Regeringens proposition

1995/96:182

Stärkt konsumentskydd i resegarantilagen

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 mars 1996

Lena Hjelm-Wallén

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Civildepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i resegarantilagen för att stärka

konsumentskyddet. Enligt förslaget utvidgas lagens tillämpningsområde, som nu

omfattar paketresor, till att omfatta även andra resor som sker tillsammans med

en paketresa. Härigenom skyddas resenärerna vid resor som säljs av en arrangör

eller återförsäljare av paketresor men som bara består av själva transporten,

s.k. stolsförsäljning. Vidare föreslås vissa ändringar för att förbättra

Kammarkollegiets möjligheter till tillsyn av lagens efterlevnad och för att göra

Resegarantinämndens arbete effektivare.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juni 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Förslag till lag om ändring i resegarantilagen(1972:204)... 3

3 Ärendet och dess beredning................................. 7

4 Behovet av ändringar i resegarantilagen.................... 7

5 Garantisystem.............................................. 9

6 Resegarantilagens omfattning............................... 12

7 Några övriga frågor........................................ 15

 7.1 Tillsynsmyndighetens möjligheter att begära uppgifter 15

 7.2 Ersättning för kostnader för uppehälle.............. 16

 7.3 Ansökningstiden..................................... 17

 7.4 Åtgärder vid underlåtenhet att ställa säkerhet...... 18

 7.5 Resegarantinämnden.................................. 19

8 Kostnadskonsekvenser....................................... 21

9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser.................. 21

10 Författningskommentar...................................... 22

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996..... 40

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204).

2 Förslag till lag om ändring i resegarantilagen(1972:204)

Härigenom föreskrivs i fråga om resegarantilagen (1972:204)

 dels att 1, 5, 6, 8, 11, 14 och 15 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 § och 4 a §, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

--------------------------------------------------------------------

 Den som är arrangör eller åter- Den som är arrangör eller åter-

försäljare av paketresor enligt försäljare av paketresor enligt

lagen (1992:1672) om lagen (1992:1672) om paketresor

paketresor skall, innan han skall, innan han marknadsför en

marknadsför en paketresa, ställa paketresa, ställa säkerhet hos

säkerhet hos Kammarkollegiet. Kammarkollegiet. Säkerheten

 skall motsvara arrangörens eller

 återförsäljarens åtagande mot

 resenärerna för dels paketresor,

 dels andra resor som sker till-

 sammans med en paketresa.

 2 §2

--------------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet prövar om det

 föreligger skyldighet att ställa

 säkerhet enligt denna lag.

 4 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om en arrangör eller en återför-

 säljare inte ställer säkerhet

 enligt denna lag, får Kammarkol-

 legiet förelägga honom vid vite

 att fullgöra sin skyldighet.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:405.

2 Förutvarande 2 § upphävd genom 1992:1673.

 5 §3

--------------------------------------------------------------------

Kammarkollegiet får ålägga Kammarkollegiet får, om det

arrangörer och återförsäljare att finns skälig anledning att anta

lämna de uppgifter om sin verk- att skyldighet att ställa sä-

samhet som är nödvändiga för att kerhet föreligger, ålägga den som

frågan om säkerhet skall kunna marknadsför en resa att lämna de

prövas. Om den uppgiftsskyldige uppgifter om sin verksamhet som

inte lämnar de begärda är nödvändiga för att frågan om

uppgifterna, får kollegiet före- säkerhet skall kunna prövas. Om

lägga honom vid vite att den uppgiftsskyldige inte lämnar

fullgöra sin skyldighet. de begärda uppgifterna, får

 kollegiet förelägga honom vid

 vite att fullgöra sin skyldig-

 het.

 6 §4

--------------------------------------------------------------------

 Säkerhet får tas i anspråk för Säkerhet får tas i anspråk för

att betala tillbaka pengar som att betala tillbaka pengar som

betalats för en paketresa som betalats för en resa som

blir inställd eller av annan omfattas

anledning inte blir av. I fråga av garanti enligt denna lag och

om paketresor som har påbörjats som blir inställd eller av annan

men inte slutförts får säkerheten anledning inte blir av. I fråga

tas i anspråk för resenärers om resor som har påbörjats men

uppehälle i utlandet, deras inte slutförts får säkerheten tas

återresa och skälig ersättning i anspråk för resenärers uppehälle

till dem för värdet av de förmåner under resan, deras återresa och

som de gått miste om genom att skälig ersättning till dem för vär-

resan avkortats. det av de förmåner de gått miste

 om genom att resan avkortats.

--------------------------------------------------------------------

 Ersättning får betalas ut till

 den som tillhandahåller uppehälle

 eller återresa åt en resenär.

--------------------------------------------------------------------

 Om en arrangör eller en åter- Om en arrangör eller en återför-

försäljare som ställt säkerhet har säljare som ställt säkerhet har

försatts i konkurs eller måste försatts i konkurs eller måste

antas vara på obestånd, får säker- antas vara på obestånd, får säker-

heten tas i anspråk även för att heten tas i anspråk även för att

betala nödvändiga kostnader för betala nödvändiga kostnader för

dels biträde åt deltagare i dels biträde åt deltagare i resor

paketresor som avbrutits, dels som avbrutits, dels utredning i

utredning i ärenden om ianspråk- ärenden om ianspråktagande av

tagande av säkerheten. säkerheten.

Pengar som betalats ut får återkrävas från resenären endast om denne genom

otillbörligt handlande orsakat en kostnad som medlen tagits i anspråk för.

 8 §

--------------------------------------------------------------------

 Framställning om att säkerhet Framställning om att säkerhet

skall få tagas i anspråk skall skall få tas i anspråk skall göras

göras inom sex månader efter det inom tre månader efter det att

att den resa, som avses med den resa, som avses med fram-

framställningen, inställts, för- ställningen, inställts, förklarats

klarats ej komma till stånd ej komma till stånd eller

eller avbrutits eller, i fall avbrutits eller, i fall som

som avses i 6 § andra stycket, avses i 6 § tredje stycket,

efter det att kostnaden efter det att kostnaden uppkom-

uppkommit. Försummas det, upphör mit. Försummas det, upphör rätten

rätten till ersättning ur till ersättning ur säkerheten.

säkerheten.

 11 §5

 Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. I

beslut skall lika antal företrädare för konsumentintressen och

företagarintressen deltaga.

 Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning tillämpas

föreskrifterna i 16 kap. rättegångsbalken om omröstning i tvistemål.

--------------------------------------------------------------------

 Ordföranden kan ensam på nämn- Ordföranden får ensam på nämndens

dens vägnar företaga förberedande vägnar vidta förberedande åtgärder

åtgärd och pröva ärende av mindre och avgöra ärenden av mindre

vikt. vikt. Ordföranden får överlåta

 sådana uppgifter till hand-

 läggare vid Kammarkollegiet som

 utför kansligöromål åt Resegaranti-

 nämnden.

 14 §6

 Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som uppsåtligen

 1. organiserar en paketresa utan att, innan han marknadsför resan, ha ställt

säkerhet som krävs enligt denna lag eller

 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av någon annan såsom

arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet.

 Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som ålagts

honom med stöd av 5 § eller

 2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet.

--------------------------------------------------------------------

 För en gärning som avses i För en gärning som avses i

andra stycket 1 skall inte första stycket skall inte någon

någon dömas till ansvar, om gär- dömas till ansvar i den utsträck-

ningen är belagd med straff i ning gärningen omfattas av ett

brottsbalken. Inte heller vitesföreläggande enligt 4 a §. För

skall någon dömas till ansvar för en gärning som avses i andra

en gärning som avses i andra stycket 1 skall inte någon dömas

stycket 2 i den utsträckning till ansvar, om gärningen är be-

gärningen omfattas av ett lagd med straff i brottsbalken.

vitesföreläggande enligt 5 §. Inte heller skall någon dömas

 till ansvar för en gärning som

 avses i andra stycket 2 i den

 utsträckning gärningen omfattas

 av ett vitesföreläggande enligt

 5 §.

 Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter medgivande av

Kammarkollegiet.

 15 §7

--------------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiets beslut Kammarkollegiets beslut enligt

enligt 5 § får inte överklagas. 4 a § eller 5 § får inte överkla-

Andra beslut av kollegiet gas. Andra beslut av kollegiet

enligt denna lag får överklagas enligt denna lag får överklagas

hos regeringen genom besvär. hos regeringen.

 Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall gälla

omedelbart.

 Resegarantinämndens beslut får inte överklagas.

 Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur en annan

säkerhet, får resegarantinämnden ta upp ärendet till ny prövning.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juni 1996.

 2. De äldre bestämmelserna i 8 § gäller dock fortfarande i fall då en händelse

som avses där har inträffat före ikraftträdandet.

**FOOTNOTES**

3 Senaste lydelse 1994:405.

4 Senaste lydelse 1992:1673.

5 Senaste lydelse 1986:1162.

6 Senaste lydelse 1994:405.

7 Senaste lydelse 1994:405.

3 Ärendet och dess beredning

Resegarantilagen (1972:204) trädde i kraft den 1 juli 1972. Lagen har därefter

ändrats ett antal gånger, bl.a. den 1 juli 1993 då lagen anpassades till EG:s

direktiv på paketreseområdet (SFS 1992:1673). Flera av resebranschens

organisationer begärde i det sammanhanget att resegarantilagen skulle ses över.

 Chefen för Civildepartementet beslöt den 26 oktober 1993 att det inom

Civildepartementet skulle tillsättas en arbetsgrupp med uppgift att se över

resegarantilagen. Uppdraget redovisades i augusti 1994 i promemorian Nya former

för resegarantier (Ds 1994:109). En sammanfattning av arbetsgruppens promemoria

finns i bilaga 1. De lagförslag som arbetsgruppen lägger fram finns i bilaga 2.

Arbetsgruppens förslag har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Civildepartementet (dnr C94/2268).

 Konsumentverket har i en skrivelse den 18 december 1995 framfört önskemål om

att resegarantilagen skall utvidgas så att lagen även täcker s.k.

stolsförsäljning.

 Mot bakgrund av synpunkter som framkommit vid remissbehandlingen och under

ärendets beredning i departementet gjordes inom Civildepartementet en

bearbetning och komplettering av arbetsgruppens förslag. Dessa förslag redovisas

i Civildepartementets promemoria Nya former för resegarantier - modifierat och

kompletterande förslag. Med anledning av dessa nya förslag har Civil-

departementet den 19 januari 1996 hållit ett remissmöte om resegarantilagen. Vad

som härvid framkommit redovisas i ett protokoll från mötet. Promemorian och

protokollet finns tillgängliga i Civildepartementet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 februari 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Lagrådet har framfört vissa synpunkter på utformningen av 6 § samt att det bör

införas en övergångsbestämmelse till 8 §. Regeringen har följt Lagrådets

förslag. Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

4 Behovet av ändringar i resegarantilagen

Syftet med resegarantilagen

Det främsta skälet till att den första, tidsbegränsade resegarantilagen infördes

år 1967 var de missförhållanden som rådde inom sällskapsresebranschen på 1960-

talet. Branschen expanderade kraftigt under denna tid, en expansion som inte var

helt problemfri. Många företag kunde inte fullgöra sina åtaganden gentemot

resenärerna med de s.k. skandalresorna som följd.

 I och med att resebranschen utvecklades och stabiliserades försvann

skandalresorna. Resegarantilagen anses ha bidragit till utvecklingen.

Skandalresorna ersattes emellertid av s.k. resebyråkrascher, då reseföretag till

följd av ekonomiska svårigheter ställde in sin verksamhet och trädde i

likvidation eller försattes i konkurs. Resegarantilagstiftningen gjordes

permanent år 1972.

 Resebranschen har ansetts vara särskilt känslig för störningar av olika slag.

Faktorer som konjunktursvängningar, resmålens popularitet, väder-

leksförhållanden, politiska oroligheter på något populärt resmål m.m. kan snabbt

rubba förutsättningarna för reseverksamheten.

 Konsumenterna betalar regelmässigt i förskott för paketresor, men har

begränsade möjligheter att på förhand bedöma företagens förmåga att fullgöra

sina åtaganden och därmed att undvika de förluster som ett företags

betalningsinställelse kan medföra. För att skydda konsumenterna skall de företag

som anordnar eller förmedlar resor som omfattas av lagen ställa säkerhet för sin

verksamhet. Kravet på säkerhet anses i sig bidra till att säkerställa att endast

företag med tillräckliga ekonomiska resurser startar reseverksamhet. I den mån

företagen ändå inte lyckas fullgöra sina åtaganden skall resenärerna kunna

kompenseras ekonomiskt.

 En riskbedömning är inbyggd i resegarantisystemet. Tillsynsmyndigheten skall

bedöma företagens ekonomiska åtagande vid varje enskild tidpunkt. Den egentliga

riskbedömningen förutses emellertid de banker och försäkringsbolag stå för som

skall utfärda säkerheterna. Dessas bedömning av risken för att en säkerhet kan

komma att tas i anspråk avgör om reseföretaget över huvudtaget får någon

säkerhet men också provisionens storlek och kravet på realsäkerhet.

Ändrade förhållanden

Sedan den första resegarantilagstiftningen infördes år 1967 har resandet i viss

mån ändrat karaktär. Även om s.k. paketresor i traditionell mening fortfarande

står för en stor andel av det totala resandet har denna typ av resor minskat.

Många företag väljer att i större utsträckning ordna transporterna med reguljärt

flyg. Det blir allt vanligare att företagen erbjuder arrangemang med stor

valfrihet i fråga om reslängd, resmål, tilläggstjänster m.m. Detta medför att

resorna i någon mån blir dyrare. Vidare är det nu svårare för företag och

myndigheter att utifrån företagens marknadsföringsmaterial avgöra om arrange-

mangen utgör paketresor samt för företagen att lämna underlag för beräkning av

säkerhetens storlek.

 De betalningsvillkor som reseföretagen tillämpar har generellt sett ändrats.

Tidpunkten när slutbetalning skall ske tenderar att tidigareläggas. Detta medför

att den tidsperiod då den enskilde resenären riskerar att förlora pengar blir

allt längre. Det medför också att allt större förskottsbetalningar ackumuleras

hos företagen, förskottsbetalningar som skall garanteras genom de säkerheter

företagen har att ställa.

Garantisystem

Det nuvarande skyddet för resenärerna är anordnat på så sätt att varje

reseföretag skall ställa en säkerhet innan paketresorna marknadsförs. Säkerheten

skall i princip vid varje tillfälle motsvara företagens ekonomiska åtagande

gentemot resenärerna. Den skall som regel bestå av en betalningsutfästelse

utfärdad av en bank eller ett försäkringsbolag, vilken fullgörs vid anfordran.

Varje enskilt företag ansvarar endast för sina egna åtaganden. Det är därför

oundvikligt att det totalt garanterade beloppet är avsevärt större än vad som

sannolikt någonsin kan bli aktuellt att utnyttja. De ställda garantierna skall

med nuvarande system räcka till att ekonomiskt skydda samtliga resenärer.

 Principen att varje företag svarar för sina egna åtaganden ställer stora krav

på företagens vilja och förmåga att budgetera framtida resor, att lämna

fullständiga uppgifter om sin verksamhet för beräkning av det ekonomiska

åtagandet gentemot resenärerna och att ställa beslutade säkerheter. Vidare

ställs stora krav på tillsynsmyndigheten i fråga om beräkningen av den säkerhet

företagen skall ställa samt på snabbhet och effektivitet i handläggning och

tillsyn.

 Resegarantilagen har i olika sammanhang kritiserats. Kritiken från

resebranschens sida har främst rört kostnaderna för att ställa säkerhet och det

kapital som måste bindas för att bankerna skall utfärda erforderliga säkerheter.

Vidare har det framförts att systemet är krångligt och oflexibelt. Från

myndighetshåll har man framhållit svårigheterna med att administrera systemet,

att ge resenärerna ett fullgott skydd samt den tid det tagit i vissa fall innan

ersättning har kunnat betalas ut till resenärerna.

5 Garantisystem

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Någon ändring av garantisystemet görs inte|

| nu. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppens förslag innebär att en individuell

säkerhet skall uppgå till 100 000 kronor för alla arrangörer och återförsäljare

av utländska arrangörers paketresor. Vidare skall ett belopp per resa betalas in

till gemensam fond, lämpligen tio kronor per resa. Under förutsättning att inte

alltför stora utbetalningar behöver göras ur fonden kan den efter fem år uppgå

till 100 miljoner kronor. Beloppet som betalas in till fonden kan därefter

sänkas.

 Remissinstansernas synpunkter: Vid remissbehandlingen har Konsumentverket,

Kammarkollegiet, Resegarantinämnden och AFS Interkulturell Utbildning framhållit

att lösningen med en individuell säkerhet och fond kan ha många fördelar. Den

största fördelen med modellen är att den - fullt utbyggd - ger konsumenterna ett

bättre skydd. Konsumenterna kan tillförsäkras full ersättning och ersättningen

kan betalas ut snabbare. Administrationen blir också enklare. Konsumentverket,

Allmänna reklamationsnämnden, Resegarantinämnden och Konsumentvägledarnas

Förening har dock framfört kritik i fråga om uppbyggnaden av fonden. Det räcker

med en eller ett par större konkurser under de första åren för att uppbyggnaden

allvarligt skall äventyras. Konsumentverket, Resegarantinämnden,

Konsumentvägledarnas Förening och Svenska Rese- och Turistindustrins

Samarbetsorganisation (RTS) anför också att fonden skulle behöva vara större.

Förslaget beaktar inte möjligheten att ett av de allra största reseföretagen

skulle försättas i konkurs. Ett sådant företag ställer under högsäsong garanti

för närmare 350 miljoner kronor. Vid en sådan konkurs skulle systemet fallera

även med en fullt uppbyggd fond.

 Kritik har också riktats av Konsumentverket, Konkurrensverket, Allmänna

reklamationsnämnden, Föreningen Sverigeturism (FÖRST) och Konsumentvägledarnas

Förening mot att avgiften till fonden är ett fast pris per resa. Det har

framförts att det är orimligt att samma belopp betalas för en enklare

helgkryssning med hotellövernattning som för en jordenruntresa. Det skulle

innebära en snedvridning av konkurrensen på marknaden.

 Konsumentverket, Kammarkollegiet och RTS har framhållit att arbetsgruppens

förslag att sänka den individuella säkerheten från 200 000 kronor till 100 000

kronor medför att det etableringshinder som det nuvarande minimibeloppet innebär

i stort sett försvinner, vilket kan vara till men för konsumenterna.

Konkurrensverket har å andra sidan invänt att den individuella garantisumman på

100 000 kronor innebär ett etableringshinder för nya aktörer på marknaden,

vilket gynnar redan etablerade aktörer. Allmänna reklamationsnämnden och

Konsumentvägledarnas förening har framfört att det skulle vara lämpligare med en

differentierad individuell garanti. Vidare förordas av Konsumentverket,

Konsumentvägledarnas förening och RTS att alla resenärer skall kunna få

ersättning ur fonden. Luftfartsverket är dock av motsatt uppfattning. RTS har

också framhållit att de möjligheter företag som arrangerar endast ett fåtal

paketresor har att ställa säkerhet genom sina branschorganisationer måste

upphöra med den lösning arbetsgruppen föreslår och att ekonomiskt starka företag

kommer att få svara för ekonomiskt svaga.

 Promemorians förslag: Arrangörer och återförsäljare av utländska arrangörers

resor som är skyldiga att ställa säkerhet, skall hos Kammarkollegiet ställa en

individuell säkerhet som motsvarar den grundsäkerhet som med hänsyn till

reseverksamhetens art och omfattning bestäms i dag. De skall vidare till en

gemensam säkerhet, som administreras av Kammarkollegiet, betala in en avgift,

beräknad på den tilläggssäkerhet som fastställs enligt dagens system. Regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer det belopp som skall

betalas in till den gemensamma säkerheten.

 Synpunkter vid remissmöte: Kammarkollegiet anser att det nu redovisade

förslaget är en rimlig variant av fondlösning. Konsumentverket och Youth for

Understanding är i huvudsak positiva och anser att förslaget är bättre än

nuvarande system. Researrangörsföreningen i Sverige och Svenska Rese- och

Turistindustrins Samarbetsorganisation avstyrker förslaget av bl.a. följande

skäl. Den föreslagna gemensamma säkerheten står inte i proportion till de fåtal

fall då ställd resegaranti inte räcker till. Den kritik som resebranschen

tidigare framfört mot nuvarande resegarantisystem finns inte längre.

Administrationen i nuvarande system är inte stor och kan knappast bli mindre med

det nya systemet. Den tid som det tar i vissa fall innan ersättningen kan

betalas ut kan förkortas genom att, såsom arbetsgruppen föreslår,

ansökningstiden förkortas från sex till tre månader. Ett bättre sätt att stärka

konsumentskyddet är att ge tillsynsmyndigheten bättre möjligheter att se till

att lagen följs och att se över reglerna om hemtransporter vid en inträffad

konkurs. Sveriges Försäkringsförbund anser att man inte bör stänga möjligheten

för en framtida försäkringslösning.

 Skälen för regeringens bedömning: Resegarantilagen syftar ytterst till att ge

konsumenter på reseområdet ett skydd mot förluster som en researrangörs

betalningsinställelse eller betalningsoförmåga kan medföra. För att åstadkomma

detta skydd skall de företag som anordnar eller förmedlar resor som omfattas av

resegarantilagen ställa säkerhet för sin verksamhet. Säkerheten, som skall

ställas innan resorna marknadsförs, skall motsvara företagets ekonomiska

åtagande gentemot resenärerna vid varje enskild tidpunkt. Varje enskilt företag

ansvarar bara för sina egna åtaganden. För arrangörer med stora säsongsmässiga

variationer i verksamhetens omfattning gäller att företaget vanligtvis måste

ställa dels en säkerhet som skall gälla tills vidare, dels en eller flera

tidsbegränsade tilläggssäkerheter.

 Erfarenheterna av det nuvarande garantisystemet är från konsument-

skyddssynpunkt i huvudsak goda. En viss osäkerhet ligger dock i att

konsumentskyddet i viss utsträckning styrs av enskilda reseföretags vilja och

förmåga att ställa säkerhet. Från denna utgångspunkt skulle en gemensamt

uppbyggd säkerhet i form av en fond eller liknande vara till fördel för

resenärerna genom att den innebär en mer betryggande säkerhet. Förslaget om en

sådan fondlösning har emellertid kritiserats från andra aspekter.

 Det har bl.a. hävdats att det finns en risk för att det tar alltför lång tid

att bygga upp en betryggande fond. Det har också framhållits som en nackdel att

avgifter till säkerheten skall betalas in i efterskott i stället för att

säkerheten beräknas på förhand. Det modifierade garantisystem som utarbetats

under ärendets beredning sägs visserligen innebära en del förbättringar jämfört

med fondlösningen men en del av kritiken kvarstår.

 Om man ser på frågan från resebranschens synvinkel har, åtminstone tidigare,

kritik framförts mot det nuvarande garantisystemet för att det är för dyrt,

krångligt och oflexibelt. Man har hävdat att systemet har inneburit en alltför

stor kapitalbindning. Denna kritik kvarstår emellertid inte längre med samma

styrka. Såväl små, medelstora som stora reseföretag menar att det system som

finns i Sverige står sig väl i jämförelse med andra länders system och också i

jämförelse med de förslag som nu har lagts fram. Däremot har man fortfarande ett

intresse av att få ett mer effektivt system bl.a. i fråga om utbetalning av

ersättningar och när det gäller att sätta press på företag i branschen som inte

fullgör sina skyldigheter.

 Vid en avvägning av de synpunkter som framkommit i detta lagstiftningsärende,

har regeringen stannat för att inte nu föreslå någon ändring av garantisystemet.

Inom resebranschen sker emellertid en ständig utveckling och förändring och

skiftningarna kan komma mycket snabbt. Det är t.ex. inte otänkbart att en

försäkringslösning kan komma fram på frivillig väg. Vi avser att följa

utvecklingen och är beredda att på nytt överväga garantisystemet om det behövs.

I det följande tar vi upp några andra förslag som syftar till att bredda och

fördjupa konsumentskyddet på reseområdet.

6 Resegarantilagens omfattning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Resegarantilagens tillämpningsområde |

| utvidgas så att förutom paketresor även andra resor som sker |

| tillsammans med en paketresa omfattas. Syftet är att skydda |

| resenärer som köper resor som arrangeras av en paketresearrangör|

| men där resan bara består av själva transporten. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppen har inte behandlat frågan om utvidgning av resegarantilagens

tillämpningsområde.

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Synpunkter vid remissmöte: Berörda intressenter är i huvudsak positiva eller

har inga synpunkter på förslaget att utvidga resegarantilagens omfattning så att

även s.k. stolsförsäljning omfattas. Konsumentverket tillstyrker en utvidgning

av resegarantilagens omfattning. Resegarantinämnden är i huvudsak positiv till

förslaget. Även Researrangörsföreningen i Sverige och Svenska Rese- och

Turistindustrins Samarbetsorganisation är positiva men anser att frågan om av-

gränsningen behöver utredas och analyseras ytterligare. Allmänna reklamations-

nämnden har inga invändningar mot förslaget. Kammarkollegiet är tveksamt till om

det är bra att göra en skillnad mot paketreselagen och att man kan befara höga

hemtransportkostnader för stolsresenärer.

Skälen för regeringens förslag

Resegarantilagens koppling till paketreselagen

I 1 § resegarantilagen anges att den som är arrangör eller återförsäljare av

paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall ställa säkerhet. Det är

således paketreselagens definition av begreppet paketresa som styr vilka som är

skyldiga att ställa resegaranti. I artikel 7 i EU-rådets direktiv 90/314/EEG av

den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang

(paketresedirektivet) sägs att den arrangör och/eller återförsäljare som är part

i avtalet skall visa att han, i händelse av obestånd, har tillräcklig säkerhet

för återbetalning av erlagda belopp och hemtransport av konsumenten. Enligt

artikel 8 får medlemsstaterna för att skydda konsumenten anta eller upprätthålla

strängare bestämmelser än vad som följer av direktivet.

Flygtransporter

Sverige har genom EES-avtalet anslutit sig till EG:s regler på luftfartens

område. Samma regler gäller nu när Sverige är medlem i Europeiska unionen (EU).

Detta innebär att Sverige och de länder som ingår i Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) bildar en gemensam luftfartsmarknad där rätten till

marknadstillträde regleras av rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli

1992 om EEG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen. I och

med dessa regler upphör i stort skillnaden mellan reguljär- och chartertrafik

för EES-staternas flygbolag när de bedriver trafik inom EES. Marknadstillträdet

är i princip fritt och tillståndsgivningen från Luftfartsverkets sida har

upphört när det gäller den luftfart som flygbolagen har rätt att bedriva enligt

EG:s regler.

 Den kontroll av sällskapsresearrangemang som följer av reglerna för charter-

och taxiflygning mellan Sverige och utlandet i Luftfartsverkets Bestämmelser för

Civil Luftfart, BCL-A2, har alltså upphört att gälla för de paketresor som

omfattas av EG:s regler för marknadstillträde.

 I dessa charterregler finns en klausul som ger konsumenten ett visst skydd.

Flygföretaget är, i de fall ett sällskapsresearrangemang omfattar flygtransport

i båda riktningarna, skyldigt att ombesörja hemtransporten av personer som det

har befordrat från Sverige även om chartraren (researrangören) bryter mot

överenskommelse i charteravtalet. Detta skydd finns alltså numera bara vid

sällskapsresor till områden som inte omfattas av EES-avtalet. Det omfattar inte

- och har inte heller tidigare omfattat - resor som utförs med reguljärflyg,

vare sig inom eller utom EES. Motsvarande skydd finns inte heller när det gäller

andra kategorier av charterresor vars arrangemang kan omfattas av

paketreselagen.

 Enligt Luftfartsverket är det i dag ingen större skillnad på de skyddsregler

som gäller om man köper en reguljärflygbiljett eller en charterstolsbiljett. Det

är researrangören som ansvarar för charterstolsbiljetten och flygbolaget för

reguljärflygbiljetten. Häri ligger en skillnad eftersom man för att starta ett

flygbolag måste uppfylla vissa krav för att få licens. Det finns däremot inte

några krav på auktorisation för att få chartra ett flygplan och arrangera en

charterresa. Säljer man paketresor finns krav på att man skall ställa

resegaranti, annars inte.

 Enligt Resegarantinämnden är det ganska många paketresor som bygger på

reguljärflyg. När konkurser inträffar för en arrangör av sådana resor kan

resenärerna, under förutsättning att inte också flygbolaget gått i konkurs, i de

flesta fall utnyttja sin biljett för att komma hem. Det kan dock finnas

begränsningar för hur man får boka om biljetten och man kan få betala extra för

att åka hem tidigare.

Övriga transportmedel

Enligt Bussresearrangörsföreningen förkommer två olika varianter av paketresor

vad avser bussresor. En arrangör kan självständigt köpa in de olika delarna av

paketresan och sälja dem som ett paket. En annan variant är att ett bussföretag

i egen regi arrangerar en paketresa.

 För att starta ett bussbolag krävs tillstånd till beställningstrafik med buss

enligt yrkestrafiklagen. För att få tillstånd måste man uppfylla vissa

grundkrav. Man skall kunna dokumentera sin yrkeskunskap, ha en ekonomi som

motsvarar vissa krav, ha vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot

det allmänna och uppfylla krav på laglydnad i övrigt.

 Enligt en EG-förordning om internationella vägtransporter med buss (EEG) nr

684/92 kan 20 procent av platserna i en buss som en arrangör köpt in för t.ex.

en skidresa till Alperna användas för endast transport. Man tror dock från

branschens sida att reglerna kommer att luckras upp så att man snart kan sälja

100 procent av platserna som endast transport.

 Stolsförsäljning förekommer i dag även när det gäller tågtrafik, t.ex. med

ungerska och tjeckiska järnvägsföretag. Även när det gäller båttrafik kan

stolsförsäljning förekomma.

Omfattningen av försäljning av endast transporter

Det finns ingen officiell statistik på eller någon samlad redovisning av hur

många resor av ren transport som säljs per år av paketresearrangörer.

Uppskattningsvis rör det sig om 15-30 procent av den totala försäljningen av

charterflyg till vissa resmål.

 Merparten av stolsförsäljning när det gäller flygresor avser resor till södra

Spanien och till Grekland. Det är här fråga om resenärer som har möjlighet att

bo i eget hus, hos släktingar eller bekanta eller resenärer som vill göra en

egen rundresa på eller i närheten av destinationsorten. Kort sagt, de vill har

en tur- och returtransport till destinationen så billigt som möjligt.

Alternativet för de flesta av dessa resenärer är således en lågprisbiljett med

reguljärflyget.

 Busstolsplatser har ännu inte börjat säljas på samma sätt som flygstolar men

utvecklingen går alltmer mot att möjligheten öppnas även här. Det borde rimligen

vara ungefär samma kategori resenärer som utnyttjar en sådan möjlighet som vid

flygtransporter.

Avgränsning av resegarantilagens tillämpningsområde

Resegarantilagen är för närvarande knuten till lagen om paketresor, vilket

hänger samman med EG:s paketresedirektiv. Det finns emellertid inget hinder mot

att resegarantilagens tillämpningsområde utvidgas i förhållande till de krav som

direktivet ställer. Frågan om en sådan utvidgning har nu aktualiserats för

stolsförsäljning. Med det avses att någon köper endast transportdelen av en

resa, vilket under senare år har blivit en allt vanligare reseform.

 Resenärer som köper endast transporten av en resa är inte sällan ungdomar som

på ett relativt billigt sätt vill komma utomlands men som väljer att ordna

inkvartering och övriga arrangemang på egen hand. Många gånger har de inte klart

för sig att resan inte omfattas av resegarantin, vilket innebär att de saknar

skydd om reseföretaget går i konkurs före eller under resan. Under senare år har

det också i praktiken förekommit fall där resenärer som endast köpt en stol har

stått helt utan ersättning vid en inträffad konkurs. Detta är givetvis inte

tillfredsställande från konsumentskyddssynpunkt. Därför kan den nuvarande

avgränsningen av resegarantins omfattning framstå som ologisk och omotiverad.

Detta blir särskilt tydligt när en grupp resenärer reser med ett och samma

reseföretag till samma resmål men där några har köpt en paketresa och några bara

transportdelen. Mot denna bakgrund finns det enligt regeringens mening skäl att

utvidga lagens tillämpningsområde.

 Vid Civildepartementets remissmöte framkom det att det finns en allmän

uppslutning kring förslaget att utvidga resegarantilagen till att omfatta också

stolsförsäljning. Man har dock pekat på vissa avgränsningsproblem som hänger

samman med att det finns en mängd olika varianter av försäljning av

transportdelen av en resa. Ibland ingås transportavtalet med researrangören,

ibland med någon annan. Även om avtalet ingås med en researrangör kan det vara

så att denne ordnar resan utan något samband med en paketresa. Gränsdragningen

mot rena reguljärtransporter är ibland svår att dra.

 Regeringen är medveten om att det kan vara svårt att dra en gräns i fråga om

lagens tillämpningsområde som är alltigenom helt tillfredsställande. Alla fall

och varianter kan knappast täckas in. Däremot finns det enligt vår mening skäl

att utvidga tillämpningsområdet till de fall där det ter sig uppenbart oskäligt

att en del resenärer har ett skydd medan andra saknar det. Det gäller fall när

paketresenärer och andra resenärer, som bara har köpt en transport av en

paketresearrangör, reser med samma arrangör, med samma transport och till samma

resmål. Vi föreslår därför att resegarantilagens tillämpningsområde utvidgas

till att omfatta förutom paketresor också andra resor som sker tillsammans med

en paketresa.

 Enligt EG:s paketresedirektiv kan som tidigare nämnts en medlemsstat för att

skydda konsumenterna ha en strängare bestämmelse än vad som följer av

direktivet. Den föreslagna regeln är en utvidgning av resegarantilagens

tillämpningsområde som syftar till att skydda konsumenterna. Regeln gäller för

alla reseföretag som marknadsför och säljer resor i Sverige och är således inte

diskriminerande i konkurrenshänseende.

7 Några övriga frågor

7.1 Tillsynsmyndighetens möjligheter att begära uppgifter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kammarkollegiet får inhämta uppgifter för att|

| göra det möjligt att ta ställning till vilken art av verksamhet |

| som ett företag eller en person bedriver. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser som yttrat sig över förslaget

är positiva. Konsumentverket, Kammarkollegiet och Resegarantinämnden

tillstyrker förslaget. Resegarantinämnden föreslår dock att lagtexten förenklas.

Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation anför att det måste

övervägas i vilken utsträckning även den som marknadsför arrangemang som

faktiskt inte är paketresor skall kunna åläggas skyldigheter enligt lagen endast

därför att deras arrangemang "framstår som paketresor". Detta är viktigt

eftersom lagen innehåller straffbestämmelser för den som lämnar oriktiga

uppgifter.

 Skälen för regeringens förslag: För att kunna kontrollera efterlevnaden av

lagen är det viktigt att Kammarkollegiet kan få in uppgifter som ger möjlighet

att bedöma om det föreligger skyldighet att ställa säkerhet. Det framgår inte

alltid av marknadsföringen om det rör sig om en paketresa eller vem som är

arrangör eller återförsäljare. Det är således nödvändigt att Kammarkollegiet kan

begära in uppgifter från den som marknadsför något som framstår som en paketresa

för att kollegiet på ett effektivt sätt skall kunna fullgöra sin funktion som

tillsynsmyndighet. Det måste givetvis finnas skälig anledning att anta att det

är fråga om marknadsföring av en paketresa, t.ex. på grund av företagets

annonsering.

 I samband med lagändringen den 1 juli 1993 ändrades 5 § resegarantilagen

språkligt. Tidigare föreskrevs att Kommerskollegium, som då var

tillsynsmyndighet, fick ålägga en näringsidkare att lämna uppgifter om sin

rörelse som var nödvändiga för prövning av frågan om säkerhet. Av motiven (prop.

1984/85:214) framgår att skälet till den tidigare gällande lydelsen var att

Kommerskollegium behövde kunna kräva in vissa uppgifter inte bara för att kunna

beräkna storleken på den säkerhet som ett företag skall ställa utan även för att

kunna ta ställning till om företaget över huvud taget var skyldigt att ställa

säkerhet.

 Den nuvarande lydelsen "Kammarkollegiet får ålägga arrangörer och

återförsäljare..." kan tolkas så, att kollegiet först måste konstatera att

företaget är arrangör eller återförsäljare av paketresor innan företaget kan

åläggas att lämna uppgifter om sin verksamhet. Detta var inte syftet med

ändringen. Regeringen föreslår därför att paragrafen får en ny utformning så att

denna oklarhet undanröjs.

7.2 Ersättning för kostnader för uppehälle

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Säkerhet får tas i anspråk för uppehälle under|

| resan, således även för uppehälle i Sverige. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig, Kammarkollegiet och

Resegarantinämnden, tillstyrker förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § resegarantilagen får säkerheten tas

i anspråk för ersättning för uppehälle i utlandet men inte för uppehälle i

Sverige. Resegarantilagen omfattar nu alla paketresor oberoende av resmål.

Möjligheten att få ersättning för kostnader för uppehälle bör därför inte

begränsas till sådana som uppkommit i utlandet.

7.3 Ansökningstiden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Ansökningstiden för att få ersättning från |

| Resegarantinämnden ändras från sex till tre månader. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation

tillstyrker förslaget. Allmänna Reklamationsnämnden är positiv till att

ansökningstiden förkortas, men anser att det bör finnas en möjlighet för en

konsument att få en ansökan prövad senare om han kan antas ha haft giltig ursäkt

för dröjsmålet. Konsumentverket, Kammarkollegiet och Resegarantinämnden anser

att det saknas behov av en kortare ansökningstid med den föreslagna

fondlösningen, eftersom det systemet inte förutsätter att alla kostnadsyrkanden

kommit in innan utbetalningar kan göras.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § resegarantilagen skall en

framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk göras inom sex månader

efter det att den resa som avses med framställningen inställts, förklarats inte

komma till stånd eller avbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket,

efter det att kostnaden uppkommit. Bestämmelsen i 6 § andra stycket avser vissa

kostnader på grund av reseföretagets konkurs m.m.

 Resegarantisystemet med individuella säkerheter innebär att ansökningstidens

längd i vissa fall påverkar den tid det tar innan utbetalningar kan göras till

dem som är berättigade till ersättning. Om de krav som kommer in till

Resegarantinämnden överstiger säkerhetens storlek, måste merparten av ansök-

ningarna prövas av nämnden innan det går att fastställa om säkerheten trots allt

är tillräcklig. Om säkerheten inte räcker, måste samtliga ansökningar prövas

innan det går att beräkna hur den tillgängliga säkerheten skall fördelas mellan

de sökande som har berättigade krav på ersättning.

 Vid stora konkurser med ett stort antal ansökningar kan utredningen ta

avsevärd tid. Då saknar det måhända betydelse om ansökningstiden är sex månader

eller kortare. I de fall då antalet ansökningar inte är alltför stort kan

emellertid utredningen vara avslutad innan ansökningstiden går ut, vilket

innebär att de sökande får vänta onödigt länge innan de får några pengar. Detta

talar för att förkorta ansökningstiden till exempelvis tre månader.

 Det finns ytterligare skäl som talar för att ansökningstiden bör förkortas.

Ansökningstiden har betydelse för hur snart en säkerhet kan återlämnas då ett

företag upphör med sin verksamhet. En säkerhet kan nu inte återlämnas förrän sex

månader förflutit efter det att ett eventuellt krav kan ha uppkommit, dvs. efter

det att företaget upphört med sin verksamhet. För ett litet företag, som fört en

tynande tillvaro och som därför upphört med sin verksamhet, är det orimligt att

behöva vänta sex månader innan det kan avsluta sina engagemang med en bank eller

ett försäkringsbolag. Vidare kan det i de fall då en verksamhet behöver

omorganiseras och överföras till ett nytt företag vara svårt att ställa säkerhet

för det nya företaget, innan den säkerhet som tidigare ställts blivit återläm-

nad.

 En förkortad ansökningstid kan givetvis medföra nackdelar för vissa av de

resenärer som drabbas av ett reseföretags konkurs. Enligt arbetsgruppen kom

emellertid under år 1993 ca 86 procent av ansökningarna om ersättning ur en

resegaranti in till Resegarantinämnden inom en månad från det att respektive

företag försatts i konkurs. Omkring 97 procent av ansökningarna kom in inom tre

månader från konkursdagen. Enligt regeringens mening överväger fördelarna de

olägenheter som en kortare ansökningstid kan innebära. Nackdelarna kan reduceras

genom att en tydlig information ges av det drabbade företaget, Kammarkollegiet,

Resegarantinämnden eller konkursförvaltaren till konsumenterna om att de måste

ansöka om ersättning inom tre månader.

7.4 Åtgärder vid underlåtenhet att ställa säkerhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Kammarkollegiet får förelägga ett företag vid|

| vite att ge in säkerhet som företaget skall ställa enligt resega-|

| rantilagen. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Luftfartsverket, Kammarkollegiet och Resegarantinämnden är

positiva till förslaget. Länsrätten i Stockholms län är i huvudsak positiv men

anför att effektiviteten med vitesföreläggandet kan urholkas av att länsrätten

anser sig böra avvakta regeringens utslag avseende beslutet om säkerhet för det

fall detta har överklagats.

 Skälen för regeringens förslag: I olika sammanhang har reseföretag och

resenärer krävt att tillsynsmyndigheten skall hindra de företag som bryter mot

resegarantilagen att fortsätta med sin verksamhet. Alternativt brukar framhållas

att tillsynsmyndigheten genom pressen skall upplysa allmänheten om ett företags

underlåtenhet att ställa säkerhet. Reseföretagen menar med rätta att företag som

inte ställer säkerhet vinner konkurrensfördelar genom att de t.ex. kan hålla

lägre priser.

 Erfarenheterna av att kunna vid vite förelägga ett företag att lämna uppgifter

om sin verksamhet är goda. En möjlighet att vid ett kännbart vite förelägga ett

företag att ställa säkerhet enligt resegarantilagen har sannolikt större effekt

än en anmälan till åklagarmyndighet om brott mot lagen.

7.5 Resegarantinämnden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Resegarantinämndens ordförande får överlåta|

| till en handläggare att vidta förberedande åtgärder och avgöra |

| ärenden av mindre vikt. |

| |

| Regeringens bedömning: Resegarantilagen behöver inte ändras för |

| att ersättare i Resegarantinämnden skall kunna träda in för det |

| fall att någon av de ordinarie ledamöter som företräder samma |

| intresse inte kan delta i ett sammanträde med nämnden. |

--------------------------------------------------------------------

 Arbetsgruppens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Arbetsgruppen har dessutom föreslagit en lagändring i 10 § som innebär att

ersättarna för de ledamöter som företräder partsintressen i Resegarantinämnden

skall kunna träda in för någon av de ordinarie ledamöterna som företräder samma

intresse.

 Remissinstanserna: Kammarkollegiet, Allmänna reklamationsnämnden,

Resegarantinämnden och Svenska Rese- och Turistindrustrins Samarbetsorganisation

är positiva till förslagen. Resegarantinämnden anför att lagtexten kan

formuleras som en möjlighet för Resegarantinämnden att delegera beslutanderätten

i vissa fall. De fall som avses är sådana som varken rymmer principfrågor eller

bevisvärderingsfrågor. Det kan t.ex. gälla massärenden i vilka nämnden som

helhet tagit ställning. Med hänsyn till den möjlighet till omprövning som

förvaltningslagen ger måste en sådan delegationsrätt anses godtagbar.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Beslut i ärenden av mindre vikt

Samtliga beslut om ianspråktagande av säkerhet skall i dag fattas av

Resegarantinämnden eller, när det rör sig om ärenden av mindre vikt, av nämndens

ordförande. Detta har tolkats så att när nämnden har fattat beslut i en fråga av

principiell natur kan ordföranden ensam besluta i andra ärenden som rör samma

frågeställning. Detta medför givetvis en snabbare hantering än om hela nämnden

skall sammanträda för varje enskilt ärende. Det har emellertid under vissa pe-

rioder inneburit en oacceptabel belastning för ordföranden.

 Kammarkollegiet fattar beslut om de säkerheter som företagen skall ställa.

Tjänstemän vid kollegiet utför också kansligöromål åt Resegarantinämnden.

Säkerheterna kan uppgå till många miljoner kronor. I stort sett samma personal

som fattar dessa beslut utgör också Resegarantinämndens kansli och bereder

ärenden om ianspråktagande av säkerhet. Majoriteten av ärendena rör relativt små

belopp och är helt okomplicerade.

 Hanteringen av ansökningar om ersättning enligt resegarantilagen underlättas

om ordföranden kan delegera till handläggare att fatta beslut i ärenden av

mindre vikt.

 För att inte fördröja hanteringen kan Resegarantinämndens beslut för när-

varande inte överklagas. Detta uppfattas ibland av de sökande som

otillfredsställande. Redan nu begär många sökande omprövning av Resegarantinämn-

dens beslut. Nämnden tar då upp ärendet på nytt med stöd av förvaltningslagen.

Om beslutanderätten delegeras till handläggare kan det vara lämpligt att göra

den inskränkningen att beslut i omprövningsärenden skall fattas av nämnden eller

dess ordförande. Detta kan föreskrivas i nämndens arbetsordning. Regeringen

föreslår således att resegarantilagen ändras så att ordföranden får överlåta

till en handläggare att avgöra ärenden av mindre vikt. Delegeringen bör också

kunna innefatta rätten att vidta förberedande åtgärder.

Resegarantinämndens sammansättning

Resegarantinämnden består av ordföranden och fyra andra ledamöter, av vilka två

utses bland personer som kan anses företräda konsumentintressen och två bland

personer som kan anses företräda företagarintressen. För varje ledamot skall det

finnas ett tillräckligt antal ersättare. Nämnden är beslutför när ordföranden

och två andra ledamöter är närvarande. I beslut skall lika antal företrädare för

konsumentintressen och företagarintressen delta. För att handläggningen inte

skall bli för tungrodd kan ordföranden på nämndens vägnar ensam företa förbe-

redande åtgärder och pröva ärenden av mindre vikt.

 För närvarande finns en personlig ersättare för varje ledamot i Resegaran-

tinämnden. Från nämnden har framförts att detta ofta medför svårigheter när det

gäller att se till att nämnden är fulltalig vid sammanträden.

 Arbetsbelastningen i Resegarantinämnden varierar starkt. Särskilt när det har

inträffat en större konkurs i resebranschen kan det vara nödvändigt att med kort

varsel samla nämndens ledamöter för att fatta beslut i brådskande frågor i syfte

att minimera de kostnader som skall ersättas ur en säkerhet och de obehag för

resenärerna som en resebyråkrasch har orsakat.

 Avsikten med personliga ersättare i en partssammansatt nämnd är givetvis att

säkra att en ordinarie ledamot vid förhinder skall ersättas av en person som

företräder samma erfarenhet och intressen som ledamoten. I Resegarantinämnden

finns emellertid två ledamöter som företräder konsumentintressen och två

ledamöter som företräder företagarintressen samt personliga ersättare för

samtliga ledamöter. För att göra det lättare att snabbt samla en beslutför nämnd

bör ersättarna kunna träda in i stället för någon av de ordinarie ledamöter som

företräder samma intresse som ersättaren. Den nuvarande utformningen av 10 §

resegarantilagen hindrar emellertid inte en sådan ordning. Detta innebär att

lagen inte behöver ändras så som har föreslagits. Regeringen får i stället vid

besluten om förordnande av ersättare se till att besluten formuleras så att

ingen osäkerhet råder om att ersättaren kan träda in för båda de ordinarie

ledamöterna som företräder samma intresse.

8 Kostnadskonsekvenser

Administrationen för hantering av resegarantierna bör inte öka i någon större

utsträckning med anledning av utvidgningen av lagens tillämpningsområde. Något

påtagligt merarbete med beräkning av säkerheterna bedöms således inte uppkomma

för Kammarkollegiets del. En viss ökning av antalet ärenden i Resegarantinämnden

kan givetvis bli en följd av förslaget. Effekterna bör dock även i detta

avseende vara marginella, bl.a. med hänsyn till förslagets koppling till

paketresearrangemang som redan i dag omfattas. Eventuella merkostnader får

rymmas inom nuvarande anslagsram.

 Övriga förslag syftar till att förbättra Kammarkollegiets möjligheter till

tillsyn av lagens efterlevnad och att göra Resegarantinämndens arbete

effektivare. Förslagen bedöms inte medföra några ökade kostnader, utan snarare

bidra till en effektivisering av verksamheten.

 När det gäller kostnader för reseföretagen bör framhållas att de reseföretag

som genom utvidgningen kommer att ställa säkerhet för transporter är företag som

redan i dag ställer säkerhet för paketresor. Skillnaden blir att de får

rapportera även stolsförsäljningen vid sin redovisning till Kammarkollegiet. En

del reseföretag omfattar redan i dag stolsförsäljningen i sitt underlag till

Kammarkollegiet genom att man, när man beräknar sin verksamhet, räknar med att

sälja alla platser som paketresor.

9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Det är angeläget att de nya reglerna i resegarantilagen kan träda i kraft så

snart som möjligt så att de kan tillämpas inför resebranschens högsäsong under

sommaren. Risken för att resenärerna skall göra ekonomiska förluster får anses

vara som störst då. Lagen föreslås därför träda i kraft den 1 juni 1996.

 Från och med ikraftträdandedagen får vid behov säkerhet som har ställts tas i

anspråk för ersättning till resenärer oavsett om det gäller en paketresa eller

annan resa som sker tillsammans med en paketresa. Det är utan betydelse om resan

har förvärvats före eller efter ikraftträdandedagen. De garantier som redan har

ställts kommer därmed att få täcka också det utökade ansvaret för

stolsresenärer. Som redan har nämnts omfattar redan i dag en del företag

stolsförsäljningen i sitt underlag till Kammarkollegiet. Det bör också vara

möjligt att inför ikraftträdandet vid behov förbereda omräkningar med hänsyn

till den kommande utvidgningen av lagens tillämpningsområde.

 Mot bakgrund av att ansökningstiden för att kunna få ersättning ur

resegarantin ändras från sex till tre månader har Lagrådet föreslagit att en

övergångsbestämmelse införs till 8 §. För att inte rättsförluster skall uppstå

bör en sådan övergångsbestämmelse införas.

10 Författningskommentar

--------------------------------------------------------------------

| 1 § Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt|

| lagen (1992:1672) om paketresor skall, innan han marknadsför en |

| paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten skall|

| motsvara arrangörens eller återförsäljarens åtagande mot resenärerna|

| för dels paketresor, dels andra resor som sker tillsammans med |

| en paketresa. |

--------------------------------------------------------------------

 Förslaget behandlas i avsnitt 6. I samband med att EG:s s.k. paketresedirektiv

(90/314/EEG) genomfördes i svensk rätt gjordes vissa ändringar i

resegarantilagen. En ändring var att man i denna paragraf införde en hänvisning

till lagen (1992:1672) om paketresor, innebärande att tillämpningsområdet för

resegarantilagen och paketreselagen gjordes överensstämmande (prop. 1992/93:95,

bet. 1992/93:LU21, rskr. 1992/93:129 och SFS 1992:1673). Flera viktiga begrepp,

t.ex. paketresa, arrangör, återförsäljare och resenär, finns definierade i

paketreselagen.

 Den nu föreslagna ändringen innebär att resegarantilagens tillämpningsområde

utvidgas. Förslaget innebär att den som är skyldig att ställa säkerhet innan

marknadsföringen av paketresor skall ställa säkerhet också i fråga om andra

resor som sker tillsammans med en paketresa. Avsikten är att skydda resenärer

som köper resor som arrangeras av en paketresearrangör men där resan bara består

av själva transporten, s.k. stolsförsäljning. Det gäller främst resenärer som

förvärvar en resa av samma arrangör eller återförsäljare som paketresenärerna

har gjort samt reser med samma transport som paketresenärerna. Det spelar ingen

roll vilket transportmedel som används. Såväl flyg som båt och buss etc.

omfattas.

 Följande situation kan anges som ett typexempel. Paketresearrangören X-resor

ordnar paketresor till Grekland. Bolaget äger två egna flygplan med vilka

resenärerna transporteras till Athen. X-resor försöker fylla planen med

paketresenärer så långt som möjligt. Tomma platser säljs sedan till

stolsresenärer, främst studenter som vill komma billigt ner till grekiska

övärlden. Planen har plats för 90 resenärer. På en resa åker 70 paketresenärer

och 20 stolsresenärer (som även har returbiljett med X-resor). Strax efter att

de kommit till Grekland försätts X-resor i konkurs. Med de föreslagna

bestämmelserna kommer såväl paketresenärerna som stolsresenärerna att få

hemresan ordnad genom resegarantin. Detta ändras inte i fall då bolaget själv

inte äger flygplanen utan hyr in transporttjänsten. Däremot kommer de resenärer

som köper sin biljett direkt från ett transportföretag, t.ex. ett flygbolag,

eller från en researrangör som inte ordnar paketresor inte att erhålla något

skydd från resegarantin. Regeringen anser att de stolsresenärer som reser med

samma arrangör och på samma transport som paketresenärer är den grupp som är

mest skyddsvärd och där det för den enskilde resenären måste uppfattas som

svårförklarligt varför man omfattas av garantin i det ena fallet men inte i det

andra. Avgränsningen har därför gjorts så att det är dessa resenärer som

omfattas. Lagrådet har påpekat att fall kan tänkas då det är naturligt att

betrakta stolsresenärer och paketresenärer som deltagare i samma resa, trots att

stolsresenärerna - eller en del av dem - färdas med en annan transport än

paketresenärerna. Om en sådan situation uppstår blir det Resegarantinämnden som

får avgöra om resan kan anses ha skett tillsammans med en paketresa eller inte.

Att låta alla s.k. stolsresenärer omfattas är praktiskt inte möjligt. I sådana

fall skulle t.ex. de flygbolag som normalt bara tillhandahåller reguljär-

transporter komma att omfattas av lagens bestämmelser. Så långtgående resenärs-

skydd är inte realistiskt.

 Det förekommer att reseföretag har löst frågan om garanti för stolsförsäljning

på frivillig väg genom en privat försäkring. Att företag har ordnat frivilliga

säkerheter bör beaktas av Kammarkollegiet när beslut fattas om vilken säkerhet

en arrangör eller återförsäljare skall ställa i det enskilda fallet. Enligt 4 §

får Kammarkollegiet, om det finns särskilda skäl, fastställa säkerheten till ett

lägre belopp än vad som annars gäller eller helt efterge kravet på säkerhet.

--------------------------------------------------------------------

| 2 § Kammarkollegiet prövar om det föreligger skyldighet att ställa|

| säkerhet enligt denna lag. |

--------------------------------------------------------------------

 Paragrafen är ny. Tidigare har det av resegarantilagen inte uttryckligen

framgått att det är Kammarkollegiet som skall pröva om ett företag skall ställa

säkerhet. Detta har emellertid framgått indirekt av bestämmelsen i 4 § att

kollegiet bestämmer säkerhetens belopp. Den nya bestämmelsen preciserar och

tydliggör att det är Kammarkollegiet som har att göra de prövningar som

föreskrivs för att utröna om skyldighet att ställa säkerhet föreligger.

--------------------------------------------------------------------

| 4 a § Om en arrangör eller en återförsäljare inte ställer säkerhet|

| enligt denna lag, får Kammarkollegiet förelägga honom vid vite |

| att fullgöra sin skyldighet. |

--------------------------------------------------------------------

 Förslaget behandlas i avsnitt 7.4. Det nuvarande garantisystemet har

kritiserats för att det saknas möjligheter att ingripa effektivt då ett företag

underlåter att ställa säkerhet. I förslaget införs en rätt för Kammarkollegiet

att förelägga ett företag vid vite att fullgöra sin skyldighet att ställa

säkerhet.

--------------------------------------------------------------------

| 5 § Kammarkollegiet får, om det finns skälig anledning att anta|

| att skyldighet att ställa säkerhet föreligger, ålägga den som |

| marknadsför en resa att lämna de uppgifter om sin verksamhet som|

| är nödvändiga för att frågan om säkerhet skall kunna prövas. Om den|

| uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, får |

| kollegiet förelägga honom vid vite att fullgöra sin skyldighet.Denna regel,

som behandlas i avsnitt 7.1, klargör att |

| Kammarkollegiet har rätt att begära upplysningar för att kunna |

| avgöra om t.ex. ett företag över huvud taget bedriver verksamhet|

| som omfattas av resegarantilagen. |

| Innan Kammarkollegiet begär upplysningar från ett företag bör det|

| givetvis finnas skälig anledning att anta att företaget bedriver|

| reseverksamhet för vilken skyldighet att ställa säkerhet |

| föreligger, t.ex. på grund av företagets annonsering. |

| |

|

O |

 Ändringen i första stycket i förhållande till nuvarande ordning behandlas i

avsnitt 7.2. Förslaget innebär att säkerheten får tas i anspråk för resenärers

uppehälle, oberoende av vistelseort, således även för uppehälle i Sverige. Med

uppehälle under resan avses inte bara det resmål som resenären avtalat med

arrangören. Då en konkurs inträffar kan det bli nödvändigt för resenären att ta

sig till en annan ort för att t.ex. invänta hemtransport. Det är då rimligt att

resenären kan få ersättning för eventuella kostnader för uppehälle även på denna

ort.

 I ett nytt andra stycke föreskrivs att ersättning får betalas ut till den som

tillhandahåller uppehälle eller återresa åt en resenär. När ett företag t.ex.

har försatts i konkurs är det viktigt att strandsatta resenärer i praktiken

också erbjuds såväl uppehälle som hemtransport. Bestämmelsen innebär att

Resegarantinämnden kan utge ersättning till den som tillhandahåller dessa

tjänster. Möjligheten bör utnyttjas då nämnden själv träffat överenskommelse med

den som tillhandahåller tjänsterna. Det är viktigt att nämnden innan sådan

ersättning betalas ut på något sätt försäkrar sig om att den som erbjuder sina

tjänster verkligen kommer att tillhandahålla tjänsterna på ett

tillfredsställande sätt. Naturligtvis har resenärerna efter det att de utnyttjat

erbjudet uppehälle eller erbjuden återresa inga krav kvar att ställa på

Resegarantinämnden i dessa avseenden.

--------------------------------------------------------------------

| 8 § Framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk skall göras|

| inom tre månader efter det att den resa, som avses med fram- |

| ställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller |

| avbrutits eller, i fall som avses i 6 § tredje stycket, efter |

| det att kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till |

| ersättning ur säkerheten. |

--------------------------------------------------------------------

 Ändringen, som behandlas i avsnitt 7.3, innebär att tiden för ansökan om

ersättning ur en säkerhet förkortas från sex till tre månader.

--------------------------------------------------------------------

| 11 § Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter är|

| närvarande. I beslut skall lika antal företrädare för konsument-|

| intressen och företagarintressen deltaga. |

| Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning |

| tillämpas föreskrifterna i 16 kap. rättegångsbalken om omröstning i|

| tvistemål. |

| Ordföranden får ensam på nämndens vägnar vidta förberedande |

| åtgärder och avgöra ärenden av mindre vikt. Ordföranden får överlåta|

| sådana uppgifter till handläggare vid Kammarkollegiet som utför |

| kansligöromål åt Resegarantinämnden. |

--------------------------------------------------------------------

 Den nya lydelsen av tredje stycket behandlas i avsnitt 7.5. Innebörden är att

Resegarantinämndens ordförande får delegera beslutanderätten i ärenden av mindre

vikt till handläggare vid Kammarkollegiet som utför kansligöromål åt

Resegarantinämnden.

 De fall som avses är sådana som varken avser principfrågor eller

bevisvärderingsfrågor. Det kan t.ex. gälla massärenden i vilka nämnden som

helhet redan har tagit ställning för en viss hållning.

 Riktlinjerna för en sådan delegering och vad som i övrigt gäller för beslut

som fattas på nämndens vägnar kan införas i Resegarantinämndens arbetsordning.

--------------------------------------------------------------------

| 14 § Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som|

| uppsåtligen |

| 1. organiserar en paketresa utan att, innan han marknadsför |

| resan, ha ställt säkerhet som krävs enligt denna lag eller |

| 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av |

| någon annan såsom arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet. |

| Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet|

| 1. lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av |

| uppgiftsskyldighet som ålagts honom med stöd av 5 § eller |

| 2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet. |

| För en gärning som avses i första stycket skall inte någon dömas|

| till ansvar i den utsträckning gärningen omfattas av ett |

| vitesföreläggande enligt 4 a §. För en gärning som avses i andra|

| stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar, om gärningen är |

| belagd med straff i brottsbalken. Inte heller skall någon dömas |

| till ansvar för en gärning som avses i andra stycket 2 i den |

| utsträckning gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt |

| 5 §. |

| Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter |

| medgivande av Kammarkollegiet. |

--------------------------------------------------------------------

 Ändringen i tredje stycket innebär att ett gärning som omfattas av ett

vitesföreläggande enligt den nya 4 a § inte samtidigt skall kunna

straffbeläggas.

--------------------------------------------------------------------

| 15 § Kammarkollegiets beslut enligt 4 a § eller 5 § får inte över-|

| klagas. Andra beslut av kollegiet enligt denna lag får |

| överklagas hos regeringen. |

| Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall|

| gälla omedelbart. |

| Resegarantinämndens beslut får inte överklagas. |

| Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur|

| en annan säkerhet, får resegarantinämnden ta upp ärendet till ny|

| prövning. |

--------------------------------------------------------------------

 Ändringarna behandlas i avsnitt 7.4. Ett beslut om säkerhet kan överklagas.

Ett vitesföreläggande enligt 4 a § att ställa säkerhet enligt resegarantilagen

bör däremot, för att vara effektivt, inte kunna överklagas.

 Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall gälla omedelbart

även om det överklagas. Härav följer att kollegiet bör kunna förelägga ett

företag vid vite att komma in med beslutade säkerheter även om beslutet har

överklagats.

Sammanfattning av arbetsgruppens promemoria

(Ds 1994:109)

Resegarantilagen uppfattas som otidsenlig. Såväl lagen som dess tillämpning har

i olika sammanhang kritiserats. Kritiken från resebranschens sida rör främst

kostnaderna för att ställa säkerhet och det kapital som måste bindas för att

bankerna skall utfärda erforderliga säkerheter. Kommerskollegium, som fram till

den 1 juli 1994 var den myndighet som bestämde vilka företag som skulle ställa

säkerhet och fastställde säkerheternas storlek, har särskilt framhållit svå-

righeterna med att administrera systemet och att ge resenärerna ett fullgott

skydd samt tidsutdräkten i vissa fall innan ersättning har kunnat betalas ut

till resenärerna.

 Arbetsgruppen har fått i uppdrag att lägga fram ett förslag till garantisystem

som skall vara enkelt att administrera, konkurrensneutralt och ge konsumenterna

en hög skyddsnivå till låga kostnader.

 Arbetsgruppen har, som alternativ till nuvarande garantisystem med

individuella betalningsutfästelser, diskuterat en kombination av individuell och

gemensam säkerhet i form av en fond samt olika typer av försäkringar. Vidare har

en uppmjukning av nuvarande garantisystem, så att garantier kan ställas på flera

olika sätt, diskuterats.

 Inget av de garantisystem som undersökts kan anses uppfylla samtliga de krav

som ställts. En kombination av individuell och gemensam säkerhet i form av en

fond är den lösning som uppfyller kraven bäst. En fondlösning tillgodoser kravet

att ge konsumenterna ett bättre skydd än det de nu har. Med en fond undviker man

risken att en säkerhet visar sig vara otillräcklig. Utbetalningar av ersätt-

ningsbeloppen kan ske snabbare. En fondlösning är vidare lättare att admini-

strera än nuvarande system. Av diskuterade alternativ föreslår arbetsgruppen

därför i första hand ett system byggt på en fondlösning.

 Arbetsgruppen föreslår även vissa andra ändringar i resegarantilagen, som

t.ex. en möjlighet för tillsynsmyndigheten att förelägga reseföretag vid vite

att ställa de säkerheter som myndigheten beslutat, en förkortad tid för ansökan

om ersättning ur en resegaranti och en möjlighet att delegera beslutanderätten i

vissa ärenden till handläggare på Resegarantinämndens kansli.

Arbetsgruppens lagförslag

Förslag till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204)

 Härigenom föreskrivs

 dels att 1, 3-6, 8, 10, 11 och 13-15 §§ resegarantilagen (1972:204) skall ha

följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 § och 4 a §, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 1 §

--------------------------------------------------------------

 Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt

lagen (1992:1672) om paketresor skall, innan han marknadsför en

paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet.

--------------------------------------------------------------

 Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt

lagen (1992:1672) om paketresor skall ställa säkerhet hos Kam-

markollegiet.

 2 §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet prövar om skyldighet att ställa säkerhet enligt

denna lag föreligger.

 3 §

--------------------------------------------------------------

 Om Kammarkollegiet icke medger annat, skall säkerhet bestå av

en av bank eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse,

som fullgöres vid anfordran.

--------------------------------------------------------------

 Säkerhet skall, om Kammarkollegiet inte medger annat, bestå av

en av bank eller försäkringsbolag utfärdad individuell betal-

ningsutfästelse, som fullgöres vid anfordran. Denna säkerhet

skall arrangören eller återförsäljaren ställa innan han marknadsför

en paketresa.

 För arrangörer och för återförsäljare av utom riket anordnade pa-

ketresor skall säkerheten även bestå av en gemensam fond.

 4 §

--------------------------------------------------------------

 Säkerhet skall gälla det belopp, som Kammarkollegiet med hänsyn

till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Beloppet

skall uppgå till minst 200 000 kronor för arrangörer. Samma

belopp skall gälla för återförsäljare av utom riket anordnade

paketresor. För återförsäljare av inom riket anordnade paketresor

skall beloppet vara minst 50 000 kr. Om det finns särskilda

skäl, får kollegiet fastställa säkerheten till ett lägre belopp

eller helt efterge kravet på säkerhet.

--------------------------------------------------------------

 Individuell säkerhet skall gälla ett belopp om 100 000 kronor

för arrangörer och för återförsäljare av utom riket anordnade

paketresor. För återförsäljare av inom riket anordnade paketresor

skall beloppet vara 50 000 kronor. Om det finns särskilda skäl,

får Kammarkollegiet fastställa den individuella säkerheten till

ett lägre belopp eller helt efterge kravet på sådan säkerhet.

 Till den gemensamma fonden skall arrangörer och återförsäljare

av utom riket anordnade paketresor inbetala det belopp per

resa som fastställs av regeringen eller den myndighet rege-

ringen bestämmer.

 Den gemensamma fonden tas i anspråk om den individuella säker-

heten är otillräcklig.

 Om även den gemensamma fonden visar sig vara otillräcklig, får

Kammarkollegiet ta upp lån för att täcka utbetalningar av

ersättning enlig Resegarantinämndens beslut.

 4 a §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Om en arrangör eller en återförsäljare inte ställer säkerhet

enligt denna lag, får Kammarkollegiet förelägga honom vid vite

att fullgöra sin skyldighet.

 5 §

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet får ålägga arrangörer och återförsäljare att lämna

de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att frågan om

säkerhet skall kunna prövas. Om den uppgiftsskyldige inte lämnar

de begärda uppgifterna, får kollegiet förelägga honom vid vite att

fullgöra sin skyldighet.

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet får ålägga arrangörer och återförsäljare att lämna

de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att frågan om

säkerhet skall kunna prövas. Detsamma gäller dem som marknadsför

arrangemang vilka framstår som paketresor. Om den uppgifts-

skyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, får kollegiet före-

lägga honom vid vite att fullgöra sin uppgiftsskyldighet.

 6 §

--------------------------------------------------------------

 Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som

betalats för en paketresa som blir inställd eller av annan

anledning inte blir av. I fråga om paketresor som har påbörjats

men inte slutförts får säkerheten tas i anspråk för resenärers

uppehälle i utlandet, deras återresa och skälig ersättning till

dem för värdet av de förmåner som de gått miste om genom att resan

avkortats.

--------------------------------------------------------------

 Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som

betalats för en paketresa som blir inställd eller av annan

anledning inte blir av. I fråga om paketresor som har påbörjats

men inte slutförts får säkerheten tas i anspråk för resenärers

uppehälle på resmålet, deras återresa och skälig ersättning till dem

för värdet av de förmåner de gått miste om genom att resan av-

kortats.

 Om en arrangör eller en återförsäljare som ställt säkerhet har försatts i

konkurs eller måste antas vara på obestånd, får säkerheten tas i anspråk även

för att betala nödvändiga kostnader för dels biträde åt deltagare i paketresor

som avbrutits, dels utredning i ärenden om ianspråktagande av säkerhet.

 Pengar som betalats ut får återkrävas från resenären endast om denne genom

otillbörligt handlande orsakat en kostnad som medlen tagits i anspråk för.

 8 §

--------------------------------------------------------------

 Framställning om att säkerhet skall få tagas i anspråk skall

göras inom sex månader efter det att den resa, som avses med

framställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller

avbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket, efter

det att kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till

ersättning ur säkerheten.

--------------------------------------------------------------

 Framställning om att säkerhet skall få tagas i anspråk skall gö-

ras inom tre månader efter det att den resa, som avses med

framställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller

avbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket, efter

det att kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till

ersättning ur säkerheten.

 10 §

--------------------------------------------------------------

 Nämnden består av ordförande och fyra andra ledamöter, av vilka

två utses bland personer, som kan anses företräda

konsumentintressen, och två bland personer, som kan anses

företräda företagarintressen. För varje ledamot skall det finnas

ett tillräckligt antal ersättare. Ordföranden och ersättare för

honom skall vara eller ha varit ordinarie domare.

--------------------------------------------------------------

 Nämnden består av ordförande och fyra andra ledamöter, av vilka

två utses bland personer, som kan anses företräda konsu-

mentintressen, och två bland personer, som kan anses företräda

företagarintressen. För ordföranden och för de andra ledamöterna

skall det finnas ett tillräckligt antal ersättare. Ordföranden

och ersättare för honom skall vara eller ha varit ordinarie

domare.

 Ordföranden, andra ledamöter och ersättare förordnas av regeringen.

 11 §

 Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. I

beslut skall lika antal företrädare för konsumentintressen och

företagarintressen deltaga.

 Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning tillämpas

föreskrifterna i 16 kap. rättegångsbalken om omröstning i tvistemål.

 Ordföranden kan ensam på nämndens vägnar företaga förberedande åtgärd och

pröva ärende av mindre vikt.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 Ordföranden får förordna handläggare vid nämndens kansli att på

nämndens vägnar besluta i ärenden av enkel beskaffenhet.

 13 §

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet skall återlämna säkerhet, som icke längre fyller

något ändamål.

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet skall återlämna individuell säkerhet, som icke

längre fyller något ändamål.

 14 §

--------------------------------------------------------------

 Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som

uppsåtligen

 1. organiserar en paketresa utan att, innan han marknadsför

resan, ha ställt säkerhet som krävs enligt denna lag eller

 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av

någon annan såsom arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet.

--------------------------------------------------------------

 Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som

uppsåtligen

 1. organiserar en paketresa utan att, innan han marknadsför

resan, ha ställt säkerhet som krävs enligt denna lag eller

 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av

någon annan såsom arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet eller

 3. underlåter att inbetala enligt denna lag fastställda belopp

till den gemensamma fonden.

 Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som ålagts

honom med stöd av 5 § eller

 2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet.

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

 För en gärning som avses i första stycket skall inte någon dömas

till ansvar i den utsträckning gärningen omfattas av ett

vitesföreläggande enligt 4 a §.

 För en gärning som avses i andra stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar,

om gärningen är belagd med straff i brottsbalken. Inte heller skall någon dömas

till ansvar för en gärning som avses i andra stycket 2 i den utsträckning

gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt 5 §.

 Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter medgivande av

Kammarkollegiet.

 15 §

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiets beslut enligt 5 § får inte överklagas. Andra

beslut av kollegiet enligt denna lag får överklagas hos

regeringen genom besvär.

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiets beslut enligt 4 a § och 5 § får inte överkla-

gas. Andra beslut av kollegiet enligt denna lag får överklagas

hos regeringen.

 Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall gälla ome-

delbart.

 Resegarantinämndens beslut får inte överklagas.

 Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur en annan

säkerhet, får resegarantinämnden ta upp ärendet till ny prövning.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1995.

Förteckning över remissinstanserna

Remissyttranden har avgetts av Göta hovrätt, Länsrätten i Stockholms län,

Kommerskollegium, Luftfartsverket, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

Konsumentverket, Kammarkollegiet, Statskontoret, Riksrevisionsverket,

Konkurrensverket, Allmänna reklamationsnämnden, Resegarantinämnden, AFS

Interkulturell utbildning, Finansbolagens förening, Föreningen Sverigeturism

(FÖRST), Konsumentvägledarnas förening, Svenska Bankföreningen, Svenska Rese-

och Turistindustrins Samarbetsorganisation (RTS), Sveriges Campingvärdars

Riksförbund (SCR), Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Hotell & Restaurang

företagare (SHR), Utländska försäkringsbolags förening och Youth For

Understanding (YFU).

 Föreningen Turistorganisationer i Sverige (FTS), Researrangörsföreningen i

Sverige (RiS) och Svenska Resebyråföreningen (SRF) har hänvisat till Svenska

Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisations yttrande.

 Stadshypotek AB och Svenska kommunförbundet har förklarat sig avstå från att

avge yttrande över promemorian.

 Bussresearrangörsföreningen (BRA), Föreningen Flygresearrangörer (FRA),

Föreningen Svenska Bilresearrangörer (FSB), Konsumenternas Bankbyrå,

Konsumenternas Försäkringsbyrå, Officiella Utländska Turistchefernas

Samarbetsråd i Sverige (ANTOR), Stiftelsen för internationellt ungdomsutbyte,

Svenska Liftanläggningars Organisation (SLAO) och Trafikföretagens Förening i

Sverige (TFF) har inte besvarat remissen.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204)

Härigenom föreskrivs i fråga om resegarantilagen (1972:204)

 dels att 1, 5, 6, 8, 11, 14 och 15 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 § och 4 a §, av

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 1 §

--------------------------------------------------------------

Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen

(1992:1672) om paketresor skall, innan han marknadsför en

paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet.

--------------------------------------------------------------

Den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen

(1992:1672) om paketresor skall, innan han marknadsför en

paketresa, ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten skall

motsvara arrangörens eller återförsäljarens åtagande mot resenärerna

för dels paketresor, dels andra resor som sker tillsammans med

en paketresa.

 2 §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

Kammarkollegiet prövar om det föreligger skyldighet att ställa

säkerhet enligt denna lag.

 4 a §

--------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------

Om en arrangör eller en återförsäljare inte ställer säkerhet enligt

denna lag, får Kammarkollegiet förelägga honom vid vite att full-

göra sin skyldighet.

 5 §

--------------------------------------------------------------

Kammarkollegiet får ålägga arrangörer och återförsäljare att lämna de

uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att frågan om

säkerhet skall kunna prövas. Om den uppgiftsskyldige inte lämnar

de begärda uppgifterna, får kollegiet förelägga honom vid vite att

fullgöra sin skyldighet.

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiet får, om det finns skälig anledning att anta

att skyldighet att ställa säkerhet föreligger, ålägga den som säljer

eller marknadsför en resa att lämna de uppgifter om sin verksam-

het som är nödvändiga för att frågan om säkerhet skall kunna prövas.

Om den uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, får

kollegiet förelägga honom vid vite att fullgöra sin uppgifts-

skyldighet.

 6 §

--------------------------------------------------------------

Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som

betalats för en paketresa som blir inställd eller av annan

anledning inte blir av. I fråga om paketresor som har påbörjats

men inte slutförts får säkerheten tas i anspråk för resenärers

uppehälle i utlandet, deras återresa och skälig ersättning till

dem för värdet av de förmåner som de gått miste om genom att resan

avkortats.

--------------------------------------------------------------

 Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som

betalats för en resa som blir inställd eller av annan anledning

inte blir av. I fråga om resor som har påbörjats men inte slut-

förts får säkerheten tas i anspråk för resenärers uppehälle på res-

målet, deras återresa och skälig ersättning till dem för värdet av

de förmåner de gått miste om genom att resan avkortats.

Ersättning får betalas ut till den som tillhandahåller uppehälle

eller återresa åt en resenär.

--------------------------------------------------------------

Om en arrangör eller en återförsäljare som ställt säkerhet har

försatts i konkurs eller måste antas vara på obestånd, får säker-

heten tas i anspråk även för att betala nödvändiga kostnader för

dels biträde åt deltagare i paketresor som avbrutits, dels

utredning i ärenden om ianspråktagande av säkerhet.

--------------------------------------------------------------

Om en arrangör eller en återförsäljare som ställt säkerhet har

försatts i konkurs eller måste antas vara på obestånd, får säker-

heten tas i anspråk även för att betala nödvändiga kostnader för

dels biträde åt deltagare i resor som avbrutits, dels utredning

i ärenden om ianspråktagande av säkerhet.

Pengar som betalats ut får återkrävas från resenären endast om denne genom

otillbörligt handlande orsakat en kostnad som medlen tagits i anspråk för.

 8 §

--------------------------------------------------------------

Framställning om att säkerhet skall få tagas i anspråk skall göras

inom sex månader efter det att den resa, som avses med

framställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller

avbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket, efter

det att kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till

ersättning ur säkerheten.

--------------------------------------------------------------

Framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk skall göras

inom tre månader efter det att den resa, som avses med fram-

ställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd eller

avbrutits eller, i fall som avses i 6 § tredje stycket, efter

det att kostnaden uppkommit. Försummas det, upphör rätten till

ersättning ur säkerheten.

 11 §

Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. I

beslut skall lika antal företrädare för konsumentintressen och

företagarintressen deltaga.

Om det framkommer skiljaktiga meningar vid en överläggning tillämpas

föreskrifterna i 16 kap. rättegångsbalken om omröstning i tvistemål.

--------------------------------------------------------------

Ordföranden kan ensam på nämndens vägnar företaga förberedande åtgärd

och pröva ärende av mindre vikt.

--------------------------------------------------------------

Ordföranden får ensam på nämndens vägnar vidta förberedande åtgärder

och avgöra ärenden av mindre vikt. Ordföranden får överlåta sådana

uppgifter till en handläggare vid Kammarkollegiet som utför

kansligöromål åt Resegarantinämnden.

 14 §

Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som uppsåtligen

 1. organiserar en paketresa utan att, innan han marknadsför resan, ha ställt

säkerhet som krävs enligt denna lag eller

 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av någon annan såsom

arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet.

Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som ålagts

honom med stöd av 5 § eller

 2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet.

--------------------------------------------------------------

För en gärning som avses i andra stycket 1 skall inte någon dömas

till ansvar, om gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Inte heller skall någon dömas till ansvar för en gärning som avses

i andra stycket 2 i den utsträckning gärningen omfattas av ett

vitesföreläggande enligt 5 §.

--------------------------------------------------------------

För en gärning som avses i första stycket skall inte någon dömas

till ansvar i den utsträckning gärningen omfattas av ett

vitesföreläggande enligt 4 a §. För en gärning som avses i andra

stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar, om gärningen är be-

lagd med straff i brottsbalken. Inte heller skall någon dömas

till ansvar för en gärning som avses i andra stycket 2 i den

utsträckning gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt

5 §.

Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter medgivande av

Kammarkollegiet.

 15 §

--------------------------------------------------------------

Kammarkollegiets beslut enligt 5 § får inte överklagas. Andra

beslut av kollegiet enligt denna lag får överklagas hos

regeringen genom besvär.

--------------------------------------------------------------

 Kammarkollegiets beslut enligt 4 a § och 5 § får inte överkla-

gas. Andra beslut av kollegiet enligt denna lag får överklagas

hos regeringen.

Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall gälla omedelbart.

Resegarantinämndens beslut får inte överklagas.

Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur en annan

säkerhet, får resegarantinämnden ta upp ärendet till ny prövning.

 Denna lag träder i kraft den 1 juni 1996.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-03-01

Närvarande: justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. presidenten i Försäk-

ringsöverdomstolen Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

Enligt en lagrådsremiss den 22 februari 1996 (Civildepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i

resegarantilagen (1972:204).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassesorn Kenneth[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

I lagrådsremissen föreslås endast begränsade ändringar i resegarantilagen. Det

är inte Lagrådets sak att bedöma om även andra ändringar är motiverade. Lagrådet

vill emellertid peka på uttalandena i remissprotokollet (avsnitt 5) om att

regeringen avser att följa utvecklingen inom resebranschen och är beredd att på

nytt överväga garantisystemet, om det behövs.

Lagrådet tar i det följande upp vissa av de paragrafer i resegarantilagen som

föreslås bli ändrade.

1 §

I paragrafen skall enligt lagrådsremissen göras ett tillägg som innebär att de

säkerheter som ställs skall motsvara inte bara åtaganden för paketresor utan

också åtaganden för andra resor som sker tillsammans med en paketresa. Enligt

remissprotokollets författningskommentar avser tillägget att skydda sådana s.k.

stolsresenärer som reser med samma transport som paketresenärer, under

förutsättning att de båda grupperna av resenärer har förvärvat sin resa av samma

arrangör eller återförsäljare.

Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om stolsresenärerna skall behöva

resa med samma transport - t.ex. samma flygplan - som paketresenärerna för att

garantin skall gälla. Fall kan tänkas då det är naturligt att betrakta

stolsresenärer och paketresenärer som deltagare i samma resa, trots att

stolsresenärerna - eller en del av dem - färdas med en annan transport än

paketresenärerna. Rimligtvis bör då också alla resenärerna täckas av det skydd

som följer med den nya lagstiftningen.

6 §

I paragrafen föreslås att säkerheten får tas i anspråk för resenärers uppehälle,

oberoende av vistelseort. Syftet med lagändringen kommer enligt Lagrådets mening

bättre fram om formuleringen "uppehälle på resmålet" byts ut mot "uppehälle

under resan".

Vidare bör paragrafen förtydligas så att det i första meningen anges att

säkerheten får tas i anspråk för en resa "som omfattas av garanti enligt denna

lag" och som blir inställd eller av annan anledning inte blir av.

Ikraftträdandebestämmelsen

Lagen skall enligt förslaget träda i kraft den 1 juni 1996 utan några

övergångsbestämmeler. Enligt den föreslagna 8 § skall den tid inom vilken en

framställning skall göras om att säkerhet skall få tas i anspråk förkortas från

sex månader till tre månader efter det att en viss i paragrafen angiven händelse

har inträffat. I avsaknad av övergångsbestämmelser kommer rätten till ersättning

ur säkerheten att upphöra vid ikraftträdandet, om en framställning då inte

gjorts och det har förflutit mer än tre månader från händelsen, trots att tiden

för att göra en framställning enligt de äldre bestämmelserna då inte har gått

ut. För att rättsförluster inte skall uppstå bör enligt Lagrådets mening införas

en övergångsbestämmelse av följande lydelse:

"De äldre bestämmelserna i 8 § gäller dock fortfarande i fall då en händelse som

avses där har inträffat före ikraftträdandet."

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:182 Stärkt konsumentskydd i

resegarantilagen.