostnaderna för införande av semesterlöneför­säkringen beräknar RFV uppgå till ca 700 000 kr. Dessutom beräknar RFV att kostnaderna för information om den nya försäkringen uppgår till 500 000 kr. De löpande administrationsskostnaderna beräknas till ca 10 miljoner kr per år om lika många företag är intresserade av att teckna sig för en semes­terlöneförsäkring som för en sjuklöneförsäkring. Avgifterna för försäk­ringen skall vara så beräknade att de täcker de initiala kostnaderna för ut­veckling och information särat de utgifter som försäkringen kan komma att få.

4 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom Arbetsmarknadsdepartemen­tet upprättats förslag till

1.

lag om försäkring mot vissa semesterlönekostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Lagförslaget under punkt 1 faller utanför lagrådets granskningsområde.

Lagförslaget under punkt 2 är av sä enkel beskaffenhet att lagrådets hörande kan undvaras.

5 Specialmotivering

5.1 Förslaget till lag om försäkring mot vissa semesterlönekostnader

1

§

En utförlig redovisning av tankarna bakom den föreslagna försäkringen har lämnats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.1). Försäkringen skall vara uppbyggd på samma sätt som försäkringen mot sjuklönekostnader.

Möjligheten att försäkra sig skall bedömas med utgångspunkt i de sam­

manlagda lönekostnaderna som arbetsgivaren kan ha under ett kalenderår.

I uppbördsdeklarationen lämnar arbetsgivaren underlag för den månadsvisa

13

inbetalningen av arbetsgivaravgift och särskild löneskatt. Genom andra me- Prop. 1992/93:40 ningen i första stycket undantas vid denna beräkning vissa kostnader, nämli­gen kostnader enligt lagen (1981:691) om socialavgifter samt skatt enligt la­gen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Om de sammanlagda lönekostnader som skall medräknas beräknas överstiga 90 gånger basbeloppet, dvs. för närvarande 3 033 000 kr, fär försäkring inte tecknas.

Uppskattningen av lönekostnadernas storlek under ett visst kalenderår skall göras raed hänsyn till förhållandena vid den tidpunkt dä arbetsgivaren ansöker om att få teckna försäkringen. Det ankommer pä arbetsgivaren att visa att villkoret uppfylls i detta hänseende. Till grund för den prövning som skall göras i försäkringsfrägan kan läggas bl.a. redovisning av lönekostnader för tidigare år samt uppgifter om inbetald preliminärskatt och underlag för beräkning av sociala avgifter för innevarande är.

Av andra stycket framgår att regeringen får meddela ytterligare föreskrif­ter rörande villkoren för försäkringen.

2

§

Paragrafen innehåller föreskrift om vilken försäkringskassa som skall pröva ärenden enligt 1 §.

3

§

I paragrafen ges hänvisning till vissa föreskrifter i 18 och 20 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring.

4

§

Av första stycket framgår att föreskrifterna i 20 kap. 10 och 10 a §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om omprövning och ändring av försäkrings­kassans beslut också skall tillämpas på beslut enligt denna lag.

Rätten att överklaga försäkringskassans beslut skall vara begränsad. Som framgår av andra och tredje styckena skall överklagande endast kunna ske i fråga om beslut sora innebär att en arbetsgivare vägrats att teckna försäk­ring. De beslut som försäkringskassan i övrigt fattat beträffande försäk­ringen skall inte kunna överklagas.

5.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal.

l§

Genom tillägget i andra stycket klargörs att FAL inte skall tillämpas på för­säkring hos en allmän försäkringskassa mot kostnader för semesterlön.

14

6 Hemställan

Prop. 1992/93:40

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag om försäkring mot vissa semesterlönekostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom propositionen föreslå riksdagen att anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

15

Sammanfattning ur betänkandet (SOU 1991:109)        Prop. 1992/93:40

Semesterlöneförsäkring för små företag

Bilaga i

Vi föreslår att det i lag införs en möjlighet för små företag att teckna en för­säkring, semesterlöneförsäkring, för semesterlönekostnader som förorsakats av semesterlönegrundande frånvaro. Vi lägger fram förslag till en ny lag och en förordning.

Bakgrunden till vårt förslag är att kostnaderna för den semesterlönegrun­dande frånvaron har uppmärksammats i de små företagen. Vi har kartlagt hur olika arbetsgivargruppers och branschers kostnader för den semester­lönegrundande frånvaron förhåller sig till varandra. Vid kartläggningen har det inte framkommit att små företag, generellt sett, skulle ha högre kostna­der för semesterlönegrundande frånvaro än andra företagsgrapper. Genom­gången visar snarare på att det motsatta förhållandet skulle gälla, nämligen att små företags kostnader understiger genomsnittet.

Emellertid kan små företag vara mer känsliga för höga kostnader för de anställdas semesterlönegrundande frånvaro. Vi har därför prövat olika vä­gar att komma till rätta med detta problem och har efter noggranna övervä­ganden kommit fram till förslaget att införa en semesterlöneförsäkring.

Förslaget läggs fram efter samråd med företrädare för RFV och har utfor­mats efter förebild av den särskilda försäkring mot kostnader för sjuklön som koramer att finnas för små företag fr.o.m. den 1 januari 1992.

Rätt att teckna semesterlöneförsäkringen föreslås - i likhet med vad som gäller enligt sjuklönelagen - avse företag vars lönesumma per kalenderår be­räknas motsvara högst 60 basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän för­säkring (jfr. 17 § sjuklönelagen). Det motsvarar, i december 1991,1 932 000 kr., eller ungefär tio heltidsanställda. Regeringen avser att i december 1991 till riksdagen lägga fram förslag om höjning av nu nämnda basbeloppsgräns till 90 basbelopp.

Semesterlöneförsäkringen rubbar på intet sätt förhällandet mellan arbets­givare och arbetstagare. På samma sätt som i dag skall den arbetsgivare som tecknar en semesterlöneförsäkring betala ut all semesterlön som gäller enligt lag och avtal. Därefter fär arbetsgivaren mot redovisning ersättning från för­säkringskassan för de semesterlönekostnader som har uppkommit till följd av 17 § semesterlagen (1977:480).

Pä en punkt är inte vårt förslag komplett, nämligen beträffande vilken av­gift som skall gälla för semesterlöneförsäkringen. På samma sätt som har skett för försäkring mot kostnader för sjuklön bör den första avgiften fast­ställas av regeringen. Därefter bör RFV inom ramen för sitt övriga ansvar för administrationen ocksä besluta om avgiften.

För att kunna föreslå en avgift krävs mer ingäende bedömningar av de smä företagens kostnader och den administration som behövs hos försäkrings­kassorna än som varit möjligt för utredningen att göra. De överläggningar vi har haft med företrädare för RFV tyder emellertid på att de administrativa kostnaderna skulle kunna bli rimliga om semesterlöneförsäkringen samord­nas med försäkringen mot kostnader för sjuklön.

Om avgiften för försäkringen beräknas så att den korruner att täcka utgif­

terna och administrationen av försäkringen blir försäkringen självbärande

16

och några ökade kostnader uppkommer inte för staten. Även ora detta inte     Prop. 1992/93:40 skulle innebära en minskning av de totala kostnaderna för småföretagen som     Bilaga 1 grupp, sä bör inte värdet av att kunna budgetera kostnaderna i förväg under­skattas. Genom att RFV ärligen prövar avgiften skapas ocksä möjligheter att anpassa avgiften till de förhållanden som råder vid varje tillfälle.

17

Förteckning över remissinstanserna

Prop. 1992/93:40

Bilaga 2 Yttranden över betänkandet (SOU 1991:109)

Seraesterlöneförsäkring för små företag har avgetts av:

Kammarrätten i Göteborg Statens arbetsgivarverk Riksförsäkringsverket Försäkringskasseförbundet Tjänstemännens Centralorganisation Sveriges Akademikers Centralorganisation Landsorganisationen i Sverige Svenska Arbetsgivareföreningen Försäkringsanställdas Förbund Företagarnas Riksorganisation Lantbrukarnas Riksförbund

18

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:40

Propositionens huvudsakliga innehåll..................... 

1

Propositionens lagförslag.................................... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 oktober 1992

4

1

Inledning .................................................. 

4

2

Bakgrund................................................... 

4

2.1

Allmänt................................................ 

4

2.2

Rätten till semesterlönegrundade frånvaro enligt 17 § se­mesterlagen         

6

2.3

Utredningens  kartläggning  av  den   semesterlönegrun­dande frånvaron     

8

3    Allmän motivering........................................ 

9

3.1

Semesterlöneförsäkring för smä företag...... 

9

3.2

Ikraftträdande....................................... 

13

3.3

Kostnader ............................................ 

13

4

Upprättade lagförslag................................... 

13

5

Specialmotivering........................................ 

13

5.1

Förslaget till lag ora försäkring mot vissa semesterlöne­kostnader     

13

5.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäk­ringsavtal   

14

6

Hemställan................................................. 

15

7

Beslut....................................................... 

15

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1991:109) Semes­

terlöneförsäkring för små företag............... 

16

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna........... 

18

19

gotab  42130, Stockholm 1992