Regeringens proposition

1998/99:110

Vissa skolfrågor m.m.

Prop.

1998/99:110

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 maj 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs förslag som innebär en utveckling av innehåll och

utbud i undervisningen i både grundskolan, gymnasieskolan och inom

den kommunala vuxenutbildningen.

Propositionen innehåller följande bedömningar och förslag.

 En femårig försöksverksamhet aviseras, som innebär att ett urval

kommuner ges möjlighet att bedriva undervisning utan nationell timplan

i grundskolan. Det bör utvärderas både om en avskaffad timplan stärker

mål- och resultatstyrningen och ger eleverna bättre förutsättningar att nå

målen och på vilket sätt styrningen och kvalitetssäkringen behöver ut-

vecklas om den nationella timplanen skulle avskaffas. Inom ramen för

den totala minsta garanterade undervisningstiden bör försöksverksamhe-

ten innebära en fullständig befrielse från den nationella timplanen.

 Regleringen av det individuella programmet skall tydliggöras. Ett

programinriktat individuellt program (PRIV) skall vara möjligt att söka

till. Att utveckla kvaliteten på undervisningen i det individuella pro-

grammet är ett viktigt steg i ambitionen att skapa en gymnasieskola för

alla. Landsting skall kunna anordna utbildning på ett individuellt pro-

gram.

 Estetiska ämnen samt idrott och hälsa föreslås ingå i kursutbudet

inom den kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå. Dessa

ämnen skall dock inte utgöra obligatoriska ämnen för att som

vuxenstuderande få ut ett slutbetyg.

 Begreppet kompletterande skolor skall vidgas till att avse

utbildningar på gymnasial nivå eller har gymnasieskola som

antagningskrav samtidigt som beteckningen ändras till kompletterande

utbildningar. Utbildningarna skall efter ansökan kunna ställas under

statlig tillsyn och få statligt stöd på tre nivåer, nämligen statlig tillsyn,

statlig tillsyn och studiestöd samt statlig tillsyn, studiestöd och

statsbidrag. Beslutsrätten när det gäller statlig tillsyn och statsbidrag skall

föras över från regeringen till Statens skolverk.

 Vissa ändringar i skollagen genomförs som en anpassning till EG-

direktiv som rör examenserkännande i syfte att öka rörligheten på

arbetsmarknaden och lärares möjligheter att få sin utbildning bedömd

och godkänd för anställning i ett annat EU-land.

I propositionen föreslås också vissa tekniska justeringar i lagen om

entreprenadförhållanden inom skolan samt ändring i skollagen om

bidragsår för fristående skola motsvarande gymnasieskola.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan 11

3 Ärendet och dess beredning 12

3.1 Försöksverksamhet utan nationell timplan 12

3.2 Det individuella programmets utveckling 12

3.3 Det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa i

gymnasial vuxenutbildning 12

3.4 Kompletterande utbildningar med statligt stöd 13

3.5 Behörighet för lärare, förskollärare och fritidspedagoger

inom det offentliga skolväsendet 13

4 Utgångspunkter 14

5 Försöksverksamhet utan nationell timplan 17

5.1 Timplanens roll i en mål- och resultatstyrd skola 17

5.2 Utformning av försöksverksamheten 19

5.3 Styrning och utvärdering av försöksverksamheten 23

6 Det individuella programmets utveckling 26

6.1 Tydligare reglering av det individuella programmet 26

6.2 Utvecklingen av programinriktade individuella program

PRIV 31

6.2.1 Utvecklingen behöver stimuleras 33

7 Kurser inom det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa inom

gymnasial vuxenutbildning 34

7.1 En historisk tillbakablick 34

7.2 Gällande bestämmelser 35

7.3 Det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa införs i

gymnasial vuxenutbildning 35

8 Kompletterande utbildningar med statligt stöd 39

8.1 Bakgrund 39

8.2 Gällande bestämmelser 40

8.3 Begreppet kompletterande skola 41

8.4 Beslut om statlig tillsyn 43

9 Behörighet för lärare, förskollärare och fritidspedagoger inom det

offentliga skolväsendet 46

9.1 Bakgrund 46

9.2 Behörighetsförklaring för utlandsutbildade lärare 49

9.3 Kravet på kunskaper i svenska 51

9.4 Kravet på nödvändiga insikter i författningar för skolan 52

9.5 Behörig myndighet 53

9.6 Överklaganderätten 53

10 Ändring i lagen (1993:802) om entreprenadförhållanden inom

skolan 55

11 Ändring i skollagen (1985:1100) om bidragsår för fristående

gymnasieskolor 57

12 Författningskommentarer 59

12.1 Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 59

12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan 61

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning

av remissyttrandena över departementsskrivelsen Utan

timplan med oförändrat uppdrag (Ds 1999:1) 62

Bilaga 2 Sammanfattning av förslagen i promemorian PRIV en ny

väg till ett nationellt program (Ds 1998:27) 68

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning

av remissyttrandena över promemorian PRIV en ny väg till

ett nationellt program (Ds 1998:27) 69

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanserna som avgivit yttrande över

betänkandet Vuxenutbildning och livslångt lärande

Situationen inför och under första året med Kunskapslyftet

(SOU 1998:51) 75

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser som avgivit yttrande över

betänkandet Fristående utbildningar med statligt tillsyn inom

olika områden (SOU 1998:11) 77

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 maj 1999 78

Rättsdatablad 79

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i skollagen (1985:1100),

2. lag om ändring i lagen (1993:802) om entreprenadförhållanden inom

skolan,

dels godkänner vad regeringen föreslår om

3. estetisk verksamhet, estetiska ämnen samt idrott och hälsa i

kommunal gymnasial vuxenutbildning (avsnitt 7) och

4. statligt stöd till kompletterande utbildningar (avsnitt 8).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)

dels att 2 kap. 4 och 4 a §§, 5 kap. 4 b, 13, 13 a och 26 §§ samt 9 kap.

9 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 2 kap. 4 b 4 d och

7 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

För att få anställas som lärare,

förskollärare eller fritidspedagog i

det offentliga skolväsendet utan

tidsbegränsning skall den sökande

dels behärska svenska språket, om

det inte finns synnerliga skäl att

medge annat, dels ha nödvändiga

insikter i de föreskrifter som gäller

beträffande det offentliga skol-

väsendet, särskilt de föreskrifter

som anger målen för utbildningen,

dels också uppfylla ett av följande

krav:

1. Sökanden har genomgått

svensk lärarutbildning respektive

barn- och ungdomspedagogisk

utbildning med huvudsaklig inrikt-

ning mot den undervisning anställ-

ningen avser eller en därmed jäm-

ställd pedagogisk utbildning i ett

annat nordiskt land eller ett annat

land som tillhör Europeiska fri-

handelssammanslutningen eller

Europeiska unionen.

2. Sökanden har genomgått

annan högskoleutbildning som av

Högskoleverket förklarats i

huvudsak motsvara sådan

pedagogisk utbildning som avses

under 1.

Om det saknas sökande som

uppfyller kraven enligt 1 eller 2,

men det finns särskilda skäl att

anställa någon av de sökande utan

tidsbegränsning, får sådan anställ-

ning ändå komma till stånd, ifall

den sökande har motsvarande

kompetens för den undervisning

som anställningen avser och det

dessutom finns skäl att anta att

sökanden är lämpad att sköta

undervisningen.

Behörig att anställas som lärare,

förskollärare eller fritidspedagog i

det offentliga skolväsendet utan

tidsbegränsning är

1. den som har svensk

lärarexamen, respektive barn- och

ungdomspedagogisk examen som

regeringen med stöd av 1 kap.

11 § högskolelagen (1992:1434)

har meddelat föreskrifter om, eller

motsvarande äldre utbildning,

med huvudsaklig inriktning på den

undervisning anställningen avser,

eller

2. den som av Högskoleverket

har fått ett behörighetsbevis enligt

vad som föreskrivs i 4 a och

4 b §§.

Den som inte är behörig får

ändå anställas utan tidsbegräns-

ning, om det saknas behöriga

sökande och om det finns särskilda

skäl samt om den sökande har

motsvarande kompetens för den

undervisning som anställningen

avser och det dessutom finns skäl

att anta att den sökande är lämpad

att sköta undervisningen.

4 a §

Beslut av Högskoleverket i ären-

den som avses i 4 § första stycket 2

får inte överklagas.

Den som har en utländsk lärar-

utbildning skall få ett behörighets-

bevis, om den utbildningen ensam

eller tillsammans med yrkeslivser-

farenhet motsvarar sådan pedago-

gisk utbildning som avses i 4 § 1.

4 b §

Den som har ett annat

modersmål än svenska, danska,

färöiska, isländska eller norska

kan få ett behörighetsbevis endast

om han eller hon har de kunskaper

i svenska som behövs.

4 c §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

villkoren för ett sådant behörig-

hetsbevis som avses i 4 § första

stycket 2.

4 d §

Beslut av Högskoleverket i ären-

den om utfärdande av behörighets-

bevis enligt 4 § första stycket 2 får

överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

7 a §

Kommuner och landsting skall

se till att lärare, förskollärare och

fritidspedagoger som undervisar

har nödvändiga insikter i de före-

skrifter som gäller för det offent-

liga skolväsendet, särskilt de före-

skrifter som anger målen för ut-

bildningen.

5 kap.

4 b §

Ett individuellt program kan

1. syfta till att stimulera eleven

att senare gå över till ett nationellt

program eller ett specialutformat

program,

2. särskilt inriktas mot studier

på ett nationellt eller specialutfor-

mat program (programinriktat

individuellt program),

3. göra det möjligt för ungdo-

mar att genom lärlingsutbildning

förena en anställning som syftar

till yrkesutbildning med studier av

vissa ämnen i gymnasieskolan,

4. avse utbildning för udda

yrken, och

5. möta speciella behov hos

eleven.

Ett individuellt program som är

av ett sådant slag som avses i

första stycket 1 och 2 kan

utformas för en grupp elever.

Utbildningen på ett individuellt

program skall följa en plan, som

skall fastställas av styrelsen för

utbildningen. I fråga om sådana

individuella program som avses i

första stycket 3 får regeringen

föreskriva att utbildningen i skolan

skall omfatta minst vissa ämnen.

Ett individuellt program skall

först och främst förbereda eleven

för studier på ett nationellt pro-

gram eller ett specialutformat pro-

gram.

Ett individuellt program kan

1. särskilt inriktas mot studier

på ett nationellt eller specialutfor-

mat program (programinriktat

individuellt program),

2. göra det möjligt för ungdo-

mar att genom lärlingsutbildning

förena en anställning som syftar

till yrkesutbildning med studier av

vissa ämnen i gymnasieskolan,

och

3. möta elevers speciella

utbildningsbehov.

Ett individuellt program som

som har ett sådant syfte som avses

i första stycket kan utformas för en

grupp elever.

Ett programinriktat individuellt

program skall utformas för en

grupp elever.

Utbildningen på ett individuellt

program skall följa en plan, som

skall fastställas av styrelsen för

utbildningen. I fråga om sådana

individuella program som avses i

andra stycket 2 får regeringen

föreskriva att utbildningen i skolan

skall omfatta minst vissa ämnen.

13 §

Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av

specialutformade program eller individuella program för de ungdomar i

kommunen som avses i 1 § och som inte har tagits in på något nationellt

program i gymnasieskolan eller en likvärdig utbildning eller har avlagt

International Baccalaureate (IB). Detsamma gäller den som har tagits

emot på ett nationellt program i gymnasieskolan eller till en likvärdig

utbildning men som har avbrutit utbildningen där. I fråga om elever från

särskolan gäller skyldigheten dock endast individuella program och

endast om eleven vid prövning enligt 6 kap. 7 § inte tas emot i särskolan,

därför att eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan.

Ett erbjudande enligt första

stycket får avse utbildning som

anordnas av hemkommunen eller

av en annan kommun eller, i fråga

om specialutformade program, ett

landsting. Utbildning som

anordnas av en annan kommun

eller ett landsting och som avser

en grupp elever enligt vad som

anges i 4 a och 4 b §§ får erbjudas

inom ramen för ett

samverkansavtal. Två eller flera

kommuner som gemensamt

erbjuder utbildning för en grupp

elever bildar ett samverkans-

område för den utbildningen.

Kommuner och landsting som har

slutit samverkansavtal om utbild-

ning för en grupp elever bildar

tillsammans ett samverkansområde

för den utbildningen.

Ett erbjudande enligt första

stycket får avse utbildning som

anordnas av hemkommunen eller

av en annan kommun eller ett

landsting. Utbildning som anord-

nas av en annan kommun eller ett

landsting och som avser en grupp

elever enligt vad som anges i 4 a

och 4 b §§ får erbjudas inom

ramen för ett samverkansavtal.

Två eller flera kommuner som

gemensamt erbjuder utbildning för

en grupp elever bildar ett samver-

kansområde för den utbildningen.

Kommuner som har slutit samver-

kansavtal med ett landsting om en

viss utbildning för en grupp elever

bildar ett samverkansområde för

den utbildningen.

13 a §

Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

utbildning på specialutformade

program.

Efter överenskommelse med en

kommun får ett landsting anordna

utbildning på specialutformade

och individuella program.

26 §

Regeringen får föreskriva om

skyldighet för hemkommunerna

att betala ersättning till den anord-

nande kommunen för sådan utbild-

ning som avses i 9 och 14 §§. Re-

geringen får vidare föreskriva om

sådan skyldighet för hemkommu-

nerna när det gäller sådana

individuella program som avses i

13 § tredje stycket 2.

Regeringen får föreskriva om

skyldighet för hemkommunerna

att betala ersättning till den anord-

nande kommunen för sådan utbild-

ning som avses i 9 och 14 §§. Re-

geringen får vidare föreskriva om

sådan skyldighet för hemkommu-

nerna när det gäller sådana

individuella program som avses i

4 b § andra stycket 2.

9 kap.

9 §

Om inte kommunen och skolan

har kommit överens om annat,

skall bidraget enligt 8 a eller 8 c §

beräknas för ett bidragsår i sänder.

Varje bidragsår börjar den 1 juli.

För att en fristående skola som

avses i 8 eller 8 b § skall ha rätt till

bidrag gäller att skolan har ansökt

om att bli förklarad som bidrags-

berättigad före den 1 april kalen-

deråret innan bidragsåret börjar.

Om inte kommunen och skolan

har kommit överens om annat,

skall bidraget enligt 8 a eller 8 c §

beräknas för ett bidragsår i sänder.

Varje bidragsår börjar den

1 januari.

För att en fristående skola som

avses i 8 eller 8 b § skall ha rätt till

bidrag gäller att skolan har ansökt

om att bli förklarad som bidrags-

berättigad före den 1 april kalen-

deråret innan det år utbildningen

startar.

Denna lag träder i kraft den 2 januari 2000. Bestämmelserna i 5 kap.

4 b § tillämpas på utbildning som påbörjas efter den 1 juli 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1993:802) om entreprenadför-

hållanden inom skolan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Kommuner och landsting får

sluta avtal med en enskild fysisk

eller juridisk person om att denne

skall bedriva viss undervisning

inom gymnasieskolan. Avtalet får

endast avse undervisning i sådana

ämnen som ingår i de ämnesblock

som i bilaga 2 till skollagen

(1985:1100) betecknas som este-

tiska ämnen, ekonomiska ämnen,

tekniska ämnen och yrkesämnen.

Kommuner och landsting får

sluta avtal med en enskild fysisk

eller juridisk person om att denne

skall bedriva viss undervisning

inom gymnasieskolan. Avtalet får

endast avse undervisning i karak-

tärsämnen som har en yrkesinrik-

tad eller estetisk profil.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3 Ärendet och dess beredning

3.1 Försöksverksamhet utan nationell timplan

I propositionen Läroplan för det obligatoriska skolväsendet, försko-

leklassen och fritidshemmet, m.m. (prop. 1997/98:94, bet.

1997/98:UbU18, rskr. 1997/98:272) meddelade regeringen sin avsikt att

ge ett begränsat antal kommuner möjlighet att delta i en försöksverksam-

het där arbetet i grundskolan får organiseras utan en nationellt fastställd

timplan. Regeringen avsåg att återkomma till riksdagen i frågan.

En arbetsgrupp tillsattes (U 1998:C) inom Utbildningsdepartementet

gavs i uppdrag att bedöma förutsättningarna för en sådan försöksverk-

samhet samt att ge förslag till utformning av denna med avseende på ut-

värdering och kvalitetssäkring. Arbetsgruppen överlämnade i januari

1999 departementsskrivelsen Utan timplan med oförändrat uppdrag

(Ds 1999:1) som har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna samt en sammanställning över remissyttrandena finns i

bilaga 1.

3.2 Det individuella programmets utveckling

En särskild arbetsgrupp (U 1997:H) inom Utbildningsdepartementet

arbetsgruppen om gymnasieskolans praktikprogram har haft i uppdrag

att bl.a. utarbeta förslag till hur ett praktikprogram kan organiseras inom

ramen för gymnasieskolans individuella program.

Gruppens arbete redovisades i april 1998 genom rapporten PRIV en

ny väg till ett nationellt program (Ds 1998:27). En sammanfattning av

rapporten finns i bilaga 2. Rapporten har remissbehandlats och en

sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 3.

I enlighet med riksdagens beslut med anledning av förslag i

propositionen Gymnasieskola i utveckling - kvalitet och likvärdighet

(prop. 1997/98:169, bet. 1998/99:UbU3, rskr. 1998/99:160), ändras

bestämmelserna i skollagens 5 kap. 4 b § från den 1 juli 1999 så att det

tydligt visas på möjligheten att särskilt inrikta undervisningen inom ett

individuellt program mot ett nationellt eller specialutformat program.

3.3 Det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa i

gymnasial vuxenutbildning

Den parlamentariskt tillsatta Kunskapslyftskommittén (dir. U 1995:09)

har överlämnat tre delbetänkanden till regeringen. I sitt andra

delbetänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande. Situationen inför

och under första året med Kunskapslyftet (SOU 1998:51) föreslog

kommittén att estetiska ämnen bör kunna erbjudas i kommunal

vuxenutbildning som ett led i den enskildes studier mot en bred

gymnasieutbildning. Samtliga kommuner, berörda myndigheter och

intresseorganisationer har getts tillfälle att yttra sig över betänkandet. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning

över inkomna synpunkter finns tillgänglig i Utbildningsdepartementet

(dnr U1998/2129/V). Med anledning av betänkandet anordnades en

hearing i september 1998.

I Statens skolverks redovisning den 14 oktober 1998 av uppdraget

avseende Plan för utvecklingen av vuxenutbildningen behandlas frågan

om estetiska ämnen och idrott och hälsa i komvux inom gymnasial

vuxenutbildning. Skolverket anser att den nuvarande förordningen

hindrar utvecklingen av vuxenutbildningen. Det viktigaste skälet för att

vuxna bör få samma möjligheter som ungdomar att tillgodoräkna sig

kompetens i dessa ämnen är enligt Skolverket att kunskaperna behövs i

många olika yrken.

Kunskapslyftskommittén belyser i sitt tredje delbetänkande Vuxenut-

bildning för alla? Andra året med Kunskapslyftet (SOU 1999:39) estetisk

verksamhet inom vuxenutbildningen i ett historiskt perspektiv och före-

slår att estetiska ämnen, estetisk verksamhet, idrott och hälsa samt

specialidrott skall kunna ingå i kommunal vuxenutbildning.

3.4 Kompletterande utbildningar med statligt stöd

Den 6 mars 1997 bemyndigade regeringen det statsråd som har till

uppgift att föredra ärenden om det offentliga skolväsendet m.m. att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över det statliga stödet

till kompletterande skolor (dir. 1997:42). Utredaren skulle bl.a. definiera

begreppet kompletterande skola och dess avgränsning från det offentliga

skolväsendet, analysera statens och kommunernas ansvar för dessa

skolor, se över formerna och kriterierna för det statliga stödet samt utreda

frågan om rätt till studiestöd för eleverna.

Utredaren lämnade den 2 februari 1998 sitt betänkande Fristående

utbildningar med statlig tillsyn inom olika områden (SOU 1998:11).

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 5. En sammanställning över

remissyttrandena finns tillgänglig i Utbildningsdepartementet (dnr

U1998/346 /V).

3.5 Behörighet för lärare, förskollärare och

fritidspedagoger inom det offentliga skolväsendet

En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet har utarbetat en

promemoria med förslag till ändring av skollagen (1985:1100) i fråga om

behörighet att utöva yrke som lärare inom det offentliga skolväsendet för

barn, ungdom och vuxna och som följer av Sveriges medlemskap i EU

och de krav som EG-rätten ställer på svensk lagstiftning. Promemorian

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Utbildningsdepartementet (dnr U1999/941/S). Den föreslagna ändringen

i skollagen om möjlighet att överklaga beslut om behörighetsbevis till

allmän förvaltningsdomstol faller inom lagrådets granskningsområde.

Förslaget är i den delen av lagtekniskt okomplicerad beskaffenhet.

Lagrådets hörande skulle därför sakna betydelse.

4 Utgångspunkter

Det är kommunens ansvar att organisera, planera och administrera

verksamheterna inom skolväsendet. Kommunerna har också ett ansvar att

följa upp och utvärdera verksamheten. I en mål- och resultatstyrd

verksamhet lämnas stort utrymme för de professionella att tillsammans

med eleverna välja stoff och arbetsmetoder. Regeringens skolpolitik har

som utgångspunkt att skapa förutsättningar för ett utvecklingsarbete i

kommunen som kan höja kvalitet och likvärdighet och bidra till ökad

måluppfyllelse. I propositionen läggs förslag som innebär en utveckling

av innehåll och utbud i grundskolan, gymnasieskolan och inom den

kommunala vuxenutbildningen.

Försöksverksamhet utan nationell timplan

Genom den förändrade styrningen av skolan har den nationella

timplanens roll förändrats. Den har inte längre den styrande roll den

tidigare haft. Förändringarna gör att det kan synas motsägelsefullt att ha

en nationellt fastställd timplan i en mål- och resultatstyrd skola, där ett

stort utrymme lämnas till den professionella nivån att förverkliga

resultaten i skolan. Timplanen kan upplevas som ett hinder, t.ex. för

ämnesövergripande undervisning och lokal skolutveckling. Det system

av kvalitetsinstrument, bl.a. kvalitetsredovisningarna, som nu har skapats

på nationell nivå, i kommunen och i skolan, bör kunna ge goda

förutsättningar att utveckla och garantera kvalitet och likvärdighet i

grundskolan, även utan nationell timplan. Regeringen anser därför att en

försöksverksamhet bör bedrivas utan fastställd nationell timplan.

Det individuella programmet

Kommunerna är skyldiga att erbjuda alla ungdomar en

gymnasieutbildning. En flexibel och anpassningsbar gymnasieskola

innebär att varje elev kan utvecklas maximalt utifrån sina förutsättningar.

Denna flexibilitet finns främst inom det individuella programmet där

varje elev skall ges en utbildning utifrån en individuell studieplan. Det

individuella programmet är ett viktigt redskap för kommunerna att

erbjuda utbildning även till ungdomar som av olika skäl inte påbörjat ett

nationellt eller specialutformat program. Utformningen av och kvaliteten

på undervisningen på det individuella programmet är gymnasieskolans

verkliga utmaning och viktig för gymnasieskolans måluppfyllelse i sin

helhet. Utan ett individuellt program som håller en hög kvalitet och som

möter elevernas enskilda behov och förutsättningar, kan inte målet om en

gymnasieskola för alla bli verklighet. För att fler elever skall ges

förutsättningar att klara av studier på ett nationellt program måste

kvaliteten på det individuella programmet generellt sett höjas.

För att stödja och stimulera det lokala utvecklingsarbetet anser

regeringen att det finns anledning att förtydliga det individuella

programmets huvudsyfte, nämligen att förbereda eleverna för studier på

ett nationellt eller specialutformat program. Vidare skall en elev kunna

söka de programinriktade individuella programmen. Studievägarna skall,

förutom ämnen på grundskolenivå och kärnämnen, om eleven nått en

sådan kunskapsnivå, innehålla nationella kurser i främst yrkesämnen

samt arbetsplatsförlagd utbildning (APU). Dessutom bör landsting ges

möjlighet att anordna utbildning på ett individuellt program.

Praktiskt-estetiska ämnen i vuxenutbildningen

Vuxenutbildningen befinner sig i ett dynamiskt utvecklingsskede där

bl.a. arbetsmarknadens krav och utbildningspolitiska förändringar driver

på utvecklingen. Mot bakgrund av de förändrade krav som individer och

samhällsutvecklingen ställer på ett förändrat och utökat kursutbud i den

kommunala vuxenutbildningen, komvux, anser regeringen att det finns

skäl att ompröva de regler som styr kursutbudet. De förmågor det

estetiska ämnesområdet anses utveckla är kompetenser som alltmer

efterfrågas i arbetslivet. Det handlar om kreativitet, flexibilitet och

samarbetsförmåga. Till att utveckla dessa förmågor kan undervisning

inom det estetiska ämnesområdet bidra. Det innebär att det estetiska

området nu fått en annan betydelse än tidigare och bör därför kunna

erbjudas inom gymnasial vuxenutbildning. Även vad gäller idrott och

hälsa finns anledning att ta bort nuvarande begränsning för

vuxenutbildningen. Ett viktigt skäl för att införa idrott och hälsa i

gymnasial vuxenutbildning är att betyg i idrott och hälsa krävs som

särskild behörighet för tillträde till idrottslärar- och

sjukgymnastutbildning. Dessutom skulle ämnet idrott och hälsa bidra till

att vuxna studerande får ökade kunskaper om hur man sköter sin hälsa på

ett bra sätt.

Kompletterande utbildningar

Samhället och arbetslivet utvecklas allt snabbare, vilket medför behov av

flexibilitet inom utbildningssystemet men även behov av alternativa

utbildningsformer. Kompletterande utbildningar bidrar till en mångfald

inom skolväsendet. Förslagen om kompletterande utbildningar är en följd

av att allt fler yrkesutbildningar tenderar att bli eftergymnasiala och att

mervärdesskatt har införts på utbildning. Detta har medfört ett behov av

att ställa fler utbildningar under statlig tillsyn, bl.a. av konkurrensskäl.

Utlandsutbildade lärare och EG-rätten

Sverige är ett land med elever från många olika kulturer. Undervisningen

bedrivs på många olika språk. Sverige behöver rekrytera fler lärare som

har invandrat. Det är kommunernas ansvar som arbetsgivare att anställa

lärare som har den utbildning och erfarenhet som skall gälla för den

aktuella undervisningen. Genom Sveriges medlemskap i EU har Sverige

förbundit sig att följa vissa EG-direktiv. Direktiven har betydelse för

rörligheten på arbetsmarknaden och lärares möjligheter att få sin

utbildning bedömd och godkänd i annat EU-land. Det är angeläget att

Sverige anpassar sin lagstiftning i detta fall skollagen så att den inte

diskriminerar medborgare från annat EU-land. Genom att anpassa

skollagen i enlighet med de EG-direktiv som gäller på området

underlättas för lärare från annat land att erhålla anställning i Sverige.

Samtidigt får svensk skola ökade möjligheter att till sig knyta lärare med

kunskaper och erfarenheter från andra kulturer, vilket är angeläget

eftersom de dels kan tjäna som förebilder för eleverna, dels tillföra

kunskaper till övriga lärare.

5 Försöksverksamhet utan nationell timplan

Bestämmelser om timplan för grundskolan finns främst i form av själva

timplanen, som är en bilaga till skollagen (1985:1110). Timplanen anger

vilka ämnen som skall läsas i grundskolan samt det minsta antalet timmar

lärarledd undervisning som varje elev är garanterad under grundskoleti-

den, dels totalt, dels för respektive ämne eller ämnesgrupp samt vilka

ämnesgrupper som respektive ämne ingår i. Vidare bestäms i timplanen

antalet timmar för språkval, elevens val samt, inom ramen för det totala

antalet timmar, timtalet för skolans val. Eftersom timplanen är knuten till

skollagen kräver en ändring av ämnesstrukturen riksdagsbeslut.

Genom den förändrade styrningen av skolan har timplanens roll för-

ändrats. Timplanens roll i en mål- och resultatstyrd skola har behandlats i

flera utredningar under 1990-talet. Regeringen har i olika sammanhang

pekat på det motsägelsefulla i att ha en nationell timplan i en mål- och

resultatstyrd skola. Timplanen kan upplevas som ett hinder, t.ex. för äm-

nesövergripande undervisning och lokal skolutveckling, utan att i formell

mening vara det.

5.1 Timplanens roll i en mål- och resultatstyrd skola

Mål- och resultatstyrningen av skolan syftar ytterst till att ge eleverna

goda förutsättningar att nå skolans mål. För att klara sitt uppdrag att ge

varje elev förutsättningar att nå så långt som möjligt i sin utveckling be-

höver skolan kunna planera och utnyttja sina resurser på ett flexibelt och

målinriktat sätt och arbeta på ett sådant sätt att varje elevs resultat och

skolsituation ständigt följs. Kraven på lärarnas kompetens och ett profes-

sionellt ledarskap i skolan kommer troligtvis att bli ännu högre i framti-

den, samtidigt som nya utmaningar och större personligt ansvar kan göra

den nya lärar- och skolledarrollen attraktiv och stimulerande.

Regeringen anser att det system av kvalitetsinstrument som nu har ska-

pats på nationell nivå, i kommunen och i skolan, bör kunna ge förutsätt-

ningar att utveckla och garantera kvalitet och likvärdighet i grundskolan.

För statens del handlar detta bl.a. om de nationella proven och Statens

skolverks nationella uppföljnings- och utvärderingssystem. Den kvalti-

tetsgranskningsnämnd som skall börja sitt arbete 1 juli 1999 kommer

också att få en viktig roll. För kommunens del avses bl.a. den årliga

kvalitetsredovisningen, uppföljning av resultat och lokalt

utvärderingsarbete.

Alla kommuner och skolor har inte hunnit lika långt i sitt kvalitetsar-

bete. Skolverket har konstaterat att vissa kommuner uppvisar brister i sin

kunskap om och tillämpningar av kvalitetsinstrumenten. Både kvalitets-

instrumenten och deras tillämpning behöver utvecklas vidare. Det bety-

der att det också i dagens skola, med en nationell timplan, finns risker för

att vissa elevers rätt till en god utbildning åsidosätts. Arbetet med att

utveckla det lokala mål- och kvalitetsarbetet i kommunerna och i

skolorna måste därför fortsätta. Undervisning utan timplan skulle kunna

skapa ytterligare uppmärksamhet kring kvalitetsfrågorna och stimulera

skolorna att pröva olika sätt att arbeta med måltolkning, uppföljning och

utvärdering, vilket på sikt också skulle kunna bidra till en positiv

skolutveckling.

Regeringen anser emellertid att det inte går att bortse från att det finns

vissa risker förknippade med ett avskaffande av den nationella timplanen,

särskilt i ett övergångsskede. Många företrädare för små ämnen, dvs.

ämnen med ett litet antal timmar i timplanen, uttrycker oro för ämnenas

ställning om den nationella timplanen avskaffas. Kommunernas fortsatta

ansvar för att kvaliteten upprätthålls, att målen i läro- och kursplaner

uppnås och att den totala garanterade undervisningstiden bibehålls måste

därför vara mycket tydligt i en skola även utan en nationell timplan.

Verksamheten måste följas upp och utvärderas, såväl på lokal som natio-

nell nivå.

Rektors ansvar för grundskolans resultat och verksamhet är tydligt

reglerat. Rektor ansvarar för att lärarna i samverkan med elever och för-

äldrar utarbetar en lokal arbetsplan, svarar för att skolans resultat följs

upp och utvärderas i förhållande till de nationella målen och till målen i

skolplanen och den lokala arbetsplanen samt genom den årliga kvalitets-

redovisningen, som utgör underlag för kommunens samlade utvärdering.

Vidare svarar rektor bl.a. för att eleverna får såväl en väl avvägd skoltid i

grundskolan som väl avvägda läsår och skoldagar. I en skola utan natio-

nell timplan har därför rektor ett stort ansvar för kvaliteten i skolan.

Timplanens roll i styrsystemet har varit att på ett nationellt plan ut-

trycka vilken ambitionsnivå som är möjlig att ha inom kursplanernas

ram. Regeringen instämmer med Skolkommittén i uppfattningen att

timplanen därmed kan invagga lärare, skolledare och föräldrar i en sorts

falsk trygghet, en känsla av att den tilldelade tiden i sig är en garant för

elevernas kunskaper och färdigheter.

Timplanen har också haft en viktig roll som utgångspunkt för skolans

organisation. Förutsättningarna har nu blivit annorlunda, bl.a. genom det

nya skolutvecklingsavtalet mellan arbetsgivaren och lärarorganisatio-

nerna, som har försvagat kopplingen mellan timplanen och lärarnas ar-

betstid. Timplanen har förlorat sin avgörande betydelse för kvalitet och

likvärdighet och sin styrkraft för skolans organisation och resursfördel-

ning. Målen måste i framtiden bli de viktigaste styrinstrumenten, inte den

tid som används för att nå dit.

Trots att mycket av det friutrymme som lärare och skolledare efterlyser

redan finns inom nuvarande system, förutsatte arbetsgruppen att ett av-

skaffande av den nationella timplanen skulle uppfattas som en positiv

signal av de flesta lärare och skolledare. Att arbeta utan centralt fastställd

timplan kommer att betyda ett utökat ansvar men också ett ökat förtro-

ende för lärare och skolledare i skolan.

Sammantaget anser regeringen, i likhet med det stora flertalet

remissinstanser, att en skola utan nationell timplan stämmer bättre

överens med intentionerna bakom en mål- och resultatstyrd skola än vad

som gäller i dag. Ett eventuellt slutligt beslut om att ta bort den nationella

timplanen bör dock föregås av en försöksverksamhet i vilken

konsekvenserna prövas, något som riksdagen redan tidigare ställt sig

bakom. Regeringen avser därför att ta initiativ till en försöksverksamhet

utan nationell timplan.

Det är viktigt att under försöksverksamheten noga analysera de risker

som kan vara förknippade med ett avskaffande av den nationella timpla-

nen, men också de positiva effekterna. Många remissinstanser menar i

likhet med arbetsgruppen att undervisning utan timplan bör kunna bidra

positivt till skolutvecklingen. Skolhuvudmannens uppdrag att med

utgångspunkt i nationella mål ge alla barn och ungdomar en likvärdig

utbildning av god kvalitet kvarstår oförändrat även om den nationella

timplanen avskaffas.

5.2 Utformning av försöksverksamheten

Regeringens bedömning: Genom en försöksverksamhet bör prövas

både om den nationella timplanen kan tas bort och hur detta i så fall

kan ske. Inom ramen för den totala minsta garanterade undervisnings-

tiden bör försöksverksamheten innebära en fullständig befrielse från

den nationella timplanens indelning i tid per ämne eller ämnesgrupp.

Det bör därvid särskilt beaktas hur skolorna tillgodoser möjligheterna

för eleverna att göra egna val.

För att få möjlighet att delta i försöksverksamheten bör kommunen

uppfylla nationellt fastställda krav, vilket i huvudsak innebär ett tyd-

liggörande av de krav som redan ställs inom ramen för mål- och re-

sultatstyrningen av skolan. Kraven bör fastställas mer i detalj av den

delegation som föreslås bli ansvarig för försöksverksamheten.

Alla kommuner bör inbjudas till försöksverksamheten. Bland kom-

muner som uppfyller kraven bör delegationen göra ett urval av högst

ett åttiotal kommuner.

Deltagande kommuner bör sedan ges möjlighet att mot bakgrund av

nationellt fastställda krav och skolornas intresse ansluta skolor i

kommunen till försöksverksamheten. Kommunerna bör anmäla an-

slutna skolor till den ansvariga delegationen.

Några fristående skolor bör knytas till försöksverksamheten.

Försöksverksamheten bör starta i skolorna höstterminen år 2000

och pågå i fem år, med möjlighet till ett slutligt ställningstagande till

om den nationella timplanen kan avskaffas efter tre år.

Arbetsgruppens bedömningar och förslag: Stämmer i stort överens

med regeringens bedömning. Arbetsgruppen presenterade dock, utan att

ta ställning, två alternativ för omfattningen av försöksverksamheten.

Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser är positiva till

en försöksverksamhet och instämmer i att en nationell timplan inte över-

ensstämmer med en mål- och resultatstyrd skola. Några kommuner före-

språkar att den nationella timplanen tas bort utan föregående försöks-

verksamhet. Många kommuner, främst kommuner som besvarat remissen

spontant, anmäler dessutom sitt intresse att delta i försöket.

Det stora flertalet remissinstanser ställer sig bakom huvuddragen i ar-

betsgruppens förslag till utformning av försöksverksamheten. Det gäller

bl.a. hur syftet med försöksverksamheten formuleras samt vilka krav som

skall ställas på kommunerna och skolorna. Riksrevisionsverket (RRV)

menar dock att arbetsgruppen i sitt förslag till försöksverksamhet låtit

hur-aspekten nästan helt tränga ut om-aspekten.

Flertalet remissinstanser förordar en försöksverksamhet där alla kom-

muner, och deras skolor, inbjuds att delta. Skolverket, Högskoleverket,

Sollentuna kommun, Timrå kommun och LO förordar dock en försöks-

verksamhet begränsad till tjugo kommuner. Som skäl anför de båda myn-

digheterna bl.a. behovet att genom ett riktat urval säkerställa att olika

kommuntyper blir representerade i försöket. Även RRV har synpunkter

på representativiteten i urvalet, dock utan att ta ställning till alternativen.

Skolverket uppfattar dessutom det öppnare alternativet som ett smyginfö-

rande av en avskaffad nationell timplan.

Flertalet remissinstanser stöder förslaget om en femårig försöksverk-

samhet. Svenska Arbetsgivarföreningen (SAF), Malmö kommun, Umeå

kommun och Örebro kommun anser dock i likhet med arbetsgruppen att

ett beslut om huruvida den nationella timplanen kan tas bort eller ej bör

fattas efter tre år även om försöket pågår i fem år. Vissa remissinstanser,

t.ex. Svenska Kommunförbundet, Hallsbergs kommun, Lidköpings kom-

mun och Ljusdals kommun, förordar en kortare försöksperiod på tre år.

Skälen för regeringens bedömning: Försöksverksamheten bör enligt

regeringens uppfattning ha två syften att pröva om den nationella

timplanen kan tas bort och hur detta i så fall kan ske. För det första inne-

bär det att försöksverksamheten bör pröva om ett avskaffande av den na-

tionella timplanen får önskade effekter, nämligen att stärka och renodla

mål- och resultatstyrningen av skolan och därigenom ytterst ge eleverna

bättre förutsättningar att nå skolans mål. För det andra bör den pröva om

och i så fall på vilket sätt styrningen och kvalitetssäkringen av skolans

arbete behöver utvecklas om den nationella timplanen tas bort. Utgångs-

punkten är ett oförändrat uppdrag till skolan. Avsikten är inte att den na-

tionella timplanen skall ersättas med en kommunalt fastställd timplan.

 För att ge underlag för dessa bedömningar bör försöksverksamheten

innebära en fullständig befrielse från den nationella timplanens indelning

i tid per ämne eller ämnesgrupp. Under förutsättning att övriga kvalitets-

instrument används ger kursplanerna en tillräcklig grund för att målen

skall nås. En lokal arbetsplan som följs upp och utvärderas mot de natio-

nella målen, målen i skolplanen, uppföljning och utvärdering samt kvali-

tetsredovisningar är de instrument som även fortsättningsvis skall använ-

das. Det finns skäl att i försöksverksamheten särskilt iaktta hur skolorna i

försöksverksamheten ger eleverna möjlighet att göra egna val.

Ett avskaffande av den nationella timplanen bör stödja behovet av att

individuellt anpassa undervisningen för elever i behov av särskilt stöd.

Det är dock viktigt att särskilt följa hur behoven hos denna elevgrupp tas

om hand i försöksverksamheten, såväl i samband med kommunernas och

skolornas planering som vid uppföljning, utvärdering och kvalitetsredo-

visning.

Den totala minsta garanterade undervisningstiden bör gälla även för

skolor inom försöksverksamheten. Undervisning utan timplanen föränd-

rar inte behovet av tid i skolan. Snarare tydliggörs behovet av den tid

som krävs för att eleverna skall nå målen. Tid krävs också för att skolan

skall kunna planera sin undervisning efter målen att sträva mot.

Krav för deltagande

För att få möjlighet att delta i försöksverksamheten bör kommunen upp-

fylla nationellt fastställda krav. I stort understryker dessa de krav som

redan ställs på kommuner inom ramen för mål- och resultatstyrningen.

Kommunen skall således ha en aktuell skolplan som kontinuerligt följs

upp och utvärderas samt rutiner för att upprätta årliga kvalitetsredovis-

ningar. Kommunen bör emellertid också kunna redovisa syftet med att

delta i försöksverksamheten, ansvarsfördelningen i kommunen för för-

söksverksamheten, hur och inom vilka områden deltagande skolor skall

stödjas samt planerade insatser för kvalitetssäkring av skolans verksam-

het under försöket.

För att en skola skall kunna anslutas till försöksverksamheten bör även

den uppfylla nationellt fastställda krav. Den skall ha en lokal arbetsplan

samt rutiner för kvalitetsredovisningar vid varje skola i försöksverksam-

heten. Vidare bör varje skola redovisa syftet med sitt deltagande, hur an-

sökan har förankrats hos personal, elever och föräldrar, hur rektor och

lärare avser att kvalitetssäkra utbildningen samt vilken kompetensut-

veckling som krävs för skolans personal.

Såväl kommun som skola bör årligen redogöra för, följa upp och ut-

värdera försöksverksamheten. Detta kan ske i samband med ordinarie

uppföljning och utvärdering av skolplanen respektive den lokala arbets-

planen och/eller i samband med kvalitetsredovisningen. Kommunen och

skolan bör också vara beredda att informera andra kommuner och skolor

om genomförande och utvärderingsresultat, ge representanter för kom-

munledning, skolledning och lärare möjlighet att delta i nätverksmöten,

seminarier och uppföljningskonferenser samt delta i nationella utvärde-

ringar och uppföljningar, liksom i forskningsprojekt.

Regeringen anser att det bör ankomma på den delegation som föreslås

bli ansvarig för försöksverksamheten (se vidare i avsnitt 5.3) att mer i

detalj fastställa de krav som skall ställas på deltagande kommuner och

anslutna skolor samt vilka krav som skall ställas på deras rapportering.

Försöksverksamhetens omfattning

Av regeringens proposition Läroplan för det obligatoriska skolväsendet,

förskoleklassen och fritidshemmen m.m. (prop. 1997/98:94) framgår att

arbetsgruppens uppdrag var att utforma en försöksverksamhet där ett be-

gränsat antal kommuner skulle ges möjlighet att delta. Arbetsgruppen

presenterade två alternativa förslag till omfattning av försöksverksamhe-

ten. Det första alternativet innebär att ett tjugotal kommuner och ett be-

gränsat antal skolor som uppfyller de ovan redovisade kraven ges möjlig-

het att delta. Det andra innebär att alla intresserade kommuner, och deras

skolor, som uppfyller kraven inbjuds att delta.

Regeringen förordar att alla kommuner skall inbjudas till försöksverk-

samheten. För att en kommun skall ges möjlighet att delta skall den upp-

fylla de preciserade kraven. Regeringen bedömer att urvalet bör begrän-

sas till högst ett åttiotal kommuner. Begränsningen är rimlig både utifrån

vilket antal som kan förväntas ha intresse att delta och samtidigt fylla

kraven samt mot bakgrund av det antal som är praktiskt möjligt att följa

inom ramen för en försöksverksamhet. Med detta antal bör det dessutom

finnas goda förutsättningar att göra lämpliga urval för utvärderingen av

försöksverksamheten, vilket i sin tur ger förutsättningar för en utvärde-

ring av god kvalitet. Den föreslagna delegationen bör besluta om vilka

kommuner som skall ingå i försöksverksamheten.

Regeringen förordar, i likhet med arbetsgruppen och flertalet remissin-

stanser som yttrat sig i frågan, att kommunerna i försöksverksamheten

bör svara för urvalet av skolor och därmed ansluta dessa till försöket.

Detta stämmer väl överens med ansvarsfördelningen mellan stat och

kommun och med de processer som sannolikt kommer att ske i berörda

kommuner och skolor. När en kommun ges klartecken att delta återstår

mycket arbete på skolorna med att utveckla syftet med att delta och att

förankra detta hos personal, elever och föräldrar. Kommunen skall såle-

des pröva om intresserade skolor fyller de fastställda kraven för att få

delta för att sedan anmäla de skolor som valts ut till den delegation som

föreslås leda försöksverksamheten.

Regeringen är positiv till att knyta några fristående skolor till försöks-

verksamheten, trots att den nationella timplanen inte är formellt bindande

för dem. Förslaget stöds bl.a. av Skolverket och Friskolornas Riksför-

bund. Skolverket menar att timplanen trots allt spelar en viktig roll även i

förhållande till de fristående skolorna, genom att såväl godkännande som

tillsyn har den nationella timplanen som viktig referenspunkt. Delegatio-

nen bör svara för urvalet av fristående skolor som knyts till försöksverk-

samheten.

Försöksverksamhetens längd

En femårig försöksverksamhet får stöd av många remissinstanser, t.ex.

Skolverket och lärarorganisationerna. Vissa remissinstanser, framför allt

kommuner, anser dock att fem år är en för lång period för att avvakta en

slutlig bedömning. Några menar att timplanen bör tas bort utan föregå-

ende försöksverksamhet.

Regeringen menar att huvudalternativet bör vara att försöksverksam-

heten skall pågå i fem år, men utesluter inte att det kan vara möjligt att ta

ställning till om den nationella timplanen kan avskaffas redan efter tre år.

Detta förutsätter att det då föreligger en tillfredsställande uppföljning och

utvärdering. Ett ställningstagande efter tre år skulle innebära att försöks-

verksamheten i praktiken avslutas efter denna tidpunkt. Vissa mer ut-

vecklingsinriktade insatser skulle trots detta kunna fortgå och rapporteras

vid en senare tidpunkt.

Starttidpunkt

Det är önskvärt att försöksverksamheten kommer i gång så snart det är

möjligt. Regeringen bedömer dock att försöket kan starta först hösttermi-

nen år 2000. Detta med hänsyn till den nationella beslutsprocessen samt

de beslutsprocesser och det förberedelsearbete som krävs i kommuner

och skolor. Även för skolor som redan i utgångsläget uppfyller de krav

som ställs för deltagande krävs tid för att förankra beslutet hos elever,

föräldrar och personal.

Under förutsättning att riksdagen delar regeringens bedömning avser

regeringen att påskynda arbetet med att utforma en förordning om för-

söksverksamhet. Enligt 15 kap. 4 § skollagen får försöksverksamhet an-

ordnas inom det offentliga skolväsendet enligt föreskrifter som meddelas

av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. I sådana före-

skrifter får undantag göras från organisatoriska bestämmelser i skollagen.

Enligt regeringens bedömning kan de särskilda föreskrifter som behövs

för försöksverksamheten ges inom ramen för detta bemyndigande.

När beslutet om föreskrifter för försöksverksamheten är fattat bör den

ansvariga delegationen bjuda in kommunerna att delta i försöksverksam-

heten. Det innebär att de första kommunerna bör kunna få besked under

vintern 1999/00 om att de kan starta försöket hösten år 2000.

5.3 Styrning och utvärdering av försöksverksamheten

Regeringens bedömning: Försöksverksamheten bör ledas och följas

upp av en delegation med representanter för staten, Svenska Kom-

munförbundet, lärarorganisationerna och skolledarna.

Försöksverksamheten kommer att utvärderas.

Arbetsgruppens bedömning: Stämmer i huvudsak överens med rege-

ringens. Arbetsgruppen redovisade dock, utan att ta ställning, två alter-

nativ för styrning av försöksverksamheten.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har kommenterat

ansvarsfördelningen för försöksverksamheten på central nivå. Lärarför-

bundet och Lärarnas Riksförbund förordar i sitt gemensamma remissvar

alternativet där försöksverksamheten leds av en delegation eller kom-

mitté. Denna uppfattning delas av flera kommuner. Skolledarna ser med

tillfredsställelse att olika intressenter på nära håll blir delaktiga, men för-

ordar inte något av alternativen. Skolverket framhåller däremot vikten av

att uppföljningen och utvärderingen av försöksverksamheten ligger på

sektorsmyndigheten. Även ansvaret för att samordna utvecklings- och

stödinsatser bör ligga på Skolverket. RRV betonar vikten av att försöks-

verksamheten leds så att den inte får karaktären av en organisation för

förhandling mellan olika partsintressen. Bland annat Handikappom-

budsmannen framför att handikapporganisationerna bör göras delaktiga i

styrningen av försöksverksamheten.

Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig över frågan om den nationella

uppföljningen och utvärderingen. Några betonar dock dess betydelse.

RRV anser att arbetsgruppens beskrivning av den nationella utvärde-

ringen inte tydliggör ansvaret för densamma.

Ett flertal remissinstanser understryker betydelsen av forskningsinsat-

ser. Skolverket förordar dock att medel i stället för till forskning avsätts

för grundliga, forskningsanknutna utvärderingar och implementerings-

studier.

Skälen för regeringens bedömning: Utan att ta ställning till frågan

anvisade arbetsgruppen två alternativ för hur ansvarsfördelningen för

försöksverksamheten kan utformas på nationell nivå. I det ena alternati-

vet görs Skolverket ensamt ansvarig att i samråd med övriga parter följa

och stödja försöket. I det andra tillsätter regeringen en delegation eller

kommitté för försöksverksamheten med representanter för berörda intres-

senter.

Regeringen anser att försöksverksamheten bör ledas av en delegation

med representanter för staten, Svenska Kommunförbundet, lärarorgani-

sationerna och skolledarna. På detta sätt görs olika intressenter delaktiga

i försöksverksamheten. Det är betydelsefullt främst med anledning av de

utvecklings- och stödinsatser som krävs i samband med försöksverksam-

heten, men också för uppföljningen och utvärderingen av densamma. De-

legationen bör söka samverkan med övriga intressenter, såsom elevorga-

nisationerna, Riksförbundet Hem och Skola och handikapporganisatio-

nerna.

Delegationen bör ges ett övergripande ansvar för styrning av försöks-

verksamheten, dvs. för utveckling och stöd samt uppföljning och

utvärdering av försöksverksamheten. Utöver att ingå i delegationen bör

Skolverket också ges i uppdrag att biträda denna under såväl

ansökningsfasen som försöksperioden. Genom myndighetsansvaret för

skolan har verket dessutom ett generellt och oförändrat ansvar i

förhållande till de deltagande kommunerna och deras skola. Delegationen

bör vidare ges i uppdrag att initiera en fristående utvärdering av

försöksverksamheten samt bör också ha som uppdrag att stödja den

forskning som föreslås knytas till försöksverksamheten. Genom denna

lösning uppnås en hög grad av delaktighet för alla parter, samtidigt som

kraven på allsidighet i utvärderingen kan tillgodoses.

Uppföljning och utvärdering

Syftet med den nationella utvärderingen av försöksverksamheten är

främst att ge regering och riksdag underlag för att bedöma om den natio-

nella timplanen kan tas bort och hur detta i så fall kan ske. Det innebär

att utvärderingen systematiskt skall undersöka och värdera om och hur

kommunerna uppfyller de olika krav som ställs. Den nationella utvärde-

ringen skall värdera om kommunernas och skolornas uppföljning, utvär-

dering och egenkontroll är tillräcklig för att garantera kvalitet och lik-

värdighet. Utvärderingen bör vidare ge underlag för att bedöma om det

krävs justeringar i de nationella måldokumenten om den nationella

timplanen tas bort. I utvärderingen bör såväl elevers, lärares som föräld-

rars erfarenheter utgöra en grund.

Forskning

Regeringen menar att en försöksverksamhet utan nationell timplan är

intressant från forskningssynpunkt bl.a. genom att erbjuda möjligheter att

jämföra skilda undervisningssituationer med varierande grad och art av

tidsstyrning. En forskningsinsats erbjuder helt andra möjligheter än

uppföljningen och utvärderingen att på ett fördjupat och långsiktigt sätt

studera hur en minskad tidsstyrning påverkar t.ex. det långsiktiga mål-

och resultatstyrningsarbetet, undervisningssituationen, undervisningsin-

nehållet samt det lokala samspelet mellan olika aktörer i skolan.

Det är naturligtvis orealistiskt att förvänta sig att forskningsinsatser i

anslutning till försöksverksamheten utan nationell timplan kan ge något

helt entydigt svar på frågan om vad som är bäst, t.ex. om elever generellt

sett lär sig mer eller mindre om tidsstyrningen minskar. Vad man med

säkerhet kan förvänta sig är ökad kunskap om processerna bakom elevers

och lärares tidsanvändning i samspel med övriga faktorer av betydelse

för lärandet.

Mot denna bakgrund, samt det bifall som arbetsgruppens förslag till

forskningsinsats fått hos remissinstanserna, finner regeringen det angelä-

get att forskning kommer till stånd i anslutning till försöksverksamheten.

Eventuella forskningsinsatser bör kunna fortgå även efter att

försöksverksamheten har avslutats.

6 Det individuella programmets utveckling

6.1 Tydligare reglering av det individuella programmet

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 kap. 4 b § skollagen

(1985:1100) förtydligas med innebörden att ett individuellt programs

huvudsakliga syfte är att förbereda eleven för studier på ett nationellt

eller specialutformat program. Bestämmelsen om udda yrken tas bort.

Bestämmelsen om att det individuella programmet skall möta

speciella behov ändras.

Skollagen ändras så att även landsting, efter överenskommelse med

en kommun, skall kunna anordna utbildning på ett individuellt

program.

Regeringens bedömning: Hela eller delar av en nationellt fastställd

kursplan bör kunna ingå i den individuella studieplanen för en elev på

ett individuellt program. De kunskaper en elev har fått på en del av en

kurs bör dokumenteras i form av ett intyg.

Arbetsgruppens förslag: Sammanfaller i huvudsak med regeringens

förslag. En möjlighet att dela upp omfattande kurser i delkurser bör

införas på de individuella programmen. Denna möjlighet bör begränsas

till längre kurser i yrkesämnen och ingen delkurs skall kunna vara mindre

än 50 gymnasiepoäng. En delkurs från ett individuellt program bör kunna

ingå i ett slutbetyg från det nationella program som eleven senare följer.

Remissinstanserna: Nästan samtliga instanser tillstyrker att

regleringen tydliggörs och att preparandsyftet understryks. Samtliga

instanser som yttrat sig i frågan, tillstyrker förslaget att landsting skall få

anordna individuella program. Majoriteten av instanserna ansluter sig

även till förslaget att kunna dela upp längre kurser i yrkesämnen i

delkurser. Åsikterna går dock isär något om hur detta skall gå till samt

om betyg skall sättas. Flera kommuner menar att delkurser gör målen

mer överblickbara för eleven samt ger snabbare bekräftelse. Tomelilla

kommun menar att förutsättningarna ökar för att skapa en

studieuppläggning som överensstämmer med elevens intresseinriktning

om föreslaget om delkurser införs. Några instanser motsätter sig dock

förslaget, t.ex. Statens skolverk, som anser att de målrelaterade

kursplanerna och de därtill kopplade betygskriterierna inte kan delas upp

i delkurser. Vidare bör en elev i stället för betyg på delkurser få ett intyg

som följer eleven till det nationella programmet. Skolverket hänvisar till

det pågående arbetet inom verket med modulisering av kurser i

gymnasieskolan. Skolledareföreningen och Lärarförbundet menar att ett

system med delkurser kan utgöra hinder för eleverna att se helheten i

yrkesämnet.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det individuella

programmet är ett viktigt redskap för kommunerna att kunna erbjuda

ungdomar, som av olika skäl inte påbörjat eller avbrutit ett nationellt eller

specialutformat program, en gymnasieutbildning. Inom det individuella

programmet finns unika möjligheter att möta elevers olika behov och

förutsättningar. Utan att frånta grundskolan dess ansvar för elevernas

resultat, anser regeringen att kvaliteten på och utvecklingen av det

individuella programmet är central för att kunna ge alla ungdomar

förutsättningar att skaffa sig en gymnasieutbildning. Regeringen delar

arbetsgruppens slutsats att det individuella programmet generellt behöver

utvecklas vidare, liksom den lokala uppföljningen av eleverna och

utvärderingen av verksamheten. Att stödja och stimulera en sådan

utveckling blir inte minst viktig mot bakgrund av att behörighetsregler

införts för antagning till gymnasieskolan.

Införandet av behörighetsreglerna för antagning till gymnasieskolan

har lett till att betydligt fler elever nu går på det individuella programmet

jämfört med läsåret 1997/98. I oktober 1998 gick drygt 15 300 elever på

det individuella programmets årskurs 1, vilket motsvarar 13,2 % av

samtliga elever i gymnasieskolans årskurs 1. Detta är 1 900 fler jämfört

med året innan. Uppgifter visar att en relativt stor andel, över 50 %, av de

elever som år 1994 började årskurs 1 på det individuella programmet,

lämnat gymnasieskolan redan efter ett eller två år. Vidare är det totalt sett

bara 17 % av eleverna som inom fyra år fått ett slutbetyg. Regeringen har

gett Skolverket i uppdrag att följa elevströmmarna till och från samt

inom gymnasieskolan, och särskilt uppmärksamma i vilken utsträckning

elever som går över från ett individuellt program till ett nationellt

program, klarar av att fullfölja sina studier.

Den särskilda arbetsgrupp som haft i uppdrag att se över det

individuella programmet har i rapporten PRIV en ny väg till ett

nationellt program (Ds 1998:27), konstaterat att kvaliteten på

utbildningen skiftar mycket mellan olika kommuner. I flera kommuner

har den pedagogiska utvecklingen kommit långt. Eleverna upplever för

första gången att de får stöd, blir sedda och får en undervisning som är

anpassad till deras egen nivå. I många kommuner behöver dock

kvaliteten på det individuella programmet höjas.

Om kvaliteten på utbildningen höjs ökar möjligheterna för fler elever

att studera vidare. I syfte att bl.a. öka förutsättningarna för fler elever att

gå över till studier på ett nationellt program och för att stärka elevernas

motivation till studier samt höja statusen på det individuella programmet,

har regeringen beslutat att betyg skall kunna sättas på grundskoleämnen

av lärare på det individuella programmet och att dessa betyg skall

tillgodoräknas eleven när denne söker till ett nationellt program.

Nuvarande bestämmelser

Bestämmelser om det individuella programmet finns i 5 kap. skollagen

(1985:1100) och i gymnasieförordningen (1992:394). Enligt 5 kap.

skollagen är varje kommun skyldig att erbjuda utbildning på nationella,

specialutformade eller individuella program i gymnasieskolan för

samtliga ungdomar som är bosatta i kommunen och som avslutat

grundskoleutbildning eller motsvarande utbildning.

Enligt nuvarande bestämmelser kan det individuella programmet syfta

till att stimulera eleven att senare gå över till ett nationellt eller

specialutformat program eller att göra det möjligt för en elev att genom

lärlingsutbildning förena en anställning som syftar till yrkesutbildning

med studier av vissa ämnen i gymnasieskolan. Programmet kan också

användas för utbildningar för udda yrken samt för att möta elevers

speciella behov.

Bestämmelserna behöver förtydligas

I syfte att stödja en utveckling där fler elever på det individuella

programmet går över till studier på ett nationellt eller specialutformat

program, anser regeringen att bestämmelserna om det individuella

programmet i 5 kap. 4 b § skollagen bör renodlas och förtydligas.

Regeringen anser, i likhet med arbetsgruppen, att det individuella

programmets huvudsyfte, att förbereda eleverna för studier på ett

nationellt eller specialutformat program, bör tydliggöras i skollagen.

Detta får stöd av nästan samtliga remissinstanser, bl.a. Skolverket.

Skolledarna menar att tydlighet och struktur är särskilt viktigt för det

individuella programmet. SIH tillstyrker också att preparandsyftet

markeras, eftersom det finns en risk för att det individuella programmet i

dag först och främst ses som ett alternativ till de nationella programmen

för vissa elevgrupper.

Vidare anser regeringen, i likhet med arbetsgruppen och flera

remissinstanser, att bestämmelsen i skollagen om udda yrken skall

slopas. Bestämmelsen kom till innan möjligheten till utbildning på

specialutformade program infördes. Utbildningar för udda yrken

anordnas i dag huvudsakligen antingen inom specialutformade program

inom hantverksprogrammet eller som en variant av det individuella

programmets lärlingsutbildning och den nya moderna

lärlingsutbildningen. Bestämmelsen saknar i dag därför aktualitet.

Statens institutionsstyrelse (SiS) menar dock att möjligheten att anordna

utbildning för udda yrken bör finnas kvar med tanke på den utbildning

med speciell yrkesinriktning som ändå bedrivs inom ramen för det

individuella programmet. Regeringen anser att den utbildning med

mycket speciell yrkesinriktning som fortfarande anordnas inom det

individuella programmets ram och inte räknas som vare sig

lärlingsutbildning eller specialutformat program, täcks in av 5 kap. 4 b §

femte punkten skollagen (lydelse enligt SFS 1999:180).

Regeringen anser vidare att skollagens bestämmelse om att det

individuella programmet kan möta elevers speciella behov skall ändras

med innebörden att det främst är speciella utbildningsbehov som skall

tillgodoses. Regeringen vill betona att det individuella programmets

funktion är att möta varje elevs speciella behov. På programmet går

dessutom ett antal elever som av olika skäl aldrig går över till ett

nationellt eller specialutformat program. Regeringen vill understryka

vikten av att även dessa elever får en utbildning av hög kvalitet som så

långt som möjligt motsvarar de kunskapskrav som arbetsmarknad och

samhälle ställer. Inom det individuella programmet finns bl.a. elever från

särskolan, elever med stora inlärningssvårigheter och elever med någon

form av funktionshinder. Regeringen anser generellt att dessa grupper

och den utbildning som de erbjuds framöver bör ägnas större

uppmärksamhet. Skolverket har fått i uppdrag att särskilt följa upp vilka

konsekvenser de nya behörighetsreglerna fått och bl.a. se över vilka

alternativa studier som erbjudits de elever som inte nått betyget Godkänd

i de behörighetsgivande ämnena.

Regeringen vill i sammanhanget understryka betydelsen av att den

individuella studieplan som skall upprättas för varje elev på det

individuella programmet, verkligen utformas utifrån varje elevs behov

och följs upp och utvärderas samt revideras vid behov och att detta sker

tillsammans med eleven och i förekommande fall elevens

vårdnadshavare. Av planen bör bl.a. framgå utbildningens syfte och mål

samt vilka kurser och vilken praktik som eleven skall följa. Förutom

betyg i avklarade ämnen och nationella kurser, skall ett intyg som visar

vad studieplanen innehållit och omdöme om resultaten ges eleven efter

genomgången utbildning. För de elever som inte går vidare till ett

nationellt program måste det finnas okonventionella utbildningsalternativ

som så långt som möjligt möter den enskilde elevens behov och

förutsättningar. Betydelsen av detta understryks också av många

remissinstanser. Begreppet speciella behov förväxlas dock ofta med

 särskilda behov och det finns exempel på individuella program som

nästan helt saknar utbildningsinslag. För att tydliggöra att det

individuella programmet främst skall erbjuda utbildning och därmed

möta speciella utbildningsbehov som inte kan tillgodoses inom ramen för

de nationella eller specialutformade programmen, föreslår regeringen att

bestämmelsen om speciella behov ändras. Förslaget får stöd från bl.a.

Alingsås kommun och Landstingsförbundet. Regeringen vill dock betona

att denna nya formulering även kan inrymma verksamhet av mer socialt

stödjande karaktär i kombination med utbildning.

Vad gäller den lärlingsutbildning med dubbelt huvudmannaskap som

kan anordnas inom ramen för det individuella programmet, vill

regeringen hänvisa till det pågående pilotprojektet om en ny modern

lärlingsutbildning som införs från och med hösten år 2000 i

gymnasieskolan som en alternativ studiemöjlighet inom nationella och

specialutformade program. Den arbetsgrupp som tillsatts inom

Utbildningsdepartementet för att behandla frågor om samverkan mellan

skola och arbetsliv, kommer fram till dess att, i enlighet med riksdagens

beslut med anledning av propositionen Gymnasieskola i utveckling

kvalitet och likvärdighet (prop. 1997/98:169, bet. 1998/99:UbU3, rskr.

1998/99:160), ytterligare bereda lärlingsutbildningens innehåll och

struktur. Arbetsgruppen kommer i detta sammanhang även att diskutera

den lärlingsutbildning som anordnas inom ramen för det individuella

programmet.

Möjlighet för landsting att anordna individuella program

Av 5 kap. 6 § skollagen framgår att landstingen får anordna utbildning på

sådana nationella program som avser naturbruk och omvårdnad. Efter

överenskommelse med en kommun får ett landsting även anordna

utbildning på andra nationella program. Vidare kan ett landsting enligt 5

kap. 13 a § skollagen efter överenskommelse med en kommun anordna

utbildning på specialutformade program.

Regeringen har erfarit att det finns behov av att anordna

programinriktat individuellt program (PRIV) inom naturbruksområdet.

Landstinget i Uppsala län understryker värdet av att kunna anordna

individuella program inom naturbruksgymnasierna, där också goda

möjligheter finns att anordna arbetsplatsförlagd utbildning (APU).

Möjligheterna för ett landsting att anordna utbildning inom ramen för ett

individuellt program är för närvarande dock mycket begränsade.

Av skollagen framgår att ett individuellt program anordnas av

hemkommunen eller annan kommun, eller om utbildningen är avsedd för

en grupp elever, en annan kommun i samverkansområdet. Med hänsyn

till eleven och dennes önskemål om utbildning, anser regeringen att

utbildning inom ramen för ett individuellt program skall kunna bedrivas

även av ett landsting. Därför skall ett landsting efter överenskommelse

med en kommun få anordna utbildning på det individuella programmet.

För att detta skall bli möjligt krävs ändring av 13 a § skollagen.

Möjlighet till indelning av omfattande kurser i delkurser

Vissa nationella kurser upplevs av många elever på det individuella

programmet som långa med följden att de ibland avstår från att läsa

kursen helt och hållet. Ofta handlar det inte om att eleverna inte skulle

klara kursernas innehåll i sig, utan om att eleverna av olika skäl behöver

betydligt längre tid än den som ges och mer överblickbara mål.

Arbetsgruppen föreslog därför att längre nationella kurser skall kunna

delas upp i delkurser på det individuella programmet.

Den individuella studieplan som skall upprättas för varje elev på ett

individuellt program kan innehålla både praktik och studier i ämnen på

grundskolenivå samt studier enligt såväl nationellt fastställda kurser som

lokalt fastställda kurser. En förutsättning för att kunna tillgodoräkna

erhållna gymnasiepoäng vid senare studier på nationellt program är att

poängen avser kurser som kan ingå i ett nationellt program. De nationellt

fastställda kurser som gäller för nationella program kan inte delas upp i

delkurser, något som också Skolverket framför i sitt remissyttrande.

Delkurser, och betyg på dessa, bör enligt regeringens uppfattning således

inte införas på det individuella programmet. Regeringen vill i

sammanhanget nämna att Statens skolverk i april 1999, i enlighet med

riksdagens beslut att möjligheterna bör prövas för en etappindelning av

kärnämnena med anledning av propositionen Gymnasieskola i utveckling

 kvalitet och likvärdighet, fått i uppdrag att dela upp nationella kurser i

moduler samt att pröva en uppdelning av kurserna i kärnämnena svenska,

engelska och matematik i kortare kurser om lägst 50 gymnasiepoäng.

Syftet med arbetsgruppens förslag kan dock uppnås genom att det i

elevens individuella studieplan anges vilka delar av en nationell kursplan

som skall ingå liksom om kunskaper för detta skall inhämtas på en

arbetsplats eller i gymnasieskolan. Regeringen vill återigen understryka

betydelsen av att den individuella studieplanen verkligen är individuellt

anpassad och används som ett levande planeringsunderlag för

verksamheten. Vidare skall ett intyg utfärdas som följer eleven till det

nationella programmet. Intyget skall ange vilka mål eleven klarat av

inom ramen för en kurs samt omfatta ett omdöme om elevens prestation.

Det bör ankomma på regeringen att meddela föreskrifter med denna

innebörd.

6.2 Utvecklingen av programinriktade individuella

program PRIV

Regeringens förslag: En elev skall kunna söka sådan utbildning som

särskilt inriktas mot studier på ett nationellt eller specialutformat

program.

Regeringens bedömningar: De programinriktade individuella

program som bör erbjudas elever inom ramen för det individuella

programmet skall, förutom studier i grundskoleämnen och kärnämnen,

innehålla gymnasiekurser i främst yrkesämnen. Elever som tar del av

nationella kurser i yrkesämnen skall erbjudas arbetsplatsförlagd

utbildning (APU). Styrelsen för utbildningen skall bestämma

omfattningen av APU för varje elev. Förslaget om utformning av

programinriktade individuella program, liksom förslaget att elever

skall erbjudas APU, medför ändringar i gymnasieförordningen

(1992:394).

Regeringen planerar att stödja och stimulera utvecklingen av

programinriktade alternativ inom det individuella programmet.

Arbetsgruppens förslag: Sammanfaller med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Nästan samtliga instanser tillstyrker förslaget om

att elever skall kunna söka programinriktade studievägar inom det

individuella programmet samt vad sådana studievägar skall innehålla.

Särskilt positiva är kommunerna som pekar på att förslagen ligger väl i

linje med utvecklingen lokalt. Några instanser, bl.a. Svenska

Kommunförbundet, framhåller att det är viktigt att kunna erbjuda

eleverna både praktik och APU. TCO, LR och Lärarförbundet är de

instanser som är negativa till PRIV. De menar att förslagen medför en

risk för att det individuella programmet tar över ansvaret från

grundskolan för elevernas grundskoleresultat.

Skälen för regeringens förslag och bedömningar: Regeringen vill

understryka grundskolans skyldighet att tidigt uppmärksamma de elever

som är i behov av särskilt stöd. Grundskolans användning av

åtgärdsprogram behöver utvecklas. Regeringen anser att det är angeläget

att de elever som inte når upp till betyget Godkänd i matematik, svenska

alternativt svenska som andraspråk och engelska i årskurs 9, noggrant

följs upp och att de insatser som grundskolan vidtagit utvärderas. En elev

som inte får betyg i ett grundskoleämne har rätt till ett skriftligt omdöme

som beskriver elevens arbete och utveckling. Ett sådant dokument är

viktigt för eleven och kan bidra till att förmedla information till den

mottagande gymnasieskolan och utgöra ett värdefullt underlag till den

individuella studieplan som skall upprättas för varje elev på det

individuella programmet.

Gymnasieskolan måste kunna möta även de elever som av olika skäl

inte nått upp till behörighetsbestämmelserna för att kunna tas in på ett

nationellt eller specialutformat program. Att utveckla det individuella

programmet är således inte ett sätt att frånta grundskolan dess ansvar

utan ett sätt att utveckla kvaliteten inom gymnasieskolan.

I syfte att öka andelen elever som går över från ett individuellt

program till ett nationellt eller specialutformat program, bör

kommunerna erbjuda eleverna programinriktade individuella program,

PRIV, inom ramen för det individuella programmet. Riksdagens beslut

med anledning av förslag i propositionen Gymnasieskola i utveckling

kvalitet och likvärdighet, innebär en ändring av 5 kap. 4 b § skollagen så

att det nu tydligt visas på möjligheten att särskilt inrikta undervisningen

inom ett individuellt program mot ett nationellt eller specialutformat

program. Ändringen träder i kraft den 1 juli 1999.

Utöver det som nämnts i ovan nämnda proposition om

programinriktade individuella program PRIV vill regeringen anföra

följande. En elev skall kunna söka utbildningen, vilket ställer krav på

tydliga mål och tydlig struktur liksom på god information samt studie-

och yrkesvägledning. Genom att söka PRIV kan eleverna tydligt se

utbildningen som ett led i en studieväg. Vidare ökar möjligheterna till en

bra planering för skolan. Att en elev skall kunna söka PRIV uttrycks i

lagförslaget som att utbildningen skall utformas för en grupp elever.

Regeringen vill i detta sammanhang betona att PRIV skall anpassas

individuellt, efter varje elevs intresse, behov och förutsättningar.

PRIV riktar sig främst till elever som saknar behörighet till de

nationella programmen i gymnasieskolan och som har för avsikt att söka

sig till ett nationellt eller specialutformat program med yrkesämnen.

Även elev som har nått behörighet, kan av olika skäl vara en målgrupp

för PRIV, vilket framhållits av flera remissinstanser. Elever som går ett

PRIV skall utöver studier i grundskoleämnen och kärnämnen ges

möjlighet att studera gymnasiekurser i främst yrkesämnen från respektive

nationellt program. Det är viktigt att eleven får möjlighet att ta del av

kurser inom yrkesämnena för att komma en bit på väg in på ett nationellt

program. Eleven skall ha möjlighet att läsa hela eller delar av

gymnasiekurser (se ovan), som sedan kan tillgodoräknas eleven när

denne kommer in på det nationella programmet. I sammanhanget vill

regeringen understryka att den individuella studieplanen också skall

användas för elever på ett programinriktat alternativ. Av planen bör

framgå syftet med utbildningen, vilka kurser eleven skall följa, vilken

praktik och/eller APU som ingår och var denna äger rum, samt de mål

som skall uppnås efter genomgången utbildning.

Regeringen delar arbetsgruppens bedömning att en kvalitetshöjning av

praktikinslagen på det individuella programmet är nödvändig för att

praktiken verkligen skall bli en del av utbildningsvägen och inte

uppfattas som ett alternativ till den. Högre krav bör ställas på praktikens

kvalitet. Regeringen anser därför att elever som inom PRIV läser

nationella kurser i yrkesämnen, till skillnad mot i dag, skall erbjudas

APU. Många remissinstanser stödjer förslaget, t.ex. Skolverket och TCO,

som framför att en kvalitetshöjning av praktiken skulle kunna öka

målinriktningen i studierna. Styrelsen för utbildningen skall besluta om

omfattningen av APU för varje elev. Styrelsen kan givetvis delegera

detta ansvar. Elever skall även fortsättningsvis kunna ta del av praktik

och kunna kombinera denna med APU om sådana behov finns.

Regeringen avser att ändra bestämmelserna i gymnasieförordningen

mot bakgrund av vad som anförts ovan.

6.2.1 Utvecklingen behöver stimuleras

Arbetsgruppen visade att det individuella programmet ofta tilldelas små

resurser, vilket påverkar möjligheterna att bl.a. erbjuda ett varierat utbud.

Ofta räcker inte resurserna till för att organisationen runt det individuella

programmet skall kunna upparbeta ett nödvändigt samarbete med de

övriga programmen. Konsekvensen blir att många individuella program

erbjuder få valmöjligheter, vilket riskerar att minska möjligheterna för

eleverna att gå vidare till ett nationellt eller specialutformat program.

Genom att staten under de senaste åren kraftigt ökat statsbidragen till

kommunerna bör ökade förutsättningar finnas för kommunerna att ge

mer resurser till det individuella programmet. Regeringen vill i

sammanhanget understryka att en satsning på gymnasieskolans

individuella program för kommunen som huvudman kan innebära att

andra kostsamma åtgärder för individ och samhälle kan undvikas senare.

I 1999 års ekonomiska vårproposition (prop. 1998/99:100) föreslås att

resurser som beräknats för genomförandet av försöksverksamhet med

lärlingsutbildning, skall få användas till kvalitetsförbättrande insatser för

yrkesutbildningar i gymnasieskolan generellt. För att stödja utvecklingen

av det individuella programmet, planerar regeringen att, inom ramen för

dessa resurser, starta ett utvecklingsprojekt i syfte stimulera och stödja

utvecklingen av PRIV. Regeringen planerar också att ge Skolverket i

uppdrag att följa och utvärdera projektet samt sprida kunskap och

erfarenheter från deltagande kommuner.

7 Kurser inom det estetiska ämnesområdet

samt idrott och hälsa inom gymnasial

vuxenutbildning

7.1 En historisk tillbakablick

Det estetiska ämnesområdet

Frågan om det estetiska ämnesområdets hemvist inom vuxenutbildningen

har ingått i ett stort problemkomplex och var aktuell redan innan den

kommunala vuxenutbildningen kom till. Det har framför allt handlat om

hur utbildningar kategoriserats i termer av om de å ena sidan gett

specifika yrkeskvalifikationer eller behörighet för vidare studier eller om

de å andra sidan inriktats mot personlighetsutvecklande verksamhet.

Utbildningsutbudet inom komvux var redan från början i stort sett

detsamma som inom ungdomsskolan. Kurser i konst- och musikhistoria,

musik och teckning kunde anordnas i komvux men betyg i dessa ämnen

krävdes inte för avgångsbetyg.

Läsåret 1982/83 fick komvux sin första egna läroplan, Lvux 82. I

läroplanen för grundskolan, Lgr 80, hade ämnet teckning uppgått i det

nya ämnet bild men någon motsvarighet infördes inte i Lvux 82. Efter

något år kom kompletteringar till Lvux 82 om den gymnasiala delen av

komvux som innebar bl.a. att kurser inom det estetiska området inte

skulle ingå i komvux kursutbud. I och med införandet av Lvux 82 har

nuvarande bestämmelser om vilka ämnen som får förekomma i komvux

varit gällande.

Gymnasiereformen som trädde i kraft år 1992 innebar stora föränd-

ringar för gymnasieskolan och komvux. En gemensam läroplan,

läroplanen för de frivilliga skolformerna Lpf 94, infördes.

Gymnasielinjerna ersattes med 16 nationella program, varav det estetiska

programmet utgör ett. Med införandet av Lpf 94 och vad som föreskrivs i

2 kap. 6 § förordningen (1992:403) om kommunal vuxenutbildning

bibehölls den traditionella gränsdragningen inom vuxenutbildningen som

innebär att estetisk verksamhet och estetiska ämnen inte kan ingå i

komvux.

Idrott och hälsa

Ämnet gymnastik har av tradition ansetts som ett viktigt led i att fostra

barn och ungdomar. Efter hand har dock ämnet utvecklats till att mer

inrikta sig på folkhälsa.

Ett viktigt mål inom välfärdspolitiken har varit och är en god hälsout-

veckling hos befolkningen. Ur ett internationellt perspektiv har Sveriges

befolkning i dag en mycket god hälsa. Folkhälsa handlar dock inte enbart

om utvecklingen av det generella hälsoläget bland befolkningen utan

även om hur hälsan utvecklas inom olika befolkningsgrupper. Här finns

stora skillnader mellan olika socioekonomiska grupper.

Av regeringens proposition Idrott och motion för livet (prop.

1998/99:107) framgår att arbetare inte motionerar regelbundet i lika stor

utsträckning som tjänstemän, att andelen överviktiga är större bland

arbetare än bland tjänstemän och att andelen överviktiga ökar bland både

män och kvinnor.

När Lgr 80 infördes ändrades ämnet gymnastik till idrott. Denna för-

ändring avseende benämningen på ämnet infördes samtidigt i gymnasie-

skolan. I samband med införandet av läroplanen för obligatoriska skolan,

Lpo 94, och införandet av Lpf 94 ändrades benämningen idrott till idrott

och hälsa. För komvux bedömdes det dock inte finnas samma behov av

ämnet idrott och hälsa.

7.2 Gällande bestämmelser

Av 2 kap. 6 § första stycket förordningen (1992:403) om kommunal

vuxenutbildning framgår att gymnasial vuxenutbildning får förekomma i

alla ämnen som finns i gymnasieskolan med undantag av vad som där

hör till estetisk verksamhet, estetiska ämnen, idrott och hälsa,

specialidrott samt schack.

7.3 Det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa

införs i gymnasial vuxenutbildning

Regeringens förslag: Estetisk verksamhet, estetiska ämnen samt

idrott och hälsa skall kunna erbjudas i kommunal gymnasial

vuxenutbildning.

Regeringens bedömning: Estetisk verksamhet samt idrott och

hälsa kurs A bör inte utgöra kärnämnen i gymnasial vuxenutbildning

och bör inte heller kunna ingå i ett slutbetyg. Estetiska ämnen och

ämnet idrott och hälsa kurs B bör dock kunna ingå i ett slutbetyg.

Kunskapslyftskommitténs och Skolverkets förslag: Sammanfaller i

stort med regeringens förslag och bedömning.

Remissinstanserna: Instämmer i stort i Kunskapslyftskommitténs för-

slag och ställningstaganden. Studieförbundet Vuxenskolan anser att

estetiska ämnen inom gymnasieskolans estetiska program skall kunna

erbjudas inom all vuxenutbildning, men hävdar att man bör finna en

gränsdragning till folkbildningen som bygger vidare på den sedan många

år tillämpade gränsdragningen mellan folkbildningen och komvux.

Folkuniversitetet anser att estetiska kurser inte bör vara en uppgift för

kommunal vuxenutbildning. Riksförbundet för kommunal och statlig

vuxenutbildning (Rvux), Lärarnas Riksförbund (LR) samt ett antal kom-

muner anser att även idrott och hälsa skall kunna förekomma i komvux.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Vuxenutbildningen

befinner sig i dag i en dynamisk period där bl.a. arbetsmarknadens krav

och utbildningspolitiska förändringar driver på utvecklingen. Regeringen

konstaterar att samhällsförändringen nu lett till att det finns skäl att ge

kurser inom gymnasial vuxenutbildning även inom det estetiska

ämnesområdet och kurser i idrott och hälsa. Detta har också visat sig

angeläget det senaste året, inte minst mot bakgrund av det flertal

dispensansökningar från kommuner runt om i landet som regeringen

beviljat. De dispenser som beviljats avser både det estetiska ämnesom-

rådet och ämnet idrott och hälsa. Dispenser har exempelvis beviljats för

att anordna utbildningar med inslag av kurser inom det estetiska

ämnesområdet som ett led inför kommande yrkesutövning för bl.a.

invandrargrupper. Kurser med inslag av estetiska ämnen har erbjudits

studerande för att ge möjlighet att komma in på högre konst- eller

musikutbildningar. Dispenser har också beviljats för estetiska ämnen och

idrott och hälsa för att anordna kurser för studerande med inriktning mot

läraryrket, friskvårdsarbete eller likartade verksamheter.

Regeringens förslag öppnar möjlighet för studerande att läsa ämnen

inom det estetiska ämnesområdet samt idrott och hälsa, och ger

kommunerna möjlighet att anordna dessa kurser. Kurserna Estetisk

verksamhet och Idrott och hälsa kurs A utgör kärnämnen i

gymnasieskolan och är därmed obligatoriska i ett slutbetyg från

gymnasieskolan. Enligt nuvarande regler uppfyller sökande från komvux

kraven för grundläggande behörighet till högskolestudier genom ett

slutbetyg eller ett samlat betygsdokument som omfattar lägst betyget

Godkänd i kurser som omfattar minst 90 % av de gymnasiepoäng som

krävs för ett slutbetyg. Om kurserna Idrott och hälsa kurs A och Estetisk

verksamhet skulle ingå i gymnasiepoängen för slutbetyg, skulle det med

nuvarande regler innebära att en sökande kan sakna eller ha icke godkänt

i en eller flera kärnämneskurser t.ex. svenska, engelska och matematik

 och ändå uppfylla kraven för grundläggande behörighet. Regeringens

bedömning är därför att dessa ämnen inte bör utgöra kärnämnen i

gymnasial vuxenutbildning och bör inte heller kunna ingå i ett slutbetyg

från en sådan utbildning. Därmed påverkar de inte den grundläggande

behörigheten till högre studier. I de fall betyg i något av dessa ämnen

krävs för särskild behörighet till högre studier kan detta dokumenteras i

ett samlat betygsdokument. Estetiska ämnen inom det estetiska

programmet och ämnet idrott och hälsa kurs B utgör inte kärnämnen i

gymnasieskolan och bör kunna ingå i ett slutbetyg från gymnasial

vuxenutbildning.

Bedömningen att Idrott och hälsa kurs A och Estetisk verksamhet

inte bör kunna ingå i ett slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning skall

inte uppfattas som att regeringen betraktar dessa kurser som mindre

värda eller att de har lägre status än andra kurser. Regeringen föreslår att

dessa kurser skall kunna erbjudas i gymnasial vuxenutbildning därför att

de bedöms som värdefulla för vuxenstuderande ur flera perspektiv.

Förslaget innebär i förhållande till nuläget en förstärkning och

ambitionshöjning av dessa ämnen, eftersom de inte är tillåtna att ingå i

kursutbudet i dag. Däremot är det enligt regeringens bedömning inte

lämpligt att nu införa förändringar som medför konsekvenser för den

grundläggande behörigheten till högre studier.

Regeringen föreslår att förändringarna skall träda i kraft den 1 januari

år 2000.

Det estetiska ämnesområdet

De förmågor det estetiska ämnesområdet anses utveckla är den kom-

petens som alltmer efterfrågas av arbetslivet generellt. Det handlar om

kreativitet, flexibilitet och samarbetsförmåga. Större krav ställs också på

kommunikativ förmåga och medarbetarnas förmåga till problemlösning

samt kritiskt och kreativt tänkande. Undervisning inom det estetiska

ämnesområdet kan bidra till att utveckla dessa förmågor. Det innebär att

det estetiska området nu har fått en annan betydelse än tidigare då

estetiska ämnen mer eller mindre sågs som fritidssysselsättning.

Det estetiska ämnesområdet handlar också om framtida behov av

yrkesinriktade utbildningar inom t.ex. hantverk, slöjd, turism, kultur och

musik. Gymnasial vuxenutbildning bör av det skälet kunna erbjuda

utbildningar som ger kunskaper inom dessa områden eller behörighet till

högre utbildning. Detta kan medverka till att antalet arbetstillfällen ökar

och att verksamhet inom dessa områden utvecklas.

Det finns enligt regeringens mening även pedagogiska skäl att införa

estetiska ämnen och estetisk verksamhet i komvux. Bl.a. för personer

med kort utbildningsbakgrund, där steget in i det traditionella

utbildningsväsendet många gånger uppfattas som svårt, skulle inslag

inom det estetiska ämnesområdet i gymnasial vuxenutbildning sannolikt

bidra till att stärka dessa personer och underlätta deras möjligheter att ta

del av vuxenutbildning.

Regeringen instämmer i Kunskapslyftskommitténs synpunkter i

betänkandet Vuxenutbildning för alla? Andra året med Kunskapslyftet

(SOU 1999:39) att det estetiska ämnesområdet har en viktig uppgift att

fylla för utvecklingen av sociala basfärdigheter. Utbildning i estetiska

ämnen utgör också en bas för fortsatt lärande inom de estetiska områdena

och för att utveckla ett yrkeskunnande. Kursen i Estetisk verksamhet kan

dessutom fungera som en viktig inkörsport för nya studerandegrupper.

Vidare anser regeringen att det är rimligt att vuxna ges möjlighet att

skaffa sig en yrkeskompetens som motsvarar den som ungdomar får

genom det estetiska programmet.

Idrott och hälsa

Idrott och hälsa i gymnasial vuxenutbildning bidrar till att öka vuxna

studerandes kunskaper om hur man sköter sin hälsa på ett bra sätt. En

god folkhälsa är i många avseenden viktig för välfärden i vårt samhälle.

Därför är det väsentligt att vuxna människors kunskap om vikten av god

kosthållning och motion även uppmärksammas inom vuxenutbildningen.

Det moderna samhället präglas i allt högre grad av stillasittande jobb

för vuxna och mindre fysisk aktivitet bland barn, ungdomar och vuxna.

Genom att ha kunskap om hur viktigt det är att utöva motion och ha en

sund livsstil kan människor bättre behålla sin vitalitet genom åren. Idrott

och hälsa har på så sätt en stor betydelse för folkhälsan. Regeringen anser

därför att undervisning i idrott och hälsa är en viktig uppgift också för

den gymnasiala vuxenutbildningen i komvux.

I remissyttranden över betänkandet Idrott t.ex. en skola, som fått avslag på sin ansökan

om att få utfärda högskoleexamina, ansöker istället om att få bli en

kompletterande skola, men anses då inte passa in i regelsystem för

kompletterande skolor.

8.2 Gällande bestämmelser

Kompletterande skolor regleras genom förordningen (1996:1206) om

fristående skolor. För att få stå under statlig tillsyn krävs att utbildningen

anses vara värdefull från nationell synpunkt, omfattar minst en termins

(16 veckors) effektiv undervisning och att skolan följer vissa angivna

bestämmelser i förordningen. Vid bedömningen av en skola prövas även

utbildningens samhällsnytta. Med tillsynen har som regel följt rätt till

studiestöd för eleverna på utbildningen. Med anledning av att

mervärdesskatt inom utbildningsområdet infördes år 1997 har ett antal

skolor ställts under statlig tillsyn utan någon rätt till studiestöd. Enligt

riksdagens tillkännagivande med anledning av propositionen om

mervärdesskatt (prop. 1996/97:10, bet. 1996/97:SkU6, rskr. 1996/97:69)

har ett flertal skolor som inte uppfyllt förordningens krav på

undervisningens omfattning i tid, ställts under statlig tillsyn i avvaktan på

utredningen om kompletterande skolor.

Om en utbildning är särskilt värdefull från nationell synpunkt, kan

enligt förordningen om fristående skolor dessutom statsbidrag lämnas för

utbildningen. För statsbidrag krävs det att utbildningen omfattar minst ett

läsårs (32 veckors) heltidsstudier och att skolan följer närmare angivna

bestämmelser i förordningen.

Fristående skolor skall ge in ansökan om statligt stöd till Statens

skolverk senast den 1 april kalenderåret innan tillsynen skall börja.

Skolverket skickar sedan ansökan med ett eget yttrande till regeringen

som fattar beslut i ärendet. Av yttrandet skall framgå Skolverkets

bedömning av skolans betydelse från nationell synpunkt samt om

inträdesvillkor och urvalsgrunder är godtagbara. För utbildningen skall

finnas en läroplan samt kurs- och timplan som är godkända av

Skolverket. Skolorna får ta ut skäliga elevavgifter.

Statsbidrag till en kompletterande skola beräknas per årselevplats och

bidragsår som regeringen fastställer för varje utbildning. Bidraget

beräknas vidare med utgångspunkt i ett av regeringen fastställt belopp

per årselevplats vid respektive skola. Skolverket betalar ut bidraget.

Om huvudmannen för utbildningen inte fullgör sina skyldigheter, kan

regeringen återkalla beslut om tillsyn och statsbidrag.

Det ankommer på regeringen att, förutom vad gäller nedanstående

förslag, göra förändringar i förordningen om fristående skolor.

8.3 Begreppet kompletterande skola

Regeringens förslag: Utbildningar vid fristående skolor på gymnasial

nivå eller fristående utbildningar som har gymnasieskola eller viss

yrkeserfarenhet som antagningskrav skall kunna ställas under statlig

tillsyn. Benämningen ändras från kompletterande skolor till

kompletterande utbildningar.

Utredningens förslag: Staten har ett ansvar för att Sverige har ett

mångsidigt och flexibelt utbildningssystem. För att utbildningarna skall

berättiga till statlig tillsyn och statligt stöd måste vissa krav ställas på

utbildningarna. Begreppet kompletterande skolor bör utgå, eftersom

det förknippas med utbildning på gymnasial nivå. Begreppet ersätts med

 fristående utbildningar med statlig tillsyn inom olika områden . En

grupp utbildningar kan då benämnas fristående bildkonstutbildning med

statlig tillsyn . Skolorna skall inte längre vara ett komplement till enbart

gymnasieskolan. Fristående utbildningar med statlig tillsyn kan vara

utbildningar på både gymnasial och eftergymnasial nivå.

Remissinstanserna: Instämmer i stort. Svenska Kommunförbundet

varnar dock för att den nya definitionen kan leda till missförstånd och

sammanblandningar med fristående skolor som berättigar till

interkommunala ersättningar. Högskoleverket tillstyrker att enskilda

utbildningsanordnare på eftergymnasial nivå som inte har erhållit

examensrätt eller regeringens erkännande som högskolemässig skall

kunna ställas under statlig tillsyn av Skolverket.

Skälen för regeringens förslag: Kompletterande skolor bidrar till en

mångfald inom skolväsendet. Samhället och arbetslivet utvecklas allt

snabbare, vilket medför behov av flexibilitet inom utbildningssystemet

men även ett behov av alternativa utbildningsformer. Det är därför, enligt

regeringens mening, viktigt att det även fortsättningsvis finns möjlighet

att ge visst statligt stöd till kompletterande skolor.

Med anledning av att mervärdesskatt har införts inom

utbildningsområdet finns också ett behov att förändra begreppet

kompletterande skola.

Den allmänna utvecklingen, även internationellt sett, är att

yrkesutbildningar tenderar att bli eftergymnasiala i den meningen att

deltagarna redan har en gymnasieutbildning som bas när de påbörjar sina

studier. Definitionen av kompletterande skolor behöver därför ändras

från att enbart avse fristående utbildningar på gymnasial nivå till att även

omfatta utbildningar som har lägst genomgången gymnasieskola som

antagningskrav samt kvalificerade vidareutbildningar för redan

yrkesverksamma. Även utbildningar som riktar sig till utvecklingsstörda

elever skall kunna ställas under statlig tillsyn.

Det är otillfredsställande att nationellt värdefulla utbildningar kan

hamna mellan två system och därigenom inte har möjlighet att prövas

vad gäller statlig tillsyn.

Högskoleverket har, förutom ansvaret för frågor som rör universitet

och högskolor med offentlig huvudman, dessutom ansvaret för enskilda

anordnare av utbildningar på högskolenivå som får statsbidrag eller har

tillstånd att utfärda vissa examina. Beslut om tillstånd att utfärda examina

för en utbildning lämnas av regeringen efter yttrande av Högskoleverket

enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina.

Regeringen beslutar också om statlig tillsyn för utbildningen.

Högskoleverket har i sitt remissvar anfört följande. Effektivitet och

rättvisa främjas av att handläggningen av ärenden rörande de fristående

utbildningarna sker hos en enda myndighet. Skolverket har i dag en god

kunskap om fristående utbildningar och väl utvecklade rutiner för att

handlägga ärenden rörande dessa . Högskoleverket anser därför att

Skolverket bör handlägga frågor rörande kompletterande utbildningar.

De utbildningar som i avvaktan på utredningen om kompletterande

skolor ställts under Högskoleverkets tillsyn bör, när det gäller beslut och

tillsyn, föras över till Skolverket.

Regeringen delar Högskoleverkets bedömning. Begreppet komplette-

rande utbildningar omfattar därför i detta förslag fristående utbildningar

som inte tillhör Högskoleverkets ansvar. Skolverket skall dock, när så

bedöms lämpligt, beträffande beslut och tillsyn samråda med Högskole-

verket.

Fristående utbildningar som har en motsvarighet inom det offentliga

skolväsendet bör även kunna ställas under statlig tillsyn som en komp-

letterande utbildning om det föreligger ett behov av ytterligare utbild-

ningar inom just detta område och detta behov inte kan tillgodoses inom

det offentliga utbildningsväsendet. Det bör ankomma på Skolverket att

göra en bedömning av denna samhällsnytta.

Tillsynen skall, liksom i dag, utövas av Skolverket. Om det krävs sär-

skilda kunskaper och erfarenheter för att kunna besluta om statlig tillsyn

eller utöva tillsyn beträffande en utbildning, skall Skolverket begära hjälp

av en annan myndighet eller sakkunnig inom det aktuella utbildningsom-

rådet. Detta kan innebära att Skolverket har ansvaret för tillsynen men

kan anlita en annan myndighet, t.ex. Luftfartsverket vad gäller luft-

fartsutbildningar, för genomförande av tillsyn.

I stället för att enbart komplettera gymnasieskolan bör alltså alla ut-

bildningar som uppfyller förordningens krav på bl.a. kvalitet och omfatt-

ning i tid kunna ställas under statlig tillsyn. Det gamla begreppet komp-

letterande skola är väl inarbetat. Det av utredningen föreslagna begreppet

Fristående utbildningar med statlig tillsyn inom olika områden är visser-

ligen täckande men för långt. Att använda begreppet skola är inte riktigt

adekvat, eftersom det inte är skolorna utan utbildningar som ställs under

statlig tillsyn. En kompletterande skola kan även anordna utbildningar

som inte står under statlig tillsyn. De fristående utbildningar som står

under statlig tillsyn kan anses komplettera det offentliga skolväsendet

och bör därför i stället benämnas kompletterande utbildningar.

8.4 Beslut om statlig tillsyn

Regeringens förslag: En kompletterande utbildning skall efter

ansökan från skolan

- kunna ställas under statlig tillsyn

- kunna ställas under statlig tillsyn och vara berättigad till studiestöd

om den kan anses vara värdefull från nationell synpunkt eller

- kunna ställas under statlig tillsyn och vara berättigad till studiestöd

och statsbidrag om den är särskilt värdefull från nationell synpunkt.

Statens skolverk skall efter ansökan av en skola kunna ge statligt

stöd till en kompletterande utbildning i form av statlig tillsyn och

statsbidrag. Beslut om tidpunkter för ansökan och beslut om

statsbidrag bör fattas av regeringen eller den myndighet regeringen

beslutar. Ansökningar om enbart statlig tillsyn kan lämnas

kontinuerligt under året.

Om huvudmannen för utbildningen inte fullgör sina skyldigheter,

kan Skolverket återkalla beslutet om tillsyn och statsbidrag.

Regeringens bedömning: Regeringen avser lämna förslag till

beslutsordning för studiestödet i den kommande

studiestödspropositionen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker att

beslutsfattandet överlämnas till Skolverket. Statskontoret anser dock att

den frågan är av sådan vikt att regeringen bör fortsätta fatta besluten. De

remissinstanser som yttrat sig om handläggningstiderna är tveksamma till

den korta tiden mellan det att beslutet fattats till dess utbildningarna

avses starta. Lärarförbundet m.fl. framhåller att utbildningar som anses

så värdefulla att de bör stå under statlig tillsyn också borde ge rätt till

studiestöd.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det har under senare

år varit en strävan att föra över handläggningen av förvaltningsärenden

från regeringen till myndigheterna. Handläggningen av ansökningar från

fristående skolor, som motsvarar grundskolor, gymnasieskolor respektive

särskolor, om att bli förklarade berättigade till bidrag samt om statlig

tillsyn har tidigare förts över till Skolverket.

Det finns dessutom ett behov av att förenkla handläggningen av

ansökningar från kompletterande skolor och få en samlad kunskap om

utbildningarnas verksamhet och villkor. Handläggningen,

beslutsfattandet och uppföljningen av de kompletterande utbildningarna

har förutsättningar att långsiktigt bli mer enhetlig och effektiv om

beslutsrätten utövas av en myndighet, Skolverket. Regeringen föreslår

därför att Skolverket skall besluta om statlig tillsyn och statsbidrag för

kompletterande utbildningar. Detta förutsätter att tydliga kvalitetskrav

förordnas.

Vissa utbildningar berör andra myndigheters ansvarsområden. I sådana

fall måste samråd ske med berörda myndigheter.

Regeringen har i 1999 års ekonomiska vårproposition (prop.

1998/99:100) aviserat att en studiestödsproposition skall överlämnas till

riksdagen. Denna proposition kommer att behandla principfrågor rörande

studiestödet som har vissa konsekvenser även för kompletterande

utbildningar. Regeringen avser därför att återkomma med förslag i

studiestödspropositionen om hanteringsordningen för studiestödsfrågor

vad gäller utbildningar utanför det offentliga utbildningsväsendet. I det

sammanhanget avser regeringen att behandla frågor om hur ansvaret, vad

avser studiestödet, skall fördelas mellan regeringen och myndigheterna,

däribland Skolverket. Utgångspunkten är att samlade bedömningar av

vilka utbildningar som skall vara berättigade till studiestöd skall göras på

den centrala myndighetsnivån så att statligt stöd till kompletterande

skolor inbegripet rätt till studiestöd, kan gälla från en och samma

tidpunkt.

Statlig tillsyn

Utredaren föreslår att utbildningar, för att erhålla statligt stöd enligt de

tre nivåerna, skall uppfylla vissa kriterier beträffande kvalitet och

organisation. Utbildningar som uppfyller kraven skall av Skolverket

kunna ställas under statlig tillsyn. Regeringen instämmer i utredningens

förslag. Det är av stor vikt att det finns klara, definierade kvalitetskrav på

utbildningar som skall ställas under statlig tillsyn. Speciella krav bör

ställas på huvudmannaskap, organisation och lärarkompetens och vad

avser utbildningen i fråga om omfattning, inriktning och kvalitet.

Gemensamt för alla utbildningar skall vara att de skall vila på

vetenskaplig grund eller på beprövad erfarenhet. Regeringen avser att

precisera dessa kvalitetskrav genom att ändra de föreskrifter som i dag

regleras i förordningen om fristående skolor.

Från nationell synpunkt värdefulla utbildningar

Utbildningar som från nationell synpunkt kan anses som värdefulla bör

som tidigare kunna berättiga till studiestöd. Det är inte rimligt att

samtliga kriterier nedan måste vara uppfyllda när det gäller det nationella

värdet. Skolverket bör kunna göra en samlad bedömning av skolans

nationella värde. Verket skall i detta sammanhang också göra en

bedömning av det nationella/regionala behovet av antalet

utbildningsplatser. En utbildning skall kunna anses vara nationellt

värdefull, om den uppfyller flertalet av följande kriterier:

- ökar tillgången på värdefull yrkesskicklighet inom ett yrke, som det

finns ett nationellt behov av men som det inte finns tillräcklig

utbildning för

- kan påvisa att den leder till arbete, utvecklar erforderlig kompetens i

befintligt arbete eller förbereder för högskolestudier eller andra typer

av eftergymnasiala studier

- har etablerade kontakter med det omgivande samhället

- har en från samhällssynpunkt lämplig regional lokalisering

- eftersträvar en jämn könsfördelning.

Från nationell synpunkt särskilt värdefulla utbildningar

Utbildningar som från nationell synpunkt kan anses som särskilt

värdefulla bör även fortsättningsvis dessutom kunna ges statsbidrag.

Dessa utbildningar tillför kunskap och kompetens som annars inte skulle

finnas att få i landet. De kan också spela en viktig roll för elevernas

kompetensutveckling och stärka deras personlighetsutveckling. En

utbildning kan anses vara särskilt värdefull från nationell synpunkt, om

den, förutom att vara värdefull från nationell synpunkt, har en tydlig

särprägel och är unik. En utbildning har en tydlig särprägel och är unik,

om den uppfyller flertalet av följande kriterier:

- ger en särskilt kvalificerad kompetens inom ett yrkesområde

- finns inom smala yrkesområden eller leder fram till udda yrken

- bidrar till att bevara traditionell yrkeskunskap som annars skulle gå

förlorad

- bidrar till att bevara för vårt kulturarv viktig kunskap

- bidrar till att utveckla ny kunskap inom ett framtidsyrke.

Skolverket bör utifrån de ekonomiska ramar riksdagen och regeringen

anger fastställa hur många årselevplatser utbildningen högst får omfatta.

Skolverket bör också för varje år, inom ramen för statsbidraget, fastställa

det belopp varje skola skall erhålla per årselevplats.

Skolverket skall, enligt regeringens förslag, få besluta om att den

statliga tillsynen eller statsbidraget skall upphöra, om en kompletterande

utbildning inte längre uppfyller kraven för dessa och bristerna inte har

avhjälpts efter påpekande för huvudmannen. Enligt regeringen skall

detsamma gälla, om skolan trots påpekande inte iakttar sina av

regeringen föreskrivna skyldigheter.

Ansökningstider

I betänkandet föreslås att skolor som söker statlig tillsyn med statsbidrag

eller studiestöd för en utbildning bör som tidigare ansöka om detta senast

den 1 april kalenderåret före bidragsåret och tidsbegränsas till 3 år.

Vidare föreslås att beslut om studiestöd och statsbidrag bör fattas senast

den 1 mars det år utbildningen avser att starta och gälla från kommande

halvårsskifte, om inte särskilda skäl föranleder annat. Ansökan om enbart

statlig tillsyn skall kunna göras löpande under året och beslut därom bör

kunna fattas inom tre månader från det att ansökan kommit in.

Regeringen instämmer i förslaget beträffande ansökningar om enbart

statlig tillsyn men anser att övriga tidpunkter för ansökningar och beslut

bör fastställas av regeringen eller av den myndighet regeringen

bestämmer. Beslut om statlig tillsyn, studiestöd och statsbidrag bör vara

tidsbegränsade.

Förändringarna föreslås träda i kraft den 1 mars 2000. Regeringen har

för avsikt att besluta om övergångsregler.

9 Behörighet för lärare, förskollärare och

fritidspedagoger inom det offentliga

skolväsendet

9.1 Bakgrund

Sverige är ett land med elever från många olika kulturer. Undervisningen

bedrivs på många olika språk. Sverige behöver rekrytera fler lärare som

har invandrat. Olika insatser görs också inom lärarutbildningen för att

öka antalet lärare med invandrarbakgrund. Det är kommunernas ansvar

som arbetsgivare att anställa lärare som har den utbildning och erfarenhet

som skall gälla för den aktuella undervisningen. Genom att anpassa

skollagen i enlighet med de EG-direktiv som gäller på området

underlättas för lärare från annat land att erhålla anställning i Sverige

samtidigt som eventuell diskriminerande lagstiftning undanröjs. Svensk

skola får ökade möjligheter att till sig knyta lärare med kunskap,

erfarenheter och perspektiv från andra kulturer, vilket är angeläget, dels

för att utgöra förebilder för eleverna, dels för att tillföra kunskaper till

övriga lärare.

Skollagen

Riksdagen beslöt hösten 1990 om kommunalt huvudmannaskap för lärare

m.fl. på skolområdet. Beslutet innebär att kommunerna från den 1 januari

1991 har ett helt och odelat arbetsgivaransvar för all personal i skolan

(prop. 1989/90:41, bet. 1989/90:UbU9, rskr.1989/90:58). Principerna för

fördelningen av ansvaret för skolan lades senare fast i propositionen om

Ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, bet. 1990/91:UbU4, rskr.

1990/91:76). Därmed lades också principerna fast för en mål- och

resultatorienterad styrning av skolan. De grundläggande principerna för

ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna har reglerats i två

inledande kapitel i skollagen, som omfattar alla skolformer.

Regeringen framförde i propositionen 1990/91:18 att även om

kommunerna har ansvaret för hur skolans verksamhet skall organiseras

har staten det övergripande ansvaret för utbildningens kvalitet och

likvärdighet samt för enskildas rättssäkerhet. Ansvaret för kvaliteten

innebär att staten ställer krav på behörighet för vissa personalgrupper

som skall arbeta i skolan.

Kraven på utbildning regleras i skollagen (1985:1100). I 2 kap. 3 §

skollagen stadgas att alla kommuner och landsting är skyldiga att för

undervisningen anlita lärare som har en utbildning avsedd för den

undervisning de i huvudsak skall bedriva. Undantaget från kravet på

utbildning får enligt skollagen 2 kap. 3 § göras endast om personer med

en sådan utbildning inte finns att tillgå eller om det finns något annat

särskilt skäl med hänsyn till eleverna. I 2 kap. 4 § stadgas att för att få

anställas i det offentliga skolväsendet utan tidsbegränsning skall den

sökande ha genomgått lärarutbildning med huvudsaklig inriktning mot

den undervisning som anställningen avser. Den sökande skall också

behärska svenska språket och ha nödvändiga insikter i de föreskrifter

som gäller beträffande det offentliga skolväsendet, särskilt de föreskrifter

som anger målen för utbildningen. Om det saknas sökande som uppfyller

de angivna kraven, men det finns särskilda skäl att anställa någon av de

sökande utan tidsbegränsning, får sådan anställning ändå komma till

stånd, ifall den sökande har motsvarande kompetens för den undervisning

som anställningen avser och det dessutom finns skäl att anta att sökanden

är lämpad att sköta undervisningen. En person som saknar

lärarutbildning erhåller i normalfallet en tidsbegränsad anställning för

högst ett år i sänder.

Kravet på behörighet knyts inte enbart till anställningstillfället utan

detta samband mellan lärarens uppgifter och kompetens skall iakttas även

fortsättningsvis under lärarens anställningstid. Kommunen måste således

vid tjänstefördelningen se till att de lärare som används för

undervisningen i ett ämne har en utbildning som i huvudsak är avsedd

härför.

Med lärarutbildning avses svensk lärarutbildning eller därmed

jämställd lärarutbildning i ett annat nordiskt land eller ett annat land som

tillhör Europeiska frihandelssammanslutningen eller Europeiska unionen.

Med lärarutbildning avses vidare annan högskoleutbildning som av

Högskoleverket förklarats i huvudsak motsvara de beskrivna

lärarutbildningarna. De motsvarandebedömningar som Högskoleverket

utfärdar enligt 2 kap. 4 § punkt 2, tillämpas huvudsakligen för utländskt

utbildade lärare, men även för bedömning av motsvarande svensk

utbildning.

Efter förslag i propositionen Förskoleklass och andra skollagsfrågor

(prop. 1997/98:6, bet. 1997/98:UbU5, rskr. 1997/98:107) har riksdagen

beslutat att förskollärare och fritidspedagoger får användas för

undervisning i det offentliga skolväsendet. Även för dessa

yrkeskategorier krävs att de skall ha en utbildning avsedd för den

undervisning de i huvudsak skall bedriva. Med lärare avses i det följande

även förskollärare och fritidspedagoger.

EG-rätten och fri rörlighet för arbetstagare

Genom sitt medlemskap i Europeiska unionen omfattas Sverige av

Romfördragets artikel 39 om fri rörlighet för arbetstagare. Enligt denna

artikel är all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på

grund av nationalitet förbjuden vad gäller anställning, lön och övriga

arbets- och anställningsvillkor. I artikel 40 i fördraget åläggs

ministerrådet att, enligt ett visst förfarande, utfärda direktiv eller

förordningar i vilka de åtgärder anges som är nödvändiga för att gradvis

genomföra den fria rörligheten för arbetstagare.

Ministerrådet har fastställt två generella direktiv om ömsesidigt

erkännande av examens- och kompetensbevis för yrken som omfattar en

viss utbildning, direktiv 89/48/EEG samt direktiv 92/51/EEG. Enligt

dessa direktiv får ett värdlands myndigheter med hänvisning till

otillräckliga kvalifikationer inte vägra att ge en medborgare i en annan

medlemsstat tillstånd att utöva ett reglerat yrke på samma villkor som

gäller för dess egna medborgare (artikel 3 i båda direktiven). Det innebär

att lärare från andra länder inom Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) har rätt att utöva sitt yrke i Sverige. Direktiven

medger att värdländerna ställer vissa kompensationskrav om t.ex. de

ämnen som ingår i utbildningen avsevärt skiljer sig från de som finns i

utbildningen i värdlandet eller om det finns skillnader i yrkesaktiviteter

(artikel 4 resp. artikel 4 och 5). Vidare krävs att värdlandets myndigheter

behandlar en ansökan om att få utöva ett reglerat yrke, dvs. ett yrke som

för sitt utövande enligt en lag eller förordning kräver en viss specificerad

utbildning, så snabbt som möjligt och ger ett motiverat beslut senast fyra

månader efter det att alla handlingar som gäller den berörda personen har

framlagts. Beslutet skall kunna överklagas av en domstol eller nämnd i

enlighet med vad landets lagar föreskriver.

Varje medlemsland skall ange den myndighet som är ansvarig för att ta

emot och behandla en ansökan och informera kommissionen och de

övriga medlemsstaterna om detta.

Läraryrket är ett reglerat yrke

Med reglerad yrkesverksamhet menas sådan verksamhet där innehav av

ett examensbevis direkt eller indirekt är ett villkor för att utöva denna

verksamhet i en medlemsstat på grund av lagar och andra författningar.

Av skollagens bestämmelser är lärarutbildning inte ett krav för

tjänstgöring som lärare men väl för anställning som lärare utan

tidsbegränsning. Den som inte uppfyller detta krav får sålunda anställas

som lärare för högst ett år i sänder. För alla lärare i den offentliga skolan

krävs att de har en utbildning avsedd för den undervisning de i huvudsak

skall bedriva. Detta sistnämnda krav riktar sig till arbetsgivaren, dvs.

kommunerna och landstingen. Lagstiftningen innehåller möjligheter att i

vissa fall göra avsteg från dessa krav.

Eftersom en person inte kan få fast anställning som lärare inom det

offentliga skolväsendet utan att ha lärarutbildning måste läraryrket anses

vara ett reglerat yrke i den mening som de generella

utbildningsdirektiven avser.

Behov av förändringar i skollagen

Frågan om konsekvenserna av Sveriges anslutning till EES-avtalet

behandlades i regeringens proposition 1992/93:100, bil. 9, ss. 20 27.

Regeringen föreslog vissa ändringar av skollagen som innebar att också

lärare som har en lärarutbildning från ett annat land som tillhör EFTA

eller EU får anställas utan tidsbegränsning. Någon ändring i kravet på

kunskaper i svenska språket eller insikter i de föreskrifter som gäller

beträffande det offentliga skolväsendet gjordes inte.

Det har visat sig att de ändringar av skollagen som gjordes med

anledning av EES-avtalet inte tillräckligt beaktar de krav som ställs enligt

direktiven om ömsesidigt erkännande av examensbevis. Vissa

förtydliganden bör därför göras.

9.2 Behörighetsförklaring för utlandsutbildade lärare

Regeringens förslag: Skollagen förtydligas i fråga om behörighet för

lärare med utländsk utbildning. Tidigare yrkesverksamhet som lärare

skall beaktas vid prövning av behörighet som lärare. Behörig

myndighet i Sverige skall utfärda behörighetsförklaring för dessa

lärare.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser välkomnar förslaget om

att en behörig myndighet skall utses att pröva utländsk lärares utbildning

och utfärda behörighetsförklaring. Remissinstanserna anser det värdefullt

att även tidigare yrkeserfarenhet därvid skall beaktas.

Skälen för regeringens förslag: En behörig myndighet bör pröva den

sökandes meriter och, om dessa bedöms erforderliga, utfärda en

behörighetsförklaring för läraren i fråga.

Behörighet för EES-medborgare att utöva de aktuella läraryrkena

Enligt skollagen är det varje kommun eller landsting som ansvarar för

bedömningen av en lärares kompetens i samband med att man anställer

en lärare. Om läraren är utbildad inom EES-området skall någon

motsvarandebedömning inte göras. Skollagens bestämmelse om att

kommun eller landsting får anställa en lärare som har en lärarutbildning

från ett EES-land som är jämställd med svensk lärarutbildning möter

emellertid tolkningsproblem. Varje enskild kommun eller enskilt

landsting skall bedöma en enskild utländsk sökande vad avser frågan om

dels utbildningen är jämställd med svensk utbildning, dels om

utbildningen svarar mot den inriktning som undervisningen avser. Detta

innebär också att bedömningarna kan bli mycket olika från fall till fall.

Vidare finns en risk att en sådan prövning inte blir färdig innan

anställningen måste tillträdas och därmed riskerar utländska lärare alltid

att diskrimineras.

Rättssäkerheten för EES-medborgare som vill utöva ett yrke som

omfattas av skollagen bör öka. För att uppfylla kraven enligt direktiven

skall examensbeviset bli erkänt av en behörig myndighet i Sverige.

Behörighetsförklaring skall utfärdas för den aktuella personen av den

behöriga myndigheten. Någon tvekan skall därmed inte uppstå vid

anställningsförfarandet om huruvida den sökande har behörighet att

utöva yrket eller inte.

Eftersom prövningen får göras efter de förhållanden som gäller för

svenska medborgare, bör prövningen avse huruvida den utländska

utbildningen motsvarar svensk lärarexamen. I detta sammanhang är det

också viktigt att beakta att EG-domstolen har uttalat (Vlasslopoulou C

340/89) att det vid denna prövning skall beaktas också den

yrkeserfarenhet som den sökande har skaffat sig.

För att göra kraven om behörighet för anställning som lärare tydliga

bör därför skollagen ändras så att utbildningskraven anges i termer av

examen. Jämförelse kan göras med övrig lagstiftning som gäller

reglerade yrken, där denna modell är regel (jfr lagen 1985:542 om

behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården).

Prövning av behörighet för lärare från länder utanför EES-området

Till Sverige har det kommit och fortsätter att komma invandrare från

länder utanför EES-området. Många av dessa har lärarutbildning och

lång erfarenhet från läraryrket i sina hemländer. Det är angeläget att

dessa lärare kan få möjlighet att förklaras som behöriga lärare i den

svenska skolan.

Före 1990 års skolreform prövades dessa lärares behörighet av

Skolöverstyrelsen som kunde avge en s.k. behörighetsförklaring. En

sådan förklaring kunde meddelas, om den sökande inom eller utom

landet hade genomgått utbildning eller fullgjort tjänstgöring, som

motsvarade vad som fordrades för behörighet till ifrågavarande

anställning som lärare eller om bristen i den sökandens behörighet var av

mindre vikt med hänsyn tagen till sökandes meriter i övrigt. I sin

prövning kunde då hänsyn tas också till den yrkeserfarenhet dessa

personer hade. Genom att den utländske lärarens behörighet prövades

separat av en central myndighet, lika för alla, kunde utländska lärare

lättare få ett arbete.

Skollagens nuvarande bestämmelser om behörighet (2 kap. 4 §)

innebär att Högskoleverket prövar om en sökande har genomgått en

annan utländsk högskoleutbildning som anses motsvara i huvudsak

svensk lärarutbildning eller en därmed jämställd pedagogisk utbildning i

ett annat nordiskt land eller annat land som tillhör EFTA eller EU. Det är

mycket få utländska utbildningar som motsvarar de svenska

lärarutbildningarna. Eftersom Högskoleverket inte tar hänsyn till om den

sökande har en yrkeserfarenhet som kan kompensera för skillnader i

utbildning får många av de som söker motsvarandebedömning ett

utlåtande, som endast beskriver skillnaderna mellan den sökandes

utbildning och den svenska motsvarande lärarutbildningen.

Detta är inte en tillfredsställande ordning. Skollagen bör därför ändras

så att den behöriga myndigheten vid bedömningen också tar hänsyn till

den sökandes yrkeserfarenhet. Den behöriga myndigheten skall pröva

den sökandens meriter och, om dessa bedöms erforderliga, utfärda en

behörighetsförklaring för läraren i fråga. När myndigheten skall bedöma

om den sökandes lärarutbildning motsvarar den som ges vid svenska

högskolor, måste också en skälig bedömning göras enligt de examensmål

som gäller för den svenska utbildningen. Någon överensstämmelse i

detalj bör inte vara nödvändig. Regeringen har för avsikt att meddela

närmare föreskrifter.

Om en person inte bedöms ha en sådan utbildning och yrkeserfarenhet

som motsvarar svensk utbildning bör dessa personer få en möjlighet att

komplettera sin utbildning så att de kan erhålla en svensk lärarexamen.

Ett sätt kan vara att högskolorna åläggs att erbjuda plats i

lärarutbildningarna för de personer som vill komplettera någon eller

några terminer för att erhålla svensk lärarexamen. Regeringen anser att

frågan bör beredas vidare innan slutlig ställning kan tas.

9.3 Kravet på kunskaper i svenska

Regeringens förslag: Kravet i 2 kap. 4 § första stycket skollagen om

att den sökande skall behärska svenska språket tas bort och ersätts

med kravet i 4 b § om att den sökande skall ha de kunskaper i svenska

språket som behövs.

Regeringens bedömning: Det bör vara den behöriga myndighetens

uppgift att avgöra vilken nivå som är nödvändig.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till förslaget om

språkkunskaper. Lärarnas Riksförbund betonar att kunskaperna skall

vara dokumenterade.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 2 kap. 4 §

skollagen krävs för att få anställas som lärare i det offentliga

skolväsendet utan tidsbegränsning att den sökande behärskar svenska

språket. Ordet behärska i lagen anger ett högt ställt krav.

Kravet på språkkunskaper kan utgöra ett hinder för en EES-

medborgare som vill flytta till ett annat land. Ett sådant krav kan utgöra

en indirekt diskriminering. Vad som kan godtas i form av särbehandlande

åtgärder är en avvägningsfråga och EG-domstolen har i fallet Groener

(Groener C 397/87) uttalat att en tillsvidareanställning som lärare vid en

offentlig utbildning är en anställning av en sådan art att det är berättigat

att ställa krav på språkkunskaper.

Det är viktigt att betona att Sverige inte kan ha en bestämmelse i

skollagen som i praktiken får en diskriminerande effekt. Som anförts

tidigare strävar Sverige dessutom efter att få in fler lärare med

invandrarbakgrund i skolan. Samtidigt får avkall inte göras på

nödvändiga kunskaper i svenska språket som behövs för att göra ett

fullgott arbete som lärare.

En sökande bör ha de kunskaper i svenska språket som behövs.

Förslaget stämmer i huvudsak överens med Skolkommitténs uppfattning

om krav på språkkunskaper för utlandsutbildade lärare i sitt

slutbetänkande Skolfrågor Om skola i en ny tid (SOU 1997:121). För

att alla sökande skall behandlas lika vad gäller kravet på svenska bör

skollagen kompletteras med bestämmelser om nivån på dessa kunskaper.

Det bör ankomma på den behöriga myndigheten att avgöra vilken nivå

som är nödvändig. De rutiner som gäller för motsvarande bedömning

inom hälso- och sjukvårdens område kan tjäna som förebild.

9.4 Kravet på nödvändiga insikter i författningar för

skolan

Regeringens förslag: 2 kap. i skollagen kompletteras med

bestämmelser i en ny paragraf, 7 a §, som säger att kommuner och

landsting skall se till att lärarna, förskollärarna och fritidspedagogerna

har nödvändiga insikter i de föreskrifter som gäller beträffande det

offentliga skolväsendet, särskilt de föreskrifter som anger målen för

utbildningen. Nuvarande bestämmelser om insikter i de föreskrifter

som gäller det offentliga skolväsendet i 2 kap. 4 § första stycket

skollagen utgår.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i allt väsentligt i

förslaget om kommuners och landstings ansvar att se till att lärare,

förskollärare och fritidspedagoger har nödvändiga insikter i författningar

för skolan. Lärarförbundet anser att det är bra att ansvaret för

arbetsgivaren på denna punkt slås fast och tillstyrker förslaget. Lärarnas

Riksförbund betonar att detta ansvar skall innebära att informationen

skall vara strukturerad och lämpligen ha formen av en tillrättalagd

introduktionskurs. Skolverket anför att det finns en risk i att den personal

som används i undervisningen får insikter i de föreskrifter som gäller för

det offentliga skolväsendet i efterhand. Insikterna bör de helst ha innan

eller åtminstone i direkt anslutning till att de anställs.

Skälen för regeringens förslag: Enligt direktiven om ömsesidigt

erkännande av examina för olika yrkesgrupper har det mottagande landet

inte rätt att kräva att den sökande skall genomgå en kurs eller ett särskilt

kunskapsprov som villkor för erkännande av ett examens- eller

kompetensbevis. Därför kan inte något krav på att den sökande skall

prövas vad avser kunskaper i nationella författningar ställas. Detta har sin

grund i förbudet att diskriminera någon på grund av nationalitet. Det är

dock rimligt och nödvändigt att den som arbetar som lärare i svensk

skola är väl förtrogen med i första hand skollag, skolformsförordningar,

läroplaner och kursplaner för den svenska skolan.

För de olika direktiv som styr det ömsesidiga erkännandet inom

enskilda yrken inom hälso- och sjukvården, t.ex. dir. 93/16/EEG som rör

läkaryrket, uttrycks dessa krav som att värdlandet skall vidta nödvändiga

åtgärder för att göra det möjligt för personerna i fråga att erhålla

upplysningar om den aktuella lagstiftningen. Dessa direktiv har

införlivats i svensk lagstiftning enligt följande. I 7 kap. 13 § förordningen

(1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården

m.m. åläggs Socialstyrelsen att se till att den sökande får de upplysningar

om svenska författningar som är nödvändiga för yrkesutövningen.

På motsvarande sätt bör kommunerna och landstingen ges ett ansvar

för att se till att lärare, förskollärare och fritidspedagoger som anställs för

att undervisa, genom särskilda utbildningsinsatser får möjlighet att

inhämta kunskap om de styrdokument som är nödvändiga för att utöva

läraryrket. Härmed avses främst skollagen, skolformsförordningar,

läroplaner och kursplaner.

9.5 Behörig myndighet

Regeringens förslag: Högskoleverket utses till behörig myndighet i

enlighet med direktiven med uppgift att pröva lärare med utländsk

utbildning. Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer ges ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om

villkoren för ett sådant behörighetsbevis som verket skall utfärda.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser som

yttrat sig över förslaget om behörig myndighet förordar Högskoleverket.

Svenska Kommunförbundet säger dock att Skolverket kan vara behörig

myndighet.

Skälen för regeringens förslag: För att en lärare från ett annat EES-

land skall kunna få sin behörighet prövad enligt direktiven, måste det

finns en eller flera behöriga myndigheter som tar ansvar för besluten.

För närvarande är det kommunerna som ansvarar för

behörighetsprövningen i samband med ansökan till lärartjänst. Uppgiften

att bedöma om en annan högskoleutbildning i huvudsak kan motsvara

lärarutbildning har växlat mellan olika myndigheter, nämligen

Universitets- och högskoleämbetet, Skolöverstyrelsen, Verket för

högskoleservice och slutligen Högskoleverket.

Ansvaret för prövning av utländsk lärares behörighet för lärartjänst

föreslås åläggas Högskoleverket. Högskoleverket har som central

myndighet för frågor som rör universitet och högskolor tillsynsansvar för

lärarutbildningarna i Sverige. Högskoleverket utför i dag prövning av

utländska högskoleutbildningar och har andra uppgifter med

internationell anknytning. Verket har genom sin internationella avdelning

byggt upp en mycket god kompetens inom det aktuella området.

Högskoleverket är enligt sin myndighetsinstruktion informationscentrum

för vissa EG-direktiv om ömsesidigt erkännande av examina.

Om det saknas sökande med lärarutbildning kan kommunen, i

samband med anställningsförfarande, pröva om en sökande har en

utbildning som sammantaget kan anses motsvara svensk lärarutbildning,

jfr. 2 kap. 4 § punkt 2 andra stycket skollagen.

9.6 Överklaganderätten

Regeringens förslag: En bestämmelse införs i en ny paragraf, 2 kap.

4 d § skollagen, om att ett beslut i ett ärende om behörighetsförklaring

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Överensstämmer med arbetsgruppens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 8 i direktiv 89/48 och

artikel 10.3 i direktiv 92/51 skall behandlingen av en ansökan om att få

utöva ett reglerat yrke göras så fort som möjligt och resultatet meddelas

med ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten i

värdmedlemsstaten senast fyra månader efter det att alla handlingar som

gäller den berörda personen framlagts. Detta beslut eller avsaknad av

beslut skall kunna överklagas inför domstol eller nämnd i enlighet med

vad landets lagar föreskriver.

Skollagen bör därför kompletteras med bestämmelser om rätten att

överklaga.

10 Ändring i lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan

Regeringens förslag: En tidigare ändring av bilaga 2 till skollagen

medför att hänvisningen till bilagan i 1 § lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan måste ändras. Avtal om

entreprenad får avse undervisning i karaktärsämnen som har en

yrkesinriktad eller estetisk profil.

Regeringens bedömning: Begreppet ämnesblock bör utgå ur

övriga förordningar som rör gymnasieskolan.

Skälen till regeringens förslag: Riksdagsbeslutet med anledning av

propositionen Gymnasieskola i utveckling kvalitet och likvärdighet

(prop. 1997/98:169 bet. 1998/99:UbU3, rskr. 1998/99:160, SFS

1999:180) innebär att bilaga 2 till skollagen Riktvärden för utbildningens

omfattning för gymnasieskolans treåriga nationella program i timmar

om 60 minuter och för ämnen totalt den 1 juli 2000 ersätts med en ny

bilaga 2, Poängplan för nationella och specialutformade program i

gymnasieskolan. Poängplanen anger endast poängen för kärnämnena,

omfattningen av karaktärsämnesblocket i poäng, omfattningen i poäng av

elevens individuella val samt summan av gymnasiepoäng.

Riksdagsbeslutet innebär att begreppen estetiska ämnen, ekonomiska

ämnen och tekniska ämnen försvinner ur skollagen.

I 1 § lagen (1993:802) om entreprenadförhållanden inom skolan sägs

att kommuner och landsting får sluta avtal med en enskild fysisk eller

juridisk person om att denne skall bedriva viss undervisning inom gym-

nasieskolan. Avtalet får endast avse undervisning i sådana ämnen som

ingår i de ämnesblock som i bilaga 2 till skollagen (1985:1100) beteck-

nas som estetiska ämnen, ekonomiska ämnen, tekniska ämnen och yrkes-

ämnen.

Den hänvisning som görs i lagen om entreprenadförhållanden i skolan

till ämnesblocken i bilaga 2 till skollagen är genom riksdagens beslut att

ersätta timplanen med en poängplan inte längre aktuell. Poängplanen

anger endast omfattningen av kurserna i kärnämnena, av det individuella

valet och av karaktärsämnesblocket. Detta innebär att 1 § i lagen

(1993:802) om entreprenadförhållanden inom skolan måste ges en ny

lydelse.

Det finns dock enligt regeringens bedömning skäl att behålla

nuvarande reglering avseende vilka ämnen som undervisning får läggas

ut på entreprenad.

Lagen (1993:802) om entreprenadförhållanden inom skolan trädde i

kraft den 1 januari 1994. Motiven bakom tillkomsten av lagen (jfr prop.

1992/93:230, bet. 1992/93:UbU17, rskr. 1992/93:406) var att det inom

yrkesutbildningsområdet fanns företag som kunde erbjuda mer

kvalificerade och moderna resurser i form av teknisk utrustning och

kompetens än skolan har möjlighet att göra. Entreprenad kunde också

vara ett mer ekonomiskt fördelaktigt alternativ till att bedriva

utbildningen i egen regi och leda till en ökad samverkan mellan skola och

arbetsliv och en vitalisering av yrkesutbildningen i gymnasieskolan.

Förutom inom ämnesblocket yrkesämnen fanns det yrkesinriktade inslag

även inom ämnesblocken estetiska ämnen, ekonomiska ämnen och

tekniska ämnen. Inom dessa ämnesområden borde det finnas ett generellt

medgivande att lägga ut undervisning på entreprenad. Regeringen

förutsatte dock att endast sådana delar av undervisningen som hade

yrkesinriktad karaktär lades ut på entreprenad. Undervisning på

entreprenad i ämnen som inte hade yrkesinriktad karaktär skulle däremot

generellt inte förekomma.

Enligt regeringen gäller dessa motiv och bedömningar fortfarande. De

förändringar som nu föreslås innebär alltså varken någon utvidgning eller

begränsning i fråga om de ämnen som kan komma i fråga för utbildning

på entreprenad.

Regeringen förslår att 1 § i lagen om entreprenadförhållanden inom

skolan ändras så att entreprenadavtalet endast får avse undervisning i

karaktärsämnen som har en yrkesinriktad eller estetisk profil.

Begreppet ämnesblock förekommer i dag i gymnasieförordningen

(1992:394), förordningen (1994:741) om gymnasiesärskolan och i

förordningen (1992:403) om kommunal vuxenutbildning. I 5 kap. 1 §

gymnasieförordningen 1992:394 sägs bl.a. att inom vissa program finns

ämnesblock som bildas av karaktärsämnen för utbildningen. Sådana

block är

- estetiska ämnen

- ekonomiska ämnen

- tekniska ämnen och

- yrkesämnen.

Som en följd av ändringen i skollagen har regeringen för avsikt att

lyfta ut begreppet ämnesblock och de hänvisningar som görs till sådana

block ur de förordningar som rör gymnasieskolan.

11 Ändring i skollagen (1985:1100) om

bidragsår för fristående gymnasieskolor

Regeringens förslag: Skollagen ändras så att bidragsåret för

fristående gymnasieskolor ändras från att omfatta läsår till att omfatta

kalenderår.

Bidrag skall lämnas av hemkommunen för varje elev som genomgår

utbildning vid en fristående gymnasieskola som av Statens skolverk

förklarats ha rätt till bidrag. Detta gäller enligt 9 kap. 8 a § skollagen

(1985:1100). Om den fristående gymnasieskolan och kommunen inte

kommer överens om nivån för bidraget, skall kommunen betala det

belopp per elev och program som framgår av bilagan till förordningen

(1996:1206) om fristående skolor.

Regeringen fastställer enligt ett bemyndigande (9 kap. 8 a § skollagen)

schablonbelopp för hemkommunernas bidrag till fristående gymnasie-

skolor. Ett bidragsbelopp anges för varje nationellt program. Beloppen

räknas fram inför varje nytt läsår och publiceras i bilagan till förordning-

en om fristående skolor senast genom förordning (1998:750) om

ändring i förordningen om fristående skolor.

Till grund för detta ligger ett uppdrag i regleringsbrevet till Skolverket

att årligen senast den 1 november redovisa dels kostnaderna per gym-

nasieprogram, dels priserna enligt samverkansavtal eller motsvarande.

Enligt 9 kap. 9 § skollagen (1985:1100) börjar varje bidragsår för en

fristående gymnasieskola den 1 juli. Det innebär att bidragsåret för

fristående gymnasieskolor följer den traditionella läsårsindelningen.

Systemet för uppdatering av bidragsbeloppen innebär att kalenderåret

1996 utgör underlagsår för bidragsåret 1998/99, dvs. de

kostnadsuppgifter som ligger till grund för de aktuella bidragsbeloppen

är två och ett halvt år gamla

Skälen för regeringens förslag: Liksom det kommunala utgörs

numera också det statliga budgetåret av kalenderår. Bl.a. därför kan det

nu finnas skäl att övergå till samma indelning för de fristående

gymnasieskolornas bidragsår. En sådan förändring skulle medföra att

problemet med eftersläpning mellan underlagsår och bidragsår skulle

minska, så att beloppen för ett visst kalenderår tar sin utgångspunkt i ett

utfall som är högst två år gammalt. Detta ger förutsättningar för en bättre

överensstämmelse mellan bilagans belopp och det faktiska kostnadsläget.

Enligt nuvarande bestämmelser skall en ansökan om att förklaras

berättigad till bidrag vara inne hos Statens skolverk före den 1 april

kalenderåret innan bidragsåret börjar. Denna bestämmelse bör ändras på

så sätt att ansökan i överensstämmelse med vad som gäller för

fristående grundskolor skall vara inne före den 1 april kalenderåret

innan det år utbildningen startar.

En förändring av bidragsåret för fristående gymnasieskolor föreslås

träda i kraft den 1 januari år 2000.

För de skolor som ansöker om rätt att få bidrag fr.o.m. den 1 juli år

2001 bör ansökan ske senast den 1 april år 2000. För skolor som ansöker

om rätt till bidrag fr.o.m. en senare tidpunkt skall ansökan ske senast den

1 oktober enligt ovan.

12 Författningskommentarer

12.1 Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100)

2 kap.

4 §

Ändringen innebär att det i första stycket 1 stadgas att personer med viss

examen är behöriga att anställas tills vidare. Liksom tidigare krävs också

att utbildningen skall ha en huvudsaklig inriktning mot den undervisning

anställningen avser. De personer som uppfyller dessa villkor behöver

alltså endast visa detta för att de skall vara behöriga att

tillsvidareanställas. Av första stycket 2 framgår att även vissa andra

personer kan vara behöriga att anställas tills vidare. Kravet som uppställs

är att de har fått ett behörighetsbevis av Högskoleverket.

4 a §

Paragrafen är helt ny till sitt innehåll. Bestämmelser om överklagande

flyttas till den nya 4 d §. Innebörden av den nya lydelsen av paragrafen är

att Högskoleverket skall efter ansökan fatta beslut om utfärdande av

behörighetsbevis beträffande personer med viss utländsk utbildning.

Prövningen skall avse en bedömning av om den sökandes utbildning,

ensam eller tillsammans med yrkeslivserfarenhet, kan anses motsvara

sådan svensk examen som anges i 4 § första stycket 1. Någon skillnad

görs inte mellan lärare från EU/EES-området och lärare från länder

utanför detta område. Till skillnad mot vad som hittills gällt behöver den

utländska utbildningen inte vara en högskoleutbildning för att det ska

kunna bedömas om den motsvarar svensk utbildning. En annan nyhet är

att det uttryckligen föreskrivs att Högskoleverket skall ta hänsyn till

yrkeslivserfarenhet vid behörighetsprövningen.

4 b §

Paragrafen är ny. Språkkravet har i huvudsak formulerats med

motsvarande krav som de är uttryckta i 7 kap. 5 § högskoleförordningen

(1993:100) som förebild. Det är alltså ett villkor för att behörighetsbevis

skall utfärdas att vederbörande har de kunskaper i svenska språket som

behövs.

4 c §

Paragrafen är ny. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer

ges ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om villkoren för

sådant behörighetsbevis som avses i 4 § första stycket 2. Det kan bl.a. bli

aktuellt för Högskoleverket att genom föreskrifter närmare ange vilka

krav på kunskaper i det svenska språket som ställs.

4 d §

Paragrafen är ny. Enligt artikel 8 i direktiv 89/48/EEG och artikel 12 i

direktiv 92/51/EEG skall en sökande kunna få ett beslut prövat av en

domstol eller nämnd i enlighet med vad landets lagar föreskriver. Nu

införs en möjlighet att överklaga beslut i ärende om utfärdande av

behörighetsbevis till allmän förvaltningsdomstol.

7 a §

Paragrafen är ny. Krav på nödvändiga insikter i de föreskrifter som gäller

beträffande det offentliga skolväsendet har tidigare gällt endast för

personer som varit aktuella att anställas tills vidare. Innebörden av den

nya paragrafen är att kommuner och landsting skall se till att alla de

aktuella personalkategorierna, sedan de anställts, har de nödvändiga

insikterna i styrdokumenten. Kommunernas och landstingens skyldighet i

aktuellt avseende gäller för både visstidsanställda och

tillsvidareanställda.

5 kap.

4 b §

Första stycket är nytt. Ändringen är avsedd att visa att det huvudsakliga

syftet med det individuella programmet är att förbereda för studier på ett

nationellt eller ett specialutformat program.

I andra stycket tas de tidigare punkterna 1 och 4 bort. Den tidigare

punkten 5 omformuleras och tas in som punkt 4 i paragrafens nya

lydelse. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.1.

Tredje stycket motsvarar i huvudsak det tidigare andra stycket, dock

bl.a. med den ändringen att hänvisningen till programinriktat individuellt

program tas bort.

I fjärde stycket fastslås att programinriktat individuellt program skall

utformas för en grupp elever. Detta innebär att en elev alltid skall kunna

söka ett programinriktat individuellt program i den mån det anordnas

inom kommunen eller inom samverkansområdet. En elev som tagits in på

ett individuellt program kan naturligtvis också läsa på ett programinriktat

individuellt program även om han eller hon inte sökt den utbildningen i

förväg.

I femte stycket ändras endast en hänvisning.

13 §

Ändringen i första meningen i andra stycket är en följd av ändringen i

13 a § nedan. Ändringen i sista meningen i andra stycket görs för att

samstämmighet skall råda med vad som står i sista meningen i 5 § andra

stycket.

13 a §

Ändringen innebär att ett landsting, efter överenskommelse med en

kommun, kan anordna utbildning på ett individuellt program.

26 §

Ändringen innebär att hänvisningen görs till 4 b § andra stycket 2.

9 kap.

9 §

Ändringen i första stycket innebär att bidragsåret skall sammanfalla med

kalenderåret.

Ändringen i andra stycket är en följd av att bidragsåret inte längre skall

börja den 1 juli. Ändringen innebär ingen förändring i sak.

12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:802) om

entreprenadförhållanden inom skolan

1 §

Lydelsen av bilaga 2 till skollagen (1985:1100) har ändrats genom SFS

1999:180. I den nu aktuella paragrafen görs en följdändring på så sätt att

någon hänvisning till skollagen inte längre görs. Avsikten är att den

undervisning som får läggas ut på entreprenad skall vara densamma som

enligt paragrafens tidigare lydelse. Det som tidigare betecknades som

estetiska ämnen, ekonomiska ämnen, tekniska ämnen och yrkesämnen

anges nu vara karaktärsämnen som har en yrkesinriktad eller estetisk

profil.

Förteckning över remissinstanserna samt en samman-

ställning av remissyttrandena över departementsskri-

velsen Utan timplan med oförändrat uppdrag

(Ds 1999:1)

Remissinstanser

Av totalt 59 remissinstanser har 50 yttrat sig. Spontana yttranden har in-

kommit från 24 remissinstanser. Sammanlagt har 74 svar inkommit.

Remissyttranden har inkommit från Handikappombudsmannen, Barnom-

budsmannen, Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV), Statens skol-

verk, Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH), Högskoleverket,

Göteborgs Universitet, Mitthögskolan, Lärarutbildningskommittén, En-

köpings kommun, Göteborgs stad, Hallsbergs kommun, Halmstads kom-

mun, Helsingborgs stad, Hörby kommun, Kramfors kommun, Lands-

krona kommun, Leksands kommun, Lindesbergs kommun, Ludvika

kommun, Luleå kommun, Malmö stad, Nyköpings kommun, Nässjö

kommun, Sollentuna kommun, Stockholms stad, Storumans kommun,

Sundbybergs stad, Södertälje kommun, Tidaholms kommun, Torsby

kommun, Umeå kommun, Vaggeryds kommun, Västerviks kommun,

Västerås stad, Älmhults kommun, Svenska Kommunförbundet, Svenska

Arbetsgivarföreningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Lärarförbundet och Lärarnas Riksförbund

(gemensam), Skolledarföreningen, Riksförbundet Hem och Skola, Han-

dikappförbundens samarbetsorgan, Elevorganisationen i Sverige,

Friskolornas riksförbund.

Dessutom har yttranden inkommit från Eksjö kommun, Hallstaham-

mars kommun, Håbo kommun, Härnösands kommun, Jönköpings kom-

mun, Karlskoga kommun, Katrineholms kommun, Laholms kommun,

Lidköpings kommun, Ljusdals kommun, Lycksele kommun,

Norrköpings kommun, Sala kommun, Skellefteå kommun, Stenungsunds

kommun, Timrå kommun, Upplands-Bro kommun, Upplands-Väsby

kommun, Uppvidinge kommun, Valdemarsviks kommun, Vallentuna

kommun, Örebro kommun, Östersunds kommun, Svenska Förbundet för

Specialpedagogik.

Principiella utgångspunkter

Arbetsgruppen bedömer att en nationell timplan inte överensstämmer

med en mål- och resultatstyrd skola, men bedömer att en slutlig reform

med slopad timplan kan genomföras först efter en prövning genom en

försöksverksamhet.

Med ett fåtal undantag delar remissinstanserna arbetsgruppens uppfatt-

ning att den nationella timplanen inte passar in i en mål- och resultatstyrd

skola. Enligt Svenska Kommunförbundet skulle en slopad timplan få en

dubbel effekt, nämligen ett borttagande av ett hinder och en ökad fokuse-

ring på målen. Mitthögskolan menar att målen måste bli det viktigaste

styrinstrumentet i ett målstyrt system. Flera remissinstanser pekar också

på att timplanen upplevs som hinder i undervisningen. Den minsta ga-

ranterade undervisningstiden anses av flera remissinstanser säkerställa att

inga ämnen betonas på bekostnad av andra. Torsby kommun känner

emellertid oro för att en del s.k. övningsämnen skall få mindre tid till

förmån för basämnena.

En tydlig tendens bland främst de spontana remissvaren är att kommu-

ner vill anmäla sitt intresse för att delta i försöksverksamheten. De redo-

visar också att förberedande arbete redan har påbörjats inom kommun

och skola.

Syfte med försöksverksamheten

Arbetsgruppen redovisar två syften med försöksverksamheten att prova

om den nationella timplanen kan tas bort och i så fall hur detta kanske.

Remissinstanserna instämmer i arbetsgruppens uppfattning att försöks-

verksamheten bör ha båda dessa två syften samt att utgångspunkten bör

vara ett oförändrat uppdrag till skolan. Remissinstanserna ställer sig

också bakom att den totala minsta garanterade undervisningstiden bör

gälla för skolor inom försöksverksamheten.

Krav för deltagande i försöksverksamheten

Arbetsgruppen föreslår att såväl kommunen som skolan skall uppfylla

vissa krav för att få delta i försöksverksamheten. I stort handlar dessa

om ett tydliggörande av krav som redan ställs inom ramen för mål- och

resultatstyrningen av skolan.

Många remissinstanser lägger vikt vid att de deltagande kommunerna

och skolorna uppfyller de nationellt fastställda krav samt att skolan

garanterar nationell likvärdighet enligt läroplanen. Remissinstanserna

instämmer i vikten av rutiner för kvalitetsredovisningar, uppföljning och

utvärdering inom försöksverksamheten. Svenska Kommunförbundet

poängterar betydelsen av att den nationella timplanen inte ersätts av en

kommunal timplan utan av andra kvalitetssäkringsinstrument. Sollentuna

kommun anser att det ska finnas krav på skolorna om redovisning av

syfte och planering av tid. Föräldra- och elevinflytande betonas. LO anser

att kommunernas möjligheter att delta ska utgå ifrån hur långt respektive

kommun kommit i sitt arbete med kvalitetsstyrning av verksamheten.

Hallsbergs kommun anser att det ställs för mycket krav vad avser

redovisning av ansvarsfördelning, stöd till deltagande skolor och

kvalitetssäkring. Risk för att deltagande skolorna och kommunerna inte

är representativa för landet i genomsnitt. SACO påpekar att det är viktigt

att villkoren för deltagande inte blir så kravfyllda och administrativt

betungande att förslaget i sig motverkar en naturlig skolutveckling.

Försöksverksamhetens omfattning

Arbetsgruppen redovisar två alternativ till omfattning av försöksverk-

samheten. Det första alternativet innebär att ett tjugotal kommuner med

ett begränsat antal skolor ges möjlighet att delta i försöksverksamheten. I

detta alternativ görs ett riktat urval av kommuner som får delta under

förutsättning att de uppfyller de fastställda kraven. Det andra

alternativet innebär att alla intresserade kommuner som uppfyller kraven

ges möjlighet att delta i försöksverksamheten. Urvalet av deltagande

skolor görs av kommunerna i båda alternativen.

Flertalet remissinstanser (42 stycken) förespråkar det andra alternativet

där samtliga kommuner ges möjlighet att delta. Bland annat Eksjö kom-

mun menar att ett mer begränsat alternativ skulle ha som negativ effekt

att en kommun som inte ges möjlighet att delta skulle tvingas vänta

mycket lång tid. Några remissinstanser förordar dock med följande ar-

gument det första alternativet med ett begränsat antal deltagande kom-

muner: Högskoleverket anser att det är viktigt att säkerställa att olika

kommuntyper kommer att delta i försöksverksamheten samt att det är

önskvärt att också kommuner som inte är odelat positiva till den före-

slagna förändringen kommer att delta. Skolverket understryker att det är

fråga om en reell försöksverksamhet vars syfte är att ge underlag för att

bedöma om det är lämpligt att ta bort den nationella timplanen. En mer

omfattande försöksverksamhet riskerar enligt verkets uppfattning att

uppfattas som ett första beslut om slopande av timplanen och därmed i

praktiken innebära att "smyginförande". Verket anser också att det är

viktigt att olika typer av kommuner och skolor med olika förutsättningar

ingår i försöksverksamheten. Timrå kommun befarar att alternativ två kan

få en sådan stor omfattning att den blir svår att överblicka och att den

nationella utvärderingen kan bli svår att genomföra. Även Sollentuna

kommun och LO förordar det mer begränsade alternativet.

Halmstads kommun och Upplands-Väsby kommun förordar en kombi-

nation mellan en bred inbjudan och ett riktat urval Enköpings kommun

föreslår ett tredje alternativ där både kommun och enskild skola skall

kunna delta. I de fall kommun önskar delta skall kommunens samtliga

skolor vara med i försöket. Statens institut för handikappfrågor i skolan

(SIH) menar att en bedömningsgrund vis urvalet av kommuner skall vara

att elever med funktionshinder blir representerade. Laholms kommun

anser att ansöknings förfarandet bör ersättas med ett åläggande för

kommunerna att särskilt skolor i kvalitetssäkringsarbetet där dessa nyttjar

försökslagstiftningen.

Försöksverksamhetens längd

Arbetsgruppen föreslår en femårig försöksverksamhet med en första av-

rapportering efter tre år då det bör det vara möjligt att ta ställning till

om den nationella timplanen kan slopas generellt. Den längre perioden

behövs för mer utvecklingsinriktade delar av försöket.

De flest som yttrat sig över försöksverksamhetens längd ställer sig posi-

tiva till en femårig försöksverksamhet. Några remissinstanser förordar

dock en kortare tid. Svenska Kommunförbundet anser t.ex. att många

skolor har kommit mycket långt i sin skolutveckling och använder sig i

hög grad redan av de friutrymmen som finns. De krav som kommer att

finnas på en årlig kvalitetsredovisning av försöksverksamhet borde redan

efter tre år kunna ge erfarenheter och slutsatser som gör det möjligt att ta

ställning till om den nationella timplanen kan slopas generellt. Lidkö-

pings kommun anser att risken med en lång försöksperiod är att personer

som är involverade i försöket inte finns kvar hela perioden och kontinui-

teten bryts. Även Göteborgs stad, Hallsbergs kommun, Härnösands

kommun, Ljusdals kommun, Nässjö kommun och Svenska Förbundet för

Specialpedagogik anser att fem år är en för lång tid.

Vissa instanser såsom SAF, Malmö stad, Umeå kommun, anser att be-

slut om huruvida timplanen kan tas bort kan fattas efter tre år, även i ett

femårigt försök. Örebro kommun anser att ingen försöksverksamhet be-

hövs utan timplanen skall avskaffas omedelbart. De betraktar förslaget

som ett misstroende mot kommunerna.

Försöksverksamhetens starttidpunkt

Arbetsgruppen är att försöket kan komma i gång först hösten år 2000.

Detta till bl.a. följd av den tid som krävs för att förbereda försöket.

De flesta remissinstanser som yttrat sig anser att hösten år 2000 är en

lämplig tidpunkt för start. Några instanser har åberopat möjligheten att

kunna ansluta sig vid senare tidpunkt till försöksverksamheten. Lärarför-

bundet och Lärarnas Riksförbund betonar detta i sitt gemensamma

remissvar, liksom Ljusdals kommun i sitt. Sundbybergs stad, SAF och

Karlskoga kommun vill att försöksverksamheten skall påbörjas så snart

som möjligt.

Nationell styrning

Arbetsgruppens redovisar två alternativa för hur ansvarsfördelningen

för skall utformas på nationell nivå. Skolverket, som sektorsmyndighet,

kan få uppdraget att i samråd med berörda parter följa och stödja

försöket. Ett annat alternativ är att försöksverksamheten leds av en

delegation med representanter för staten, Svenska Kommunförbundet,

lärarorganisationerna och skolledarna.

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig vad gäller styrningen av för-

söksverksamheten. Skolverket framhåller att uppföljning och utvärdering

är ett ansvar för sektorsmyndigheten. Lärarnas Riksförbund och Lärar-

förbundet anser att regeringen bör tillsätta en delegation eller en kom-

mitté för försöksverksamheten där de båda organisationerna ingår. Denna

uppfattning delar också flera kommuner. Skolledarna ser med tillfreds-

ställelse att olika intressenter på nära håll blir delaktiga men förordar inte

något av alternativen. Handikappombudsmannen betonar vikten av att

handikapporganisationerna görs delaktiga i styrningen av försöksverk-

samheten. Lidköpings kommun anser att det är viktigt att fackliga organi-

sationer görs delaktiga i försöksverksamheten.

Uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten

Arbetsgruppen anser att syftet med den nationella utvärderingen främst

är att ge regeringen och riksdag beslutsunderlag i den fortsatta be-

slutsprocessen. Den bör ge underlag för att pröva om den nationella

timplanen kan tas bort och i så fall hur, m.a.o. om och hur kommunerna

och skolan uppfyller de krav som ställs.

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över den nationella uppfölj-

ningen och utvärderingen av försöksverksamheten. Riksrevisionsverket

(RRV) anser emellertid att arbetsgruppen mer ser försöksverksamheten

som ett utvecklingsprojekt än som ett utvärderingsprojekt, och förordar

en tydligare inriktning på utvärdering. Vidare menar RRV att vid utform-

ningen av försöksverksamheten bör frågan om ett representativt urval av

kommuner/skolor tillmätas större vikt än vad arbetsgruppen gör samt att

arbetsgruppens riskanalys är otillräcklig. RRV anser vidare att arbets-

gruppens beskrivning av nationella utvärderingen inte tydliggör om an-

svaret för utvärderingen skall åvila den nationella ledningen för försöks-

verksamheten eller om den ska hanteras i annan ordning. Några instanser

betonar vikten av uppföljning och utvärdering. Landskrona kommun och

Sundbybergs stad betonar vikten av att studera hur elever i behov av sär-

skilt stöd påverkas av försöksverksamheten.

Forskning

Arbetsgruppen föreslår att det avsätts medel för forskning i anslutning

till försöksverksamheten.

Flera instanser har en positiv inställning till att forskningsuppdrag knyts

till försöksverksamheten. Det gäller t.ex. för Handikappombudsmannen,

Högskoleverket, Härnösands kommun, Leksands kommun, Lindesbergs

kommun, Upplands-Väsby kommun, Västerås stad, SAF, LO, TCO, Lä-

rarförbundet och Lärarnas riksförbund samt Hem och Skola. Norrkö-

pings kommun är särskilt positiv till forskningsanknytning och påpekar

att det redan etablerats forskningsinriktning vid Linköpings universitet

som handlar om organisering av lärandet vad gäller tid och rum. TCO

understryker betydelsen av att de forskningsinsatser som föreslås till-

sammans med nationella och lokala utvärderingar används som underlag

för ett beslut.

Riksrevisionsverket (RRV) efterfrågas en precisering av huruvida

forskningen ska vara inriktad på vissa förbestämda frågor eller om den

ska vara "fri". Verket vill även att forskningen ska vara tidsbestämd.

Skolverket delar inte helt arbetsgruppens uppfattning att särskilda medel

bör avsättas för forskning. Verket anser att medel i första hand bör av-

sättas för att säkerhetsställa grundliga, forskningsanknutna utvärderingar

som kan svara på många av de frågor som försöksverksamheten aktuali-

serar.

Övrigt

Handikappförbundens samarbetsorgan understryker vikten av att under

utvärderingen observera att elever med funktionshinder inte drabbas av

en minskning i vissa ämnen. Vidare föreslås ett parallellt projekt med

fortbildning av lärare efter behoven som uppstår i samband med försöks-

verksamheten samt särskilda resurser för att försäkra elever med funk-

tionshinder optimal utbildning. Elever med funktionshinder bör ges möj-

lighet till förlängd studietid.

Flera remissinstanser anser att fristående skolor bör göras delaktiga i

försöksverksamheten.

Sammanfattning av förslagen i promemorian PRIV

en ny väg till ett nationellt program (Ds 1998:27)

Inom Utbildningsdepartementet tillkallades en arbetsgrupp i oktober

1998 arbetsgruppen om gymnasieskolans praktikprogram (U 1997:H).

Gruppens huvudsakliga uppdrag var att utarbeta förslag till hur ett

praktikprogram kan utformas inom ramen för gymnasieskolans

individuella program. Utbildningen skulle enligt gruppens riktlinjer

kunna sökas av en elev. I arbetsgruppens uppdrag har dessutom ingått att

utreda hur ett samarbete mellan skolan och arbetsmarknadens parter bör

utvecklas på lokal nivå för att stimulera den arbetsplatsförlagda delen av

utbildningen.

Arbetsgruppen har kartlagt och analyserat hur det individuella

programmet fungerar i kommunerna. Gruppen har även lagt fram förslag

som gäller för alla former av individuella program. Arbetsgruppen

föreslår att det individuella programmets preparandsyfte markeras och

tydliggörs i skollagen. Arbetsgruppen föreslår även att bestämmelsen i

skollagen om udda yrken skall slopas och att bestämmelsen om att

utbildningen kan möta elevers speciella behov ändras. Gruppen föreslår

dessutom att landsting, efter överenskommelse med en kommun, skall få

anordna utbildning på det individuella programmet.

Arbetsgruppen anser att det finns behov av en starkare koppling mellan

elevens studier på ett individuellt program och ett nationellt eller

specialutformat program. Arbetsgruppen föreslår därför att kommunerna

så långt som möjligt bör erbjuda eleverna sökbara programinriktade

individuella program (PRIV). Eleverna skall genom PRIV komma en bit

på väg in i ett nationellt program. Utbildningen skall ge eleverna

möjlighet att, samtidigt som de läser behörighetsgivande ämnen, följa

kurser från ett nationellt program, främst i yrkesämnen. För att höja

kvalitetskraven på de praktiska momenten i utbildningen föreslås att

eleverna även skall erbjudas arbetsplatsförlagd utbildning (APU).

För att öka förutsättningarna för att skapa en studieuppläggning som

överensstämmer med elevens intresseinriktning, föreslår arbetsgruppen

vidare att det för elever på det individuella programmet skall införas en

möjlighet att dela upp omfattande kurser i yrkesämnen i delkurser.

Gruppen föreslår att en delkurs från en nationellt fastlagd kurs som

eleven läst inom ramen för det individuella programmet, bör kunna ingå i

ett slutbetyg från det nationella program som eleven senare fullföljer.

Förteckning över remissinstanserna samt en

sammanställning av remissyttrandena över

promemorian PRIV en ny väg till ett nationellt

program (Ds 1998:27)

Remissinstanser

Remissyttranden har inkommit från Kammarrätten i Jönköping,

Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Handikappombudsmannen, Statens

institutionsstyrelse (SiS), Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV),

Statens skolverk, Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH),

Högskoleverket, Svenska EU Programkontoret, Centrala

studiestödsnämnden (CSN), Göteborgs universitet, Lärarhögskolan i

Stockholm, Arbetsmarknadsstyrelsen, Ungdomsstyrelsen,

Kunskapslyftskommittén, Alingsås, Arvika, Botkyrka, Ekerö, Eskilstuna,

Gislaveds, Gotlands, Järfälla, Jönköpings, Linköpings, Luleå,

Mariestads, Norrtälje, Orust, Sorsele, Tomelilla, Västerås, Växjö, Örebro

och Östersunds kommuner samt Stockholms, Malmö och Göteborgs

städer.

Yttranden har också inkommit från Landstinget i Uppsala län, Svenska

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Lärarförbundet, Lärarnas Riksförbund

(LR), Skolledarna, Skolledarföreningen, Elevorganisationen i Sverige,

Riksförbundet för kommunal och statlig vuxenutbildning, Sveriges

skolkuratorers förening, Svenska Förbundet för Specialpedagogik och

Riksförbundet Hem och Skola.

Allmänna synpunkter

Majoriteten av remissinstanserna ansluter sig i allmänhet till

arbetsgruppens förslag och menar att dessa stämmer väl överensstämmer

med den utveckling som pågår ute i kommunerna, t.ex. i Botkyrka,

Malmö, Jönköpings, Gotlands och Gislaveds kommuner.

Särskilt positiva är kommunerna själva som antingen redan arbetar i

linje med förslagen eller har för avsikt att påbörja ett sådant arbete.

Kvaliteten och statusen på programmet kan höjas genom förslagen, anser

bl.a. Socialstyrelsen, Västerås stad, Örebro kommun och Svenska

Förbundet för Specialpedagogik. Att utbildningen skall anpassas efter

elevens behov och förutsättningar understryks. Många tror att PRIV kan

leda till att fler elever kommer att genomgå ett nationellt eller

specialutformat program. Det framförs också generellt att PRIV bör

utvärderas noggrant så att studievägen får avsedd funktion.

Flera instanser understryker att de grundläggande orsakerna till att

elever saknar kunskaper i gymnasieskolan ligger i grundskolan och att

ansvaret från grundskolan inte får lyftas bort. Insatser måste sättas in

tidigt för de elever som har svårigheter, något som framhålls av både

Svenska Kommunförbundet och LO. Malmö kommun understryker att

planeringen för gymnasieskolan måste börja redan i grundskolan, vilket

är särskilt viktigt för elever med särskilda behov.

SIH, Elevorganisationen i Sverige och Högskoleverket framhåller

betydelsen av kvalificerad studie- och yrkesvägledning. Riksförbundet

Hem och Skola menar att åtgärder för att höja vägledningskompetensen

är en förutsättning för att PRIV skall kunna bli framgångsrikt.

Vissa kommuner samt bl.a. Svenska Förbundet för Specialpedagogik

och Lärarförbundet, pekar också på behovet av ökad specialpedagogisk

kompetens i gymnasieskolan. Sveriges skolkuratorers förening

understryker behovet av skolkuratorer och elevvårdspersonal i

gymnasieskolan och i synnerhet för elever på det individuella

programmet.

Arvika kommun anser att en kvalitetshöjning på det individuella

programmet kommer att medföra stora kostnadsökningar för

kommunerna. Också Östersunds kommun efterfrågar mer resurser för att

kunna få en bra kvalitet på PRIV och hänvisar till de medel som

regeringen avsatt i budgetpropositionen för 1998 för det s.k.

praktikprogrammet. Även Mariestads kommun pekar på att

lagformuleringen om programinriktningar som kan sökas av eleverna

måste ta hänsyn till kommunernas kostnader.

CSN förordar att bestämmelsen om att studiehjälp endast får lämnas

för kurser och andra utbildningsinslag inom det individuella programmet

tas bort i studiestödsförordningen.

Tydligare reglering av det individuella programmet

Nästan samtliga instanser tillstyrker arbetsgruppens förslag att tydliggöra

det individuella programmets reglering och huvudsyfte. De flesta är ense

om att preparandsyftet är huvudsyftet samt tillstyrker att detta tydliggörs

i lagstiftningen. Skolledarna menar att det är viktigt att det individuella

programmet får tydlighet och struktur. SiS och Luleå kommun framför att

tydlighet och struktur med överblickbara mål är viktigt för elever som

har svårigheter. SIH tillstyrker att preparandsyftet markeras då finns en

risk för att det individuella programmet ses som ett alternativ till de

nationella programmen på grund av att gymnasieskolan inte alltid

tillgodosett dessa elevers behov av anpassning av studierna. Särskilt är

denna risk stor för elever med funktionshinder.

Av de instanser som uttalat sig i frågan, instämmer också flertalet i att

punkten tre i 5 kap. 4 b § skollagen om udda yrken tas bort samt att

punkten fyra samma paragraf ändras. En mer renodlad reglering får dock

inte, som påpekas av flera instanser, t.ex. Mariestads och Alingsås

kommuner, innebära hinder för skolor att finna lokala, okonventionella

lösningar som också kan betyda att eleven går flera år på ett individuellt

program. Detta får stöd av Landstinget i Uppsala län som menar att det

kan finnas skäl att ha treåriga individuella program. SiS är tveksam till att

ta bort punkten om udda yrken då små huvudmän, t.ex. SiS, har behov av

rätten att anordna utbildning för udda yrken.

Landstingsförbundet liksom Landstinget i Uppsala län tillstyrker att

landstingen skall ges möjlighet att anordna individuella program.

PRIV

Nästan samtliga instanser tillstyrker förslaget om att införa

programinriktade individuella program PRIV inom ramen för det

individuella programmet. Flera instanser pekar på att även elever som har

nått behörighet kan vara en målgrupp för PRIV om de har svaga betyg

eller på annat sätt vill förbereda sig ytterligare inför sina studier på ett

nationellt program.

Skolverket delar arbetsgruppens bedömning och tillstyrker de

regelförändringar som föreslås i samband med förslaget. Kommunerna

ställer sig också positiva till förslaget. Svenska Kommunförbundet

tillstyrker förslaget i stort och understryker att utgångspunkten måste

vara individens behov där den individuella studieplanen har en viktig

roll. Luleå kommun menar att PRIV ökar möjligheten för eleven att få sitt

studieintresse tillgodosett och Arvika kommun anser att det individuella

programmets anseende kan höjas genom att erbjuda programinriktade

studier. Gislaveds kommun framför att PRIV kan förstärka elevernas

kompetens och öka studiemotivationen samtidigt som eleven ges tid att

mogna som person, vilket kan bidra till att minska avhoppen från

nationella program i framtiden.

Orust kommun pekar på att förutsättningarna att anordna ett brett utbud

skiljer sig åt mellan stora och små kommuner och Mariestads kommun

menar att utbudet av inriktningar måste anpassas till lokala

förutsättningar. Lärarförbundet anser att de kommuner som saknar egen

gymnasieskola skall ha skyldighet att söka samverkan med andra

kommuner så att hemkommunens elever kan erbjudas olika möjligheter

till inriktning.

SAF understryker behovet av att PRIV får ett väl utvecklat kontaktnät

med arbetslivet. Sådana kontakter kan göra utbildningen mer konkret,

vilket ökar elevernas intresse för utbildningen. LO varnar för att PRIV

kan bli en light-variant av de nationella programmen där eleverna

 fastnar .

Kunskapslyftskommittén anser att det är angeläget att erfarenheter från

vuxenutbildningen tas till vara vid utformning av PRIV och att ett

samarbete mellan den grundläggande vuxenutbildningen och denna

utbildningsform kommer till stånd, bl.a. avseende den pedagogiska

kompetensen.

TCO, LR och Lärarförbundet är de instanser som är negativa till PRIV.

TCO anser att förslagen riskerar att ta ansvaret från grundskolan och att

eleverna riskerar att fastna i en förberedande fas som i värsta fall

sträcker sig under hela studietiden. LR går på samma linje och framhåller

att ett alldeles för stort intag på det individuella programmet riskerar att

permanentas. Lärarförbundet menar att PRIV endast är en kortsiktig

lösning på problemen.

Att kunna söka PRIV

Nästan samtliga instanser stöder tanken på att de programinriktade

studievägarna skall kunna sökas av eleverna. Flera kommuner, bl.a.

Gislaveds kommun, menar att elevernas vilja att gå ett preparandår skulla

öka om de fick söka utbildningen. Folkhälsoinstitutet anser att förslaget

gör elevernas framtid överblickbar, vilket skapar större trygghet. Växjö

kommun tycker att det är bättre att eleven gör ett aktivt val än bara

 hamnar på en studieväg.

Lärarhögskolan i Stockholm vill att det individuella programmet i sin

helhet skall kunna sökas av eleverna. Högskolan menar att det

individuella programmet på detta vis skulle kunna ses som en början på

en gymnasieutbildning, erhålla högre status och en struktur som kan

underlätta både elevernas och gymnasieskolornas planering.

Arvika kommun ställer sig undrande till när eleven kan söka PRIV mot

bakgrund av att sökförfarandet sker innan eleven fått sina slutbetyg och

följaktligen vet om behörighet uppnåtts eller inte. Eskilstuna kommun

varnar för att elever som under höstterminen i årskurs 9 inte når upp till

behörighetskraven slutar att anstränga sig om de är förvissade om att

antas till ett PRIV som de sökt till inom önskat yrkesområde.

APU och handledning

Många instanser instämmer i att införandet av APU skulle innebära en

kvalitetshöjning av praktiken på det individuella programmet.

Målinriktningen skulle öka i studierna. Skolverket stödjer förslaget och

anser att det finns skäl att ge fortsatt ekonomiskt stöd till utbildning av

handledare. Stöd kan även ges genom utarbetande av referensmaterial.

TCO tillstyrker förslaget om APU på det individuella programmet samt

att Skolverket ges i uppdrag att utarbeta referensmaterial, något som

också LO håller med om.

Eskilstuna kommun understryker betydelsen av ett mycket utvecklat

samarbete mellan det individuella programmet och de nationella

programmen för att APU skall kunna erbjudas eleverna. Gislaveds

kommun pekar på att kraven på handledaren för elever på det individuella

programmet också innefattar social kompetens. Många kommuner anser

att det behövs stöd och hjälp med idéer för att hitta bra former för

handledarutbildning. Örebro kommun föreslår att en arbetsgrupp tillsätts

för att utforma en ny handledarutbildning.

Flera instanser som är positiva till APU, t.ex. Svenska

Kommunförbundet och Landstingsförbundet, framhåller att det också

måste finnas utrymme för praktik som inte är kursplanestyrd.

Studier i både grundskoleämnen och gymnasiekurser

Alla instanser som stödjer förslaget om PRIV i allmänhet, stödjer också

förslaget att elever på PRIV skall läsa både ämnen på grundskolenivå och

gymnasiekurser, främst i yrkesämnen. Förslaget ger eleverna möjlighet

att både hämta igen bristande kunskaper sedan tidigare och samtidigt få

inrikta sig på gymnasiekurser som ligger i linje med deras intressen.

Detta ökar motivationen och klargör strukturen.

Delkurser

Majoriteten av instanserna ansluter sig till idén att kunna dela upp längre

karaktärsämneskurser i delkurser. Dock går åsikterna isär något om hur

detta skall gå till samt om betyg skall sättas eller inte. Flera kommuner

menar att delkurser gör målen mer överblickbara för eleven samt ger

snabbare bekräftelse. Botkyrka kommun stöder förslaget men anser att

uppdelningen borde få kunna göras också på de nationella programmen.

Uppdelning i kurser borde varje skola få göra själv, vilket också TCO

anser. Tomelilla kommun tillstyrker förslaget och menar att

förutsättningarna för att skapa en studieuppläggning som

överensstämmer med elevens intresseinriktning ökar, om möjlighet att

dela upp omfattande yrkesämneskurser i delkurser införs. Riksförbundet

för kommunal och statlig vuxenutbildning tillstyrker förslaget men anser

inte att möjligheten till delkurser bör begränsas till långa kurser i

yrkesämnen. Om komvux i större utsträckning skall kunna medverka vid

kompetensutveckling i arbetslivet är det nödvändigt att såväl yrkesämnen

som allmänna ämnen får delas in i delkurser. Linköpings kommun anser

också att omfattande kärnämneskurser skall kunna delas upp i delkurser.

Anledningen är att allt fler gymnasieskolor integrerar karaktärsämnen

med kärnämnen. Även Örebro kommun anser att kärnämneskurser skall

få delas upp mot bakgrund av att det just är i dessa ämnen som flest

elever har svårigheter.

Skolverket motsätter sig förslaget och menar att de målrelaterade

kursplanerna och därtill kopplade betygskriterierna inte kan delas upp i

delkurser. Elevens fortsatta utbildning inom de nationella programmen

skulle inte gynnas eftersom det där inte finns denna möjlighet.

Myndigheten anser att en elev i stället för betyg på delkurser skall få ett

intyg som följer eleven till det nationella programmet. Skolverket pekar

också på verkets pågående arbete med modulisering av alla kurser i

gymnasieskolan, vilket kommer att innebära att de stora kurserna

kommer att bli mindre. Därmed kommer behovet av delkurser att

försvinna.

Skolledarföreningen menar att system med delkurser kan utgöra ett

hinder för eleverna att se helheten i yrkesämnet. Om det skall göras bör

flexibla lösningar utformas lokalt. Till detta ansluter sig Lärarförbundet

som anser att elever med studiesvårigheter behöver ges möjlighet att utgå

från överblickbara helheter. Ett betygssystem för delkurser skulle

dessutom skapa ytterligare förvirring hos arbetsgivare. Både

Lärarförbundet och LR förespråkar en etappindelning av kärnämnena.

Åsikterna går isär om slutbetyg från nationella program skall kunna

innehålla betyg på delkurser.

Uppdrag till Skolverket

De instanser som uttalat sig om arbetsgruppens förslag om olika uppdrag

till Skolverket är positiva. LO understryker behovet av att göra en

uppföljning av eleverna i gymnasieskolan liksom Mariestads kommun

som pekar på att man också bör följa elevströmmarna mellan

gymnasieskolan och komvux. SIH anser att Skolverket särskilt bör följa

om elever med funktionshinder i högre grad än andra elever följer ett

individuellt program under hela sin gymnasietid och i så fall varför.

Handikappombudsmannen föreslår i linje med SIH att Skolverket ges ett

särskilt uppdrag att utvärdera hur det individuella programmet motsvarar

funktionshindrade elevers särskilda behov av utbildning och utveckling.

Lärarförbundet föreslår att Skolverket ges i uppdrag att utreda

orsakerna till varför kommunerna inte följer skollagens bestämmelser om

individuella studieplaner.

Betyg i grundskoleämnen

Samtliga remissinstanser som uttalat sig i frågan instämmer i

arbetsgruppens förslag att de betyg som lärare på det individuella

programmet satt på ämnen som eleven inte tidigare fått minst betyget

godkänt på i grundskolan, skall få tillgodoräknas elevens meritvärde.

Förteckning över remissinstanserna som avgivit

yttrande över betänkandet Vuxenutbildning och

livslångt lärande Situationen inför och under första

året med Kunskapslyftet (SOU 1998:51)

Remissinstanserna

Remissyttranden har kommit in från Kriminalvårdsstyrelsen, Social-

styrelsen, Handikappombudsmannen, Jämställdhetsombudsmannen,

Statskontoret, Statistiska centralbyrån, Riksrevisionsverket, Statens

skolverk, Statens institut för handikappfrågor i skolan, Folkbild-

ningsrådet, Högskoleverket, Arbetsmarknadsstyrelsen, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Ungdomsstyrelsen, Statens skolor för vuxna i

Härnösand, Statens skolor för vuxna i Norrköping, Institutionen för

pedagogik vid Göteborgs universitet, Umeå universitet, Linköpings

universitet, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Norrbottens

län, Länsstyrelsen i Skånelän, Länsstyrelsen i Västragötalands län, Ale

kommun, Borås kommun, Botkyrka kommun, Eskilstuna kommun, Falu

kommun, Finspångs kommun, Hallstahammars kommun, Hjo kommun,

Huddinge kommun, Hudiksvalls kommun, Härnösands kommun,

Härryda kommun, Järfälla kommun, Karlshamns kommun, Karlskoga

kommun, Karlskrona kommun, Karlstads kommun, Katrineholms

kommun, Kristianstads kommun, Laholms kommun, Lerums kommun,

Linköpings kommun, Luleå kommun, Lunds kommun, Malmö kommun,

Nässjö kommun, Oskarshamns kommun, Skara kommun, Skellefteå

kommun, Sollentuna kommun, Stenungsunds kommun, Stockholms stad,

Storumans kommun, Sundsvalls kommun, Surahammars kommun, Säffle

kommun, Söderhamns kommun, Tranås kommun, Trollhättans kommun,

Umeå kommun, Upplands-Väsby kommun, Växjö kommun, Örebro

kommun, Örnsköldsviks kommun, Hallands läns landsting, Norrbottens

läns landsting, Uppsala läns landsting, Älvsborgs läns landsting,

Östergötland läns landsting, Alma Folkhögskola, Framnäs Folkhögskola,

Furuboda folkhögskola, Härnösands folkhögskola, Arbetarnas

bildningsförbund, Folkuniversitetet, Frikyrkliga studieförbundet, Studie-

främjandet, Studieförbundet vuxenskolan, Svenska idrottsrörelsens

studieförbund, Tjänstemännens Bildningsverksamhet, Svenska

Kommunförbundet, Folkbildningsförbundet, Rörelsefolkhögskolornas

intresseorganisation, Landsorganisationen, Tjänstemännens

Centralorganisation, Sveriges Akademikers Centralorganisation,

Lärarförbundet, Lärarnas riksförbund, Svenska Folkhögskolans

Lärarförbund, Skolledarna, Elevorganisationen, Riksförbundet för

kommunal och statlig vuxenutbildning, Industriförbundet,

Industriförbundet, Företagarnas riksorganisation, Handikappförbundens

samarbetsorgan samt Reumatikerförbundet. Dessutom har remisser

inkommit från Eksjö Gymnasium, Komvux Björknässkolan i Boden,

Komvux i Landskrona, Komvux i Växjö, Kunskapslyftet i Fagersta,
[REDACTED_EFTERNAMN] och Skinnskatteberg, Kunskapslyftet i Falköping,

Kunskapslyftet i Helsingborg, Kunskapslyftet i Lysekil, Kunskapslyftet i

Strängnäs, Kunskapslyftet i Uppvidinge och Lessebo kommuner samt

Kunskapslyftet i Vetlanda.

Förteckning över remissinstanser som avgivit

yttrande över betänkandet Fristående utbildningar

med statligt tillsyn inom olika områden

(SOU 1998:11)

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Statskontoret,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Luftfartsverket, Statens skolverk,

Statens institut för handikappfrågor i skolan, Folkbildningsrådet, Hög-

skoleverket, Centrala studiestödsnämnden, Linköpings universitet, Lunds

universitet, Göteborgs universitet, Danshögskolan, Dramatiska institutet,

Konstfack, Kungliga konsthögskolan, Operahögskolan, Borås kommun,

Gotlands kommun, Göteborgs kommun, Leksands kommun, Malmö

kommun, Stockholms stad, Umeå kommun, Örebro kommun, Svenska

kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska EU-Programkontoret

för utbildning och kompetensutveckling, Kunskapslyftskommittén,

Kommittén för kvalificerad yrkesutbildning, Nämnden för

hemslöjdsfrågor, Kronobergs läns landsting, Folk-

universitetet/kursverksamheten vid Lunds universitet, Nordiska Sceno-

grafiskolan i Skellefteå, Porslin och Keramikskolan, Keramik skolan i

Lidköping AB, Skara skolscen, Svenska Arbetsgivareföreningen, Lands-

organisationen i Sverige, Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges

Akademikers Centralorganisation, Friskolornas Riksförbund, Fristående

Konst och Hantverksskolor, Sätergläntan, Stiftelsen Carl Malmstens

skola, Företagarnas riksorganisation, Lärarförbundet, Lärarnas Riks-

förbund, Svensk Handel och Tjänsteföretagen, Tjänsteföretagens Arbets-

givarförbund och Idea, Svenska Hemslöjdsföreningarnas Riksförbund

och Sveriges Skolledarförbund.

Till dessa har även ett antal spontana yttranden inkommit:

Socialstyrelsen, Poppius Journalistskola och Stiftelsen Stenebyskolan i

Dalsånge.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 maj 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Vissa skolfrågor m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

skollagen (1985:1100)

2 kap. 4 c §,

5 kap. 4 b och 26 §§

389L0048

392L0051

 Lagen omtryckt 1997:1212.

 Lydelse enligt SFS 1999:180.

Prop. 1998/99:110

1

79

Prop. 1998/99:110

Bilaga 1

76

79

Prop. 1998/99:110

Bilaga 2

Prop. 1998/99:110

Bilaga 3

Prop. 1998/99:110

Bilaga 4

Prop. 1998/99:110

Bilaga 5

77

79

Prop. 1998/99:110

78

79

79

79