8

Kommunsektorn

.

8 Kommunsektorn

8.1 Allmänna förutsättningar

Den svenska välfärden bygger i stor utsträckning på att

verksamheten i kommuner och landsting fungerar väl.

Kommuner och landsting är i sin tur beroende av stabila

förutsättningar vad gäller bl.a. ekonomi och

regelsystem, för att kunna bedriva sin verksamhet på ett

effektivt sätt.

Under en stor del av 1990-talet har den allmänna

ekonomiska situationen ställt krav på stora

omställningar och neddragningar i kommuner och

landsting. Detta har bl.a. inneburit en starkt minskad

kommunal sysselsättning samtidigt som det har skett en

generell ökning av arbetslösheten. Det har också lett till

ett ökat förändringstryck på den kommunala

verksamheten. De nödvändiga förändringarna har till

stor del kunnat klaras utan kraftiga försämringar i

verksamheten.

Regeringen träffade i mars 1996 en

överenskommelse med Svenska Kommunförbundet och

Landstingsförbundet. Syftet var att ge kommuner och

landsting stabila planeringsförutsättningar för åren 1997

och 1998. Överenskommelsen innebar att förbunden

bl.a. åtog sig att verka för att kommuner och landsting

undvek att säga upp fast anställd personal och att

kommuner och landsting inte höjde kommunalskatten.

Regeringen åtog sig att hålla statsbidragen nominellt

oförändrade samt att ekonomiskt reglera nya och

ändrade regler som påverkar det kommunala

skatteunderlaget och det kommunala utgiftstrycket.

Under det senaste året har emellertid den kommunala

sysselsättningen fortsatt att minska. Ett viktigt skäl till

detta är att kommuner och landsting strävar efter att nå

en kostnadsnivå som är långsiktigt hållbar sett till de

förväntade intäkterna, inte minst mot bakgrund av

regeringens förslag om ett kommunalt balanskrav.

Den kommunala verksamheten håller generellt sett

en hög kvalitet. En del tecken tyder dock på att

kvaliteten i vissa delar av den kommunala verksamheten

har påverkats negativt. Fortsatta rationaliseringar de

närmaste åren riskerar att medföra kvalitetsförsämringar

och ger samtidigt negativa sysselsättningseffekter som

inte är acceptabla med nuvarande höga

arbetslöshetsnivå. Dessutom kommer

befolkningsutvecklingen framöver att göra att behoven

ökar inom vissa verksamheter, främst skolan och

äldreomsorgen.

Behovsökningen skall ställas mot de besparingar som

har gjorts inom sektorn, och kan därför bli svår att klara

inom sektorns nuvarande ekonomiska ramar om

kvaliteten skall kunna hävdas. Regeringen bedömer mot

denna bakgrund, och med hänsyn till det förbättrade

samhällsekonomiska läget, att det nu finns utrymme för

en ökad satsning på de kommunala kärnverksamheterna

vård, omsorg och skola.

Regeringen bedömer att statsbidragen till kommuner

och landsting bör öka med 4 000 miljoner kronor för år

1997 och med sammanlagt 8 000 miljoner kronor

fr.o.m. år 1998. Det ökade bidraget till kommunerna

fördelas genom det nuvarande generella bidraget, varav

en del som ett åldersrelaterat bidrag som syftar till att

stödja skolan och äldreomsorgen. Det ökade bidraget till

landstingen fördelas helt via det generella statsbidraget.

En del av det ökade statsbidraget avsätts för särskilda

insatser för kommuner och landsting med en svår

ekonomisk situation.

Det ökade statsbidraget förutsätts bidra till en

betydande positiv sysselsättningseffekt i förhållande till

vad som annars varit möjlig och till att upprätthålla och

vidareutveckla en god kvalitet i vården, omsorgen och

skolan. Kommuner och landsting skall inför

budgetpropositionen i september redovisa vilka åtgärder

de avser att vidta för att tillmötesgå regeringens och

riksdagens prioriteringar med anledning av det ökade

statsbidraget. Regeringen kommer att noga följa

effekterna av det ökade statsbidraget.

Regeringen föreslår också att tidpunkten för

införande av balanskravet blir densamma för kommuner

som för landsting, nämligen år 2000.

Regeringen aviserar i denna proposition också ett

antal andra förslag som ytterligare förbättrar

förutsättningarna för kommuner och landsting. Det

gäller främst förslag på arbetsmarknadspolitikens och

utbildningspolitikens områden, samt miljöområdet

(Hållbar utveckling).

Kommuner och landsting kommer genom dessa

åtgärder att få väsentligt förbättrade förutsättningar att

bedriva sin verksamhet. Insatserna innebär att välfärden

kan upprätthållas och att människors behov bättre

tillgodoses. Den kommunala sektorn får också utrymme

för att hålla en högre sysselsättningsnivå, vilket bidrar

till regeringens mål att halvera den öppna

arbetslösheten.

8.2 Kommunsektorns ekonomiska

utveckling

8.2.1 Kommunsektorn i samhällsekonomin

Kommunsektorn i Sverige svarar för en stor del av

välfärden och utgör därmed en betydande del av

samhällsekonomin. Nedanstående diagram visar

utvecklingen av den kommunala konsumtionens och de

kommunala investeringarnas andel av

bruttonationalprodukten (BNP) och ger information om

hur stor del av landets samlade resurser som används

för kommunal verksamhet. Uppgifterna för år 1996 är

preliminära.

Diagram 8.1

Konsumtionens och investeringarnas andel av

BNP åren 1980 till 1996

Utvecklingen de inledande åren på 1990-talet beror

bl.a. på en stagnerande BNP-utveckling. Förändringen

från och med år 1992 följer av en reell minskning av

den kommunala konsumtionsvolymen på sammanlagt

drygt fyra procent till och med år 1996. Därmed ligger

konsumtionsvolymen på samma nivå som under slutet

av 1980-talet.

8.2.2 Utvecklingen fram till år 1996

Inkomster, utgifter och finansiellt sparande

Kommunsektorns inkomster består till största delen (69

%) av kommunalskatter. Den näst största inkomstkällan

för kommuner och landsting är statsbidrag (19 %) varav

de generella statsbidragen år 1996 uppgick till 57

miljarder kronor och de specialdestinerade till 18

miljarder kronor. Dessutom finns ett utjämningsbidrag

till kommuner och landsting som år 1996 uppgick till 21

miljarder kronor. Utjämningsbidraget motsvaras av en

lika stor utjämningsavgift som betalas till staten. År

1996 beräknas inkomsterna för kommunsektorn

preliminärt ha ökat med 1,5 % i löpande priser.

Utgifterna består av konsumtion, transfereringar och

investeringar. Den största utgiftsposten är konsumtion

som till övervägande del utgörs av löner och

arbetsgivaravgifter. Den kommunala konsumtionen

redovisas efter avdrag för inkomster i form av avgifter

och försäljningsmedel i den skattefinansierade

verksamheten. År 1996 minskade konsumtionsvolymen

(konsumtionen mätt i fasta priser) preliminärt med 0,9

% för sektorn. Samma år ökade kommunsektorns totala

utgifter något i löpande priser enligt preliminära

uppgifter samtidigt som de totala transfereringarna

minskade.

Skillnaden mellan inkomster och utgifter utgör

sektorns finansiella sparande. Efter att ha varit negativt

under andra halvan av 1980-talet var det finansiella

sparandet kraftigt positivt under åren 1992 och 1993.

Därefter blev det åter negativt åren 1994 och 1995.

Preliminära uppgifter för år 1996 tyder på ett något ökat

underskott i sparandet. De minskningar av

konsumtionsvolymen som genomförts i sektorn har

således inte räckt för att helt kompensera för

inkomsternas långsamma ökningstakt under dessa år.

TABELL 8.1 KOMMUNSEKTORNS FINANSIELLA

SPARANDE ÅREN 1992-1996

Miljarder kronor, löpande priser

ÅR

1992

1993

1994

1995

19961

Finansiellt

sparande

15,6

10,0

-3,6

-3,5

-4,5

varav

- kommuner

9,3

3,1

-4,2

-1,6

-3,5

- landsting

6,2

7,6

0,8

0,7

0,8

- övriga2

0,1

-0,7

-0,2

-2,6

-1,8

1 Preliminärt utfall.

2 Kyrkokommuner och kommunalförbund.

Källa: Statistiska centralbyrån.

Kommunsektorns positiva finansiella sparande åren

1992 och 1993 berodde bl.a. på den tvååriga

eftersläpningen i det gamla systemet för utbetalning av

kommunalskattemedel samt nedväxlingen i pris- och

löneökningstakten under dessa år. Åren 1994 och 1995

uppvisade sektorn ett sparandeunderskott som kan

hänföras till kommuner samt kyrkokommuner och

kommunalförbund. Preliminära uppgifter för år 1996

ger en liknande bild av det finansiella sparandet.

Underskottet i det finansiella sparandet år 1996

motsvarar ca 1,1 % av de totala inkomsterna i sektorn.

Ekonomiskt resultat och ställning

Medan det finansiella sparandet mäter skillnaden mellan

inkomster och utgifter, utgör det ekonomiska resultatet

skillnaden mellan intäkter och kostnader. De två

sistnämnda begreppen är inkomster och utgifter

periodiserade till ett visst verksamhetsår.

Årets resultat, dvs. förändring av eget kapital,

uppgick år 1995 till 2,9 miljarder kronor för

kommunerna. Verksamhetens nettokostnader ökade

med 2 % mellan åren 1994 och 1995. Skatteintäkter och

generella statsbidrag ökade med drygt 5 %. Ökningen

av skatteintäkterna beror främst på den slutavräkning på

1994 års skatteinkomster (ca 3 miljarder kronor) och

delavräkning på 1995 års skatteinkomster (ca 2

miljarder kronor) som redovisas år 1995. Dessutom

höjdes den genomsnittliga skattesatsen vilket ökade

kommunernas skatteinkomster för år 1995. Dessa är

också de huvudsakliga förklaringarna till att årets

resultat förbättrades mellan åren 1994 och 1995.

TABELL 8.2 KOMMUNERNAS RESULTATRÄKNING ÅREN

1992-1995

Miljarder kronor, löpande priser

ÅR

1992

1993

1994

1995

Verksamhetens

intäkter

123,

8

81,8

81,7

80,1

Verksamhetens

kostnader

-

263,

2

-

264,

0

-

269,

5

-

275,

5

Verksamhetens

nettokostnader

-

139,

4

-

182,

3

-

187,

8

-

195,

4

Skatteintäkter

160,

9

160,

6

168,

8

179,

9

Generella statsbidrag

4,1

35,9

31,3

31,3

Finansnetto

-5,1

-3,4

-1,8

-1,0

Resultat efter

skatteintäkter och

finansnetto

20,5

10,9

10,5

14,7

Avskrivningar

-8,6

-8,8

-9,3

-10,0

Förändringar av

pensionsskuld1

-8,6

-6,7

-4,5

-5,3

Extraordinära poster

0,1

-0,9

4,4

3,5

Årets resultat

(förändr. av eget

kapital)

3,4

-5,5

1,1

2,9

-exkl.

pensionsskuldsförändr

ing

11,9

1,2

5,6

8,2

1 För år 1992 ingår även pensionsskuldens förändring avseende

lärare m.fl.

Källa: Statistiska centralbyrån.

Enligt en prognos för år 1996 , kommer kommunernas

sammanlagda resultat efter skatteintäkter och finansnetto

att försämras med knappt 8 miljarder kronor till ca 7

miljarder kronor. Årets resultat beräknas försämras

med 4 miljarder kronor till ca -1 miljard kronor. Stora

extraordinära intäkter gör att minskningen av det egna

kapitalet inte blir ännu större. Det försämrade resultatet

efter skatteintäkter och finansnetto beror bl.a. på att

slutavräkningen på 1995 års skatteinkomster, som

redovisas år 1996, var negativ med ca 1 miljard kronor,

vilket skall jämföras med föregående års positiva

avräkningar om totalt 5 miljarder kronor.

För de enskilda kommunerna varierade det

ekonomiska resultatet kraftigt år 1995. Tretton av

landets 288 kommuner redovisade ett negativt resultat

efter skatteintäkter och finansnetto, vilket innebär att

löpande intäkter inte täcker löpande kostnader

(exklusive avskrivningar). Samtidigt hade ett sextiotal

kommuner ett positivt resultat efter skatteintäkter och

finansnetto som motsvarade tio procent eller mer av

avgifter, skatteintäkter och generella statsbidrag. Totalt

hade 157 av 288 kommuner ett positivt årets resultat år

1995 . Enligt prognosen för år 1996 beräknas färre

kommuner än år 1995, ca 70 st, komma att redovisa ett

årets resultat som överstiger noll.

Ett mått på kommunernas ekonomiska ställning är

soliditeten, dvs. hur stor del av kommunernas tillgångar

som finansierats med egna medel. År 1995 var

soliditeten exklusive pensionsskuld 59 %, vilket är

densamma som år 1994. Om pensionsskulden

inkluderas enligt gällande kommunal

redovisningspraxis, uppgår den redovisade soliditeten

till 35 % år 1995, vilket är en minskning med två

procentenheter sedan år 1994.

Resultatet för landstingen förbättrades mellan åren

1994 och 1995, från ett negativt resultat på 5,3

miljarder kronor till ett negativt resultat på 2,7 miljarder

kronor. Detta beror på att verksamhetens nettokostnader

minskade mer (-2 %) än skatteintäkter och generella

statsbidrag (-1 %) samt att förändringen av

pensionsskulden var betydligt mindre år 1995 jämfört

med år 1994. Minskningen av skatteintäkterna, som

bl.a. följer av skatteväxling med kommunerna,

begränsades av den slutavräkning på 1994 års

skatteinkomster (ca 1,5 miljarder kronor) och

delavräkning på 1995 års skatteinkomster (ca 1 miljard

kronor) som de flesta landsting redovisar år 1995. Även

för landstingen höjdes den genomsnittliga skattesatsen

vilket ökade skatteinkomsterna för år 1995.

TABELL 8.3 LANDSTINGENS RESULTATRÄKNING ÅREN

1992-1995

Miljarder kronor, löpande priser

ÅR

1992

1993

1994

1995

Verksamhetens

intäkter

24,4

23,6

23,3

24,0

Verksamhetens

kostnader

-

112,

8

-

111,

8

-

117,

2

-

115,

8

Verksamhetens

nettokostnader

-88,3

-88,3

-93,9

-91,8

Skatteintäkter

91,3

90,1

87,5

87,2

Generella

statsbidrag

7,2

9,3

9,0

8,5

Finansnetto

-0,2

0,1

0,8

1,1

Resultat efter

skatteintäkter och

finansnetto

10,0

11,2

3,4

4,9

Avskrivningar

-4,5

-4,6

-4,3

-4,4

Förändring av

pensionsskuld

-4,0

-4,6

-4,8

-3,2

Extraordinära poster

-0,3

-0,5

0,3

0,0

Årets reslutat

(förändr. av eget

kapital)

1,2

1,5

-5,3

-2,7

- exkl.

pensionsskuldsförän

dring

5,2

6,1

-0,5

0,5

Källa: Statistiska centralbyrån

Enligt en prognos för år 1996 , kommer landstingens

sammanlagda resultat efter skatteintäkter och finansnetto

att försämras till 3,9 miljarder kronor och årets resultat

beräknas till -3,6 miljarder kronor. Detta beror bl.a. på

att slutavräkningen på 1995 års skatteinkomster, som i

de flesta landsting redovisas år 1996, uppgick till ca -

0,5 miljarder kronor. Detta skall jämföras med

föregående års positiva avräkningar om totalt 2,5

miljarder kronor.

Även för de enskilda landstingen varierade det

ekonomiska resultatet för år 1995, dock inte lika mycket

som för kommunerna. Av 23 landsting hade fem ett

positivt årets resultat år 1995. Samtliga landsting utom

ett hade positivt resultat efter skatteintäkter och

finansnetto. Enligt prognosen för år 1996 kommer

endast tre landsting att redovisa ett årets resultat som

överstiger noll.

Landstingens soliditet uppgick år 1995 till 73 %

exklusive pensionsskuld. Detta är en ökning med två

procentenheter sedan år 1994. Om pensionsskulden

inkluderas enligt gällande kommunal

redovisningspraxis, uppgår den redovisade soliditeten

till minus två procent år 1995, vilket är en minskning

med tre procentenheter sedan år 1994. Pensionsskuldens

betydelse för soliditeten är större för landstingen än för

kommunerna, vilket beror på att landstingen relativt sett

har en mindre omslutning i balansräkningen (undantaget

pensionsskulden). Dessutom är andelen lånefinansierade

anläggningstillgångar i landstingen liten.

Till kommunsektorn hör också kyrkokommuner och

kommunalförbund. Deras ekonomiska omfattning är

dock marginell (ca 3 % av sektorn) i jämförelse med

kommuner och landsting. Kyrkokommunerna och

kommunalförbunden uppvisade ett överskott i den

löpande verksamheten (exklusive avskrivningar) år 1995

motsvarande 0,3 miljarder kronor. Överskottet uppgick

år 1994 till 1,5 miljarder kronor. Soliditeten, exklusive

pensionsskuld, uppgick år 1995 till 85 %, vilket är en

minskning med tre procentenheter sedan år 1994.

8.2.3 Förutsättningar för de närmaste åren

Regeringen har vid upprepade tillfällen de senaste åren

uttalat att det är nödvändigt att uppnå balans i den

kommunala ekonomin som ett led i arbetet med att

förbättra de offentliga finanserna. Redan av de

finansiella beräkningar som redovisades i föregående

års vårproposition (1995/96:150, bet. 1995/96:FiU10,

rskr. 1995/96:304) framgick att kommuner och

landsting står inför ytterligare stora anpassningsåtgärder

de närmaste åren.

Regeringen uttalade också i förra årets

vårproposition att utrymmet för generella

skattehöjningar var starkt begränsat. Kommunalskatten

uppgår år 1997 till 31,66 procent och utgör därmed ca

17 procentenheter av den totala skattekvoten på 54

procent. Spännvidden, dvs. skillnaden mellan högsta

och lägsta kommunala skattesats, uppgår år 1997 till 8

kronor.

Riksdagen har i syfte att motverka fortsatta

kommunala skattehöjningar och att förbättra kontrollen

över de offentliga utgifterna beslutat (prop.

1995/96:213, bet. 1995/96:FiU6, rskr. 1995/96:16) att

om en kommun eller landsting höjer skatten under åren

1997 och 1998 så sänks det generella statsbidraget till

kommunen eller landstinget med hälften av den

inkomstökning som följer av höjningen av den

kommunala skattesatsen.

Bl.a. med anledning av taket för de offentliga

utgifterna har regeringen föreslagit riksdagen att ett

lagstadgat balanskrav skall införas fr.o.m. år 1999 för

kommunerna och år 2000 för landstingen (prop.

1996/97:52). Förslaget innebär att kommuner, landsting

och kommunalförbund varje år skall upprätta budgeten

så att intäkterna överstiger kostnaderna, dvs. att

resultatet är positivt. Om ett negativt resultat uppstår

skall detta regleras i budgeten senast två år efter det år

det negativa resultatet uppkom. Kommunsektorn som

helhet kan under vissa förutsättningar, bl.a. med

nuvarande investeringsnivå, klara balanskravet med ett

negativt finansiellt sparande.

Utan den höjning av statsbidraget som regeringen

aviserar i avsnitt 8.4 skulle den kommunala

konsumtionen realt behöva minska med drygt 3 procent

under åren 1997 till och med 2000. Detta skall ses mot

bakgrund av att hittillsvarande konsumtionsminskning

under åren 1992 t.o.m. 1996 uppgått till sammanlagt

drygt 4 procent.

8.2.4 Sammanfattande bedömning

Kommunsektorn skulle med befintliga resurser stå inför

ytterligare stora anpassningsåtgärder de närmaste åren.

Regeringen gör även fortsättningsvis den bedömningen

att utrymmet för skattehöjningar är ytterligt begränsat.

Även om skatteinkomsterna till följd av

skatteunderlagets utveckling bedöms öka mer än

utgifterna fram till sekelskiftet är inte detta tillräckligt

för att förhindra en minskning av verksamheten. En

förbättring av kommuners och landstings ekonomiska

förutsättningar i syfte att undvika framtida

sysselsättningsminskningar kan i stort bara ske genom

ökade statsbidrag.

8.3 Den kommunala verksamheten

8.3.1 Sysselsättningen

Den kommunala sektorn sysselsätter ungefär en

fjärdedel av det totala antalet sysselsatta. Av de

anställda utgör kvinnor ca 80 procent.

Antalet anställda i kommuner och landsting uppgick

år 1996 till 1 006 000 personer. Detta är en minskning

med knappt två procent sedan året innan och med

knappt åtta procent sedan år 1992. Den årliga

personalomsättningen i kommuner och landsting har

hittills under 1990-talet uppgått till ca tio procent, vilket

innebär att personalminskningarna till den absolut

övervägande delen har kunnat genomföras genom

naturlig avgång.

TABELL 8.4 ANTAL ANSTÄLLDA I KOMMUNER OCH

LANDSTING ÅREN 1992-1996

Tusental, inklusive verksamhetsöverföringar

1992

1993

1994

1995

1996

Kommuner

749

726

726

750

759

Landsting

340

319

305

273

247

Totalt

1 088

1 045

1 039

1 023

1 006

Källa: Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet

Det totala antalet anställda i kommuner och landsting

har minskat kontinuerligt sedan år 1990. Om effekten

av verksamhetsöverföringar mellan kommuner och

landsting exkluderas har landstingen minskat sina

anställda med knappt 3 procent årligen de senaste fem

åren. Detta kan jämföras med kommunerna som har

minskat antalet anställda med ungefär en halv procent

årligen sedan år 1992. En liten del av de anställda har

också överförts till kommunala bolag och till privata

bolag genom entreprenader. Minskningen av antalet

anställda är större än minskningen av

konsumtionsvolymen, vilket bl.a. förklaras av att den

genomsnittliga medelarbetstiden per anställd har ökat.

Den ökade medelarbetstiden beror främst på en minskad

sjukfrånvaro som i sin tur minskat behovet av vikarier.

Den kommunala sektorns betydelse för

sysselsättningen varierar över landet. Sektorn har inte

bara haft betydelse för välfärden i landet utan har också

spelat en viktig sysselsättningspolitisk roll i de delar av

Sverige som har ett svagt utvecklat näringsliv. Vissa

delar av landet har således i dag en högre andel

sysselsatta i kommuner och landsting i förhållande till

det totala antalet sysselsatta än andra. Detta har varit

möjligt bl.a. på grund av det tidigare

skatteutjämningssystemet för kommuner och landsting.

Det nya statsbidrags- och utjämningssystemet för

kommuner och landsting som infördes år 1996 innebär

för vissa kommuner och landsting stora förändringar i

ekonomiska förutsättningar. På sikt kommer därför

vissa kommuner och landsting att ha större krav på

ekonomisk anpassning och därmed förändringar av

sysselsättningen än andra.

8.3.2 Vård, omsorg och skola

Som beskrivits i avsnittet 8.2.2 har såväl kommuner

som landsting under 1990-talet minskat sin

konsumtionsvolym och därmed omfattningen av den

kommunala verksamheten. Till följd av den allmänna

ekonomiska situationen har dessa neddragningar varit

nödvändiga för att nå balans mellan intäkter och

kostnader. Neddragningarna har delvis kunnat

kompenseras genom en ökad produktivitet. Hur detta

har påverkat kvalitet och måluppfyllelse i

verksamheterna är dock svårare att beskriva.

Regeringen överlämnar samtidigt med denna

proposition en skrivelse till riksdagen om utvecklingen

inom den kommunala sektorn (skr. 1996/97:118).

Skrivelsen syftar bl.a. till att utgöra ett underlag för att

bedöma måluppfyllelsen i de verksamheter där staten

har ett helt eller delat finansieringsansvar och där

kommuner och landsting ansvarar för genomförandet.

Sammantaget kan sägas att förutsättningarna för att följa

upp målen skiftar mellan olika verksamheter. I de

verksamheter där måluppfyllelsen är mätbar varierar

den dock kraftigt och det finns också skillnader mellan

enskilda kommuner och landsting.

I december 1996 avlämnades betänkandet Statens

uppgiftsinsamling från kommuner och landsting (SOU

1996:179). I betänkandet läggs ett antal förslag som

syftar till att förbättra underlaget för den nationella

uppföljningen av verksamhet och ekonomi i kommuner

och landsting.

Regeringen har i den till riksdagen nyligen

överlämnade skrivelsen Utvecklingsplan för förskola,

skola och vuxenutbildning - kvalitet och likvärdighet

(skr. 1996/97:112) behandlat frågan om kvalitet och

måluppfyllelse i skolan samt aviserat en ökad

uppmärksamhet kring kvalitetssäkring i kommunerna

samt på central nivå.

Hur den kommunala verksamheten kommer att

utvecklas framöver påverkas bl.a. av behovet av

kommunal service. En kombination av att verksamheten

minskar i omfattning samtidigt som behovet av

kommunal service ökar kan leda till att kvaliteten och

tillgängligheten i verksamheten minskar. Hur behovet i

sin tur kommer att utvecklas framöver kommer till stor

del att bero på utvecklingen av befolkningens

ålderssammansättning. De kommunala verksamheter

som påverkas mest av antalet personer i berörda

åldersgrupper är barnomsorg, skola och äldreomsorg.

Den prognostiserade utvecklingen av antalet barn och

ungdomar fram till år 2000 innebär att behovet av

barnomsorg beräknas minska medan behovet av

grundskoleutbildning beräknas öka. Behovet av

gymnasieutbildning beräknas under samma period vara

oförändrat. En ökad andel äldre innebär att behovet av

äldreomsorg kommer att öka, men ökningens storlek

beror på vilka grupper av äldre som ökar. När det

gäller hälso- och sjukvård är det svårare att bedöma

behovet utifrån demografiska faktorer eftersom behovet

av hälso- och sjukvård, i större utsträckning än

äldreomsorg, är beroende av t.ex. förändringar i

sjukdomspanorama, sjukdomsfrekvens och

medicinteknisk utveckling.

Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering

och organisation (HSU 2000) har analyserat och bedömt

det framtida behovet av resurser inom äldreomsorg och

hälso- och sjukvård i delbetänkandet Behov och resurser

i vården - en analys (SOU 1996:163). HSU 2000 har

gjort bedömningen att det är svårt att åstadkomma

kostnadsminskningar i den takt som många landsting

och kommuner är i färd med att genomföra, utan att det

leder till att de nationella målen för hälso- och

sjukvården och äldreomsorgen äventyras. Det finns

enligt kommittén redan i dag brister i vården framför

allt av äldre och långvarigt sjuka.

Inom äldreomsorgen är idag en ökande andel av

vård- och omsorgsbehoven beroende av anhörigas

insatser. Många psykiskt störda saknar ett anpassat

boende och en daglig sysselsättning. Vidare ökar

väntetiderna till vissa behandlingar.

En grundförutsättning för att kunna erbjuda en god

vård och omsorg på lika villkor för hela befolkningen är

att vården finansieras solidariskt och att tillgängliga

resurser fördelas rättvist efter behov. Mot denna

bakgrund är det utomordentligt viktigt att hälso- och

sjukvårdens och äldreomsorgens kvalitet och

tillgänglighet utvecklas på ett sådant sätt att

allmänhetens förtroende för verksamheten bibehålls.

Flera utvärderingar visar att resultaten och

standarden i den svenska skolan är god. Det finns dock

nya, oroande signaler om att elever med behov av

särskilt stöd inte får den utbildning som de har rätt till.

Det är gråzonsbarnen med dolda handikapp som nu

kommer i kläm. Exempelvis drabbas barn med läs- och

skrivsvårigheter och neuropsykiatriska problem som

exempelvis MBD/DAMP i högre grad än andra när

personaltätheten går ner. Dessa varningssignaler måste

nu tas på allvar.

De allvarliga effekterna av att vissa ungdomar

lämnar skolan med otillräckliga kunskaper visar sig

först efter flera år. För att kompensera misslyckanden i

tidigare skolsystem krävs då oftast betydligt mer

omfattande insatser samtidigt som elevens

självförtroende kan behöva byggas upp. En likvärdig

skola av hög kvalitet förutsätter att alla elever får den

hjälp de behöver och att stödet sätts in så tidigt som

möjligt.

Utjämningssystemet för kommuner och landsting

syftar bl.a. till att utjämna strukturella kostnads-

skillnader som beror på invånarnas

ålderssammansättning så att alla kommuner och

landsting skall få likvärdiga förutsättningar att bedriva

sin verksamhet. Om behoven ökar till följd av en

förändring i ålderssammansättningen i en enskild

kommun i förhållande till det genomsnittliga behovet i

landet, kompenseras denna kommun genom ett ökat

utjämningsbidrag eller en minskad utjämningsavgift. På

motsvarande sätt erhåller den kommun som relativt sett

får minskade behov ett minskat utjämningsbidrag eller

en ökad utjämningsavgift. Om kommunens

ålderssammansättning däremot förändras på samma sätt

som för hela landet sker i stort sett ingen kompensation

i utjämningssystemet. Det ekonomiska utrymmet kan

därigenom sägas minska för alla kommuner och

landsting om det totala behovet av kommunal service

ökar till följd av ändrad ålderssammansättning i landet.

8.3.3 Sammanfattande bedömning

De sysselsättningsminskningar som har genomförts i

kommuner och landsting har påverkat omfattningen av

den kommunala verksamheten. Det finns enligt

regeringens bedömning inte något belägg för att påstå

att kvaliteten i verksamheten generellt sett har

försämrats men det finns oroande tecken på bristande

kvalitet inom vissa områden. Det finns också exempel

på att kraven har höjts för att få ta del av den

kommunala servicen och att kvaliteten i vissa delar har

påverkats negativt.

Behovet av kommunal verksamhet de närmaste åren

kommer starkt att påverkas av hur befolkningen och

dess sammansättning förändras. Förutsättningarna för

den kommunala verksamheten påverkas också av

möjligheterna till produktivitetsförbättringar, andra

förändringar i behovsbilden än de som orsakas av

demografiska förändringar etc. Regeringens bedömning

är att det, med nuvarande ekonomiska förutsättningar i

kombination med de ökade behoven av kommunal

service, finns en stor risk för att rationaliseringskraven

leder till att verksamheten och dess kvalitet påverkas på

ett sätt som inte är önskvärt ur ett välfärdsperspektiv.

8.4 Ökade satsningar på

kommuner och landsting

8.4.1 Höjda statsbidrag

Regeringens bedömning:

I syfte att främja sysselsättningen och kvaliteten i

vården, omsorgen och skolan höjs statsbidragen till

kommunsektorn med 4 000 miljoner kronor år 1997 och

med sammanlagt 8 000 miljoner kronor fr.o.m. år

1998. Av resurstillskottet avsätts ytterligare 200

miljoner kronor år 1997, 400 miljoner kronor år 1998

och 200 miljoner kronor år 1999 för särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting. Återstående belopp

tillförs det generella statsbidraget.

För att styra det förhöjda bidraget mot skolan och

omsorgen kommer regeringen att, inom ramen för det

generella bidraget, fördela en del av bidraget viktat efter

olika åldersgrupper.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens

bedömning skulle fortsatta neddragningar av

verksamheten i kommuner och landsting att bli

nödvändiga för att med nuvarande resurser åstadkomma

balans i den kommunala sektorns ekonomi fram till år

2000. Samtidigt bedöms behoven inom hälso- och

sjukvård, äldreomsorg och skola öka till följd av bl.a.

ändrad befolkningsstruktur.

Det är regeringens bedömning att en rejäl ökning av

statsbidraget till kommuner och landsting redan år 1997

kan ge en omedelbar effekt på sysselsättningen och på

kvaliteten i verksamheten.

Regeringen har noga övervägt i vilken form re-

surstillskottet bör ges för att det ska komma de

prioriterade områdena tillgodo. Regeringens bedömning

är att det bästa sättet att snabbt nå avsedd effekt är att

höja det generella statsbidraget. Det är ytterst angeläget

att kommuner och landsting, inom ramen för den frihet

som det generella statsbidraget ger, gör prioriteringar

som främjar sysselsättningen och kvaliteten i de

kommunala kärnverksamheterna.

Regeringen föreslår därför i tilläggsbudgeten för år

1997 en ökning av statsbidragen redan fr.o.m. andra

halvåret 1997 med 4 000 miljoner kronor.

Från och med år 1998 har regeringen avsatt

ytterligare 4 000 miljoner kronor, vilket betyder

sammanlagt 8 000 miljoner kronor i ökade årliga

bidrag. Denna nivå är en avvägning mellan det som

regeringen anser vara möjligt inom den

samhällsekonomiska ramen och behovet att värna de

kommunala kärnverksamheterna utifrån de

rationaliseringskrav som sektorn står inför.

Regeringen föreslår att resurstillskottet fördelas enligt

tabell 8.5.

TABELL 8.5 HÖJDA STATSBIDRAG TILL

KOMMUNER OCH LANDSTING ÅREN 1997-2000

Miljoner kronor, löpande priser

1997

1998

1999

2000

Generellt bidrag

-kommuner

(invånarrel.)

1 330

2 725

2 800

2 870

-kommuner

(åldersrel.)

1 330

2 725

2 800

2 870

-landsting

(invånarrel.)

1 140

2 150

2 200

2 260

Särskilda insatser

200

400

200

0

Summa

4 000

8 000

8 000

8 000

I kommunerna kommer främst skolan och

äldreomsorgen att få vidkännas ett ökat tryck de

närmaste åren till följd av att berörda åldersgrupper

ökar. Regeringen gör bedömningen att det behövs en

förstärkning riktad mot just dessa verksamheter dels

därför att de p.g.a. sin omfattning har fått genomgå

stora besparingar de senaste åren, dels p.g.a. de ökade

krav som övergångsvis kan komma att ställas till följd

av de demografiskt betingade behovsökningarna de

närmaste åren. Ett åldersbaserat bidrag innebär ett visst

avsteg från de principer som ligger till grund för det år

1996 införda statsbidrags- och utjämningssystemet. Ett

sådant bidrag kan emellertid förbättra förutsättningarna

för kommuner med många ungdomar och äldre att

bättre uppfylla målen för de aktuella verksamheterna.

Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att av

de ökade statsbidragen till kommunerna bör hälften

fördelas i form av ett åldersrelaterat bidrag med

inriktning mot verksamheterna grundskola,

gymnasieskola och äldreomsorg. Utifrån respektive

verksamhets relativa vikt, mätt som andel av

nettokostnaderna, bör bidraget fördelas efter antalet

invånare i åldersgrupperna 7-15 år, 16-18 år, 65-74 år,

75-84 år samt 85 år och äldre i respektive kommun. Det

åldersbaserade bidraget prövas under åren 1998-2000.

Satsningen på kommuner och landsting ligger

därmed väl i linje med regeringens uttalade ambition att

den offentliga sektorns verksamheter inom vård,

omsorg och skola skall prioriteras. Genom tillskottet

stimuleras också sysselsättningen, inte minst för kvinnor

och ungdomar.

8.4.2 Allmänna förutsättningar för de höjda

statsbidragen

Vården, omsorgen och skolan är mycket

personalintensiva. Ett samband finns således mellan

mängden personal, personalens kompetens och hur väl

verksamheten kan bedrivas.

Regeringens mycket klart uttalade mål är att de

ökade statsbidragen till kommuner och landsting skall

användas för att anställa mer personal eller att undvika

att dra ner personalstyrkan så som annars hade varit

nödvändigt. Tillskottet av resurser kan på så sätt både

skapa positiva effekter för sysselsättningen och

samtidigt bidra till en ökad kvalitet i vård, omsorg och

skola.

Sysselsättningen bör öka

En schablonmässig beräkning visar att ökade bidrag i

den storlek som har angivits bedöms kunna skapa

utrymme för att sysselsätta ca 25 000 fler personer än

vad som annars hade varit möjligt.

Regeringen har tidigare i olika sammanhang

framhållit att skillnaderna i ekonomisk situation är

mycket stora mellan enskilda kommuner respektive

landsting. Det innebär att förutsättningarna för enskilda

kommuner och landsting att klara balanskravet också

varierar starkt. Vissa har fortfarande betydande

besparingsbeting framför sig. Andra har redan i nuläget

en betydligt bättre situation, med balans mellan intäkter

och kostnader, och dessa torde t.o.m. ha utrymme för

en viss standardhöjning i verksamheten. Sammantaget

gör dessa skillnader att den totala sysselsättningseffekten

av tillskottet är svårbedömd, men att den i huvudsak

ligger i den storleksordning som angivits ovan.

Regeringen ser det som ytterst angeläget att de ökade

statsbidragen används för att åstadkomma en positiv

sysselsättningseffekt i förhållande till vad som annars

hade varit möjligt. Det innebär att en kommun med

goda ekonomiska förutsättningar bör kunna öka antalet

sysselsatta, medan en kommun med en sämre ekonomi

och stora kvarvarande anpassningskrav bör kunna få en

lägre neddragning av personal jämfört med vad som

annars skulle ha blivit fallet. I båda fallen uppstår en

positiv sysselsättningseffekt.

Högre kvalitet i vården, omsorgen och skolan

Regeringen förväntar sig att resurstillskottet leder till att

antalet sysselsatta inom den kommunala sektorn ökar

och att resurstillskottet tillförs vården, omsorgen och

skolan. Inriktningen bör vara att resurstillskottet leder

till att kommuner och landsting vidtar åtgärder så att

väntetiderna i sjukvården blir kortare, kvaliteten i

äldreomsorgen blir högre, de psykiskt störda ges en

bättre vård och omsorg och att vården i livets slutskede

förbättras.

Inriktningen bör vidare vara att det ökade bidraget

leder till att förstärkta resurser ges elever med behov av

särskilt stöd och att särskild satsning görs på miljö,

natur och teknik i skolan. Avsikten med resurstillskottet

är att värna sysselsättningen och verksamheten. Det

innebär att resurstillskottet inte bör användas för att

finansiera skattesänkningar.

Till följd av den demografiska utvecklingen bedöms

behoven av kommunal verksamhet fortsätta att öka även

efter sekelskiftet. Det är således nödvändigt att även i

fortsättningen utnyttja befintliga resurser bättre.

Regeringen vill därför framhålla att arbetet med

omstrukturering och effektivisering av den kommunala

verksamheten måste fortsätta även om statsbidragen nu

ökar. Tillskottet samt det uppskjutna balanskravet

skapar utrymme i tiden för ett mer långsiktigt

omstruktureringsarbete.

8.4.3 Redovisning och uppföljning

Regeringen avser att följa upp effekterna av denna

satsning mycket noggrant vad gäller sysselsättningen

och kvaliteten i verksamheten. Effekterna kommer att

följas upp både för riket totalt och för varje enskild

kommun respektive landsting.

Regeringen kommer att inför budgetpropositionen

begära en redovisning från varje kommun och landsting

av vilka åtgärder de avser att vidta med anledning av

tillskottet. Dessa redovisningar kommer att utgöra

underlag för regeringens bedömning av om åtgärderna

ligger i linje med regeringens mål och riktlinjer.

Effekterna av tillskottet kommer därefter att följas

upp dels genom särskilda enkäter, dels inom ramen för

befintlig sektorsuppföljning.

Det är angeläget att kommuner och landsting deltar i

det arbete som staten inlett för att få en allmänt

förbättrad uppföljning av kommunal verksamhet och

ekonomi. En utvecklad uppföljning är en förutsättning

för generella statsbidrag. Denna fråga bereds för

närvarande i Regeringskansliet.

Även sysselsättningsutvecklingen bör på ett mer

systematiskt sätt än nu följas upp löpande under året.

Regeringen kommer, i samarbete med de båda

kommunförbunden, att arbeta för en förbättring av

denna uppföljning.

8.4.4 Särskilda insatser för vissa kommuner

och landsting

Regeringen angav i 1995 års kompletteringsproposition

(prop. 1994/95:150, bil. 7, s. 64) att vissa kommuner

och landsting som har en särskilt svår ekonomisk

situation kunde få problem vid införandet av det nya

utjämningssystemet. För att skapa möjligheter att i

rekonstruktivt syfte tillfälligt bistå sådana kommuner

och landsting ställdes medel till regeringens förfogande

för år 1996. Riksdagen beslutade att ställa 400 miljoner

kronor till regeringens förfogande för särskilda insatser

även för år 1997.

Av de totalt 800 miljoner kronor som regeringen

disponerar för åren 1996 och 1997 har 400 miljoner

kronor fördelats till kommuner med en särskilt stor

andel flyktingar, i enlighet med en skrivelse till

riksdagen (skr. 1996/97:51) den 24 oktober 1996.

Ytterligare 200 miljoner kronor har enligt riksdagens

beslut i juli månad 1996 (rskr. 1995/96:307) avsatts för

omstruktureringsprojekt i kommuner och landsting.

Sammanlagt 198,5 miljoner kronor har fördelats till 66

omstruktureringsprojekt i syfte att säkra kvaliteten i den

kommunala verksamheten på lång sikt samtidigt som

det ger positiva sysselsättningseffekter.

Regeringen har under år 1996 och hittills under år

1997 avslagit 14 ansökningar om bidrag. Beslut om

bidrag har fattats i två fall, dels till Stenungsunds

kommun, dels till Karlsborgs kommun. Beslutet innebär

att dessa kommuner under en fyraårsperiod skall erhålla

40 respektive 16 miljoner kronor.

Av de anvisade medlen kvarstår 144 miljoner kronor

som regeringen förfogar över innevarande budgetår.

Medel som inte behöver användas under detta år bör

kvarstå till regeringens förfogande kommande budgetår.

Regeringen gör bedömningen att det fortfarande

finns kommuner och landsting som på grund av

speciella omständigheter kan hamna i en särskilt svår

ekonomisk situation. Regeringen har i tilläggsbudget

föreslagit en ökning av detta anslag med 200 miljoner

kronor för år 1997. För åren 1998 och 1999 bör 800

miljoner kronor respektive 600 miljoner kronor avsättas

för särskilda insatser, vilket innebär en höjning med 400

miljoner kronor respektive 200 miljoner kronor.

8.4.5 Andra insatser för kommuner och

landsting

Även inom andra områden görs insatser som riktas till

kommuner och landsting. De större satsningarna

sammanfattas nedan.

Kommunernas roll i arbetsmarknadspoliken stärks

ytterligare

Med den s.k. Kalmarmodellen som förebild införs en

ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, resursarbete, på

försök i hela landet åren 1997-1998. Modellen innebär

att offentliga arbetsgivare får ta emot en

långtidsarbetslös som utför kvalitetshöjande arbete och

erhåller a-kassa under en tidsbegränsad period.

För att bl.a. öka det lokala inflytandet i

arbetsmarknadspolitiken föreslås regeringen få ett

bemyndigande att under åren 1997 och 1998 använda

medel för arbetslöshetersättning på ett mer aktivt sätt.

Regeringen skall få föreskriva att arbetslöshetsersättning

får lämnas i andra situationer än vid

ersättningsberättigad arbetslöshet, t.ex. för deltagande i

praktik som inte ryms inom de vanliga praktiksystemen

och för utbildning. Försöksverksamheten omfattar en

total volym på högst 500 miljoner kronor år 1997 och

högst 1 000 miljoner kronor år 1998.

Regeringen föreslår vidare vissa regelförändringar

bl.a. i syfte att möjliggöra en bättre lokal anpassning av

arbetsmarknadspolitiken.

Regeringen avser att senast i budgetpropsitionen

föreslå att ett s.k. generationskontrakt skall införas.

Vidare kommer regeringen i budgetpropositionen att

föreslå att ungdomsåtgärder införs och då särskilt

överväga det system för arbetslösa ungdomar som finns

i Danmark samt att åtgärden utbildning i företag

bibehålls även under år 1998.

Ökad satsning på utbildning

En ny modern gymnasial lärlingsutbildning införs.

Vidare ökar antalet platser i den kommunala

vuxenutbildningen successivt med 40 000 platser fram

till år 2000.

Insatser för invandrare

Ytterligare 300 miljoner kronor avsätts sammanlagt

under åren 1998 och 1999 för särskilda insatser i

invandrartäta områden. Insatser skall göras i

förortsområden och andra områden i speciellt

segregerade kommuner där arbetslösheten är hög, den

kommersiella och offentliga servicen är bristande och

skolan har särskilda problem.

Hållbar utveckling

Sammanlagt 5,4 miljarder kronor har avsatts under tre

år för ett lokalt investeringsprogram. Alla kommuner

ges möjlighet att i samverkan med olika lokala

investerare utforma och föreslå program för insatser

som ökar den ekologiska hållbarheten. Programmet

kommer att bedömas och ett antal kommuner eller

områden kommer att väljas ut. Målet är att hela Sverige

skall delta i omställningsarbetet. De kommuner eller

grupper av kommuner som utses inledningsvis har en

viktig roll som föregångare i arbetet.

8.5 Beräkning av ramen för

utgiftsområdet 25 Allmänna

bidrag till kommuner år 1998

För år 1997 omfattar utgiftsområdet sammanlagt 83

612 miljoner kronor, varav 62 227 miljoner kronor

avser generellt statsbidrag till kommuner och landsting,

400 miljoner kronor avser bidrag för särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting och 20 985 miljoner

kronor avser utjämningsbidrag till kommuner och

landsting. Utjämningsbidraget motsvaras av en lika stor

avgift på statsbudgetens inkomstsida.

I tabell 8.6 redovisas en preliminär beräkning av

ramen för åren 1998-2000 med beaktande av de förslag

som regeringen aviserar i denna proposition.

TABELL 8.6 UTGIFTSOMRÅDE 25 ALLMÄNNA

BIDRAG TILL KOMMUNER ÅREN 1998-2000

Miljoner kronor, löpande priser

1998

1999

2000

Ram enl.

budgetprop.

1997

83 662

83 762

83 9221

Tillskott

8 000

8 000

8 000

Återbetalnin

gs-skydd

0

2 300

0

Avgift

sjukhusvård

- 400

- 400

- 400

Kostnader

inkontinens-

artiklar

1 5262

1 526

1 526

Assistans-

ersättning

800

800

800

Sjömansskat

t,

engångsvis

- 333

0

0

Summa

93 255

95 988

93 848

1Ram för år 1999 med tillägg för ytterligare kompensation för

lärarpensioner.

2 Avser kalenderår, kan komma att justeras p.g.a.

eftersläpningseffekter.

Resurstillskott

Mot bakgrund av vad som sagts tidigare i avsnitt 8

bedömer regeringen att ramen för utgiftsområdet bör

höjas med 8 000 miljoner kronor fr.o.m. år 1998.

Syftet är att möjliggöra för kommuner och landsting att

behålla och motverka en minskning av sysselsättningen

och därigenom bibehålla en hög kvalitet i den

kommunala verksamheten.

Ett tillskott förbättrar dessutom förutsättningarna att

tillgodose de ökade behov som kan förutses under de

närmaste åren inom de kommunala kärnverksamheterna

vård, omsorg och skola.

I avsnitt 8.4.1. redovisas regeringens förslag till

fördelning av tillskottet.

Återbetalningsskydd

Regeringen uttalade hösten 1996 att den är beredd att

utfärda ett s.k. återbetalningsskydd på upp till 2 600

miljoner kronor, med anledning av regeringens beslut

att räkna upp de preliminära skatteinkomsterna för år

1997. För år 1999 behöver därför enligt nuvarande

bedömning 2 300 miljoner kronor engångsvis tillföras

utgiftsområdet för att finansiera återbetalningsskyddet.

Beloppet kommer att revideras i samband med att nya

skatteunderlagsprognoser för inkomståret 1997

presenteras. Först under hösten 1998 finns säkra

uppgifter om hur mycket som kan komma att behöva

utbetalas.

En särskild arbetsgrupp inom regeringskansliet har

analyserat nuvarande system för utbetalning av

kommunalskatt (Ds 1997:15). Arbetsgruppen redovisar

olika alternativ till hur systemet med slutavräkning av

kommunalskatten kan förändras i syfte att ge

kommunsektorn bättre planeringsförutsättningar.

Arbetsgruppen redovisar också vissa möjliga

förändringar av mer teknisk karaktär. Arbetsgruppens

rapport har remissbehandlats. Den klart övervägande

majoriteten av remissinstanserna har ställt sig avvisande

till alternativet att avskaffa systemet med slutavräkning

och även till ett system som innebär att kommunerna

frivilligt skall kunna avstå från denna avräkning.

Remissinstanserna anser att nuvarande system i

huvudsak ger tillräckligt stabila

planeringsförutsättningar. Regeringen gör bedömningen

att systemet för utbetalning av kommunalskatt,

åtminstone i nuläget, inte bör ändras.

Regleringar enligt finansieringsprincipen

Enligt en överenskommelse som träffats mellan

Socialdepartementet och Landstingsförbundet skall en

överföring ske från staten till sjukvårdshuvudmännen år

1998 av administrationen av avgiftsintäkter för

sjukhusvård för de patienter som är pensionärer och har

hel ålders- eller förtidspension. Denna ordning gäller

sedan år 1992 för debitering och uppbörd av avgifter i

sjukhusvård för patienter vilka inte uppbär hel ålders-

eller förtidspension. Överföringen beräknas för år 1998

innebära merintäkter (inklusive effekter av ökade

administrationskostnader) om ca 400 miljoner kronor

för sjukvårdshuvudmännen. Av denna anledning bör

anslagsposten bidrag till landsting sänkas med 400

miljoner kronor fr.o.m. år 1998.

Den 1 januari 1998 överförs kostnadsansvaret för

förbrukningsartiklar vid inkontinens från staten till

landstingen vad avser brukare med eget boende och från

staten till kommunerna vad avser brukare i särskilt

boende. Ett överfört kostnadsansvar bör föranleda en

nivåhöjning av det generella statsbidraget med 1 526

miljoner kronor per år, dock kan beloppet för år 1998

komma att justeras med hänsyn till

eftersläpningseffekter i systemet. Preliminärt fördelas

hälften av kompensationen till vardera kommuner och

landsting.

Regeringen aviserar ett förslag som innebär att

kommunerna skall bekosta de 20 första

assistanstimmarna per vecka och att staten genom

assistansersättningen bekostar de assistanstimmar som

överstiger denna gräns. Kommunerna bör med

anledning av detta förslag kompenseras med 800

miljoner kronor år 1998 utöver det tillskott om 5 450

miljoner kronor som kommunerna får genom höjningen

av det generella statsbidraget.

Övriga regleringar

Vid införandet av det nya bidrags- och

utjämningssystemet år 1996 tillfördes de generella

statsbidragen till kommuner och landsting sammanlagt 2

035 miljoner kronor. Dessa medel utgjorde huvuddelen

av kommunsektorns kompensation för höjda

arbetsgivaravgifter m.m. till följd av EU-

medlemskapet. Fördelningen mellan kommuner och

landsting skedde med utgångspunkt i kostnaderna för de

föreslagna införandereglerna samt att

kostnadsutjämningen i det nya systemet innebar en

överkompensation till landstingen i förhållande till deras

relativa andel av kommunsektorn. För år 1998 beräknas

kostnaderna för landstingens införanderegler komma att

minska och kostnaderna för kommunernas

införanderegler att öka. Med anledning av detta

kommer regeringen inför år 1998 att föreslå att ett

belopp om 200 miljoner kronor förs över från

anslagsposten för bidrag till landsting till anslagsposten

för bidrag till kommuner.

Vidare bör en justering göras av statsbidragen för att

reglera de under- respektive överskott som uppstod i

samband med att det nya utjämningssystemet trädde i

kraft år 1996 så att den sammantagna ekonomiska

ramen för respektive kollektiv är densamma efter

införandet av det nya systemet som före. Kommunerna

fick år 1996 betala 79 miljoner kronor mer i

utjämningsavgift än vad de fick i utjämningbidrag.

Landstingen å andra sidan fick 79 miljoner kronor mer i

bidrag än vad de betalade i avgift i inkomstutjämningen.

Anslagsposten bidrag till kommuner bör således höjas

med 79 miljoner kronor och anslagsposten bidrag till

landsting sänkas med 79 miljoner kronor fr.o.m. år

1998.

Riksdagen har beslutat (prop. 1995/96:227, bet.

1996/97:SkU3, rskr. 1996/97:66) att sjömansskatten

skall avskaffas och att sjömännen fr.o.m. inkomståret

1998 skall följa samma skatteregler som övriga

skattskyldiga. Förändringen innebär att kommuner och

landsting under år 1998 erhåller skattemedel för två

inkomstår avseende beskattningen av sjömän.

Anledningen är att kommuner och landsting detta år

erhåller sjömansskatt dels inom ramen för de

preliminära kommunalskattemedlen, dels som den

sjömansskatt som betalas ut ett år i efterskott i det

system som gäller t.o.m. år 1997.

Skatteutskottet har vid behandlingen av ovan nämnda

proposition förutsatt att regeringen vid sina

överväganden om hanteringen av denna likviditetseffekt

beaktar det inkomstbortfall som omläggningen innebär

för vissa kommuner.

Regeringen anser att det generella statsbidraget till

kommuner och landsting engångsvis för år 1998 bör

minskas med 333 miljoner kronor, vilket beräknas

motsvara sjömansskatten under ett år. Åtgärden är

nödvändig för att omläggningen skall vara

statsfinansiellt neutral. Denna minskning innebär i

kombination med att kommunerna och landstingen

under år 1998 erhåller sjömansskatt från två inkomstår

att enskilda kommuner fördelningsmässigt erhåller

medel som i princip motsvarar sjömansskatten i det

gamla systemet. Kommunerna ges därigenom möjlighet

att under år 1998 anpassa sig till de nya reglerna. Först

år 1999 kommer därigenom omläggningen av

sjömansskatten att påverka fördelningen av

inkomsterna.

Utöver ovan nämnda regleringar tillkommer ett antal

förslag i denna proposition, bl.a. inom

arbetsmarknadspolitikens och utbildningspolitikens

områden, som var för sig påverkar den kommunala

ekonomin. Vissa förändringar görs också med

inriktning på beskattningen av små och medelstora

företag vilka påverkar det kommunala skatteunderlaget.

Sammantaget bedöms effekten av de förslag som

presenteras i denna proposition och som inte särskilt

redovisats i detta avsnitt vara i princip neutral och bör

därför inte påverka ramen för utgiftsområdet.

Ramen för utgiftsområdet

Ramen för utgiftsområdet uppgår år 1998 enligt

regeringens beräkning till 93 255 miljoner kronor. Det

generella statsbidraget till kommuner och landsting

uppgår enligt denna beräkning sammantaget till 71 469

miljoner kronor. En preliminär fördelning innebär att

bidraget till kommunerna skall uppgå till 55 469

miljoner kronor, varav 2 725 miljoner kronor föreslås

fördelas utifrån en åldersbaserad modell. Bidraget till

landstingen skall uppgå till 16 000 miljoner kronor.

Bidraget till särskilda insatser i vissa kommuner och

landsting beräknas till 800 miljoner kronor. Resterande

del av utgiftsområdet avser det statliga

utjämningsbidraget och bidraget till den ideella

föreningen Rådet för kommunal redovisning (se avsnitt

8.6.2).

8.6 Övriga frågor

8.6.1 Lagreglerat balanskrav år 2000

Regeringens förslag:

Föreskrifterna i kommunallagen och

kommunalförbundslagen om balanskrav tillämpas för

kommuner, landsting och kommunalförbund första

gången räkenskapsåret 2000.

Bestämmelserna i lagen om kommunal redovisning

angående kommunala avtalspensioner enligt en blandad

modell får för kommuner, landsting och

kommunalförbund börja tillämpas senare än den 1

januari 1998, då lagen träder i kraft, dock senast

avseende räkenskapsåret 2000.

Skälen för regeringens förslag: I propositionen

1996/97:52 Den kommunala redovisningen har

regeringen föreslagit att ett lagreglerat balanskrav skall

införas för kommuner från år 1999 och för landsting

från år 2000. För kommunalförbund innebär förslaget

att balanskravet skall gälla från år 1999 med undantag

för kommunalförbund som sköter landstingskommunal

verksamhet där kravet i stället skall gälla från år 2000.

Riksdagen har ännu inte behandlat regeringens förslag.

Balanskravet innebär att budgeten varje år skall

upprättas så att intäkterna överstiger kostnaderna. Ett

eventuellt negativt resultat skall återställas inom två år. I

propositionen anges vilka förutsättningar i övrigt som

skall gälla för balanskravet.

Utgångspunkten för bedömningen av om en kommun

uppfyllt balanskravet är den ekonomiska redovisningen.

I propositionen föreslås att en lag om kommunal

redovisning införs från räkenskapsåret 1998.

Kommunerna skall i redovisningen kostnadsföra

pensionsåtaganden enligt en s.k. blandad modell.

Redovisningen av pensionsåtagandena, som därmed

påverkar balanskravet, får enligt förslaget börja

tillämpas senast avseende räkenskapsåret 1999 för

kommunerna och räkenskapsåret 2000 för landstingen.

Bakgrunden till att olika år har föreslagits dels för

införandet av balanskravet, dels för redovisning av

avtalspensionerna var att landstingen bedömdes ha

sämre förutsättningar än kommunerna att klara

balanskravet till år 1999. Enligt senare bedömningar är

dock de ekonomiska förutsättningarna likartade för

kommunerna och landstingen. Ett stort antal kommuner

väntas redovisa ett negativt resultat år 1996. Även för år

1997 väntas många kommuner redovisa ett negativt

årsresultat.

Regeringen gör bedömningen att även kommunerna

behöver en längre anpassningsperiod för

effektiviseringar och besparingar för att kunna uppnå en

ekonomi i balans. Därmed undviks behovet av att ta till

drastiska nedskärningar med negativa

sysselsättningseffekter som följd. Regeringen föreslår

därför att såväl balanskravet som en blandad modell för

redovisning av avtalspensioner skall införas för

landsting, kommuner och kommunalförbund från och

med räkenskapsåret 2000.

De förslag till ändrade tidpunkter som regeringen nu

redovisat bör genomföras genom ändringar i

ikraftträdande- och övergångsbestämmelser till de

lagförslag som lagts fram i prop. 1996/97:52.

8.6.2 Bildande av ett råd för kommunal

redovisning

I propositionen Den kommunala redovisningen (prop.

1996/97:52) gör regeringen bedömningen att ett

oberoende organ för redovisningsfrågor bör tillskapas.

Inrikesministern tillsatte den 21 januari 1997 en

arbetsgrupp med uppgift att lämna förslag till avtal och

stadgar för bildande av en ideell förening mellan staten,

Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet.

Arbetsgruppen, med företrädare för respektive part,

överlämnade sitt förslag den 1 april 1997. Förslaget

innebär att den ideella föreningen skall kunna bildas vid

en konstituerande föreningsstämma senast den 1 juli

1997.

Vidare föreslår arbetsgruppen att den ideella

föreningen benämns Rådet för kommunal redovisning.

Huvuduppgiften för rådet är att främja och utveckla god

redovisningssed i enlighet med den i proposition

1996/97:52 föreslagna lagen om kommunal

redovisning.

Rådet skall ledas av en styrelse och biträdas av en

särskild expertgrupp. Till styrelsens och expertgruppens

förfogande skall det finnas ett kansli.

Parterna skall enligt avtal stödja föreningens

verksamhet ekonomiskt med vardera 700 000 kronor

för år 1998.

Regeringen anser att Rådet för kommunal

redovisning skall bildas senast den 1 juli 1997. Medel

för statens bidrag ingår fr.o.m. år 1998 i regeringens

bedömning av ramen för utgiftsområde 25.

Finansieringen för år 1997 framgår av tilläggsbudgeten.

8.6.3 Ekonomiska regleringar mellan staten

och de kyrkliga kommunerna år 1998

Regeringens förslag:

De kyrkliga kommunernas skattemedelsfordran vid

ingången av år 1998 skall minskas med 1,3 procent med

avseende på statliga regeländringar som påverkat

kyrkokommunernas ekonomi, främst skatteunderlaget.

Därutöver skall skattemedelsfordran minskas med 4

procent som ersättning till staten för administration av

församlingsskatten.

Skälen för regeringens förslag: I den ekonomisk-

politiska propositionen (prop. 1994/95:25, bet.

1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145 och 146) uttalade

regeringen att även de kyrkliga kommunerna bör bidra

till saneringen av statens finanser. Mot denna bakgrund

beslutade riksdagen att de kyrkliga kommunerna fr.o.m.

år 1995 skulle ersätta staten för administrationen av

församlingsskatten. Ersättningen har för åren 1996 och

1997 fastställts till 4 procent av de kyrkliga

kommunernas skattemedelsfordran. Även för år 1998

bör ersättningen uppgå till 4 procent.

För de kyrkliga kommunerna får de ändringar som

exempelvis år 1995 påverkade det kommunala

skatteunderlaget ingen effekt förrän år 1997, men för

detta år och även för år 1998 får ändringarna dubbel

effekt eftersom både förskott och slutavräkning

påverkas. De förändringar som redovisas i följande

sammanställning utgör inte några nya regleringar

jämfört med år 1997 utan beror endast på att tidigare

beslutade regleringar ger olika effekt de första åren.

TABELL 8.7 SAMMANSTÄLLNING AV

EKONOMISKA REGLERINGAR MELLAN STATEN OCH DE

KYRKLIGA KOMMUNERNA ÅR 1998

Miljoner kronor

Beslutade regleringar år 1997

167

Grundavdrag

-145

Karensdag och sänkta

ersättningsnivåer

13

ISURV

-12

Höjt pensionstillskott/särskilt

grundavdrag

84

Tjänsteinkomstbeskattning

-8

Egenavgifter

53

Vårdnadsbidrag

-15

Summa

137

De tidigare beslutade regleringarna och de nu föreslagna

förändringarna av dessa regleringar uppgår till 137

miljoner kronor, vilket beräknas motsvara en

reducering av de kyrkliga kommunernas

skattemedelsfordran med 1,3 procent vid ingången av år

1998. Till detta kommer den föreslagna

skatteadministrationsersättningen om 4 procent.

8.7 Bedömning av den kommunala

sektorns ekonomiska

utveckling efter resurstill-

skottet under åren 1997-2000

Bedömningen av den kommunala sektorns utveckling

bygger på de förutsättningar som redovisas i bilaga 1.

Bedömningen utgår från att kommuner och landsting

skall klara att uppfylla det föreslagna balanskravet med

en oförändrad genomsnittlig kommunalskattesats.

Vidare förutsätts balanskravet träda i kraft år 2000 för

såväl kommuner som landsting. De ökade statsbidrag

som regeringen föreslår, samt de följdjusteringar av

utgifterna som föranleds av detta, har beaktats. En

varaktig nivåhöjning av statsbidragen med 8 miljarder

kronor motsvarar ca 2,5 procent i konsumtionsvolym.

TABELL 8.8 KOMMUNSEKTORNS FINANSER

ÅREN 1996-2000

Miljarder kronor, löpande priser1

1996

1997

1998

1999

2000

Inkomster

Skatter

293,9

294,4

301,8

314,0

329,8

Statsbidrag2

55,8

58,3

63,5

66,3

64,2

Övrigt

45,9

47,7

49,3

50,9

52,6

Summa

395,6

400,3

414,7

431,2

446,6

Utgifter

Transfererin

gar

75,1

72,5

76,7

79,2

80,8

Konsumtion

302,1

311,6

319,8

329,9

340,1

Investeringar

23,0

22,8

24,0

25,0

26,0

Summa

400,2

406,9

420,6

434,1

446,9

Konsumtion3

, %

-0,9

-0,9

0,0

0,0

0,0

Finansiellt

sparande

-4,6

-6,6

-5,9

-2,9

-0,3

1Utjämningsbidrag till respektive utjämningsavgift för kommuner och

landsting, om vardera ca 21 miljarder kronor, ingår inte i kalkylen.

2Redovisas netto efter avdrag för kommunernas och landstingens

tillskott till det kommunala systemet för återbetalning av

mervärdsskatt.

3Årlig förändring, fasta priser.

Utgifterna beräknas öka något snabbare än inkomsterna

mellan åren 1996 och 1997. Det är främst

kommunsektorns skatteinkomster som utvecklas svagt.

Skatteinkomsterna är i stort sett oförändrade i löpande

priser mellan åren 1996 och 1997, främst på grund av

slutavräkningen i skatteutbetalningssystemet. År 1996

betalade staten ut 7,7 miljarder kronor i skattemedel i

efterskott till kommuner och landsting avseende

inkomståren 1994 (delavräkning) och 1995

(slutavräkning). Slutavräkningen för år 1995, som görs

år 1997, innebär emellertid att kommuner och landsting

har fått betala tillbaka 1,5 miljarder kronor. Fr.o.m.

inkomståret 1996 görs inte längre några delavräkningar.

Enligt nu gällande regelsystem, som kalkylen bygger

på, görs endast en slutavräkning två år efter

inkomståret.

Statsbidragen redovisas netto efter avdrag för den

avgift som kommuner och landsting betalar till systemet

för återbetalning av mervärdesskatt. Avdraget uppgår

till närmare 23 miljarder kronor år 1997 och beräknas

öka något i löpande priser under de närmaste åren.

Kommunernas utgifter för socialbidrag ökade med ca

1 miljard kronor mellan åren 1995 och 1996.

Ökningstakten bromsades upp under andra halvåret

1996. Under år 1997 beräknas en viss minskning av

socialbidragsutgifterna. Därefter beräknas

socialbidragsutgifterna ligga kvar på en hög nivå, om än

med en viss real minskning.

Under år 1997 beräknas konsumtionen minska med

0,9 procent i fasta priser, för att under år 1998 vara

realt oförändrad. Sysselsättningen, mätt i antal arbetade

timmar, beräknas utvecklas i ungefär samma takt som

den kommunala konsumtionen. Utvecklingen av antalet

anställda påverkas också av förändringar i

medelarbetstiden. En viss ökning av medelarbetstiden

antas under år 1997 och antalet anställda beräknas

mellan åren 1996 och 1997 minska med 12 000 i hela

kommunsektorn. Under år 1998 beräknas antalet

anställda vara oförändrat.

Den kommunala konsumtionen beräknas åren 1999

och 2000 vara realt oförändrad. Avgörande för hur den

kommunala konsumtionen kommer att utvecklas under

de närmaste åren är hur dagens utgiftsnivå förhåller sig

till inkomstutvecklingen under perioden.

Inkomsterna beräknas öka något snabbare än

utgifterna, vilket innebär en fortsatt förbättring av det

finansiella sparandet. De beräknade finansiella

sparandeunderskotten de närmaste åren innebär en viss

fortsatt försämring av det egna kapitalet för sektorn som

helhet, en försämring som beräknas upphöra vid

sekelskiftet.

Eftersom konsumtionsvolymen bedöms bli

oförändrad beräknas antalet sysselsatta kunna bibehållas

på ungefär 1998 års nivå. Under åren 1999 och 2000

beräknas sysselsättningen, mätt i antal arbetade timmar,

utvecklas i samma takt som den kommunala

konsumtionen.

 Utifrån ovan redovisade kalkyl beräknas den

kommunala konsumtionens andel av BNP år 2000

uppgå till 16,8 % av BNP. Såväl utgifterna som

inkomsterna beräknas motsvara 22,1 % av BNP. De

kommunala skatteinkomsterna beräknas uppgå till 16,3

% av BNP.

9

Europeiska

revisionsrättens

rapporter

.

9 Europeiska revisionsrättens rapporter för

verksamhetsåret 1995

9.1 Bakgrund

Regeringen aviserade i prop. 1994/95:40 att riksdagen

kommer att informeras om hur man från svensk sida

agerar med anledning av den europeiska revisionsrättens

årsrapporter.

Revisionsrätten, som svarar för den externa

revisionen inom EU, avger i november varje år dels en

årsrapport i vilken rätten redovisar sina iakttagelser från

sin granskning av hur EU-budgeten genomförts, dels en

s.k. revisionsförklaring. I den senare lämnas ett

utlåtande över om redovisningen är rättvisande och om

de underliggande transaktionerna är lagliga och

korrekta. Vidare kan rätten närhelst den så önskar avge

s.k. särskilda rapporter.

Årsrapporten innehåller iakttagelser rörande

finansiell förvaltning inom de olika sektorer som

finansierar eller finansieras av EU-budgeten. De

presenterade iakttagelserna är inte heltäckande för hela

budgeten utan avser resultaten av olika granskningar

som genomförts inom respektive sektor. Granskningen

utförs såväl hos kommissionen eller annan berörd EU-

institution som på plats i medlemsstaterna.

I artikel 206 i Romfördraget anges bl.a. att rådet och

parlamentet, vid sidan av kommissionens upprättade

räkenskaper, skall granska revisionsrättens årliga

rapport och relevanta specialrapporter. Parlamentet

skall på rekommendation av rådet besluta om

ansvarsfrihet för kommissionen beträffande budgetens

genomförande. Rådet kan även välja att beakta

revisionsförklaringen i beredning av rekommendationen

(fördraget är inte tvingande på denna punkt).

Sakberedningen av årsrapporten,

revisionsförklaringen m.fl. rapporter avseende

beviljande av ansvarsfrihet sker i rådets budgetkommitté

och beslutas slutligen av Ekonomi- och

finansministerrådet (Ekofin-rådet). För år 1995

behandlades rekommendationen till parlamentet i

Ekofin-rådet den 17 mars 1997. Parlamentet beräknas

fatta beslut om ansvarsfrihet under april månad.

Regeringen kommer i föreliggande proposition att

för år 1995 redovisa, kortfattat, dels innehållet i

rapporteringen, dels hur vi från svensk sida agerat vid

behandlingen av revisionsrättens rapport, dels sin

bedömning av iakttagelserna som avser Sverige.

9.2 Utgångspunkter för Sveriges

agerande

Att gemenskapsmedlen administreras och används

korrekt och effektivt är en prioriterad fråga för Sverige

i EU-arbetet. Regeringen fäster därför stort avseende

vid revisionsrättens iakttagelser. Revisionsrättens

årsrapport är av väsentlig betydelse för att bedöma hur

EU:s budget och gemenskapens politik genomförts.

Det finns en mängd skäl till att stödja strävandena

inom EU för ökad effektivitet, säker medelshantering,

stärkt kontroll och revision. Förutom att det för Sverige

som stor nettobidragsgivare är angeläget att verka för en

så ändamålsenlig och kostnadseffektiv användning av

gemenskapens medel som möjligt, är det av avgörande

betydelse för den gemensamma politiken att medlen går

till avsedda ändamål och inte slösas bort på grund av

dålig finansiell kontroll.

Att målen med gemenskapens politik uppfylls på ett

effektivt sätt och att kvaliteten i verksamheten säkras

utgör ledstjärnan för regeringens strävan mot förbättrad

uppföljning och kontroll inom gemenskapen.

9.3 Iakttagelser i rapporterna för

1995 och svenskt agerande i

rådet

Revisionsrätten har även för detta år konstaterat ett stort

antal exempel på otillfredsställande räkenskapsmässig

och finansiell förvaltning, men även förbättringar i

förhållande till föregående år redovisas.

9.4 Årsrapporten

I årsrapporten (publicerad i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning 96/C 340/01) konstaterar rätten att de

brister den funnit i sin granskning i flera fall är

desamma som noterades i föregående års rapport. Detta

gäller t.ex. oklara regler, framförallt på

strukturfondsområdet, för vilka kostnadstyper som är

bidragsberättigade samt att bidrag betalats ut till

ändamål som inte är bidragsberättigade. I rapporten

konstateras även i övrigt en rad problem med

förvaltningen på strukturfondsområdet. Dessa innefattar

till exempel att alltför många geografiska områden är

stödberättigade inom strukturfonderna (vilket leder till

uppsplittring av stödet) samt underutnyttjande av

socialfondsmedel. Vidare saknas tillräckligt klara och

mätbara mål för gemenskapens programm för

fattigdomsbekämpning och social utslagning. På

jordbruksområdet konstaterar rätten att kommissionen

inte i tillräcklig omfattning försökt återkräva felaktigt

utbetalade medel. Vidare noteras att frysningen av

jordbruksomräkningskurserna, inom ramen för det

agromonetära systemet, har undergrävt principen om

gemensamma stödnivåer. Andra iakttagelser rätten gör

är förseningar för genomförandet av

investeringsprogram och svaga projektanalyser inom

den gemensamma fiskeripolitiken. Inom biståndet till

Central- och Östeuropa och staterna i f.d. Sovjetunionen

finns brister till följd av inadekvat personalförvaltning i

kommissionen, bland annat en alltför frekvent

användning av konsulter och mellanhänder. Rätten

uppmanar härvid kommissionen att definiera och fullt ut

utöva sitt ansvar som utanordnare samt att klarlägga

externa experters och intern personals olika roller.

Vidare konstaterar rätten att det inom gemenskapens

samarbete med utvecklingsländer håller på att uppstå en

bristande balans mellan mängden och mångfalden av

program som kommissionen måste genomföra och dess

kapacitet att genomföra dem på ett tillfredsställande sätt.

Samtidigt som dessa anmärkningar görs noterar

rätten också en rad förbättringar t.ex. inom

jordbruksområdet och i Phare-programmet.

Revisionsrätten välkomnar också det arbete som utförs

inom ramen för kommissionens s.k. SEM 2000

program (Sound and Efficient Management), som syftar

till att förbättra den finansiella styrningen och kontrollen

av gemenskapsmedel, och noterar att flera av de

konstaterade bristerna hanteras inom detta program.

Ekonomi- och finansministerrådet beslutade att

rekommendera Europaparlamentet att bevilja

kommissionen ansvarsfrihet, men tillfogade en rad

slutsatser om vilka åtgärder som behöver vidtas.

Revisionsrättens årsrapport utgör ett viktigt underlag

i arbetet med kontrollen av gemenskapens verksamhet.

Sverige stödjer generellt de iakttagelser rätten gör och

ser det som mycket viktigt att de åtgärdas. I arbetet med

att ta fram en rekommendation till parlamentet har

Sverige vinnlagt sig om att rådet drar operativa

slutsatser som ställer krav på berörda parter att vidta

åtgärder, detta är särskilt viktigt inom prioriterade

områden som strukturfonderna och stödet till de central-

och östeuropeiska staterna.

Även om revisionsrätten visat på allvarliga brister

inom många områden är de enligt vår uppfattning inte

av en sådan art att kommissionen inte borde beviljas

ansvarsfrihet. Den rekommendation rådet avgivit till

parlamentet avspeglar väl de svenska ståndpunkterna i

frågan.

9.5 Revisionsförklaringen

Revisionsrätten har genom revisionsförklaringen

avseende budgetåret 1995 (publicerad i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning 96/C 395/01) erhållit

en rimlig säkerhet att EU:s årsredovisning ger en

korrekt bild av inkomsterna och utgifterna samt

gemenskapens finansiella ställning. Trots detta

föreligger det alltför många felaktigheter i de

underliggande transaktionerna för utbetalningar för att

rätten ska kunna ge en övergripande positiv förklaring

om deras laglighet och korrekthet.

Rätten konstaterar i revisionsförklaringen att inga

allvarliga problem förelåg avseende egna medel, men

att rätten inte med säkerhet kan fastställa att all

skattepliktig import har deklarerats. Vidare noterades att

det inte förelåg någon signifikant omfattning av

felaktigheter för de åtaganden ( commitment

appropriations ) som gjordes under 1995.

För utbetalningar ( payment appropriations )

uppgick dock de väsentliga felaktigheterna (dvs sådana

som har mätbar effekt på beloppen för de underliggande

transaktionerna) till 5,9% av årets betalningar från EU:s

budget, dvs ca 4 miljarder ECU. Rätten fann också att

2,3% av betalningarna var behäftade med någon form

av fel, eller att det inte gick att kontrollera om de var

rätt eller fel. Det senare på grund av att systemen för att

administrera transaktionerna visade sig otillförlitliga

eller att informationen som ställts till rättens förfogande

inte varit tillräcklig.

Den svenska positionen som förts fram i rådet är att

revisionsförklaringen utgör ett värdefullt tillskott som

underlag för bedömningen av hur gemenskapsmedlen

sköts. Resultatet av 1995 års revisionsförklaring är

oroande och visar på att behov av åtgärder föreligger.

Om de åtgärder som beslutats inom SEM 2000

genomförs, vilket vi förutsätter, bör andelen felaktiga

betalningar minska avsevärt.

9.6 Rapporter avseende andra

EU-institutioner

Revisionsrätten har avgivit rapporter avseende den

ekonomiska förvaltningen under budgetåret 1995 vid

Europeiska fonden för förbättring av levnads- och

arbetsvillkor (Dublinfonden) och vid Europeiskt

Centrum för utveckling av yrkesutbildning. Dessa

rapporter har behandlats i rådet, som har lämnat

rekommendationer till parlamentet att bevilja

ansvarsfrihet för styrelserna vid dessa institutioner.

Sveriges ställningstaganden överensstämmer med de

rådet givit uttryck för i sina slutsatser och

rekommendationer.

9.7 Bedömning av iakttagelser

rörande Sverige i årsrapporten

Årsrapporten för 1995 avser Sveriges första medlemsår

i den europeiska unionen. Sverige omnämns således av

naturliga skäl mycket sparsamt i rapporten.

Rätten konstaterar att de anslag som tilldelats

Europeiska socialfonden för år 1995 underutnyttjades

kraftigt, vilket enligt rätten visar på bristen av

överensstämmelse mellan planeringen av programmen

och förvaltningskapaciteten , i synnerhet i

medlemsstaterna. Under åren 1994-95 uppgick

underutnyttjandet jämfört med finansieringsplanerna för

de olika målprogramen till 40% avseende

utbetalningarna. Som de mest signifikativa fallen nämns

Italien, Sverige och Belgien. Sverige hade bara utnyttjat

45,5% av betalningsbemyndigandena.

När det gäller iakttagelsen om Sveriges

medelsutnyttjande förklaras denna av tidskrävande

förberedelser. År 1995 fick i Sverige främst ägnas åt

utarbetande av förslag till programdokument för

strukturfondsmålen och förhandlingar med

kommissionen om dessa. Vid sidan av detta påbörjades

uppbyggnaden av genomförandeorganisationen.

Programdokumenten fastställdes av kommissionen först

i slutet av år 1995 och i början av år 1996. Mot denna

bakgrund kom verksamheten inom de olika

programmen igång först under år 1996. Regeringen

bedömer att medelsutnyttjandet från och med år 1997

kommer att ligga i nivå med planerna.

 Utdrag ur protokoll

vid

regeringssammanträde

den 9 april 1997

Närvarande:

statsministern
[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,

och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande:

statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],

Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN].

______________

Regeringen beslutar

proposition

1996/97:150

Ekonomisk

vårproposition 1997

 Nationalräkenskaperna redovisar därefter ett avdrag på 19 miljarder

kronor för kommunernas och landstingens tillskott till det

inomkommunala mervärdesskattesystemet.

 Källa: Inrikesdepartementet.

 Källa: Vad kostar verksamheten i din kommun. Bokslut 1995 ,

Svenska Kommunförbundet och Statistiska centralbyrån.

 Källa: Landstingsförbundet.

Prop.1996/97:150

 Prop.1996/97:150

216

203

Prop.1996/97:150

 Prop.1996/97:150

222

221