Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ändring av av 8 kap. 29 a § plan- och

bygglagen

(1987:10), PBL, med innebörden att byggnadsnämnderna även under år

1992 vid

bygglovprövning skall vara skyldiga att godta byggprodukter, som

godkänts av

behörigt organ i något annat nordiskt land. Detta innebär att

nämnderna under

ytterligare ett år blir skyldiga att godta nordiska bygg-produkter på

samma sätt

som byggprodukter vilka frivilligt typgodkänts eller

tillverkningskontrollerats

i Sverige.

Förslaget bör ses mot bakgrund av de pågående förhandlingarna om

Sveriges,

Finlands, Islands och Norges anslutning till den europeiska inre

marknaden den 1

januari 1993.

Lagändringen avses träda i kraft den 1 januari 1992.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)1

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 29 a § plan- och bygglagen (1987:10)

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande

lydelse Föreslagen lydelse

8 kap. 29 a §2 Intill

utgången av år 1991

skall vid tillämpningen av

29 § andra stycket andra

meningen med där avsedda

produkter likställas

material, konstruktioner och

anordningar som har

godkänts av de organ i

annat nordiskt land som

regeringen

bestämmer. Intill

utgången av år 1992

skall vid tillämpningen av

29 § andra stycket andra

meningen med där avsedda

produkter likställas

material, konstruktioner och

anordningar som har

godkänts av de organ i

annat nordiskt land som

regeringen bestämmer.

Första stycket gäller inte material, konstruktioner eller anordningar

som kräver

obligatoriskt typgodkännande enligt 16 kap. 2 § andra stycket.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter

om avvikelse från bestämmelserna i första stycket om likställd-het.

Avvikelse

får föreskrivas i fråga om sådana produkter som inte kan antas

uppfylla kraven i

3 kap. till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa och för en

lämplig

utformning av byggnader och andra anläggningar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Bostadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 oktober 1991

Närvarande:Êstatsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

P.ÊWesterberg,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om fortsatt godtagande av byggprodukter som godkänts i

annat

nordiskt land

1 Inledning

En förutsättning för att olika material och produkter skall kunna

användas i det

svenska byggandet är att de har sådana egenskaper att byggnaderna

kommer att

uppfylla de grundläggande kraven i 3 kap. plan- och bygglagen

(1987:10), PBL.

Vid bygglovpliktiga arbeten prövar byggnadsnämnden om de tilltänkta

åtgärderna

kan antas uppfylla bl.a. dessa krav. Enligt 8 kap. 29Ê§ andra

stycket PBL skall

byggnadsnämnderna emellertid godta typgodkända eller

tillverkningskontrollerade

material m.m. i de avseenden typgodkännandet eller

tillverkningskontrollen

gäller. Enligt 8 kap. 29 a § som tillkom år 1989 (prop. 1988/89:139,

BoU9, rskr.

267, SFS 1989:345) skall byggnadsnämnderna intill utgången av år 1991

likställa

material, konstruk-tioner och anordningar, som har godkänts av de

organ i annat

nordiskt land som regeringen bestämmer, med av boverket typgodkända

eller

tillverknings-kontrollerade material m.m. Sådana organ finns

förtecknade i

förordningen (1989:731) om godtagande av byggprodukter som godkänts i

annat

nordiskt land.

Föreskriften om likställdhet gäller inte när svenskt typgodkännande

är

obligatoriskt, men för närvarande finns inte något krav på

obligatoriskt

godkännande.

Bakgrunden till riksdagens beslut var en önskan att i dåvarande

överhettade

byggkonjunktur öka tillgången på byggprodukter genom att främja

import. På grund

av det mångåriga nordiska harmoniseringsarbetet bedömdes de nordiska

länderna ha

så likartade krav på byggvaror att några större problem med hänsyn

till hälsa

och säkerhet eller annars inte kunde befaras uppkomma. Regeringen

eller den

myndighet som regeringen bestämmer bemyndigades dock att meddela

föreskrifter om

avvikelse från bestämmelsen om likställdhet. Bemyndigandet får ses

som en

säkerhetsventil, avsedd för byggprodukter som inte kan antas uppfylla

kraven i 3

kap. PBL till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa och för

en lämplig

utformning av byggnader och andra anläggningar. Några sådana

föreskrifter har

emellertid hittills inte ansetts nödvändiga.

Tidsbegränsningen i 29 a § bestämdes med hänsyn bl.a. till den

förväntade

utvecklingen av det nordiska samarbetet och de pågående

förhandlingarna om

undanröjande av handelshinder på byggområdet mellan EFTA- och

EG-länderna.

Frågan om en eventuell förlängning borde enligt propositionen göras

beroende

bl.a. av utgången av fortsatta förhandlingar på olika nivåer samt av

om

ömsesidighet kunde uppnås i fråga om giltigheten av nationellt

utfärdade

godkännanden i förhållandet mellan de nordiska länderna.

2 Den internationella utvecklingen

Förhandlingarna om det s.k. EES-avtalet mellan EFTA-länderna och EG

är ännu inte

slutförda. Målet är dock att avtalet skall kunna träda i kraft den 1

januari

1993. Ett syfte är att åstadkomma en fri varucirkulation bl.a. när

det gäller

byggvaror.

Om EES-avtalet kommer till stånd torde det saknas anledning att gå

vidare med

harmonisering av de nordiska byggbestämmelserna i syfte att undanröja

handelshinder i Norden. En fortsatt nordisk harmonisering är inte

heller

okomplicerad. För Danmarks del gäller speciella förhållanden på grund

av

medlemsskapet i EG. En annan svårighet är administrativa olikheter i

regleringen

av dessa frågor i de nordiska länderna.

3 Boverkets förslag

Boverket har i en skrivelse till regeringen den 5 juli 1991 meddelat

att verket

inte finner någon anledning att den 31 december 1991 upphöra med

godtagandet av

byggprodukter som godkänts i annat nordiskt land, utan föreslår att

verksamheten

fortsätter tills den förutsatta samordnade europeiska

godkännandeordningen

träder i kraft. Boverket ser inte heller något behov av att göra

någon ändring i

förordningen (1989:731) om godtagande av byggprodukter som godkänts i

annat

nordiskt land.

En sammanfattning av boverkets skrivelse bör fogas till protokollet i

detta

ärende som bilaga. Det skall dock påpekas, att vad som sägs i

samman-fattningen

om utarbetandet av föreskrifter om att norska godkännanden av

brandavskiljande,

glasade väggar inte skall jämställas med svenska godkän-nanden, inte

längre är

aktuellt. Efter svenska påpekanden har nämligen de norska

godkännandena numera

återkallats.

4 Andra framförda synpunkter

Vid en s.k. hearing på bostadsdepartementet den 26 augusti 1991

redovisades och

diskuterades boverkets förslag.

Industrins Byggmaterialgrupp och Swedoor AB avstyrkte en förlängning

av

försöksverksamheten, såvida inte de andra nordiska länderna inför

motsvarande

bestämmelser som de svenska. Man framhöll också att den överhettning

på

byggmarknaden som var ett motiv för försöksverksamheten nu

efterträtts av en

lågkonjunktur.

Industrins Kommitté för Byggbestämmelser och Industriförbundet

framhöll vikten

av ömsesidighet i kraven på byggprodukter i de nordiska länderna.

Föreningen Sveriges Byggnadsinspektörer framhöll att det saknas en

formell

möjlighet för byggnadsnämnderna att stoppa konstaterat undermåliga

produkter,

som är godkända i ett annat nordiskt land. Mot detta invände boverket

 under

erinran om byggherreansvaret i PBL och om verkets föreskriftsrätt

att det

uppmanat byggnadsnämnderna att vända sig till boverket, om de

befarar att en

godkänd produkt är undermålig, men att verket hittills endast fått in

ett mycket

begränsat antal sådana framställningar.

Kontrollrådet för betongvaror ansåg att förteckningen över

godkännandeorganen i

de andra nordiska länderna måste revideras i vissa avseenden.

Byggentreprenörerna, Riksbyggen, Grossistförbundet - Svensk Handel

samt statens

pris- och konkurrensverk tillstyrkte boverkets förslag främst med

motiveringen

att ökad konkurrens är värdefull oavsett konjunkturläget. De båda

sistnämnda

ansåg dessutom att försöksverksamheten borde utvidgas till att

omfatta

godkännanden från flera länder.

5 Föredragandens överväganden

Enligt min mening är erfarenheterna positiva av ordningen med att

jämställa

vissa nordiska godkännanden av byggprodukter med svenska

typgodkännanden. Även

om det är svårt att säga hur stor betydelse reglerna har haft i

förhållande till

andra omständigheter som har påverkat byggandet har utbudet av

byggvaror ökat

och priserna kan antas ha dämpats något. I ett längre perspektiv

kommer den

internationella konkurrensen att vidgas på detta liksom på andra

områden som en

följd främst av en europeisk integration, oavsett vilka former denna

kommer att

få. Mot denna bakgrund vore en återgång till de regler som gällde

tidigare

olycklig för den svenska byggmaterialindustrins framtida

konkurrenskraft på en

internationell marknad.

Jag vill vidare framhålla att det från allmän utgångspunkt finns ett

mycket

starkt intresse att konkurrenshämmande regler avvecklas och att

kostnaderna för

brukarna hålls nere. Den under lång tid besvärande prisutvecklingen

på den

svenska byggmarknaden måste nu varaktigt brytas.

Det huvudsakliga argumentet mot en fortsatt försöksverksamhet är

enligt min

mening om denna i ett längre perspektiv skulle medföra

konkurrensnackdelar för

svensk byggmaterialindustri genom brist på ömsesidighet i fråga om

nordiska

eller vidare europeiska åtaganden. Ett EES-avtal skulle innebära att

sådana

farhågor var ogrundade. Jag utgår från att ett sådant avtal inom kort

kommer

till stånd. Med hänsyn till detta bör nuvarande regler förlängas. En

förlängning

bör dock begränsas till ett år. Skulle det visa sig att

EES-förhandlingarna inte

kan avslutas på avsett sätt får den då återstående tiden till

utgången av år

1992 användas till att på annat sätt söka uppnå en ömsesidighet med

övriga

nordiska länder i fråga om godkännande av byggvaror. Ensidiga svenska

åtaganden

bör inte göras för tid efter år 1992.

En förlängning av tiden för godtagande av nordiska byggprodukter

enligt 8 kap.

29 a § PBL i avvaktan på en kommande mer omfattande harmonisering är

ett

ensidigt svenskt beslut, som inte påverkar våra internationella

förpliktelser.

En förlängning är inte heller någon teknisk föreskrift som be-höver

anmälas till

andra länder.

Jag anser således övervägande skäl tala för att tiden för godtagande

av nordiska

byggprodukter enligt 8 kap. 29 a § PBL förlängs. Förlängningen bör

tidsbegränsas

till den 31 december 1992.

Lagändringen bör träda i kraft den 1 januari 1992.

6 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom bostadsdepartementet

upprättats

förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

Förslaget är sådant

att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att

regeringen föreslår

riksdagen att anta förslaget till lag om ändring i plan- och

bygglagen

(1987:10).

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar

att genom

proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredraganden

har lagt

fram.

1Lagen omtryckt §987:246.

2Senaste lydelse 1989:345.

Prop.1991/92:33

Bilaga 1

1

Sammanfattning av boverkets redovisning av uppdrag rörande fortsatt

godtagande

av byggprodukter som godkänts i annat land

1. Uppdraget

Den 21 mars 1991 gav regeringen boverket i uppdrag att förbereda en

svensk

harmonisering till EGs regler när det gäller organisationen för

certifiering och

tekniska godkännanden på byggområdet. I samband därmed skulle verket

också

överväga en fortsättning av den tillfälliga ordningen med godtagande

av inom

andra nordiska länder godkända byggprodukter.

2. Redovisningen

2.1 Boverkets hantering av olikheter mellan godkännanden

Boverket har av regeringen bemyndigats (SFS 1989:731) att meddela de

föreskrifter om avvikelse från bestämmelserna om likställdhet av

byggprodukter

som behövs enligt 8 kap 29a § tredje stycket plan- och bygglagen

(1987:10).

Boverket har därför låtit utreda skillnaderna mellan svenska och

andra nordiska

länders bestämmelser för mätning och provning samt kravnivåer

avseende

VVS-installationer, ljudisolering, värmeisolering, brandskydd,

styvhet och

bärförmåga. Trots att undersökningarna visade att det föreligger

avvikelser

mellan svenska och andra nordiska bestämmelser, ansåg boverket att

det inte

förelåg skäl att meddela särskilda föreskrifter för att inskränka

likställdheten. Verket valde att istället söka en praktisk lösning

från fall

till fall när problem uppstått på grund av olikheterna, samt

uppmanade

byggnadsnämnderna att underrätta boverket om sådana problem.

2.2 Erfarenheter

Erfarenheterna under den tid som bestämmelserna om likställdhet

tillämpats, har

visat att problem uppstått endast i ett fåtal fall. Detta har bland

annat gällt

några äldre norska godkännanden för brandavskiljande, glasade väggar.

Ett annat

problem har varit produkter som är typgodkända i Sverige och som

dessutom är

typgodkända i annat nordiskt land men med andra villkor.

Svårigheterna har

vanligen kunnat lösas efter överläggningar med tillverkaren.

Den kritik som framförts mot skillnader i reglerna har i stor

utsträckning varit

av principiell natur. Boverkets uppfattning är att pågående

samordningssträvanden successivt minskar dessa problem. Industrins

byggmaterialgrupp har dock hävdat att ett ensidigt svenskt

godkännandesystem ger

osunda och marknadsstyrande effekter och framhållit att övriga

nordiska länder

till viss del har kontrollorgan som enbart granskar produkter

producerade i det

egna landet. Boverket delar uppfattningen att denna typ av

godkännanden utgör

handelshinder för svenska tillverkare, men konstaterar samtidigt att

det rör sig

om godkännanden från privata branschorgan som inte likställs med

svenskt

typgodkännande.

2.3 Boverkets slutsatser

2.3.1 Fortsatt godtagande

Boverket konstaterar att effekten av den tillfälliga ordningen med

godtagande av

inom andra nordiska länder godkända byggprodukter, är svår att

särskilja från

effekterna av skillnader i ländernas konjunkturlägen.

Boverket menar dock att den tillfälliga ordningen med likställdhet

för nordiska

typgodkännanden markerat betydelsen av en fortsatt regelsamordning,

samtidigt

som den utgjort en betydelsefull viljeyttring i ett läge med kraftigt

stigande

byggkostnader. Dessutom har problemen varit måttliga och kunnat

hanteras utan

speciella föreskrifter om avvikelser från likställdhet mellan

godkännanden.

Även om prisutvecklingen blivit lugnare och någon formell

ömsesidighet enligt

boverkets bedömning inte kan förutses, finns det enligt boverkets

uppfattning

ingen anledning att upphäva likställdheten. Med hänsyn till

EES-förhandlingarna

och den svenska EG-ansökan, är det också angeläget att fortsätta

driva frågan om

en internationell samordning av byggreglerna.

Boverkets uppfattning är därför att nuvarande bestämmelser kan

förlängas i

avvaktan på en mera omfattande internationell samordning av

produkt-kraven.

2.3.2 Ömsesidighet

Ömsesidighet mellan de nordiska länderna är önskvärd, men det finns

enligt

boverket idag ingen avsikt från våra nordiska grannar att besluta om

likställdhet för nordiska godkännanden, främst på grund av det

förväntade

EES-avtalet samt att Danmark redan är bundet av EG-reglerna. Med

beaktande av

att ett EES-avtal troligen gäller från och med 1 januari 1993 och att

EGs

byggvarudirektiv därmed tillämpas även i Sverige, Finland och Norge,

finns det

enligt boverkets mening inga skäl att ytterligare driva frågan om

ömsesidighet

under år 1992.

2.3.3 Förteckning över godkännandeorgan

Godkännandeorganisationen i de övriga nordiska länderna har inte

förändrats

under försöksperioden på ett sådant sätt att det enligt boverket nu

finns skäl

att revidera förteckningen (SFS 1989:731, bilagan) över likställda

organ.