Regeringens proposition

1999/2000:119

Instrument antagna av Internationella

arbetskonferensens åttiofjärde möte,

ILO:s elfte sjöfartssession m.m.

Prop.

1999/2000:119

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 4 maj 2000

Lena Hjelm-Wallén

 Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner de av Internationella

arbetskonferensen år 1996 antagna konventionerna (nr 178) om tillsyn av

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden och (nr 180) om sjömäns

arbetstid och bemanningen på fartyg samt ett samma år antaget protokoll

till 1976 års konvention (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg.

I samband härmed informeras riksdagen även om de av konferensen

antagna rekommendationerna (nr 185) om tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden och (nr 187) om sjömäns löner och arbetstid samt

bemanningen på fartyg.

I propositionen föreslås ändringar i fartygssäkerhetslagen och sjömans-

lagen. Minimiåldern för fartygsarbete ändras till 16-årsdagen och en

tidsram om tre månader införs för sådan särskild besiktning som skall

ske när fartyg genomgått större ombyggnad, reparation eller förnyelse.

I propositionen lämnar regeringen även en redogörelse för ILO:s

konvention (nr 179) och rekommendation (nr 186) om rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän i enlighet med vad som föreskrivs i ILO:s

stadga. Regeringen anser att Sverige för närvarande inte bör tillträda

konventionen nr 179.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen

(1988:49) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282) 7

3 Ärendet och dess beredning 8

4 Konventionen (nr 178) och rekommendationen (nr 185) om tillsyn

av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden 9

4.1 Bakgrund 9

4.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga

innehåll 10

4.3 Förslag till ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49) 11

4.4 Godkännande av konventionen 12

5 Konventionen (nr 179) och rekommendationen (nr 186) om

rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän 13

5.1 Inledande debatt 13

5.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga

innehåll 14

5.3 Regeringens överväganden 18

6 Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen

på fartyg och rekommendationen (nr 187) om sjömäns löner och

arbetstid samt bemanningen på fartyg 21

6.1 Bakgrund 21

6.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga

innehåll 22

6.3 Förslag till ändring i sjömanslagen (1973:282) och i

fartygssäkerhetslagen (1988:49) 25

6.4 Godkännande av konventionen 27

7 1996 års protokoll till konventionen (nr 147) om miniminormer

i handelsfartyg 29

7.1 Konventionen (nr 147) om miniminormer i handels-

fartyg 29

7.2 Protokollets huvudsakliga innehåll 30

7.3 Godkännande av protokollet 32

Bilaga 1 ILO:s konvention (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets-

och levnadsförhållanden 34

Bilaga 2 ILO:s rekommendation (nr 185) om tillsyn av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden 45

Bilaga 3 ILO:s konvention (nr 179) om rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän 51

Bilaga 4 ILO:s rekommendation (nr 186) om rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän 61

Bilaga 5 ILO:s konvention (nr180) om sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg 66

Bilaga 6 ILO.s rekommendation (nr 187) om sjömäns löner och

arbetstid samt bemanningen på fartyg 79

Bilaga 7 1996 års protokoll till 1976 års konvention (nr 147) om

miniminormer i handelsfartyg 88

Bilaga 8 Konvention (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg 95

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 maj 2000 105

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49),

2. lag om ändring i sjömanslagen (1973:282),

dels godkänner ILO:s konventioner (nr 178) om tillsyn av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden och (nr 180) om sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg samt 1996 års protokoll till 1976 års konvention

(nr 147) om miniminormer i handelsfartyg.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen

(1988:49)

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 a § och 10 kap. 7 §

fartygssäkerhetslagen (1988:49) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

10 a §

Befälhavaren skall se till att

annan än arbetstagare inte anlitas

till eller utför fartygsarbete i

yrkesmässig verksamhet före det

kalenderår under vilket han fyller

16 år och inte heller innan han har

fullgjort sin skolplikt.

Utan hinder av första stycket får

en minderårig som har fyllt tretton

år anlitas till eller utföra lätt

fartygsarbete som inte är av sådant

slag att det kan inverka skadligt på

den minderåriges hälsa, utveckling

eller skolgång. Regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela

föreskrifter om sådant arbete.

Befälhavaren skall se till att

annan än arbetstagare inte anlitas

till eller utför fartygsarbete i

yrkesmässig verksamhet innan han

eller hon fyller 16 år och inte

heller innan han eller hon har

fullgjort sin skolplikt.

Utan hinder av första stycket

får, inom fiskerinäringen, en

minderårig som har fyllt tretton år

anlitas till eller utföra lätt

fartygsarbete som inte är av sådant

slag att det kan inverka skadligt på

den minderåriges hälsa, utveckling

eller skolgång. Regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela

föreskrifter om sådant arbete.

10 kap.

7 §

Ett fartyg som har besiktigats

enligt 6 § skall besiktigas särskilt,

om det har genomgått någon större

ombyggnad, reparation eller

förnyelse eller har lidit skada som

kan inverka menligt på

sjövärdigheten.

Ett fartyg som har besiktigats

enligt 6 § skall besiktigas särskilt,

om det har genomgått någon större

ombyggnad, reparation eller

förnyelse eller har lidit skada som

kan inverka menligt på

sjövärdigheten. En sådan

besiktning skall ske inom tre

månader från det att

ombyggnaden, reparationen eller

förnyelsen är avslutad.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.2 Förslag till lag om ändring i sjömanslagen

(1973:282)

Härigenom föreskrivs att 45 § sjömanslagen (1973:282) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 §

Arbetstagare får ej sysselsättas i

fartygsarbete före det kalenderår

under vilket han fyller 16 år och ej

heller, om det inte sker som ett led

i skolutbildningen, innan han har

fullgjort sin skolplikt.

Den som är under 18 år får

användas i fartygsarbete som

eldare endast om sjöfartsverket

medger det.

En arbetstagare får inte

sysselsättas i fartygsarbete innan

han eller hon fyller 16 år och inte

heller, om det inte sker som ett led

i skolutbildningen, innan han eller

hon har fullgjort sin skolplikt.

Den som är under 18 år får

användas i fartygsarbete som

eldare endast om Sjöfartsverket

medger det.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Genom sin anslutning till Nationernas förbund år 1920 inträdde Sverige

som medlem av Internationella arbetsorganisationen (ILO).

ILO:s beslutande församling Internationella arbetskonferensen

sammanträder i regel en gång per år. Arbetskonferensen kan enligt artikel

19 i organisationens stadga beträffande förslag, som förts upp på mötets

dagordning, besluta antingen om en internationell konvention, avsedd att

ratificeras av organisationens medlemmar, eller om en rekommendation,

avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den

bindande karaktär som en ratificerad konvention har. Om beslutet är av

mindre räckvidd eller huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det

gäller en begäran om utredning, brukar det ges formen av en resolution.

Inom högst arton månader efter att konferensens session avslutats skall

varje medlemsstat förelägga landets lagstiftande församling antagna

konventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder.

Varje medlemsstat har vidare skyldighet att underrätta Internationella

arbetsbyråns generaldirektör om de åtgärder som har vidtagits för att

uppfylla denna förpliktelse samt om vilka åtgärder som i övrigt har

vidtagits.

År 1996 höll Internationella arbetskonferensen två möten.

Internationella arbetskonferensens 83:e möte hölls i Genève den 4 20

juni 1996. Mötet antog en konvention (nr 177) och en rekommendation

(nr 184) om hemarbete, om vilka riksdagen informerats genom prop.

1997/98:185.

Den 8 22 oktober 1996 anordnade ILO en särskild sjöfartskonferens

ägnad åt sjöfolks levnads- och arbetsförhållanden. Det var den 84:e

Internationella arbetskonferensen och den elfte sjöfartssessionen sedan

organisationens tillkomst år 1919. Den hade föregåtts av ett förberedande

möte den 28 november 9 december 1994, i vilket 30 sjöfartsnationer

däribland Sverige deltog.

Konferensen tillsatte tre utskott för behandling av de fyra

dagordningspunkterna enligt följande:

1. Revidering av 1926 års rekommendation (nr 28) om inspektion av

sjöfolks arbetsförhållanden och Delvis revidering av 1976 års konvention

(nr 147) om miniminormer i handelsfartyg.

2. Revidering av 1958 års konvention (nr 109) och rekommendation

(nr 109) om löner, arbetstid och bemanning på fartyg.

3. Revidering av 1920 års konvention (nr 9) om arbetsförmedling för

sjömän.

Efter avslutad utskottsbehandling antog konferensen sju nya

sjöfartsinstrument, nämligen tre konventioner och tre rekommendationer

samt ett protokoll.

Konventionen (nr 178) och rekommendationen (nr 185) om tillsyn av

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden antogs med 205 röster för, en

emot och 10 nedlagda resp. 210 röster för, ingen emot och 9 nedlagda.

Konventionen (nr 179) och rekommendationen (nr 186) om rekrytering

av och arbetsförmedling för sjömän antogs med 197 röster för, fem emot

och 17 nedlagda resp. 201 röster för, fyra emot och 10 nedlagda.

Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg

och rekommendationen (nr 187) om sjömäns löner och arbetstid samt

bemanningen på fartyg antogs med 209 röster för, en emot och 13

nedlagda resp. 197 röster för, 11 emot och 16 nedlagda. Protokollet till

konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg antogs med 201

röster för, 4 emot och 19 nedlagda.

Av de svenska ombuden röstade såväl regerings-, som arbetsgivar- och

arbetstagarrepresentanterna för samtliga sju instrument.

Texterna på engelska och svenska till de sju instrumenten och till

konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg finns i

bilagorna 1 8.

Ärendet har, enligt bestämmelserna i ILO-konventionen (nr 144) om

samråd på trepartsbasis för att främja genomförandet av ILO:s normer,

remitterats till ILO-kommittén, som i sin tur inhämtat yttranden från av

respektive fråga berörda myndigheter och organisationer.

Näringsdepartementet har vidare remitterat två promemorior av den 17

januari 2000 och av den 10 mars 2000 med förslag till lagändringar för

att möjliggöra ratifikation av konventionen (nr 178) om tillsyn av

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden samt av konventionen (nr 180)

om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Promemoriornas

lagförslag överensstämmer med de förslag regeringen lämnar i denna

proposition.

Sammanställningar av remissyttrandena finns att tillgå i

Näringsdepartementet (dnr N1999/1207/ARM).

Lagrådet

De förslag till lagändringar som regeringen föreslår i denna proposition

torde formellt höra till Lagrådets granskning. Lagförslagen är emellertid

av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Konventionen (nr 178) och

rekommendationen (nr 185) om tillsyn av

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden

4.1 Bakgrund

Konventionen nr 178 och rekommendationen nr 185 handlar om tillsyn

av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden. Inom ILO har detta ämne

tidigare reglerats endast genom 1926 års rekommendation (nr 28) om

inspektion av sjöfolks arbetsförhållanden. Dock har krav på tillsyn

funnits i de konventioner som reglerar specifika aspekter av sjöfolks

arbetsförhållanden och i konventionen (nr 147) om miniminormer i

handelsfartyg.

År 1995 antog Internationella arbetskonferensen ett protokoll till

konventionen (nr 81) om arbetsinspektion (industri och handel),

varigenom den konventionens tillämpningsområde utsträcktes till att

gälla den icke kommersiella tjänstesektorn. Protokollet ratificerades av

Sverige år 1997 (prop. 1996/97:96). I propositionen påpekades att den

kommersiella sjöfarten inte omfattades av vare sig konventionen nr 81

eller dess tilläggsprotokoll men väl av den nya konventionen nr 178 med

tillhörande rekommendation nr 185.

4.2 Konventionens och rekommendationens huvud-

sakliga innehåll

Konventionen består av en preambel, en operativ del samt

slutbestämmelser.

I preambeln anges bakgrunden till konventionens tillkomst och andra

fakta som har betydelse för tolkningen. Således noteras förändringarna i

sjöfartsnäringens natur och som följd därav ändringarna i sjöfolks arbets-

och levnadsförhållanden sedan tillkomsten av 1926 års rekommendation.

Hänvisning sker till 1976 års konvention (nr 147) om miniminormer i

handelsfartyg. Vidare noteras att ILO år 1947 har antagit en konvention

(nr 81) om arbetsinspektion inom industri och handel i land. Båda

konventionerna har ratificerats av Sverige. I och med att sjöfolks arbets-

och levnadsförhållanden skall skyddas genom bl.a. konventionen nr 147

kan den nya konventionen uppfattas som en reglering av själva tillsynen.

Tillämpningen av konventionen nr 178 skall övervakas enbart genom

flaggstatskontroll.

Konventionens operativa del omfattar nio artiklar. Inledningsvis

fastställs att konventionen är tillämplig på alla sjögående fartyg med en

bruttodräktighet av minst 500 som är registrerade i en medlemsstat för

vilken konventionen är i kraft och som används för transport av last eller

passagerare i handelssyfte eller som används för något annat

kommersiellt ändamål. Den är också tillämplig på sjögående

bogserfartyg. Beträffande fiskefartyg skall konventionen tillämpas på

fartyg för yrkesmässigt fiske till havs i den utsträckning som den centrala

samordnande myndigheten finner det genomförbart efter att ha rådfrågat

de representativa organisationerna för fiskefartygsredare och fiskare.

Vidare definieras vad som i konventionen menas med central

samordnande myndighet, inspektör, lagar och bestämmelser, sjömän och

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden (art. 1).

Varje medlemsstat för vilken konventionen är i kraft skall upprätthålla

ett system för tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden. Den

centrala samordnande myndigheten skall fastställa vilka principer som

skall iakttas. Myndigheten skall i alla situationer vara ansvarig för

tillsynen. Myndigheten får dock auktorisera offentliga institutioner eller

andra organisationer som den erkänner som kompetenta och oberoende

att utföra inspektioner på myndighetens vägnar (art. 2).

Kontrollen över arbets- och levnadsförhållanden ombord på ett fartyg

som är registrerat i en medlemsstats territorium skall ske med

tidsintervall som inte överstiger tre år och där det är möjligt årligen.

Därutöver skall kontroll företas när en medlemsstat mottar klagomål eller

får bevis för att ett fartyg inte uppfyller nationella lagar och föreskrifter

beträffande sjömäns arbets- och levnadsförhållanden. En tredje situation

är när fartyget genomgått väsentliga förändringar i fråga om konstruktion

eller bostadsarrangemang. Fartyget skall då inspekteras inom tre

månader från det att förändringen inträffat (art. 3).

Varje medlemsstat skall utse inspektörer som är kvalificerade att

utföra sina uppgifter och skall vidta nödvändiga åtgärder för att

inspektörer skall finnas i tillräckligt antal för att uppfylla konventionens

krav på åtgärder (art. 4). Inspektörerna skall ha sådan status och sådana

anställningsförhållanden att de är oberoende av regeringsskiften och av

obehörig påverkan utifrån. Inspektörernas befogenheter preciseras (art.

5).

Ansträngningar skall göras för att undvika att fartyg otillbörligen

kvarhålls eller försenas i samband med inspektioner (art. 6).

Nationella lagar eller föreskrifter skall innehålla bestämmelser om

lämpliga påföljder vid överträdelser av de lagar och bestämmelser vilkas

tillämpning inspektörerna har att övervaka (art. 7).

Inspektörerna skall avge rapport om varje inspektion till den centrala

myndigheten. Ett exemplar av rapporten på engelska språket eller på

fartygets arbetsspråk skall överlämnas till fartygets befälhavare och ett

exemplar skall anslås ombord eller tillställas sjömännens representanter

(art. 9).

Den centrala samordnande myndigheten skall föra förteckning över

utförda inspektioner och publicera en årlig rapport över verksamheten

(art. 8).

I rekommendationen sägs bl.a. att inspektörerna bör ha kvalifikationer

och en adekvat utbildning för att utföra sina uppgifter samt, där det är

möjligt, en maritim utbildning eller erfarenhet som sjöfolk. De bör ha

adekvata kunskaper om sjöfolks arbets- och levnadsförhållanden samt

om det engelska språket. De bör också vidareutbildas under sin

anställning. Varje medlemsstat bör också vidta åtgärder så att

vederbörligen kvalificerade tekniska experter och specialister vid behov

kan tillkallas för att biträda i inspektörernas arbete.

Slutligen antogs en resolution om tillsynen av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden. I resolutionen erinrar konferensen om publikationen

 Inspection of labour conditions on board ship: Guidelines for

procedure , som utgivits av Internationella arbetsbyrån år 1990, och

föreslår ett ytterligare expertmöte för att göra en översyn av riktlinjerna.

4.3 Förslag till ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49)

Regeringens förslag: En tidsram om tre månader inom vilken en

särskild besiktning skall ske efter en större fartygsombyggnad,

reparation eller förnyelse införs i fartygssäkerhetslagen (1988:49).

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Följande remissinstanser har beretts möjlighet att

yttra sig över Näringsdepartementets promemorior med förslag till lag-

ändringar för att möjliggöra ratifikation av konventionen (nr 178) om

tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden samt av konventionen

(nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg:

Sjöfartsverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Fiskeriverket, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges Redareförening, Sveriges

Redareförening för mindre passagerarfartyg, Landsorganisationen (LO),

Facket för Service och Kommunikation (SEKO), Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation

(SACO), Sveriges Fartygsbefälsförening, Ledarna, Svenska

Maskinbefälsförbundet och Sveriges Fiskares Riksförbund.

De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Svenska författningar uppfyller i stort

sett vad som krävs för att en ratifikation av konventionen nr 178 skall

vara möjlig. Ett mindre antal författningsändringar är dock nödvändiga.

Konventionen innehåller, som nämnts ovan i avsnitt 4.2, ett krav i artikel

3.3 på att ett fartyg skall besiktigas inom tre månader från det att fartyget

har genomgått väsentliga förändringar i konstruktion eller

bostadsarrangemang. Fartygssäkerhetslagen (1988:49) innehåller redan i

dag en bestämmelse om särskild besiktning när ett fartyg har genomgått

någon större ombyggnad, reparation eller förnyelse eller när fartyget har

lidit skada som kan inverka menligt på sjövärdigheten. Någon tidsram,

motsvarande konventionens gräns på tre månader, inom vilken en sådan

besiktning skall ske finns dock inte. Att besiktningen skall ske i nära

anslutning till den förändring som föranleder besiktningen är ett högst

rimligt krav. Med beaktande härav och för att uppnå överensstämmelse

med konventionen i detta avseende föreslår regeringen att det i 10 kap.

7 § fartygssäkerhetslagen införs en tidsram om tre månader inom vilken

en särskild besiktning skall ske. Tremånadersfristen föreslås börja när en

ombyggnad, reparation eller förnyelse av fartyget är avslutad.

4.4 Godkännande av konventionen

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner konventionen (nr 178)

om tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden.

ILO-kommittén: Ärendet har remitterats till ILO-kommittén som i sin

tur inhämtat yttranden från Sjöfartsverket, Arbetarskyddsstyrelsen,

Arbetslivsinstitutet, Fiskeriverket, Sveriges Redareförening genom SAF,

Sveriges Redareförening för mindre passagerarfartyg, SEKO genom LO,

TCO, SACO, Ledarna och Sveriges Fiskares Riksförbund.

ILO-kommittén förordar att Sverige ratificerar konventionen.

Remissinstanserna: Inte någon remissinstans invänder mot en svensk

ratifikation av konventionen nr 178.

Sjöfartsverket anser konventionens krav på tillsyn av fartyg väl

uppfyllda genom befintlig lagstiftning och tillstyrker en svensk

ratifikation av konventionen. Vissa justeringar behöver emellertid göras

enligt verket i både fartygssäkerhetslagen (1988:49) och

fartygssäkerhetsförordningen (1988:594):

 Artikel 3.3 i konventionen angående inspektion inom tre månader

efter det att ett fartygs konstruktion eller bostadsförhållanden genomgått

väsentliga förändringar har i dag ingen motsvarighet i svensk

lagstiftning. Fartygssäkerhetslagen ställer i 10 kap. 7 § krav på att ett

fartyg som genomgått någon större ombyggnad skall besiktigas särskilt,

men säger ingenting om inom vilken tid detta skall ske.

 Artikel 8.2 i konventionen anger att den centrala samordnande

myndigheten, således Sjöfartsverket, skall publicera en årsrapport över

inspektionsverksamheten. Så sker inte i dag och på denna punkt måste

någon form av reglering införas.

 Bestämmelserna i artikel 9 i konventionen föranleder en ändring i

rådande rutiner så att rapportering av större händelser sker inom en

månad.

Enligt Ledarna bör fartygssäkerhetslagen kompletteras med en klar

regel om regelbundna inspektioner av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden.

Fiskeriverket och Sveriges fiskares riksförbund hyser den

gemensamma uppfattningen att konventionen inte är tillämplig på

yrkesfiskare i Sverige.

Skälen för regeringens förslag: Regler för tillsynen av svenska fartyg

finns i fartygssäkerhetslagen (1988:49), fartygssäkerhetsförordningen

(1988:594) och Sjöfartsverkets författningar. Sjöfartsverket är den

centralt samordnande myndigheten i konventionens mening och utövar

tillsyn. Enligt fartygssäkerhetslagen skall dock Arbetarskyddsstyrelsen

och Yrkesinspektionen biträda Sjöfartsverket med viss tillsyn enligt

fartygssäkerhetslagen och föreskrifter från Sjöfartsverket, särskilt vad

avser arbetsmiljön (jfr konventionens artikel 2.3). Yrkesinspektionens

inspektörer uppfyller i tillämpliga delar kraven enligt artiklarna 4, 5 och

6.

Regeringen konstaterar att konventionen (nr 178) om tillsyn av

sjömäns arbets- och levnadsförhållanden, vilken kompletterar ILO:s

regler om arbetsinspektion i konventionen nr 81 med protokoll, fick en

bred anslutning av samtliga tre parter vid konferensen. I Sverige har

samtliga sjöarbetsmarknadens parter såväl redarna som sjöfolkets

organisationer tillstyrkt en svensk ratifikation. För att Sverige skall

kunna ratificera konventionen behövs emellertid ändringar i

fartygssäkerhetslagen och fartygssäkerhetsförordningen. Regeringen har

i avsnitt 4.3 ovan föreslagit ändring i fatygssäkerhetslagen. De övriga

ändringar som erfordras kan väl genomföras innan konventionen träder i

kraft för svensk del, dvs. tolv månader efter den dag då ratifikationen

registrerats hos ILO:s generaldirektör.

5 Konventionen (nr 179) och

rekommendationen (nr 186) om rekrytering

av och arbetsförmedling för sjömän

5.1 Inledande debatt

I den inledande debatten i det konferensutskott som behandlade frågan

om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän anförde redargruppen

att redarnas målsättning var att man skulle

a) sträva efter att utarbeta instrument som tillförsäkrar att alla byråer

och organisationer för rekrytering och förmedling arbetar enligt normer

som förebygger missbruk eller exploatering av sjömän,

b) se till att dessa normer får en vidsträckt acceptans i de viktigaste

länderna som tillhandahåller arbetskraft,

c) åstadkomma normer vilka är tillämpliga på samma sätt på

avgiftskrävande byråer och avgiftsfria offentliga förmedlingskontor,

d) se till att alla sådana byråer endast arbetar under nära övervakning

av myndigheter.

Arbetstagargruppen menade att det fanns en grundläggande strukturell

kris inom sjöfartssektorn. Krisen manifesterades i bristen på

yrkesskickliga och kvalificerade sjömän, världsflottans stigande ålder,

det stora antal människoliv som gått förlorade till sjöss, bristen på

genomförande av vedertagna normer från flaggstaternas sida och det

stigande antalet kvarhållanden av fartyg vid hamnstatskontroller. Enligt

sjöfolksgruppens synsätt låg de huvudsakliga orsakerna till krisen i

orättvis konkurrens och den konkurrensmässiga skevhet som orsakades

av systemet med bekvämlighetsflagg. Krisen hade svåra konsekvenser

för sjöfolk. Sjömän exploaterades av avgiftskrävande

arbetsförmedlingsbyråer år 1920, då konventionen (nr 9) om

arbetsförmedling för sjömän antogs, och sjömän från utvecklingsländer

exploaterades även idag. Detta förhållande förvärrades genom

kommersiella arbetsförmedlingsbyråers arbetssätt. Deras uppenbara och

väldokumenterade försummelser utgjorde ett av symptomen på krisen.

Sjömännens roll och anställningsförhållanden var avgörande för

säkerheten för människoliv till sjöss och skyddet av den marina miljön.

Detta faktum illustrerades av att International Shipowners Federation

hade antagit en kod om god sed (code of good practice) för

bemanningsagenturer.

Arbetstagargruppen var medveten om de växande kraven på att skapa

en säkerhetskultur ombord i fartygen. Centralt för en säkerhetskultur var

att sjömännen hade den kompetens och de kvalifikationer som fordras

och erhöll sådana befogenheter, att de faktiskt skulle ha möjlighet att

utöva inflytande på sådana frågor på operationell nivå.

5.2 Konventionens och rekommendationens huvud-

sakliga innehåll

Den nya konventionen nr 179 utgör en revidering av 1920 års konvention

(nr 9) om arbetsförmedling för sjömän, vilken ratificerats av 39 länder,

däribland Sverige (prop. 1921:361).

Konventionen består av en preambel, en operativ del samt

slutbestämmelser.

I preambeln hänvisas till följande ILO-instrument:

 konventionen (nr 22) om sjömäns anställningsavtal (ej ratificerad av

Sverige, men likvärdighet i huvudsak utlovad enligt konvention nr 147),

 konventionen (nr 87) om föreningsfrihet och skydd för

organisationsrätten (ratificerad av Sverige),

 konventionen (nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingen

(ratificerad av Sverige) med tillhörande rekommendation (nr 83),

 konventionen (nr 98) om organisationsrätten och den kollektiva

förhandlingsrätten (ratificerad av Sverige),

 rekommendationen (nr 107) om sjömäns anställning på utländska

fartyg,

 konventionen (nr 111) om diskriminering (anställning och

yrkesutövning) (ratificerad av Sverige),

 rekommendationen (nr 139) om sysselsättning för sjöfolk (teknisk

utveckling),

 konventionen (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete

(ratificerad av Sverige),

 konventionen (nr 145) om kontinuitet i sysselsättningen (sjöfolk)

(ratificerad av Sverige), med tillhörande rekommendation (nr 154),

 konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg (ratificerad

av Sverige),

 konventionen (nr 166) om sjömäns hemresa (reviderad) (ej

ratificerad av Sverige),

 konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden, samt till

 FN:s havsrättskonvention av år 1982, som trädde i kraft den 16

november 1994 (ratificerad av Sverige den 25 juni 1996, prop.

1995/96:140).

Konventionens operativa del omfattar sex artiklar. Inledningsvis

definieras vad som i konventionen menas med behörig myndighet,

rekryterings- och arbetsförmedlingskontor, redare och sjöman (art. 1.1).

För konventionens ändamål betyder rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor varje person, bolag, institution, agentur eller

annan organisation, inom den allmänna eller den privata sektorn, som är

engagerad i att rekrytera sjömän enligt uppdrag av arbetsgivare eller att

förmedla arbeten åt sjömän hos arbetsgivare. Sjöman är varje person som

uppfyller villkoren för att anställas eller analitas i någon befattning

ombord på ett sjögående fartyg, dock inte statsfartyg som används för

militära eller ickekommersiella ändamål.

Den behöriga myndigheten får, i den utsträckning som den anser det

vara genomförbart, tillämpa konventionens bestämmelser på fiskare eller

på sjömän som arbetar på maritima mobila offshore-enheter. Härvid

förutsätts, att ett samråd har skett med de representativa organisationerna

för fiskefartygsägare och fiskare eller med organisationerna för ägare av

maritima mobila offshore-enheter och för sjömän som arbetar på sådana

enheter (art. 1.2).

Artikel 2.1 handlar om medlemsstaters rätt att ha eller inte ha en

avgiftsfri offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice samt

privata rekryterings- och förmedlingskontor. Ingenting i konventionen

skall sålunda anses:

a) hindra en medlemsstat från att upprätthålla en avgiftsfri offentlig

rekryterings- och arbetsförmedlingsservice för sjömän inom ramen för en

politik som går ut på att möta sjömäns och redares behov, oavsett om

denna service ingår som del i eller är samordnad med en offentlig

arbetsförmedling för alla arbetstagare och arbetsgivare;

b) ålägga en medlemsstat någon förpliktelse att upprätta ett system för

drift av privata rekryterings- och arbetsförmedlingskontor.

Om privata rekryterings- och arbetsförmedlingskontor upprättas, skall

de drivas inom medlemsstatens territorium endast i överensstämmelse

med ett licensierings- eller certifieringssystem eller någon annan form av

reglering. Ett sådant system skall upprättas eller ändras endast efter

samråd med representativa organisationer för redare och sjöfolk.

Obefogad spridning av privata rekryterings- och förmedlingskontor skall

inte främjas (art. 2.2).

Konventionen påverkar inte en medlemsstats rätt att tillämpa sina lagar

och bestämmelser om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän på

fartyg som för dess flagg (art. 2.3).

Ingenting i konventionen skall på något sätt inverka menligt på en

sjömans förmåga att utöva grundläggande mänskliga rättigheter,

inklusive fackliga rättigheter (art. 3).

Artikel 4 handlar om skyldigheter som en medlemsstat åtar sig

beträffande reglering och övervakning av verksamheten. Genom

nationella lagar eller tillämpliga bestämmelser skall medlemsstaten

således (art. 4.1):

a) säkerställa, att inga avgifter eller andra pålagor för rekrytering eller

för att skaffa anställning åt sjömän kommer att bäras av sjömannen, vare

sig direkt eller indirekt, helt eller delvis; dock räknas inte kostnader för i

nationell författning föreskriven läkarundersökning, behörighetsbevis,

personlig färdhandling och nationell sjöfartsbok till avgifter eller andra

pålagor .

b) fastställa huruvida och på vilka villkor rekryterings- och

förmedlingskontor får placera eller rekrytera sjömän utomlands;

c) specificera, med tillbörlig hänsyn till den enskildes rätt till integritet

och behovet av att skydda att uppgifter hålls konfidentiella, på vilka

villkor personliga uppgifter om sjömän får hanteras av rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor, inkl. hur sådana uppgifter inhämtas, lagras,

kombineras och meddelas till en tredje part;

d) fastställa på vilka villkor licensen, certifikatet eller en liknande

auktorisation för ett rekryterings- eller arbetsförmedlingskontor får

suspenderas eller återkallas, om brott mot relevanta lagar eller andra

bestämmelser sker; och

e) specificera, i de fall där ett annat regelsystem än ett licensierings-

eller certifieringssystem förekommer, på vilka villkor rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor kan arbeta, liksom även vilka påföljder som

gäller i händelse av brott mot dessa villkor.

Medlemsstaten skall även säkerställa, att den behöriga myndigheten

(art. 4.2):

a) nära övervakar alla rekryterings- och arbetsförmedlingskontor;

b) beviljar eller förnyar licensen, certifikatet eller en liknande

auktorisation endast efter att ha konstaterat, att vederbörande

rekryterings- och arbetsförmedlingskontor uppfyller kraven i nationella

lagar och bestämmelser ;

c) fordrar att ledningen och personalen på rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor för sjömän skall bestå av vederbörligen

utbildade personer, som har relevanta kunskaper om sjöfartsnäringen;

d) förbjuder rekryterings- och arbetsförmedlingskontor att använda

medel, förfaranden eller förteckningar vilka är avsedda att hindra eller

avhålla sjömän från att förvärva en anställning;

e) fordrar att rekryterings- och arbetsförmedlingskontor vidtar åtgärder

för att så långt det är möjligt säkerställa, att arbetsgivaren har resurser att

skydda sjömän från att bli strandsatta i en främmande hamn; och

f) säkerställer att ett skyddssystem upprättas, genom försäkring eller en

därmed likvärdig lämplig åtgärd, för att ersätta sjömän för penningförlust

som de kan utsättas för till följd av att ett rekryterings- eller

arbetsförmedlingskontor underlåter att uppfylla sina förpliktelser mot

dem.

Medan artikel 4 således handlar om skyldigheter som en medlemsstat

åtar sig beträffande reglering och övervakning av verksamheten ålägger

artikel 5 direkt rekryterings- och arbetsförmedlingskontoren vissa

skyldigheter.

Alla rekryterings- och arbetsförmedlingskontor skall således

vidmakthålla ett register över alla sjömän som rekryteras eller placeras

genom dem. Registret skall vara tillgängligt för tillsyn utförd av den

behöriga myndigheten (art. 5.1).

Alla rekryterings- och arbetsförmedlingskontor skall vidare säkerställa

(art. 5.2), att:

a) varje sjöman som rekryteras eller placeras av dem är kvalificerad

och innehar de handlingar som är nödvändiga för arbetet ifråga;

b) anställningskontrakt och tjänstevillkor står i överensstämmelse med

tillämpliga lagar, förordningar och kollektivavtal;

c) sjömän före eller under anställningsförfarandet upplyses om sina

rättigheter och skyldigheter enligt deras anställningskontrakt och enligt

tjänstevillkoren; och att

d) tillbörliga arrangemang vidtas för att sjömännen skall gå igenom

sina anställningskontrakt och tjänstevillkoren, före och efter det att dessa

undertecknas och för att sjömännen skall erhålla ett exemplar av

anställningskontraktet.

Dessa skyldigheter för rekryterings- och arbetsförmedlingskontoren får

inte tolkas som en minskning av skyldigheter och ansvar för redare eller

befälhavare (art. 5.3).

Artikel 6 handlar om anordningar och förfaranden för prövning av

klagomål mot rekryterings- och arbetsförmedlingskontors verksamhet,

om ett kontors egen undersökning av klagomål och om vidarebefordran

av klagomål angående arbets- eller levnadsförhållanden ombord på

fartyg.

Konventionens slutbestämmelser utgörs av artiklarna 7 15.

Den nya arbetsförmedlingskonventionen reviderar 1920 års konvention

(nr 9) om arbetsförmedling för sjömän (art. 7). Sverige har år 1921

ratificerat konvention nr 9.

Konventionen träder i kraft tolv månader efter den dag då ratifikationer

från två medlemmar har registrerats. En medlemsstats ratifikation av den

nya konventionen medför omedelbar uppsägning av konventionen nr 9

från den dag då konventionen nr 179 träder i kraft (art. 9).

Rekommendationen som kompletterar konventionen består av en

preambel och fyra punkter, vilkas ämnesområden kan beskrivas enligt

följande.

I punkt 1 behandlas åtgärder som den behöriga myndigheten bör vidta

för att stödja en fungerande sjöarbetsmarknad. I punkt 2 förklaras, vilka

typer av normer för driften av rekryterings- och arbetsförmedlingskontor

som den behöriga myndigheten bör föreskriva eller godkänna. I punkt 3

ställs ytterligare krav på normerna för driften. I punkt 4 föreslås

internationellt samarbete mellan medlemsstater och relevanta

organisationer samt anges vilka arbetsfält ett sådant samarbete kan

omfatta.

Arbetskonferensen antog slutligen två resolutioner i anslutning till

konventionen om arbetsförmedling.

I den första resolutionen (antagen på initiativ av sjöfolksgruppen)

inbjuder konferensen ILO:s styrelse att bl.a. främja att konventionen nr

179 tillämpas på fiskare av medlemsstaterna efter samråd mellan

representativa organisationer för fiskare och fiskefartygsägare samt

behörig myndighet.

Den andra resolutionen (antagen på initiativ av redargruppen) syftade

till att upprätthålla distinktionen mellan arbetstagare på fartyg och

landbaserade arbetstagare i konventionen nr 179, resp. 1949 års

konvention (nr 96) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer, vilken

förutsågs revideras vid Internationella arbetskonferensens 85:e session

1997. Den år 1997 antagna konventionen (nr 181) om privat

arbetsförmedling föreskriver i linje härmed (art. 2.2) att den inte äger

tillämpning på rekrytering av och förmedling för sjömän.

5.3 Regeringens överväganden

Regeringens bedömning: Sverige bör för närvarande inte tillträda

konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för

sjömän.

ILO-kommittén: Konventionen (nr 179) och rekommendationen

(nr 186) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän har

remitterats till ILO-kommittén som i sin tur har inhämtat yttranden från

Sjöfartsverket, Arbetsmarknadsstyrelsen, Arbetslivsinstitutet,

Fiskeriverket, Sveriges Redareförening genom SAF, Sveriges

Redareförening för mindre passagerarfartyg, SEKO genom LO, TCO,

SACO, Ledarna och Sveriges Fiskares Riksförbund.

ILO-kommittén finner att Sverige för närvarande inte bör ratificera

konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för

sjömän.

Remissinstanserna: Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) finner

sammanfattningsvis att Sverige för närvarande inte fullt ut uppfyller

konventionskraven i artikel 4 punkt 2d), 2e) och 2f) och i artikel 5 punkt

2b), 2c) och 2d) och konstaterar att ratifikationshinder därför torde

föreligga för svensk del. Sveriges Redareförening motsätter sig inte

ratifikation av konventionen, Ledarna ser inga hinder för ratifikation

medan LO (SEKO) inte tar ställning till om ratifikationshinder kan

föreligga. Fiskeriverket och Sveriges Fiskares Riksförbund hyser den

gemensamma uppfattningen att konventionen inte är tillämplig på

yrkesfiskare i Sverige.

Skälen för regeringens bedömning: Arbetsförmedling för sjömän

bedrivs inom den offentliga förmedlingen vid sju förmedlingskontor i

landet. Verksamheten är lokaliserad till Stockholm, Göteborg, Malmö,

Helsingborg, Kalmar, Visby och Sundsvall. Arbetet följs upp och

samordnas av Arbetsmarknadsstyrelsen; enheten för

arbetsmarknadsservice; sektionen för specialförmedlingar. Sektionen

fungerar också som kansli för den centrala arbetsgruppen för sjöfartens

arbetsmarknad med representanter för AMS, Sjöfartsverket, Sveriges

Redareförening, Sveriges Fartygsbefälsförening, Svenska

Maskinbefälsförbundet och SEKO Sjöfolk.

Antalet personer anmälda som arbetssökande vid landets

arbetsförmedlingar inom sjöfartens arbetsområde har sjunkit de senaste

åren och ligger numera på ca 2 400 personer varje månad, varav ungefär

hälften anmälda på specialförmedlingarna för Af Sjöfart. Nyinskrivna

arbetslösa har det senaste året uppgått till mellan 300 och 400 personer

per månad, antalet lediga platser inom området till ca 300 per månad och

antalet personer som fått arbete via förmedlingen till ca 325 per månad.

Sverige är genom ratifikation bundet att tillämpa ILO:s konvention

(nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingen, antagen år 1948 och

ratificerad av Sverige år 1949 (prop 1949:162). Enligt konventionen nr

88 är varje medlemsstat som ratificerat den skyldig att upprätthålla en

avgiftsfri offentlig arbetsförmedling (art. 1). Konventionen gör inga

undantag för några speciella kategorier arbetssökande eller arbetsgivare.

Däremot anges att åtgärder skall vidtas för att inom de olika

arbetsförmedlingskontoren underlätta specialisering efter skilda yrken

och näringsgrenar, exempelvis jordbruket och andra verksamhetsgrenar,

där en dylik specialisering kan vara till gagn (art. 7).

Sverige är som nämnts ovan också bundet att tillämpa konventionen

(nr 9) om arbetsförmedling för sjömän (prop. 1921:361) som reviderats

genom den nya konventionen (nr 179) om rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän men fortsätter att gälla till dess den nya

konventionen trätt i kraft (och därefter för länder som ratificerat

konventionen nr 9 men inte konventionen nr 179).

Däremot sade Sverige år 1992 upp konventionen (nr 96) om

avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer (prop. 1991/92:89) med verkan

fr.o.m. den 4 juni 1993 för att möjliggöra ett avskaffande av det

offentliga arbetsförmedlingsmonopolet. Konventionen nr 96 har därefter

reviderats av den år 1997 antagna konventionen (nr 181) om privat

arbetsförmedling. Som nämnts äger denna konvention, liksom

konventionen nr 96, inte tillämpning vid rekrytering av och förmedling

för sjömän. ILO-kommittén har nyligen efter remissförfarande lämnat

yttrande över konventionen nr 181 och den tillhörande

rekommendationen nr 188.

Den 1 juli 1993 trädde lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling

och uthyrning av arbetskraft i kraft och den tidigare lagen (1991:746)

som i princip förbjöd fristående arbetsförmedlingar upphörde att gälla.

Lagen (1993:440) gäller arbetsförmedling som bedrivs av någon annan

än den offentliga arbetsförmedlingen. Lagen innehåller ett förbud att ta

betalt av arbetssökande eller arbetstagare (6 §). Dessutom får enligt lagen

(3 §) arbetsförmedling för sjömän inte bedrivas mot ersättning. Detta

undantag beträffande privat arbetsförmedling för sjömän föranleddes

bl.a. av Sveriges åtaganden enligt konventionen nr 9.

Regeringen konstaterar att konventionen nr 179 erbjuder en hög grad

av flexibilitet sannolikt för att möjliggöra en ratificering av största

möjliga antal stater. Enligt konventionens artikel 2 kan en medlemsstat

således välja att ha en avgiftsfri offentlig rekryterings- och

arbetsförmedlingsservice och/eller privata rekryterings- och

förmedlingskontor.

Om Sverige skulle välja alternativet att ha endast en offentlig

rekryterings- och arbetsförmedlingsservice för sjömän synes

konventionens krav i huvudsak tillgodosedda genom förordningen

(1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, instruktionen

(1988:1139) för Arbetsmarknadsverket, AMS föreskrifter (AMSFS

1995:27) om vissa verksamheter inom länsarbetsnämnderna, lagen

(1994:459) om arbetsförmedlingsregister, bestämmelserna om sekretess

för enskildas personliga förhållanden i 7 kap. 10 § sekretesslagen

(1980:100), bestämmelserna om disciplinära påföljder i 15 § lagen

(1994:260) om offentlig anställning, beträffande utredningsskyldighet

genom de allmänna reglerna för myndigheter i 4 7 §§ förvaltningslagen

(1986:223) och beträffande underrättelse om ouppklarade klagomål

genom rapporteringsskyldigheten till Justitiekanslern varje år enligt 30 §

verksförordningen (1995:1322). I anslutning till konventionens artikel 6,

som handlar om hanteringen av klagomål, informerar AMS att en

rikstäckande informationscentral inom AMV för telefoninformation till

arbetssökande och arbetsgivare f.n. är under uppbyggnad. Allvarliga

klagomål över arbets- eller levnadsförhållanden på ett fartyg (art. 6.3)

lämnas vidare från förmedlingen till Sjöfartsinspektionen; jfr allmänna

bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet i 4 § 3 stycket

förvaltningslagen (1986:223). Detta förfarande synes stämma överens

med det som föreskrivs i ILO-konventionen (nr 147) om miniminormer i

handelsfartyg, art. 4 om hamnstatskontroll. Det blir i förekommande fall

Sjöfartsverkets uppgift att vidarebefordra klagomålet till utländsk

ansvarig myndighet eller ingripa enligt reglerna om hamnstatskontroll.

AMS har dock påtalat att Sverige på vissa punkter inte uppfyller

konventionens krav. I anslutning till konventionens artikel 4. 2 e)

bedömer AMS det inte heller som möjligt att införa bestämmelser för att

säkerställa att arbetsgivaren har medel att förhindra att sjömän blir

strandsatta i främmande hamn. I anslutning till artikel 4. 2 f) bedömer

AMS det inte som möjligt att införa ett skyddssystem för att ersätta

sjömän för penningförlust de kan ha åsamkats genom att den svenska

arbetsförmedlingen inte har uppfyllt sina skyldigheter. Det är inte

sannolikt att de allmänna bestämmelser som finns i skadeståndslagen om

skadestånd från det allmänna för fel eller försummelse vid

myndighetsutövning är tillräckliga för att klara det skydd som föreskrivs

i konventionen. I anslutning till artikel 5. 2 b) påpekar AMS att någon

formell granskning av anställningskontrakt och tjänstevillkor inte sker.

Arbetsförmedlingen gör dock alltid en bedömning utifrån information

från arbetsgivaren. Här kan erinras om den av Sjöfartsverket fastställda

blanketten för tjänstgöringsbesked, där den mönstringsansvarige

arbetsgivarrepresentanten förutsätts kryssa i rutan Tjänstevillkor enligt

skriftligt anställningsavtal och gällande kollektivavtal .

I anslutning till artikel 5. 2 d) finner AMS det knappast förenligt med

praxis på svensk arbetsmarknad att arbetsförmedlingen försäkrar sig om

att vederbörliga åtgärder vidtas för att allt skall gå rätt till när det gäller

anställningskontrakt. Här erinrar Sjöfartsverket om att 4 § sjömanslagen

(1973:282) föreskriver, att arbetsgivaren skall sörja för att

anställningsavtal med sjöman om fartygsarbete upprättas skriftligt. Dock

torde det finnas redare som inte iakttar denna regel, och för vilka

konventionens krav på arbetsförmedlingen torde komma att indirekt

utgöra ett tryck att upprätta skriftliga anställningsavtal.

Om Sverige sålunda skulle välja att ha endast en offentlig rekryterings-

och arbetsförmedlingsservice för sjömän finner ILO-kommittén att en

ytterligare prövning av möjligheterna att undanröja nämnda

ratifikationshinder bör vägas mot möjligheten av en fortsatt anslutning

till konventionen nr 9, varvid bör övervägas vilket alternativ som bäst

gagnar den svenska sjöarbetsmarknaden.

Om däremot medgivandet i konventionen nr 179 av privata

rekryterings- och arbetsförmedlingskontor för sjömän utnyttjas i Sverige

innebär detta att förbudet mot arbetsförmedling för sjömän mot

ersättning i 3 § lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och

uthyrning av arbetskraft kan avskaffas. Om Sverige öppnar möjlighet att

bedriva privata rekryterings- och arbetsförmedlingskontor för sjömän kan

sekretessregler för denna verksamhet dock behöva införas.

Det bör också observeras i fråga om privata rekryterings- och

förmedlingskontor, att dessa enligt konventionens artikel 2.2 förutsätter

ett licensierings- eller certifieringssystem eller någon annan form av

reglering, samt att deras verksamhet skall övervakas enligt artikel 4.1 och

2. Någon motsvarande myndighetstillsyn i fråga om privata

arbetsförmedlingar för landanställda föreskrivs inte i den nuvarande

lagen. Behovet av kontroll torde vara mycket olika mellan å ena sidan

förmedlingskontor inom den internationella sjöfarten och å andra sidan

förmedlingskontor för landanställda i Sverige; jfr den av

arbetskonferensen antagna resolutionen angående rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän ovan.

Det är regeringens avsikt att göra en samlad bedömning av Sveriges

förhållande till ILO:s arbetsförmedlingskonventioner när underlag för ett

ställningstagande föreligger även beträffande den av Internationella

arbetskonferensen år 1997 antagna konventionen (nr 181) om privat

arbetsförmedling.

6 Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid

och bemanningen på fartyg och

rekommendationen (nr 187) om sjömäns

löner och arbetstid samt bemanningen på

fartyg

6.1 Bakgrund

ILO har under årens lopp antagit fyra konventioner om löner, arbetstid

och bemanning på fartyg. Ingen av dem har erhållit ett tillräckligt antal

ratifikationer för att träda i kraft. Den femte, år 1996, antagna

konventionen (nr 180) reviderar 1958 års konvention (nr 109) om löner,

arbetstid och bemanning på fartyg samt de tre tidigare i ämnet (nr 93, nr

76 och nr 57). Denna gång har frågan om löner hänvisats till den

anslutande rekommendationen.

6.2 Konventionens och rekommendationens huvud-

sakliga innehåll

Konventionen består av en preambel, en operativ del, uppdelad på avsnitt

om tillämpningsområde (art. 1 2), sjömäns arbetstid och vilotid (art. 3

10), bemanningen på fartyg (art. 11 12), redares och befälhavares ansvar

(art. 13) och tillämpning (art. 14 15), samt slutbestämmelser.

I preambeln hänvisas till följande ILO-instrument:

 konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg (ratificerad

av Sverige) och 1996 års protokoll till konventionen nr 147 (se avsnitt 7)

och

 konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden, samt till följande instrument antagna av

Internationella sjöfartsorganisationen (IMO):

 1974 års konvention om säkerheten för människoliv till sjöss

(SOLAS),

 1978 års konvention om normer för sjöfolks utbildning, certifiering

och vakthållning (STCW-konventionen) i dess lydelse efter 1995 års

ändringar,

 1981 års resolution A 481 (XII) om principer för betryggande

bemanning,

 1993 års resolution A 741 (18) om internationella organisationsregler

för säker drift av fartyg och för förhindrande av förorening (dvs.

International Safety Management (ISM) Code) och

 1993 års resolution A 772 (18) om trötthetsfaktorer vid bemanning

och i säkerhetsarbete, samt till

FN:s havsrättskonvention av år 1982, som trädde i kraft den 16

november 1994 (ratificerad av Sverige den 25 juni 1996, prop.

1995/96:140).

Konventionens operativa del omfattar 15 artiklar. Den skall enligt

artikel 1 tillämpas på sjögående fartyg som vanligen används i

kommersiell drift till havs. I den utsträckning som det bedöms

genomförbart skall den behöriga myndigheten tillämpa konventionens

bestämmelser på yrkesfiske till havs. Det finns inte någon lägsta

bruttodräktighetsgräns för tillämpningen av konventionen.

I artikel 2 definieras vad som i konventionen menas med behörig

myndighet, arbetstid, vilotid, sjöman och redare.

I artikel 3 föreskrivs att man, inom de ramar som anges i artikel 5,

skall fastställa antingen ett högsta antal arbetstimmar som inte får

överskridas under en given tidsperiod eller ett minsta antal vilotimmar

som skall tillhandahållas under en given tidsperiod.

Enligt artikel 4 skall en medlemsstat som ratificerar konventionen

bekräfta att den normala arbetstiden för sjömän, liksom för andra

arbetstagare, skall baseras på åtta timmars arbetsdag med en vilodag i

veckan och med vila på allmänna helgdagar. Emellertid skall detta inte

hindra en medlemsstat från att ha förfaranden för att auktorisera eller

registrera ett kollektivavtal som fastställer sjömäns normala arbetstid,

dvs. den ordinarie arbetstiden, på en grund som inte är mindre gynnsam

än denna norm.

I artikel 5.1 regleras arbetstid och vilotid. Arbetstiden får inte överstiga

14 timmar under någon 24-timmarsperiod och inte heller 72 timmar

under någon sjudagarsperiod. Här avses alltså vilken 24-timmarsperiod

som helst och vilken sjudagarsperiod som helst.

Som ett alternativ till maximigränser för arbetstiden ges i artikeln

möjlighet att tillämpa minimigränser för vilotiden. Vilotiden får inte

understiga 10 timmar under någon 24-timmarsperiod och inte heller 77

timmar under någon sjudagarsperiod. Även här avses vilken 24-

timmarsperiod som helst och vilken sjudagarsperiod som helst.

En sjudagarsperiod består av 7 x 24 = 168 timmar. Om man väljer att

följa artikel 5.1 a), som reglerar arbetstiden, får 72 timmars arbetstid tas

ut på sju dagar. Om man i stället väljer att följa artikel 5.1 b), som

reglerar vilotiden, skall vilotiden vara minst 77 timmar under sju dagar.

Det får till följd att 168 77 = 91 timmar får tas ut som arbetstid under

sjudagarsperioden. Mellan de båda alternativen finns sålunda en skillnad

på 19 timmar i fråga om medgiven arbetstid. Kravet på 77 timmars

vilotid tillförsäkrar sjömannen sju timmar mer vilotid per

sjudagarsperiod än STCW-konventionens bilaga STCW-koden med sitt

krav på 10 vilotimmar per 24-timmarsperiod. Sistnämnda krav betyder

70 timmars vilotid per sjudagarsperiod. STCW-kodens krav gäller för

vakthavande befäl och för manskap som ingår i en vakt.

I artikel 5.2 stadgas att vilotiden får delas upp i högst två perioder

varav en period om minst sex timmar. Tiden mellan två viloperioder får

inte överstiga 14 timmar.

I artikel 5.6 finns undantagsbestämmelser som ger flexibilitet åt

bestämmelserna i artikel 5.1 och 5.2. Här sägs att inget i artikel 5.1 och

5.2 skall hindra en medlemsstat från att ha nationella lagar eller

bestämmelser, eller ha ett förfarande för att auktorisera eller registrera

kollektivavtal, vilka medger undantag från de angivna gränserna. Sådana

undantag skall, så långt det är möjligt, följa de angivna normerna men får

beakta mer frekventa eller längre ledighetsperioder eller

kompensationsledighet för vaktgående sjömän eller för sjömän vilka

arbetar ombord på fartyg som går på korta resor.

Enligt artikel 5.7 skall medlemsstaten fordra att en arbetsordning

anslås på en lätt tillgänglig plats ombord. Arbetsordningen skall för varje

befattning innehålla ett arbetsschema för tjänstgöringen ombord samt

uppgift om den maximala arbetstiden eller kortaste vilotiden som

föreskrivs enligt lag eller gällande kollektivavtal.

Enligt artikel 5.8 skall den i 5.7 avsedda arbetsordningen upprättas

enligt ett standardformulär, dels på det eller de arbetsspråk som används

på fartyget, dels på engelska.

I artikel 6 föreskrivs att ingen sjöman under 18 år får arbeta under

natten. Med natt avses enligt artikeln en period om minst nio på varandra

följande timmar inkl. tiden mellan kl. 24.00 och kl. 05.00. Bestämmelsen

behöver inte tillämpas om det skulle försämra en effektiv utbildning av

sjömän mellan 16 och 18 års ålder i enlighet med etablerade program och

tidsscheman.

Enligt artikel 7 skall inget som stadgas i konventionen anses försvaga

fartygsbefälhavares rätt att fordra att en sjöman fullgör all den arbetstid

som behövs med hänsyn till den omedelbara säkerheten för fartyget,

personer ombord eller lasten, eller som behövs för att assistera andra

fartyg eller personer i sjönöd. Befälhavaren får då tillfälligt upphäva

arbetstids- eller vilotidsschemat och fordra, att en sjöman fullgör all den

arbetstid som behövs, till dess den normala situationen har återställts. Så

snart som möjligt därefter skall befälhavaren se till att de sjömän, som

har utfört arbete under en schemalagd viloperiod, kompenseras med en

adekvat viloperiod.

I artikel 8 föreskrivs bl.a. att medlemsstaten skall fordra att journaler

över sjömäns dagliga arbets- eller vilotimmar förs så att detta möjliggör

övervakning av att bestämmelserna i artikel 5 efterlevs. Den behöriga

myndigheten skall antingen fastställa formulär till journalerna med

beaktande av tillgängliga riktlinjer från ILO eller använda ett

standardformulär som upprättats av ILO. Formuläret skall fastställas på

det eller de arbetsspråk som föreskrivs i artikel 5.8, dvs. på arbetsspråket

eller arbetsspråken på fartyget samt på engelska.

I artikel 9 föreskrivs att den behöriga myndigheten skall granska och

påteckna de i artikel 8 avsedda journalerna med lämpliga tidsintervaller

för att övervaka efterlevnaden av de bestämmelser som reglerar arbetstid

eller vilotid och som ger verkan åt konventionen.

Det tredje avsnittet i konventionen, som handlar om bemanning på

fartyg, innehåller endast två artiklar.

Enligt artikel 11.1 skall varje fartyg som konventionen är tillämplig på

vara bemannat tillräckligt, betryggande och dugligt, i överensstämmelse

med det dokument om minsta betryggande bemanning eller en

motsvarighet, som utfärdats av den behöriga myndigheten.

Artikel 11.2 föreskriver att den behöriga myndigheten, när den

fastställer, godkänner eller reviderar bemanningsnivåer, skall ta hänsyn

till dels behovet av att undvika eller i möjligaste mån minimera

arbetstidsöverskridanden, för att garantera tillräcklig vila och för att

begränsa utmattning, dels de internationella instrument som identifierats i

preambeln.

Artikel 12 innehåller en bestämmelse om minimiålder för arbete till

sjöss. Artikeln föreskriver att ingen person som är yngre än 16 år får

arbeta ombord på ett fartyg .

Konventionens fjärde avsnitt omfattar artikel 13 och har rubriken

Redares och befälhavares ansvar. Enligt artikel 13 skall redaren tillse att

befälhavaren har nödvändiga resurser för att uppfylla förpliktelserna i

konventionen, bl.a. angående lämplig bemanning på fartyget.

Befälhavaren skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de

krav på sjömäns arbetstid och vilotid, som följer av konventionen,

uppfylls.

Enligt artikel 18 träder konventionen i kraft sex månader efter det att

fem medlemsstater har ratificerat konventionen. Av dessa medlemsstater

skall tre ha en handelsflotta med en bruttodräktighet av minst en miljon

vardera.

Här kan nämnas att den svenska handelsflottans bruttodräktighet den

31 december 1998 uppgick till 2 708 000, fördelat på 412 fartyg med en

bruttodräktighet av minst 100. Av dessa hade 174 fartyg med

bruttodräktigheten 1500 eller däröver en sammanlagd bruttodräktighet av

2 634 000.

Rekommendationen om sjömäns löner och arbetstid samt bemanningen

på fartyg utgör ett supplement till konventionen om sjömäns arbetstid

och bemanningen på fartyg. Rekommendationen anger regler om lönerna

och om uppdelningen på normal arbetstid, t.ex. 48 timmar per vecka, och

övertid vid löneberäkningen samt om journal över fullgjord övertid, men

inte några regler om den totala arbetstiden eller om bemanningen. Vidare

finns regler om minimilön. Av det anförda följer att "normal arbetstid"

vid löneberäkningen per vecka ofta är lägre än den faktiska "ordinarie

arbetstiden" per vecka ombord. Den lägsta månatliga basbetalning eller

grundlön för behörig matros, som anges i rekommendationens punkt 10,

har genom beslut av ILO:s paritetiska sjöfartskommission (Joint

Maritime Commission) höjts till 435 US dollar fr.o.m. den 1 januari

1998.

I anslutning till konventionen nr 180 antogs också två resolutioner. I

den ena av dessa begärs att ILO:s styrelse låter utarbeta riktlinjer och

standardiserade formulär som avses i artiklarna 5 och 8 i konventionen.

Det rekommenderas att en trepartisk expertgrupp sammankallas för att

biträda i detta arbete.

I den andra resolutionen sker ett klarläggande av förhållandet mellan

vilotidsreglerna i ILO-konventionen nr 180 och vilotidsreglerna i

Internationella Sjöfartsorganisationens (IMO) internationella konvention

angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning

(STCW-konventionen), 1978, efter 1995 års ändringar. Förenklat uttryckt

får en medlemsstat, som ratificerar arbetstidskonventionen och som även

har anslutit sig till de reviderade normerna i STCW-konventionen, aldrig

för vaktgående sjömän tillämpa arbetstidskonventionen på sådant sätt att

STCW-konventionens bestämmelser om minsta viloperiod skulle

åsidosättas.

6.3 Förslag till ändring i sjömanslagen (1973:282) och i

fartygssäkerhetslagen (1988:49)

Regeringens förslag: Minimiåldern för fartygsarbete ändras till 16-

årsdagen och möjligheten att anlita den som fyllt 13 år att under vissa

förutsättningar utföra lättare fartygsarbete, begränsas till att avse

endast fiskerinäringen.

Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Följande remissinstanser har beretts möjlighet att

yttra sig över Näringsdepartementets promemorior med förslag till lag-

ändringar för att möjliggöra ratifikation av konventionen (nr 178) om

tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden samt av konventionen

(nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg:

Sjöfartsverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Fiskeriverket, SAF, Sveriges

Redareförening, Sveriges Redareförening för mindre passagerarfartyg,

LO, SEKO, TCO, SACO, Sveriges Fartygsbefälsförening, Ledarna,

Svenska Maskinbefälsförbundet och Sveriges Fiskares Riksförbund.

De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget avseende 16-

årsgränsen för fartygsarbete. Svenska Maskinbefälsförbundet, SEKO och

LO invänder dock mot att personer som är 13 15 år skall kunna utföra

lättare arbete på fiskefartyg. SEKO och LO anför bl.a. att olycksriskerna

är betydligt större på fiskefartyg än vanliga fartyg och att man bör

avvakta en förestående översyn av ILO-konventionen (nr 112) om

minimiålder för fiskare, alternativt ta bort 6 kap. 10 a § andra stycket

helt.

Skälen för regeringens förslag: Artikel 12 i konventionen nr 180

innehåller en regel om att ingen under 16 år får arbeta ombord på ett

fartyg. Motsvarande svenska regel beträffande arbetstagare finns i 45 §

sjömanslagen (1973:282) som säger att arbetstagare inte får sysselsättas i

fartygsarbete före det kalenderår han fyller 16 år. Bestämmelsen har sin

bakgrund i att skolplikten normalt sett upphör vid utgången av

vårterminen det år som barnet fyller 16 år. Därefter skall det finnas en

möjlighet för alla som slutat skolan att få anställning även på ett fartyg,

oavsett vid vilken tidpunkt på året som han eller hon är född. Samma

åldersgräns gäller för fartygsarbete i yrkesmässig verksamhet för andra

än arbetstagare vilket är reglerat i 6 kap. 10 a § första stycket

fartygssäkerhetslagen (1988:49) (FSL).

Konventionen gör inte skillnad mellan den som utför arbete som

anställd och den som på annat sätt är anlitad för sådant arbete. För att

uppnå överensstämmelse med konventionen bör därför såväl regeln i

sjömanslagen som den i fartygssäkerhetslagen ändras så att åldersgränsen

för fartygsarbete flyttas från det kalenderår man fyller 16 år till det datum

man fyller 16 år. Detta får visserligen till effekt att ungdomar som fyller

år sent på året inte kan erhålla arbete på fartyg direkt efter skolans slut.

Det omöjliggör också sommararbete på fartyg för den gruppen

ungdomar. Möjligheter till praktik under utbildning påverkas emellertid

inte. En ändring av regeln torde dock inte, i realiteten, beröra något större

antal personer. Regeringen föreslår att sjömanslagen och

fartygssäkerhetslagen anpassas till konventionens bestämmelse.

Utan hinder av åldersgränsen i 6 kap. 10 a § första stycket FSL får den

som fyllt 13 år, under vissa förutsättningar, utföra lättare fartygsarbete

med stöd av bestämmelsens andra stycke. Regeln tillkom år 1990 i

samband med ratifikationen av ILO-konventionen (nr 138) om

minimiålder för tillträde till arbete. Den konventionen medger att den

nationella lagstiftningen tillåter att personer från och med 13 års ålder

sysselsätts i lätt arbete som uppfyller vissa kriterier. I förarbetena (prop.

1989/90:60) angavs som skäl till bestämmelsen att med hänsyn till bl.a.

förhållandena inom yrkesfisket var det rimligt att införa en möjlighet för

den som inte är anställd och har fyllt 13 år att utföra lätt arbete under

vissa förutsättningar. Detta resulterade i den bestämmelse som i dag

återfinns i 6 kap. 10 a § andra stycket FSL.

Konventionen nr 180 anger i artikel 1.2 att yrkesfisket om möjligt skall

omfattas av konventionsbestämmelserna. Några andra undantag från

omfattning av bestämmelserna medger inte konventionen. Såväl

Fiskeriverket som Sveriges Fiskares Riksförbund har i sina remissvar

sammanfattningsvis gjort gällande att fiskerinäringen på grund av sin

speciella karaktär inte bör omfattas av konventionen. För arbetstagare

inom fiskerinäringen gäller 16-årsgränsen enligt sjömanslagen. Frågan

om att höja den nu rådande 13-årsgränsen för annan än arbetstagare att

utföra lätt arbete inom fiskerinäringen får prövas i annat sammanhang.

Med hänsyn härtill och med beaktande av de skäl som anfördes i

samband med tillkomsten av 13-årsregeln, föreslår regeringen att

bestämmelsen i 6 kap. 10 a § andra stycket FSL kvarstår, men begränsas

till att avse endast fiskerinäringen.

6.4 Godkännande av konventionen

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner konventionen (nr 180)

om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg.

ILO-kommittén: Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg och rekommendationen (nr 187) om sjömäns

löner och arbetstid samt bemanningen på fartyg har remitterats till ILO-

kommittén som i sin tur inhämtat yttranden från Sjöfartsverket,

Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetslivsinstitutet, Fiskeriverket, Sveriges

Redareförening genom SAF, Sveriges Redareförening för mindre

passagerarfartyg, SEKO genom LO, TCO, SACO, Ledarna och Sveriges

Fiskares Riksförbund.

ILO-kommittén tillstyrker för egen del att Sverige ratificerar

konventionen. Kommittén förordar att sjömanslagen därvid anpassas till

konventionens krav på 16-årsgräns.

Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har anfört hinder mot en

svensk ratifikation av konventionen nr 180.

Fiskeriverket och Sveriges fiskares riksförbund hyser den

gemensamma uppfattningen att konventionen inte är tillämplig på

yrkesfiskare i Sverige.

Sveriges redareförening motsätter sig inte en ratificering av

konventionen.

LO ansluter sig till SEKO:s uppfattning att det är viktigt att Sverige

snabbt ratificerar konventionen, bl.a. mot bakgrund av pågående arbete

med ett arbetstidsdirektiv för sjöfarten inom EU. Ledarna konstaterar att

i regeringens proposition 1997/98:128 anpassas svensk lagstiftning till

bl.a. ILO:s konvention nr 180.

Skälen för regeringens förslag: Sedan den 1 oktober 1998 gäller en

ny lag (1998:958) om vilotid för sjömän (prop. 1997/98:128). Den

ersätter därmed den tidigare sjöarbetstidslagen (1970:105). Lagen gäller

sjömän som är anställda för fartygsarbete på svenskt fartyg. Den gäller

även andra anställda än sjömän, som utför fartygsarbete som beräknas

pågå under längre tid än en vecka, och personer som utan att vara

anställda tjänstgör i någon funktion på ett fartyg och är vaktindelade.

Med fartygsarbete avses i lagen arbete för fartygets räkning som utförs

ombord eller på annat ställe av arbetstagare som följer med fartyget.

Lagen gäller inte när fråga är om fiskefartyg, räddningsfartyg eller

fritidsfartyg.

Enligt förordningen (1998:962) om vilotid för sjömän, som ersätter

den tidigare sjöarbetstidskungörelsen (1970:550), gäller lagen inte för

fartygsarbete på fartyg som hör till polisväsendet, Försvarsmakten,

Kustbevakningen, Statens järnvägar, Vägverket, Sjöfartsverket eller

Tullverket. I fråga om sådant fartygsarbete gäller i stället arbetstidslagen

(1982:673). Sjöfartsverket utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen om

vilotid för sjömän.

Bemanning av fartyg samt redarens och befälhavarens ansvar regleras i

sjölagen (1994:1009), fartygssäkerhetslagen (1988:49),

fartygssäkerhetsförordningen (1988:594) och förordningen (1998:965)

om behörigheter för sjöpersonal, som ersätter den tidigare förordningen

(1982:892) om behörigheter för sjöpersonal, samt i Sjöfartsverkets

föreskrifter. Tillsyn utövas av Sjöfartsverket. Bestämmelser om

straffansvar för befälhavare och redare finns i lagen om vilotid för

sjömän för det fall att en sjöman används till fartygsarbete i strid mot

lagen eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag.

För fartygsarbete som avser örlogsfartyg gäller arbetsmiljölagen

(1977:1160).

Den nya lagen om vilotid för sjömän innebär en anpassning av svensk

lagstiftning till nyligen antagna internationella konventioner som reglerar

sjömännens arbetstid/vilotid, dvs. till dels den s.k. STCW-konventionen

om sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning, antagen av

Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) år 1978 med ändringar

antagna år 1995, dels ILO-konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid

och bemanningen på fartyg. Den reviderade STCW-konventionen, som i

här aktuella delar trädde i kraft den 1 februari 1997, innehåller bl.a.

föreskrifter om minsta tillåtna vilotid för vakthavande befäl och

vaktgående manskap. ILO-konventionen erbjuder, som beskrivits ovan,

två alternativ, antingen en reglering av arbetstiden eller omvänt av minsta

tillåtna vilotid under givna tidsperioder.

Den nya lagen utgår således bl.a. från bestämmelserna i konventionen

nr 180.

Därvid har det alternativ valts som genom sin konstruktion med

vilotider är uppbyggt på ett liknande sätt som IMO-konventionen. Detta

möjliggör bl.a. kontinuerlig tillämpning av såväl trevaktssystem som

tvåvaktssystem.

En ny artikel som infördes i konventionstexten under

andraårsbehandlingen är artikel 12 om minimiålder för arbete ombord på

fartyg. I artikel 12 stadgas att ingen person som är yngre än 16 år får

arbeta ombord på ett fartyg. I Sverige finns bestämmelser om

minimiålder för fartygsarbete som utförs av arbetstagare i sjömanslagen

(1973:282). För att uppfylla konventionens krav på denna punkt krävs en

ändring i sjömanslagen. Vidare måste bestämmelserna om minimiålder

för fartygsarbete som utförs av annan än arbetstagare ändras i 6 kap.

10 a § fartygssäkerhetslagen (1988:49). Detta har behandlats i avsnitt 6.3.

Det arbete med ett arbetsdirektiv för sjöfarten inom EU, som

remissinstanserna, bl.a. SEKO, erinrat om, har numera slutförts. Den 30

september 1998 ingick de europeiska parterna på sjöfartsområdet med

stöd av avtalet om socialpolitik ett europeiskt avtal om arbetstidens

organisation för sjömän (sjöfartsavtalet). Med stöd av artikel 139.2 i EG-

fördraget antog EU:s råd den 21 juni 1999 ett direktiv för att genomföra

avtalet, Rådets direktiv 1999/63/EG av den 21 juni 1999 om det avtal om

arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts av European

Community Shipowners Association (ESCA) och Federation of

Transport Workers Unions in the European Union (FST).

Sjöfartsavtalet innehåller bestämmelser om arbetstid och vilotid

(klausulerna 1 12), vilka överensstämmer med motsvarande

bestämmelser i ILO-konventionen nr 180. I likhet med konventionen nr

180 föreskriver avtalet även att inte någon person under 16 år får arbeta

ombord på ett fartyg. För nattarbete krävs att sjömannen fyllt 18 år.

Därutöver innehåller avtalet bestämmelser om hälsoundersökningar och

semester m.m. Rådsdirektivet och därmed avtalet skall vara genomfört i

EU:s medlemsländer senast den 30 juni 2002.

Svensk lagstiftning har redan anpassats till konventionen nr 180. Ett

ytterligare skäl för en snar ratifikation av konventionen är att den har

tagits in i protokollet till den viktiga paraply -konventionen nr 147.

7 1996 års protokoll till konventionen (nr 147)

om miniminormer i handelsfartyg

7.1 Konventionen (nr 147) om miniminormer i

handelsfartyg

Konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg utgör ett av de

relevanta instrument som åberopas i Paris Memorandum of

Understanding on Port State Control , antaget av 17 europeiska länder

till vilka även Canada anslutit sig. Paris Memorandum utgör grunden för

ett harmoniserat inspektionsförfarande vid hamnstatskontroll av

utländska fartyg. Som redargruppens ordförande påpekade i sitt

inledningsanförande har konventionen nr 147 fått hedersbenämningen a

bill of rights of seafarers .

Konventionen nr 147 antogs år 1976. Den har ratificerats av 37 av

ILO:s medlemsstater, vilka tillsammans svarar för mer än 50 procent av

världshandelsflottan. Sverige ratificerade konventionen nr 147 år 1978

(prop. 1977/78:152). Den trädde i kraft år 1981.

Konventionen nr 147 har en, jämfört med andra ILO-konventioner,

ovanlig konstruktion. En stor del av dess materiella innehåll utgörs

nämligen av ett åtagande att tillämpa vissa tidigare antagna ILO-

konventioner, som är uppräknade i en bilaga (Appendix) till

konventionen. I konventionens artikel 2 a krävs att ratificerande stat i sin

lagstiftning har bestämmelser som är i huvudsak likvärdiga

( substantially equivalent ) med innehållet i de konventioner eller

artiklar i konventioner som anges i bilagan.

Konventionen är, med vissa angivna undantag, tillämplig på varje

sjögående fartyg, som för kommersiella syften används till transport av

last eller passagerare eller nyttjas för något annat kommersiellt ändamål.

Den är också tillämplig på sjögående bogserfartyg. Undantagna från

konventionens tillämpning är segelfartyg, fiskefartyg, små fartyg samt

oljeriggar och borrplattformar när dessa inte nyttjas till sjöfart (art. 1).

Enligt artikel 2 åtar sig ratificerande stat att för fartyg, som är

registrerade inom dess territorium, föreskriva dels säkerhetsnormer

bl.a. normer för behörighet, arbetstid och bemanning i syfte att trygga

säkerheten för människoliv ombord, dels lämpliga åtgärder för social

trygghet, och dels villkor för sysselsättning och anordningar för livet

ombord. Ratificerande stat skall vidare se till att bestämmelserna i dess

lagstiftning är i huvudsak likvärdiga med de konventioner eller artiklar i

konventioner som anges i bilagan till konventionen nr 147 (i den mån

medlemsstaten inte på annat sätt är förpliktad att tillämpa ifrågavarande

konventioner). Staten skall utöva effektiv jurisdiktion eller kontroll över

fartyg som är registrerade inom dess territorium. I fråga om sådana

villkor för sysselsättning och anordningar för livet ombord, som inte är

föreskrivna genom nationell lagstiftning och inte står under statlig

jurisdiktion, skall ratificerande stat övertyga sig om att

överenskommelser om åtgärder för effektiv kontroll häröver träffas

mellan redarna och de ombordanställdas organisationer.

I artikel 2 krävs vidare att ratificerande stat skall se till att det finns

lämpliga förfaranden för rekrytering av sjömän på fartyg, som är

registrerade inom dess territorium, och för prövning av klagomål, som

uppstår i detta sammanhang. Den skall också se till att sjömän, som är

anställda på fartyg registrerade inom dess territorium, är på lämpligt sätt

kvalificerade eller utbildade för sina arbetsuppgifter. Genom inspektion

eller på annat lämpligt sätt skall staten kontrollera att det egna landets

fartyg uppfyller bl.a. tillämpliga ILO-konventioner. Sjöförklaring skall

anordnas beträffande varje allvarlig sjöolycka som berör det egna landets

fartyg, särskilt sådana som har medfört personskada eller förlust av

människoliv.

I mån av möjlighet skall ratificerande medlemsstat, enligt artikel 3,

informera sina medborgare om de problem som kan uppstå vid

anställning på fartyg som är registrerat i en stat som inte har ratificerat

konventionen. Denna skyldighet gäller till dess medlemsstaten har

övertygat sig om att sådana normer tillämpas som är likvärdiga med dem

som fastställs genom konventionen nr 147.

Om en ratificerande medlemsstat i samband med fartygs besök i någon

av dess hamnar mottar klagomål om eller får bevis för att fartyget inte

uppfyller normerna i konventionen nr 147 kan medlemmen rapportera

detta till flaggstatens regering, med kopia till Internationella arbetsbyråns

generaldirektör, samt vidta åtgärder för att rätta till varje förhållande

ombord som uppenbart innebär risk för säkerhet eller hälsa. När sådana

åtgärder vidtas skall medlemmen omedelbart underrätta flaggstatens

närmaste sjöfarts-, konsulära eller diplomatiska representant och om

möjligt låta sådan representant närvara. Fartyget får inte kvarhållas eller

fördröjas utan skäl (art. 4).

7.2 Protokollets huvudsakliga innehåll

1996 års protokoll till konventionen nr 147 innehåller en preambel, tolv

artiklar och en tilläggsbilaga (Supplementary Appendix).

I preambeln hänvisas till artiklarna 2 och 4 i konventionen nr 147 samt

erinras om artikel 1 i konventionen (nr 111) om diskriminering vid

anställning och yrkesutövning (ratificerad av Sverige, prop. 1959:23 och

1962:70). Dessa artiklars betydelse understryks genom att preambeln

innehåller direktcitat ur dem. Vidare hänvisar preambeln till FN:s

havsrättskonvention av år 1982, som trädde i kraft den 16 november

1994 (ratificerad av Sverige, prop. 1995/96:140).

Tilläggsbilagan kompletterar det Appendix som utgör bilaga till

konventionen nr 147.

Varje medlemsstat som ratificerar protokollet skall enligt dess artikel 1

utsträcka listan över konventioner i konventionsbilagan till att omfatta

konventionerna i del A i tilläggsbilagan och kan även utsträcka den till

att omfatta en eller flera av konventionerna i del B i tilläggsbilagan.

När en medlemsstat genom ratifikation av 1996 års protokoll förbinder

sig att ha en lagstiftning som är i huvudsak likvärdig med (substantially

equivalent to) konventioner som nämns i tilläggsbilagan, innebär det att

det substantiella innehållet i konventionen nr 147, artikel 2, preciseras

och utvidgas. Om man kallar konventionen nr 147 en paraplykonvention,

kan man säga att konventionerna i dess bilaga utgör paraplyets spröt och

att paraplyet genom tilläggsbilagan förses med ännu några spröt.

Tilläggsbilagan innehåller två delar, del A och del B. I del A uppräknas

två konventioner och i del B fyra konventioner.

Varje medlemsstat som ratificerar protokollet skall sålunda ha en

lagstiftning vars bestämmelser i huvudsak är likvärdiga med innehållet i

konventionerna i del A, dvs.

 konventionen (nr 133) om besättningsbostäder (tilläggsbestämmel-

ser) och

 konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på

fartyg.

Konventionen nr 133, antagen år 1970, ratificerades av Sverige år 1972

(prop. 1971:158). Den trädde i kraft först år1991.

Enligt artikel 1.2 skall en stat som har ratificerat protokollet inte vara

bunden att ha lagstiftning som i huvudsak är likvärdig med konventionen

nr 180 förrän den konventionen träder i kraft.

I fråga om de fyra konventionerna i del B finns som nämnts en

valfrihet, dvs. den ratificerande staten kan välja att ha lagstiftning som i

huvudsak är likvärdig med innehållet i ett valfritt antal (från noll till fyra)

av de uppräknade konventionerna, dvs.

 konventionen (nr 108) om nationella identitetshandlingar för sjömän,

 konventionen (nr 135) om arbetstagarnas representanter,

 konventionen (nr 164) om hälsoskydd och sjukvård för sjömän och

 konventionen (nr 166) om sjömäns hemresa (reviderad).

Konventionerna nr 108, 135 och 164 är redan i kraft för Sverige. De

ratificerades år 1970 (prop. 1959:78), år 1972 (prop. 1972:10) resp. år

1990 (prop. 1988/89:122). I den senare propositionen finns en

redogörelse även för konventionen nr 166.

Uppräkningen av konventioner i tilläggsbilagan får, med hänsyn till

den nyss redovisade artkel 4 i konventionen nr 147, till följd att

tillämpningen av likvärdighetskravet i förhållande till konventionerna i

del A förutsätts bli föremål inte bara för flaggstatskontroll utan också för

hamnstatskontroll. Detsamma kan gälla för de konventioner i del B

beträffande vilka respektive hamnstat har åtagit sig att ha lagstiftning

som i huvudsak är likvärdig. Hamnstatskontroller utgör dock inte en

skyldighet enligt konventionen nr 147, utan en möjlighet för en hamnstat

( may take measures enligt art. 4.1 konventionen). Sveriges

skyldigheter att företa hamnstatskontroller regleras däremot i

ovannämnda Paris Memorandum of Understanding on Port State Control

och i EG-direktivet 95/21/EG om tillämpning av internationella normer

för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och

arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar

och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll).

Direktivet 95/21/EG har senare ändrats genom Rådets direktiv 98/25/EG,

Kommissionens direktiv 98/42/EG och Kommissionens direktiv

99/97/EG. Genom ändringarna tar man hänsyn till ändringar som har trätt

i kraft dels i några av de konventioner, som räknas upp i

hamnstatskontrolldirektivets artikel 2, dels i Paris Memorandum of

Understanding on Port State Control. I artikel 2 räknas även ILO-

konventionen nr 147 upp. I 1998 och 1999 års ändringar i direktivet

95/21/EG har dock de ändringar i konventionen nr 147, som ILO antagit

genom 1996 års protokoll, ännu inte beaktats.

Protokollet kan ratificeras endast av länder som samtidigt eller tidigare

har ratificerat konventionen nr 147. Det träder i kraft tolv månader efter

den dag då det ratificerats av fem medlemsstater, av vilka tre vardera har

en handelsflotta med en bruttodräktighet av minst en miljon. Det framgår

av avsnitt 6.2 ovan att den svenska handelsflottans bruttodräktighet

överstiger två miljoner. Därefter träder protokollet i kraft för varje

medlemsstat, som ratificerar det, tolv månader efter den dag då

ratifikationen registrerats.

7.3 Godkännande av protokollet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner 1996 års protokoll till

konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg

ILO-kommittén: 1996 års protokoll till konventionen nr 147 har

remitterats till ILO-kommittén, som i sin tur inhämtat yttranden från

Sjöfartsverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetslivsinstitutet, Sveriges

Redareförening genom SAF, Sveriges Redareförening för mindre

passagerarfartyg, SEKO genom LO, TCO, SACO och Ledarna.

ILO-kommittén anser det önskvärt att Sverige så snart som möjligt kan

ratificera protokollet.

Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har framfört erinringar

mot en ratifikation.

Sveriges Redareförening motsätter sig inte att Sverige ratificerar

protokollet men menar att de i tilläggsbilagan nämnda konventionerna

skall antas endast i den omfattning detta kan ske utan att det menligt

inverkar på möjligheten att anställa tillfälligt ombordanställda i

svenskflaggade fartyg enligt den överenskommelse som träffats mellan

föreningen och de sjöfackliga organisationerna.

LO instämmer med SEKO, som understryker vikten av snabb

ratificering av protokollet, bl.a. för att kunna tillämpa hamnstatskontroll

på fartyg även från länder som inte ratificerat vare sig konventionen nr

147 eller konventionen nr 180.

Ledarna ser inga hinder mot att Sverige ratificerar protokollet.

Skälen för regeringens förslag: Genom protokollet utvidgas

tillämpningsområdet för konventionen nr 147 och stärks stödet för en

utvidgad hamnstatskontroll i viktiga avseenden.

Av de två obligatoriska konventionerna i tilläggsbilagans del A är

Sverige redan bundet att tillämpa konventionen nr 133 om

besättningsbostäder (tilläggsbestämmelser).

Om och när konventionen nr 180 träder i kraft leder detta till

förpliktelser enligt protokollet även enligt den konventionen. Ovan har

konstaterats att den nya lag om vilotid för sjömän, som trätt i kraft den 1

oktober 1998 har utformats med konventionen nr 180 som förebild. Det

har i det föregående (avsnitt 6.4) föreslagits att konventionen nr 180

ratificeras av Sverige.

Av de fyra konventionerna i tilläggsbilagans del B är Sverige bundet

att tillämpa konventionerna nr 108, 135 och 164. Huruvida Sverige har

lagstiftning som i huvudsak är likvärdig med konventionen nr 166 bör

ytterligare prövas.

Regeringen anser att det är önskvärt att Sverige ratificerar protokollet

för att därmed också bidra till dess snara ikraftträdande och det stärkta

stöd för en utvidgad hamnstatskontroll som detta medför. Till

ratifikationsinstrumentet bör fogas en förklaring att Sverige antar

konventionerna nr 108, 135 och 164 i tilläggsbilagans del B.

Convention (No. 178) concerning

the Inspection of Seafarers

Working and Living Conditions

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and

Noting the changes in the nature

of the shipping industry and, as a

consequence thereof, the changes

in seafarers working and living

conditions since the Labour

Inspection (Seamen)

Recommendation, 1926, was

adopted, and

Recalling the provisions of the

Labour Inspection Convention and

Recommendation, 1947, the

Labour Inspection (Mining and

Transport) Recommendation,

1947, and the Merchant Shipping

(Minimum Standards) Convention,

1976, and

Recalling the entry into force of

the United Nations Convention on

the Law of the Sea, 1982, on 16

November 1994, and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Labour Inspection (Seamen)

Recommendation, 1926, which is

the first item on the agenda of the

session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of an

international Convention for flag

State implementation only;

adopts, this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following Convention,

which may be cited as the Labour

Inspection (Seafarers) Convention,

1996:

PART I. SCOPE AND

DEFINITIONS

Article 1

1. Except as otherwise provided in

this Article, this Convention

applies to every seagoing ship,

whether publicly or privately

owned, which is registered in the

territory of a Member for which

the Convention is in force and is

engaged in the transport of cargo

or passengers for the purpose of

trade or is employed for any other

commercial purpose. For the

purpose of this Convention, a ship

that is on the register of two

Members is deemed to be

registered in the territory of the

Member whose flag it flies.

2. National laws or regulations

shall determine which ships are to

be regarded as seagoing ships for

the purpose of this Convention.

3. This Convention applies to

seagoing tugs.

4. This Convention does not

apply to vessels less than 500

gross tonnage and, when not

engaged in navigation, vessels

such as oil rigs and drilling

platforms. The decision as to

which vessels are covered by this

paragraph shall be taken by the

central coordinating authority in

consultation with the most

representative organizations of

shipowners and seafarers.

5. To the extent the central

coordinating authority deems it

practicable, after consulting the

representative organizations of

fishing vessel owners and

fishermen, the provisions of this

Convention shall apply to

commercial maritime fishing

vessels.

6. In the event of any doubt as to

whether or not any ships are to be

regarded as engaged in

commercial maritime operations

or commercial maritime fishing

for the purpose of this Convention,

the question shall be determined

by the central coordinating

authority after consulting the

organizations of shipowners,

seafarers and fishermen

concerned.

7. For the purpose of this

Convention:

(a) the term central

coordinating authority means

ministers, government

departments or other public

authorities having power to issue

and supervise the implementation

of regulations, orders or other

instructions having the force of

law in respect of inspection of

seafarers working and living

conditions in relation to any ship

registered in the territory of the

Member;

(b) the term inspector means

any civil servant or other public

official with responsibility for

inspecting any aspect of seafarers

working and living conditions, as

well as any other person holding

proper credentials performing an

inspection for an institution or

organization authorized by the

central coordinating authority in

accordance with Article 2,

paragraph 3;

(c) the term legal provisions

includes, in addition to laws and

regulations, arbitration awards and

collective agreements upon which

the force of law is conferred;

(d) the term seafarers means

persons who are employed in any

capacity on board a seagoing ship

to which the Convention applies.

In the event of any doubt as to

whether any categories of persons

are to be regarded as seafarers for

the purpose of this Convention, the

question shall be determined by

the central coordinating authority

after consulting the organizations

of shipowners and seafarers

concerned;

(e) the term seafarers working

and living conditions means the

conditions such as those relating to

the standards of maintenance and

cleanliness of shipboard living and

working areas, minimum age,

articles of agreement, food and

catering, crew accommodation,

recruitment, manning,

qualifications, hours of work,

medical examinations, prevention

of occupational accidents, medical

care, sickness and injury benefits,

social welfare and related matters,

repatriation, terms and conditions

of employment which are subject

to national laws and regulations,

and freedom of association as

defined in the Freedom of

Association and Protection of the

Right to Organise Convention,

1948, of the International Labour

Organization.

PART II. ORGANIZATION OF

INSPECTION

Article 2

1. Each Member for which the

Convention is in force shall

maintain a system of inspection of

seafarers working and living

conditions.

2. The central coordinating

authority shall coordinate

inspections wholly or partly

concerned with seafarers working

and living conditions and shall

establish principles to be observed.

3. The central coordinating

authority shall in all cases be

responsible for the inspection of

seafarers working and living

conditions. It may authorize public

institutions or other organizations

it recognizes as competent and

independent to carry out

inspections of seafarers working

and living conditions on its behalf.

It shall maintain and make

publicly available a list of such

institutions or organizations.

Article 3

1. Each Member shall ensure that

all ships registered in its territory

are inspected at intervals not

exceeding three years and, when

practicable, annually, to verify that

the seafarers working and living

conditions on board conform to

national laws and regulations.

2. If a Member receives a

complaint or obtains evidence that

a ship registered in its territory

does not conform to national laws

and regulations in respect of

seafarers working and living

conditions, the Member shall take

measures to inspect the ship as

soon as practicable.

3. In cases of substantial

changes in construction or

accommodation arrangements, the

ship shall be inspected within

three months of such changes.

Article 4

Each Member shall appoint

inspectors qualified for the

performance of their duties and

shall take the necessary steps to

satisfy itself that inspectors are

available in sufficient number to

meet the requirements of this

Convention.

Article 5

1. Inspectors shall have the status

and conditions of service to ensure

that they are independent of

changes of government and of

improper external influences.

2. Inspectors provided with

proper credentials shall be

empowered:

(a) to board a ship registered in

the territory of the Member and to

enter premises as necessary for

inspection;

(b) to carry out any examination,

test or inquiry which they may

consider necessary in order to

satisfy themselves that the legal

provisions are being strictly

observed;

(c) to require that deficiencies

are remedied; and

(d) where they have grounds to

believe that a deficiency

constitutes a significant danger to

seafarers health and safety, to

prohibit, subject to any right of

appeal to a judicial or

administrative authority, a ship

from leaving port until necessary

measures are taken, the ship not

being unreasonably detained or

delayed.

Article 6

1. When an inspection is

conducted or when measures are

taken under this Convention, all

reasonable efforts shall be made to

avoid a ship being unreasonably

detained or delayed.

2. If a ship is unreasonably

detained or delayed, the shipowner

or operator of the ship shall be

entitled to compensation for any

loss or damage suffered. In any

instance of alleged unreasonable

detention or delay, the burden of

proof shall lie with the shipowner

or operator of the ship.

PART III. PENALTIES

Article 7

1. Adequate penalties for

violations of the legal provisions

enforceable by inspectors and for

obstructing inspectors in the

performance of their duties shall

be provided for by national laws or

regulations and shall be effectively

enforced.

2. Inspectors shall have the

discretion to give warnings and

advice instead of instituting or

recommending proceedings.

PART IV. REPORTS

Article 8

1. The central coordinating

authority shall maintain records of

inspections of seafarers working

and living conditions.

2. It shall publish an annual

report on inspection activities,

including a list of institutions and

organizations authorized to carry

out inspections on its behalf. This

report shall be published within a

reasonable time after the end of

the year to which it relates and in

any case within six months.

Article 9

1. Inspectors shall submit a report

of each inspection to the central

coordinating authority. One copy

of the report in English or in the

working language of the ship shall

be furnished to the master of the

ship and another copy shall be

posted on the ship s notice board

for the information of the seafarers

or sent to their representatives.

2. In case of an inspection

pursuant to a major incident, the

report shall be submitted as soon

as practicable but not later than

one month following the

conclusion of the inspection.

PART V. FINAL PROVISIONS

Article 10

This Convention supersedes the

Labour Inspection (Seamen)

Recommendation, 1926.

Article 11

The formal ratifications of this

Convention shall be

communicated to the Director-

General of the International

Labour Office for registration.

Article 12

1. This Convention shall be

binding only upon those Members

of the International Labour

Organization whose ratifications

have been registered with the

Director-General of the

International Labour Office.

2. It shall come into force 12

months after the date on which the

ratifications of two Members have

been registered with the Director-

General.

3. Thereafter, this Convention

shall come into force for any

Member 12 months after the date

on which its ratification has been

registered.

Article 13

1. A Member which has ratified

this Convention may denounce it

after the expiration of ten years

from the date on which the

Convention first comes into force,

by an act communicated to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration. Such denunciation

shall not take effect until one year

after the date on which it is

registered.

2. Each Member which has

ratified this Convention and which

does not, within the year following

the expiration of the period of ten

years mentioned in the preceding

paragraph, exercise the right of

denunciation provided for in this

Article, will be bound for another

period of ten years and, thereafter,

may denounce this Convention at

the expiration of each period of ten

years under the terms provided for

in this Article.

Article 14

1. The Director-General of the

International Labour Office shall

notify all Members of the

International Labour Organization

of the registration of all

ratifications and denunciations

communicated by the Members of

the Organization.

2. When notifying the Members

of the Organization of the

registration of the second

ratification, the Director-General

shall draw the attention of the

Members of the Organization to

the date upon which the

Convention shall come into force.

Article 15

The Director-General of the

International Labour Office shall

communicate to the Secretary-

General of the United Nations, for

registration in accordance with

Article 102 of the Charter of the

United Nations, full particulars of

all ratifications and acts of

denunciation registered by the

Director-General in accordance

with the provisions of the

preceding Articles.

Article 16

At such times as it may consider

necessary, the Governing Body of

the International Labour Office

shall present to the General

Conference a report on the

working of this Convention and

shall examine the desirability of

placing on the agenda of the

Conference the question of its

revision in whole or in part.

Article 17

1. Should the Conference adopt a

new Convention revising this

Convention in whole or in part,

then, unless the new Convention

otherwise provides -

(a) the ratification by a Member

of the new revising Convention

shall ipso jure involve the

immediate denunciation of this

Convention, notwithstanding the

provisions of Article 13 above, if

and when the new revising

Convention shall have come into

force;

(b) as from the date when the

new revising Convention comes

into force, this Convention shall

cease to be open to ratification by

the Members.

2. This Convention shall in any

case remain in force in its actual

form and content for those

Members which have ratified it

but have not ratified the revising

Convention.

Article 18

The English and French versions

of the text of this Convention are

equally authoritative.

ILO:s konvention (nr 178) om

tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

beaktar sjöfartsnäringens

förändrade karaktär och därav

följande förändringar i sjöfolkets

arbets- och levnadsförhållanden

sedan 1926 års rekommendation

om tillsyn av sjöfolks

arbetsförhållanden antogs,

erinrar om bestämmelserna i

1947 års konvention och

rekommendation om

arbetsinspektion, 1947 års

rekommendation om

arbetsinspektion (gruvdrift och

transport) och 1976 års konvention

om miniminormer i handelsfartyg,

erinrar om att Förenta

nationernas havsrättskonvention

av år 1982 trädde i kraft den 16

november 1994,

har beslutat att anta vissa förslag

om revidering av 1926 års

rekommendation om sjöfolks

arbetsförhållanden, en fråga som

utgör den första punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en internationell

konvention för uteslutande

tillämpning av flaggstaten, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

konvention, som kan kallas 1996

års konvention om tillsyn av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden.

DEL I. TILLÄMPNINGS-

OMRÅDE OCH DEFINITIONER

Artikel 1

1. Om inte annat föreskrivs i

denna artikel skall denna

konvention tillämpas på varje

sjögående fartyg, vare sig det är i

offentlig eller privat ägo, som är

registrerat inom en medlemsstats

territorium för vilken

konventionen har trätt i kraft,

vilket i handelssyfte används för

transport av last eller passagerare

eller nyttjas för något annat

kommersiellt ändamål. I denna

konventions mening skall ett

fartyg som är registrerat i två

medlemsstater betraktas såsom

varande registrerat inom den

medlemsstats territorium vars

flagg det för.

2. Nationella lagar eller

bestämmelser skall vara

bestämmande för vilka fartyg som

skall betraktas som sjögående

fartyg i denna konventions

mening.

3. Denna konvention skall

tillämpas på sjögående

bogserbåtar.

4. Denna konvention skall inte

tillämpas på fartyg med en

bruttodräktighet under 500 och på

fartyg som oljeriggar och

borrplattformar när de inte

används för sjöfart. Den centrala

samordnande myndigheten skall i

samråd med de mest representativa

redar- och

sjöfolksorganisationerna avgöra

vilka fartyg som skall täckas av

denna punkt.

5. Så långt den centrala

samordnande myndigheten anser

det vara möjligt efter att ha samrått

med de representativa

organisationerna för

fiskefartygsägare och fiskare, skall

konventionens bestämmelser

tillämpas på fartyg för yrkesfiske

till havs.

6. Om det vid tillämpning av

denna konvention skulle råda

tvivel om huruvida fartyg skall

anses vara sysselsatta i

handelssjöfart eller yrkesfiske till

havs, skall frågan avgöras av den

centrala samordnande

myndigheten efter samråd med

vederbörande redar-, sjöfolks- och

yrkesfiskarorganisationer

7. I denna konvention avses med

a) central samordnande

myndighet de ministrar,

regeringsorgan eller andra

offentliga myndigheter som är

behöriga att utfärda tvingande

bestämmelser, beslut eller andra

instruktioner om tillsyn av

sjömäns arbets- och

levnadsföhållanden som gäller

fartyg registrerade inom

medlemsstatens territorium och

övervaka dessas tillämpning,

b) inspektör statstjänsteman

eller annan offentligt anställd

person med ansvar att utöva tillsyn

över någon aspekt av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden,

och annan person som innehar

vederbörlig legitimation för att

verkställa en inspektion på en

institutions eller organisations

vägnar som är auktoriserad av den

centrala samordnande

myndigheten i enlighet med artikel

2.3,

c) lagar och bestämmelser

förutom lagar och föreskrifter även

skiljedomar och kollektivavtal

som har vunnit rättslig verkan,

d) sjömän personer anställda i

någon befattning ombord på ett

sjögående fartyg för vilket denna

konvention gäller. Om det vid

tillämpning av denna konvention

skulle råda tvivel om huruvida

några personkategorier skall anses

vara sjömän, skall frågan avgöras

av den centrala samordnande

myndigheten efter samråd med

vederbörande redar- och

sjöfolksorganisationer,

e) sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden förhållanden

av det slag som avser underhålls-

och renlighetsstandarden i

bostads- och arbetsutrymmen

ombord, minimiålder,

anställningskontrakt, kosthåll och

utspisning, besättningens bostäder,

rekrytering, bemanning,

kvalifikationer, arbetstid,

läkarundersökning, förebyggande

av olycksfall i arbetet, sjukvård,

förmåner vid sjukdom och

olycksfall, välfärd och relaterade

förhållanden, hemsändning,

anställningsvillkor och

anställningsförhållanden som

regleras av nationella lagar och

föreskrifter samt föreningsrätt som

den definieras i 1948 års ILO-

konvention om föreningsfrihet och

skydd för organisationsrätten.

DEL II. ORGANISATION AV

TILLSYNEN

Artikel 2

1. Varje medlemsstat som är

bunden av denna konventionen

skall vara skyldig att upprätthålla

ett system för tillsyn av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden.

2. Den centrala samordnande

myndigheten skall samordna

inspektioner som helt eller delvis

avser sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden och skall

fastställa de principer som skall

iakttas.

3. Den centrala samordnande

myndigheten skall i samtliga fall

vara ansvarig för tillsynen av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden. Den har rätt

att auktorisera offentliga

institutioner eller andra

organisationer som den erkänner

som kompetenta och oberoende att

verkställa inspektioner av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden på

dess vägnar. Myndigheten skall

föra en förteckning över sådana

institutioner eller organisationer

och hålla den tillgänglig för

allmänheten.

Artikel 3

1. Varje medlemsstat skall tillse att

alla fartyg som är registrerade

inom dess territorium inspekteras

med tidsmellanrum som inte

överstiger tre år och när så är

möjligt ett år för att kontrollera att

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden ombord följer

nationella lagar och föreskrifter.

2. Om en medlemsstat mottar

klagomål om eller får bevis för att

ett fartyg som är registrerat inom

dess territorium inte uppfyller

nationella lagar och föreskrifter

om sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden skall den

vidta åtgärder för att så snart det är

möjligt inspektera fartyget.

3. Om ett fartygs konstruktion

eller bostadsarrangemang har

genomgått väsentliga ändringar

skall fartyget inspekteras inom tre

månader efter ändringarnas

genomförande.

Artikel 4

Varje medlemsstat skall utse

inspektörer som är kvalificerade

att utföra sina uppgifter och vidta

nödvändiga åtgärder för att tillse

att ett tillräckligt antal inspektörer

är tillgängliga för att uppfylla

kraven i denna konvention.

Artikel 5

l. Inspektörerna skall åtnjuta sådan

status och sådana

anställningsförhållanden att deras

oberoende av regeringsskiften och

obehörig påverkan utifrån är

tryggat.

2. Inspektörer försedda med

vederbörlig legitimation skall ha

följande befogenheter:

a) att komma ombord på fartyg

registrerade inom medlemsstatens

territorium och få tillträde till

lokaler i den utsträckning som

behövs för tillsynen,

b) att utföra de undersökningar,

prover och förhör som de anser

nödvändiga för att förvissa sig om

att lagar och bestämmelser strikt

efterlevs,

c) att fordra att brister avhjälps,

och

d) i de fall de har skäl att tro att

en brist utgör en betydande fara

för sjömäns hälsa och säkerhet, att

med förbehåll för varje rätt till

överklagande till en dömande eller

förvaltande myndighet förbjuda ett

fartyg att löpa ut till dess att de

nödvändiga åtgärderna har

vidtagits, varvid fartyget inte utan

skäl får kvarhållas eller fördröjas.

Artikel 6

1. När en inspektion utförs eller

åtgärder vidtas enligt

bestämmelserna i denna

konvention skall alla rimliga

ansträngningar göras för att

undvika att fartyget utan skäl

kvarhålls eller fördröjs.

2. Om ett fartyg utan skäl

kvarhålls eller fördröjs skall

redaren eller den som driver

fartyget ha rätt till ersättning för

varje liden förlust eller skada. Vid

varje fall av påstått omotiverat

kvarhållande eller fördröjning

skall bevisbördan ligga på redaren

eller den som driver fartyget.

DEL III. PÅFÖLJDER

Artikel 7

1. Lämpliga påföljder för

överträdelse av de lagar och

bestämmelser vilkas tillämpning

inspektörerna har att övervaka och

för åtgärder för att hindra

inspektörer i deras tjänsteutövning

skall införas i nationella lagar eller

föreskrifter och tillämpas effektivt.

2. Inspektörerna skall ha

möjlighet att utfärda varningar och

ge råd i stället för att inleda eller

rekommendera rättsliga åtgärder.

DEL IV. RAPPORTERING

Artikel 8

1. Den centrala samordnande

myndigheten skall föra

förteckningar över inspektioner av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden.

2. Den centrala samordnande

myndigheten skall publicera en

årlig rapport över

inspektionsverksamheten med en

förteckning över institutioner och

organisationer som är

auktoriserade att verkställa

inspektioner på dess vägnar.

Rapporten skall publiceras inom

rimlig tid efter utgången av det år

den hänför sig till och i vart fall

inom sex månader därefter.

Artikel 9

l. Inspektörerna skall avge rapport

om varje verkställd inspektion till

den centrala samordnande

myndigheten. Ett exemplar av

rapporten på engelska språket eller

på fartygets arbetsspråk skall

överlämnas till fartygets

befälhavare och ytterligare ett

exemplar skall anslås på fartygets

anslagstavla för sjömännens

information eller tillställas deras

representanter.

2. Vid inspektion med anledning

av en större händelse skall

rapporten avges så snart det är

möjligt och inte senare än en

månad efter avslutandet av

inspektionen.

DEL V. SLUTBESTÄMMEL-

SER

Artikel 10

Denna konvention ersätter 1926

års rekommendation om tillsyn av

sjöfolks arbetsförhållanden.

Artikel 11

Ratifikationsdokument avseende

denna konvention skall sändas till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Artikel 12

1. Denna konvention skall vara

bindande endast för de

medlemmar av Internationella

arbetsorganisationen vilkas

ratifikationer har registrerats hos

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör.

2. Den träder i kraft tolv

månader efter den dag då

ratifikationer från två

medlemsstater har registrerats hos

generaldirektören.

3. Därefter träder konventionen i

kraft för varje annan medlemsstat

tolv månader efter den dag då dess

ratifikation har registrerats.

Artikel 13

1. En medlemsstat som har

ratificerat denna konvention kan

säga upp den, sedan tio år har

förflutit från den dag då

konventionen först träder i kraft,

genom en skrivelse som sänds till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering. En

sådan uppsägning får inte verkan

förrän ett år efter den dag då den

har registrerats.

2. Varje medlemsstat som har

ratificerat denna konvention och

som inte, inom det år som följer på

utgången av den i föregående

punkt nämnda tioårsperioden, gör

bruk av sin uppsägningsrätt enligt

denna artikel, kommer att vara

bunden för en ny tioårsperiod och

kan därefter säga upp

konventionen vid utgången av

varje tioårsperiod på de villkor

som föreskrivs i denna artikel.

Artikel l4

1. Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall underrätta

samtliga medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen om

registreringen av alla ratifikationer

och uppsägningar som har tagits

emot från organisationens

medlemmar.

2. När generaldirektören

underrättar organisationens

medlemmar om registreringen av

den andra ratifikationen i

ordningen, skall han fästa

medlemsstaternas uppmärksamhet

på den dag då konventionen

kommer att träda i kraft.

Artikel 15

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall, för

registrering enligt artikel 102 i

Förenta nationernas stadga, lämna

Förenta nationernas

generalsekreterare fullständiga

upplysningar om samtliga

ratifikationer och uppsägningar

som har registrerats hos

generaldirektören enligt

bestämmelserna i föregående

artiklar.

Artikel 16

När Internationella arbetsbyråns

styrelse finner det nödvändigt,

skall den lämna Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens en redogörelse för

denna konventions tillämpning och

överväga om det finns anledning

att föra upp frågan om revidering

av konventionen, helt eller delvis,

på konferensens dagordning.

Artikel 17

1. Om konferensen antar en ny

konvention, varigenom denna

konvention helt eller delvis

revideras och den nya

konventionen inte föreskriver

annat, skall

a) en medlemsstats ratifikation

av den nya reviderade

konventionen anses i sig innebära

omedelbar uppsägning av denna

konvention, utan hinder av

bestämmelserna i artikel 13 ovan,

om och när den nya konventionen

har trätt i kraft,

b) från den dag då den nya

reviderade konventionen träder i

kraft, denna konvention upphöra

att vara öppen för ratifikation av

medlemsstaterna.

2. Denna konvention skall likväl

förbli gällande till form och

innehåll för de medlemsstater som

har ratificerat den men inte har

ratificerat den nya reviderade

konventionen.

Artikel 18

De engelska och franska

versionerna av denna

konventionstext har lika giltighet.

Recommendation (No. 185)

concerning the Inspection of

Seafarers Working and Living

Conditions

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Labour Inspection (Seamen)

Recommendation, 1926, which is

the first item on the agenda of the

session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of a

Recommendation supplementing

the Labour Inspection (Seafarers)

Convention, 1996;

adopts, this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following

Recommendation, which may be

cited as the Labour Inspection

(Seafarers) Recommendation,

1996:

I. COOPERATION AND

COORDINATION

1. The central coordinating

authority should make appropriate

arrangements to promote effective

cooperation between public

institutions and other

organizations concerned with

seafarers working and living

conditions.

2. To ensure cooperation

between inspectors, shipowners,

seafarers and their respective

organizations, and in order to

maintain or improve seafarers''''

working and living conditions, the

central coordinating authority

should consult the representatives

of such organizations at regular

intervals as to the best means of

attaining these ends. The manner

of such consultation should be

determined by the central

coordinating authority after

consulting with shipowners'''' and

seafarers'''' organizations.

II. ORGANIZATION OF

INSPECTION

3. The central coordinating

authority and any other service or

authority wholly or partly

concerned with the inspection of

seafarers'''' working and living

conditions should have the

resources necessary to fulfil their

functions.

4. The number of inspectors

should be sufficient to secure the

efficient discharge of their duties

and should be determined with due

regard to:

(a) the importance of the duties

which the inspectors have to

perform, in particular the number,

nature and size of ships liable to

inspection and the number and

complexity of the legal provisions

to be enforced;

(b) the material means placed at

the disposal of the inspectors; and

(c) the practical conditions

under which inspections must be

carried out in order to be effective.

5. The system of inspection of

seafarers'''' working and living

conditions should permit

inspectors:

(a) to alert the central

coordinating authority to any

deficiency or abuse not

specifically covered by existing

legal provisions and submit

proposals to it for the

improvement of laws and

regulations; and

(b) to board ships and enter

relevant premises freely and

without previous notice at any

hour of the day or night.

6. The central coordinating

authority should:

(a) establish simple procedures

to enable it to receive information

in confidence concerning possible

infringements of legal provisions

presented by seafarers directly or

through representatives, and

enable inspectors to investigate

such matters promptly;

(b) enable masters, crew

members or representatives of the

seafarers to call for an inspection

when they consider it necessary;

and

(c) supply technical information

and advice to shipowners and

seafarers and organizations

concerned as to the most effective

means of complying with the legal

provisions and improving

seafarers'''' working and living

conditions.

III. STATUS, DUTIES AND

POWERS OF INSPECTORS

7. (1) Subject to any conditions for

recruitment to the public service

which may be prescribed by

national laws or regulations,

inspectors should have

qualifications and adequate

training to perform their duties and

where possible should have a

maritime education or experience

as a seafarer. They should have

adequate knowledge of seafarers''''

working and living conditions and

of the English language.

(2) The means for ascertaining

such qualifications should be

determined by the central

coordinating authority.

8. Measures should be taken to

provide inspectors with

appropriate further training during

their employment.

9. Each Member should take the

necessary measures so that duly

qualified technical experts and

specialists may be called upon, as

needed, to assist in the work of

inspectors.

10. Inspectors should not be

entrusted with duties which might,

because of their number or nature,

interfere with effective inspection

or prejudice in any way their

authority or impartiality in their

relations with shipowners,

seafarers or other interested

parties.

11. All inspectors should be

provided with conveniently

situated premises, equipment and

means of transport adequate for

the efficient performance of their

duties.

12. (1) Inspectors provided with

proper credentials should be

empowered:

(a) to question the master,

seafarer or any other person,

including the shipowner or the

shipowner''''s representative, on any

matter concerning the application

of the legal provisions in the

presence of a witness that the

person may have requested;

(b) to require the production of

any books, log books, registers,

certificates or other documents or

information directly related to

matters subject to inspection, in

order to check conformity with the

legal provisions;

(c) to enforce the posting of

notices required by the legal

provisions; and

(d) to take or remove, for the

purposes of analysis, samples of

products, cargo, drinking-water,

provisions and materials and

substances used or handled.

(2) The shipowner or the

shipowner''''s representative, and

where appropriate the seafarer,

should be notified of any sample

being taken or removed in

accordance with subparagraph

(1)(d) or should be present at the

time a sample is taken or removed.

The quantity of such a sample

should be properly recorded by the

inspector.

13. When commencing a ship

inspection, inspectors should

provide notification of their

presence to the master or person in

charge and, where appropriate, to

the seafarers or their

representatives.

14. The central coordinating

authority should be notified of any

occupational injuries or diseases

affecting seafarers in such cases

and in such manner as may be

prescribed by national laws or

regulations.

15. Inspectors should:

(a) be prohibited from having

any direct or indirect interest in

any operation which they are

called upon to inspect;

(b) subject to appropriate

penalties or disciplinary measures,

not reveal, even after leaving

service, any commercial secrets or

confidential working processes or

information of a personal nature

which may come to their know-

ledge in the course of their duties;

(c) treat as confidential the

source of any complaint alleging a

danger or deficiency in relation to

seafarers'''' working and living

conditions or an infringement of

legal provisions and give no

intimation to the shipowner, the

shipowner''''s representative or the

operator of the ship that an

inspection was made as a

consequence of such a complaint;

and

(d) have discretion, following an

inspection, to bring immediately to

the attention of the shipowner, the

operator of the ship or the master

deficiencies which may affect the

health and safety of those on board

ship.

IV. REPORTS

16. The annual report published by

the central coordinating authority

in accordance with Article 8,

paragraph 2, of the Convention

should also contain:

(a) a list of laws and regulations

in force relevant to seafarers''''

working and living conditions and

any amendments which have come

into operation during the year;

(b) details of the organization of

the system of inspection referred

to in Article 2 of the Convention;

(c) statistics of ships or other

premises liable to inspection and

of ships and other premises

actually inspected;

(d) statistics of seafarers subject

to the laws and regulations

referred to in subparagraph (a) of

this paragraph;

(e) statistics and information on

infringements of legislation,

penalties imposed and cases of

detention of ships; and

(f) statistics of occupational

injuries and diseases affecting

seafarers.

17. The reports referred to in

Article 9 of the Convention should

be drawn up in such manner and

should deal with such subject

matter as may be prescribed by the

central coordinating authority.

ILO:s rekommendation (nr 185)

om tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

har beslutat att anta vissa förslag

om revidering av 1926 års

rekommendation om sjöfolks

arbetsförhållanden, en fråga som

utgör den första punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en

rekommendation som kompletterar

1996 års konvention om tillsyn av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

rekommendation, som kan kallas

1996 års rekommendation om

tillsyn av sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden.

I. SAMARBETE OCH SAM-

ORDNING

1. Den centrala samordnande

myndigheten bör vidta lämpliga

åtgärder för att främja ett effektivt

samarbete mellan offentliga

institutioner och andra

organisationer som arbetar med

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden.

2. För att säkerställa samarbetet

mellan inspektörer, redare, sjömän

och deras respektive

organisationer och för att bibehålla

eller förbättra sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden bör den

centrala samordnande

myndigheten med jämna

mellanrum samråda med

företrädarna för dessa

organisationer om det bästa sättet

att uppnå dessa syften. Formen för

samrådet bör bestämmas av den

centrala samordnande

myndigheten efter samråd med

redar- och

sjöfolksorganisationerna.

II. ORGANISATION AV

TILLSYNEN

3. Den centrala samordnande

myndigheten och varje annat

organ eller myndighet som helt

eller delvis ägnar sig åt tillsyn av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden bör ha

nödvändiga resurser för att

fullgöra sina åligganden.

4. Antalet inspektörer bör vara

tillräckligt för att trygga att deras

åligganden fullgörs effektivt och

bör fastställas med vederbörlig

hänsyn till det följande:

a) betydelsen av de uppgifter

som åligger inspektörerna, särskilt

antalet fartyg som skall

inspekteras och dessas art och

storlek samt antalet lagar och

bestämmelser som skall tillämpas

och dessas komplexitet,

b) de materiella resurser som

ställs till inspektörernas

förfogande, och

c) de praktiska förhållanden

under vilka inspektionerna måste

utföras för att vara verkningsfulla.

5. Systemet för tillsyn av

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden bör tillåta

inspektörerna

a) att för den centrala

samordnande myndigheten påpeka

varje brist eller missförhållande

som inte särskilt täcks av gällande

lagar och bestämmelser och lämna

den förslag till förbättring av lagar

och föreskrifter och

b) att komma ombord på fartyg

och få fritt tillträde till de berörda

lokalerna utan förvarning när som

helst på dygnet.

6. Den centrala samordnande

myndigheten bör

a) upprätta enkla förfaranden för

att göra det möjligt för den att få

förtrolig information om

eventuella överträdelser av lagar

och bestämmelser vilken

framläggs av sjömän direkt eller

via representanter, och möjliggöra

för inspektörerna att utan dröjsmål

kunna undersöka förhållandena,

b) möjliggöra för befälhavaren,

besättningsmedlemmar eller

sjömännens representanter att

begära inspektion när de anser det

vara nödvändigt, och

c) ge redare, sjömän och berörda

organisationer teknisk information

och råd om bästa sättet att följa

lagar och bestämmelser och

förbättra sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden

III. INSPEKTÖRERNAS

STATUS, UPPGIFTER OCH

BEFOGENHETER

7. 1) Med förbehåll för de villkor

för antagning i offentlig tjänst som

kan finnas i nationella lagar och

föreskrifter bör inspektörerna ha

kvalifikationer och lämplig

utbildning för att utföra sina

uppgifter och, i möjlig

utsträckning, sjömansutbildning

eller erfarenhet som sjömän. De

bör ha tillräcklig kännedom om

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden samt

kunskaper i engelska språket.

2) Hur dessa kvalifikationer

skall konstateras bör bestämmas

av den centrala samordnande

myndigheten.

8. Åtgärder bör vidtas för att ge

inspektörerna lämplig

vidareutbildning i tjänsten.

9. Varje medlemsstat bör vidta

erforderliga åtgärder för att

vederbörligen kvalificerade

tekniska sakkunniga och

specialister vid behov skall kunna

inkallas för att assistera

inspektörerna i deras arbete.

10. Inspektörerna bör inte

anförtros uppgifter som genom sitt

antal eller sin art skulle kunna

inverka menligt på inspektionens

effektivitet eller på något vis skada

deras auktoritet eller opartiskhet

gentemot redare, sjömän eller

andra berörda parter.

11. Alla inspektörer bör ha

tillgång till lämpligt belägna

lokaler, utrustning och

transportmedel som är tillräckliga

för att de skall kunna effektivt

utföra sina uppgifter.

12. 1) Inspektörer försedda med

vederbörlig legitimation bör ha

befogenhet

a) att förhöra befälhavaren, en

sjöman eller varje annan person,

däribland redaren eller hans

representant, om varje fråga som

rör tillämpningen av lagar och

bestämmelser, i närvaro av ett

vittne som personen i fråga kan ha

anhållit om,

b) att kräva att alla

skeppsböcker, loggböcker,

register, certifikat och andra

handlingar och annan information

som direkt rör förhållanden som är

underställda krav på inspektion

uppvisas, för att kontrollera om de

överensstämmer med lagar och

bestämmelser,

c) att tillse att information anslås

i enlighet med lagar och

bestämmelser, och

d) att insamla och för analys

tillvarata stickprov av produkter,

last, dricksvatten, proviant samt

ämnen och substanser som

används eller hanteras.

2) Redaren eller dennes

representant och i tillämpliga fall

sjömannen bör meddelas om varje

stickprov som insamlas eller

tillvaratas i enlighet med punkt 1)

d eller vara närvarande när detta

görs. Ett sådant stickprovs storlek

bör på vederbörligt sätt antecknas

av inspektören.

13. När inspektörerna inleder en

inspektion av ett fartyg bör de

meddela befälhavaren eller den

ansvariga personen och i

tillämpliga fall sjömännen eller

deras representanter om sin

närvaro.

14. Den centrala samordnande

myndigheten bör underrättas om

alla olycksfall i arbetet och

yrkessjukdomar som berör

sjömännen i de fall och på det sätt

som stadgas i nationella lagar eller

föreskrifter.

15. Inspektörer bör

a) vara förbjudna att ha något

som helst direkt eller indirekt

intresse i någon verksamhet som

de har anmodats att inspektera,

b) vara skyldiga att inte ens efter

avslutad tjänst avslöja någon

affärshemlighet, konfidentiell

arbetsprocess eller upplysning av

personlig art som de kan komma

att få reda på i sin tjänsteutövning,

varvid de skall kunna göras till

föremål för vederbörliga påföljder

eller disciplinära åtgärder,

c) som förtrolig behandla källan

till varje klagomål om att fara eller

brist skulle föreligga i fråga om

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden eller att

överträdelse skulle ha skett av

lagar och bestämmelser och

avhålla sig från att antyda för

redaren, redarens representant eller

den som driver fartyget att en

inspektion har verkställts till följd

av ett sådant klagomål, och

d) efter eget gottfinnande när en

inspektion har verkställts ha rätt

att omedelbart göra redaren, den

som driver fartyget eller

befälhavaren uppmärksam på

brister som kan inverka på de

ombordvarandes hälsa eller

säkerhet.

IV. RAPPORTERING

16. Den årsrapport som publiceras

av den centrala samordnande

myndigheten enligt artikel 8.2 i

konventionen bör även innehålla

följande:

a) en förteckning över gällande

lagar och föreskrifter som rör

sjömäns arbets- och

levnadsförhållanden och alla

ändringar som har trätt i kraft

under året,

b) detaljerade uppgifter om

uppläggningen av det

tillsynssystem som avses i artikel

2 i konventionen,

c) statistik över fartyg och andra

lokaler som är underkastade kravet

på inspektion och över fartyg och

andra lokaler som faktiskt har

inspekterats,

d) statistik över sjömän som är

underkastade de lagar och

föreskrifter som avses i stycke a) i

denna punkt,

e) statistik och information om

överträdelser av lagar och

bestämmelser, ådömda påföljder

och fall av kvarhållande av fartyg,

och

f) statistik över olycksfall i

arbetet och yrkessjukdomar som

har drabbat sjömän.

17. De rapporter som avses i

artikel 9 i konventionen bör i fråga

om uppställning och behandlade

ämnen följa den centrala

samordnande myndighetens

eventuella föreskrifter.

Convention (No. 179) concerning

the Recruitment and Placement of

Seafarers

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office,

and having met in its Eighty-

Fourth Session on 8 October 1996,

and

Noting the provisions of the

Seamen''''s Articles of Agreement

Convention, 1926, the Freedom of

Association and Protection of the

Right to Organise Convention,

1948, the Employment Service

Convention and Recommendation,

1948, the Right to Organise and

Collective Bargaining Convention,

1949, the Seafarers'''' Engagement

(Foreign Vessels)

Recommendation, 1958, the

Discrimination (Employment and

Occupation) Convention, 1958, the

Employment of Seafarers

(Technical Developments)

Recommendation, 1970, the

Minimum Age Convention, 1973,

the Continuity of Employment

(Seafarers) Convention and

Recommendation, 1976, the

Merchant Shipping (Minimum

Standards) Convention, 1976, the

Repatriation of Seafarers

Convention (Revised), 1987, and

the Labour Inspection (Seafarers)

Convention, 1996, and

Recalling the entry into force of

the United Nations Convention on

the Law of the Sea, 1982, on 16

November 1994, and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Placing of Seamen Convention,

1920, which is the third item on

the agenda of the session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of an

international Convention;

adopts, this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following Convention,

which may be cited as the

Recruitment and Placement of

Seafarers Convention, 1996:

Article 1

1. For the purpose of this

Convention:

(a) the term competent

authority means the minister,

designated official, government

department or other authority

having power to issue regulations,

orders or other instructions having

the force of law in respect of the

recruitment and placement of

seafarers;

(b) the term recruitment and

placement service means any

person, company, institution,

agency or other organization, in

the public or the private sector,

which is engaged in recruiting

seafarers on behalf of employers

or placing seafarers with

employers;

(c) the term shipowner means

the owner of the ship or any other

organization or person, such as the

manager, agent or bareboat

charterer, who has assumed the

responsibility for operation of the

ship from the shipowner and who

on assuming such responsibilities

has agreed to take over all the

attendant duties and

responsibilities;

(d) the term seafarer means

any person who fulfils the

conditions to be employed or

engaged in any capacity on board

a seagoing ship other than a

government ship used for military

or non-commercial purposes.

2. To the extent it deems

practicable, after consultation with

the representative organizations of

fishing-vessel owners and

fishermen or those of owners of

maritime mobile offshore units

and seafarers serving on such

units, as the case may be, the

competent authority may apply the

provisions of the Convention to

fishermen or to seafarers serving

on maritime mobile offshore units.

Article 2

1. Nothing in the provisions of this

Convention shall be deemed to:

(a) prevent a Member from

maintaining a free public

recruitment and placement service

for seafarers in the framework of a

policy to meet the needs of

seafarers and shipowners, whether

it forms part of or is coordinated

with a public employment service

for all workers and employers;

(b) impose on a Member the

obligation to establish a system for

the operation of private

recruitment and placement

services.

2. Where private recruitment

and placement services have been

or are to be established, they shall

be operated within the territory of

a Member only in conformity with

a system of licensing or

certification or other form of

regulation. This system shall be

established, maintained, modified

or changed only after consultation

with representative organizations

of shipowners and seafarers.

Undue proliferation of such

private recruitment and placement

services shall not be encouraged.

3. Nothing in this Convention

shall affect the right of a Member

to apply its laws and regulations to

ships flying its flag in relation to

the recruitment and placement of

seafarers.

Article 3

Nothing in this Convention shall

in any manner prejudice the ability

of a seafarer to exercise basic

human rights, including trade

union rights.

Article 4

1. A Member shall, by means of

national laws or applicable

regulations:

(a) ensure that no fees or other

charges for recruitment or for

providing employment to seafarers

are borne directly or indirectly, in

whole or in part, by the seafarer;

for this purpose, costs of the

national statutory medical

examination, certificates, a

personal travel document and the

national seafarer''''s book shall not

be deemed to be fees or other

charges for recruitment ;

(b) determine whether and under

which conditions recruitment and

placement services may place or

recruit seafarers abroad;

(c) specify, with due regard to

the right to privacy and the need to

protect confidentiality, the

conditions under which seafarers''''

personal data may be processed by

recruitment and placement

services including the collection,

storage, combination and

communication of such data to

third parties;

(d) determine the conditions

under which the licence, certificate

or similar authorization of a

recruitment and placement service

may be suspended or withdrawn in

case of violation of relevant laws

and regulations; and

(e) specify, where a regulatory

system other than a system of

licensing or certification exists, the

conditions under which

recruitment and placement

services can operate, as well as

sanctions applicable in case of

violation of these conditions.

2. A Member shall ensure that

the competent authority:

(a) closely supervise all

recruitment and placement

services;

(b) grant or renew the licence,

certificate, or similar authorization

only after having verified that the

recruitment and placement service

concerned meets the requirements

of national laws and regulations;

(c) require that the management

and staff of recruitment and

placement services for seafarers

should be adequately trained

persons having relevant

knowledge of the maritime

industry;

(d) prohibit recruitment and

placement services from using

means, mechanisms or lists

intended to prevent or deter

seafarers from gaining

employment;

(e) require that recruitment and

placement services adopt measures

to ensure, as far as practicable, that

the employer has the means to

protect seafarers from being

stranded in a foreign port; and

(f) ensure that a system of

protection, by way of insurance or

an equivalent appropriate measure,

is established to compensate

seafarers for monetary loss that

they may incur as a result of the

failure of a recruitment and

placement service to meet its

obligations to them.

Article 5

1. All recruitment and placement

services shall maintain a register

of all seafarers recruited or placed

through them, to be available for

inspection by the competent

authority.

2. All recruitment and

placement services shall ensure

that:

(a) any seafarer recruited or

placed by them is qualified and

holds the documents necessary for

the job concerned;

(b) contracts of employment and

articles of agreement are in

accordance with applicable laws,

regulations and collective

agreements;

(c) seafarers are informed of

their rights and duties under their

contracts of employment and the

articles of agreement prior to or in

the process of engagement; and

(d) proper arrangements are

made for seafarers to examine

their contracts of employment and

the articles of agreement before

and after they are signed and for

them to receive a copy of the

contract of employment.

3. Nothing in paragraph 2 above

shall be understood as diminishing

the obligations and responsibilities

of the shipowner or the master.

Article 6

1. The competent authority shall

ensure that adequate machinery

and procedures exist for the

investigation, if necessary, of

complaints concerning the

activities of recruitment and

placement services, involving, as

appropriate, representatives of

shipowners and seafarers.

2. All recruitment and

placement services shall examine

and respond to any complaint

concerning their activities and

shall advise the competent

authority of any unresolved

complaint.

3. Where complaints concerning

working or living conditions on

board ships are brought to the

attention of the recruitment and

placement services, they shall

forward such complaints to the

appropriate authority.

4. Nothing in this Convention

shall prevent the seafarer from

bringing any complaint directly to

the appropriate authority.

Article 7

This Convention revises the

Placing of Seamen Convention,

1920.

Article 8

The formal ratifications of this

Convention shall be

communicated to the Director-

General of the International

Labour Office for registration.

Article 9

1. This Convention shall be

binding only upon those Members

of the International Labour

Organization whose ratifications

have been registered with the

Director-General.

2. It shall come into force

twelve months after the date on

which the ratifications of two

Members have been registered

with the Director-General.

3. Thereafter, this Convention

shall come into force for any

Member twelve months after the

date on which its ratification has

been registered.

4. The ratification by a Member

of this Convention shall, as from

the date it has come into force,

constitute an act of immediate

denunciation of the Placing of

Seamen Convention, 1920.

Article 10

1. A Member which has ratified

this Convention may denounce it

after the expiration of ten years

from the date on which the

Convention first comes into force,

by an act communicated to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration. Such denunciation

shall not take effect until one year

after the date on which it is

registered.

2. Each Member which has

ratified this Convention and which

does not, within the year following

the expiration of the period of ten

years mentioned in the preceding

paragraph, exercise the right of

denunciation provided for in this

Article, will be bound for another

period of ten years and, thereafter,

may denounce this Convention at

the expiration of each period of ten

years under the terms provided for

in this Article.

Article 11

1. The Director-General of the

International Labour Office shall

notify all Members of the

International Labour Organization

of the registration of all

ratifications and denunciations

communicated by the Members of

the Organization.

2. When notifying the Members

of the Organization of the

registration of the second

ratification, the Director-General

shall draw the attention of the

Members of the Organization to

the date upon which the

Convention shall come into force.

Article 12

The Director-General of the

International Labour Office shall

communicate to the Secretary-

General of the United Nations, for

registration in accordance with

Article 102 of the Charter of the

United Nations, full particulars of

all ratifications and acts of

denunciation registered by the

Director-General in accordance

with the provisions of the

preceding Articles.

Article 13

At such times as it may consider

necessary, the Governing Body of

the International Labour Office

shall present to the General

Conference a report on the

working of this Convention and

shall examine the desirability of

placing on the agenda of the

Conference the question of its

revision in whole or in part.

Article 14

1. Should the Conference adopt a

new Convention revising this

Convention in whole or in part,

then, unless the new Convention

otherwise provides -

(a) the ratification by a Member

of the new revising Convention

shall ipso jure involve the

immediate denunciation of this

Convention, notwithstanding the

provisions of Article 10 above, if

and when the new revising

Convention shall have come into

force;

(b) as from the date when the

new revising Convention comes

into force, this Convention shall

cease to be open to ratification by

the Members.

2. This Convention shall in any

case remain in force in its actual

form and content for those

Members which have ratified it

but have not ratified the revising

Convention.

Article 15

The English and French versions

of the text of this Convention are

equally authoritative.

ILO:s konvention (nr 179) om

rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

noterar bestämmelserna i 1926

års konvention om sjömäns

anställningsavtal, 1948 års

konvention om föreningsfrihet och

skydd för organisationsrätten,

1948 års konvention och

rekommendation om den

offentliga arbetsförmedlingen,

1949 års konvention om

organisationsrätten och den

kollektiva förhandlingsrätten,

1958 års rekommendation om

sjömäns anställning på utländska

fartyg, 1958 års konvention om

diskriminering (anställning och

yrkesutövning), 1970 års

rekommendation om

sysselsättning för sjöfolk (teknisk

utveckling), 1973 års konvention

om minimiålder för tillträde till

arbete, 1976 års konvention och

rekommendation om kontinuitet i

sysselsättningen (sjöfolk), 1976

års konvention om miniminormer i

handelsfartyg, 1987 års

konvention om sjömäns hemresa

(reviderad) och 1996 års

konvention om tillsyn av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden,

erinrar om att Förenta

nationernas havsrättskonvention

av år 1982 trädde i kraft den 16

november 1994,

har beslutat att anta vissa förslag

angående revidering av 1920 års

konvention om arbetsförmedling

för sjömän, en fråga som utgör den

tredje punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en internationell

konvention, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

konvention, som kan kallas 1996

års konvention om rekrytering av

och arbetsförmedling för sjömän.

Artikel 1

1. I denna konvention avses med

a) behörig myndighet den

minister, den utsedde tjänsteman,

det regeringsorgan eller annan

offentlig myndighet, som är

behörig att utfärda tvingande

bestämmelser, beslut eller andra

instruktioner om rekrytering av

och arbetsförmedling för sjömän,

b) rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor varje

person, bolag, institution, agentur

eller annan organisation, inom den

allmänna eller den privata sektorn,

som ägnar sig åt att rekrytera

sjömän på uppdrag av arbetsgivare

eller att förmedla arbete åt sjömän

hos arbetsgivare,

c) redare fartygets ägare eller

någon annan organisation eller

person, såsom en manager, agent

eller den som hyr fartyget utan

besättning, som har övertagit

ansvaret för driften av fartyget

från fartygsägaren och som därvid

har gått med på att överta alla de

skyldigheter och allt det ansvar,

som sammanhänger därmed,

d) sjöman varje person som

uppfyller villkoren för att anställas

eller anlitas i någon befattning

ombord på ett sjö-gående fartyg,

dock inte statsfartyg som används

för militära eller icke-kommer-

siella ändamål.

2. I den utsträckning den anser

det vara genomförbart får den

behöriga myndigheten, efter

samråd i respektive fall med de

representativa organisationerna för

fiskefartygsägare och fiskare eller

med de representativa

organisationerna för ägare av

maritima mobila offshore-enheter

och för sjömän som arbetar på

sådana enheter, tillämpa

konventionens bestämmelser på

fiskare eller på sjömän som arbetar

på maritima mobila offshore-

enheter.

Artikel 2

1. Ingenting i bestämmelserna i

denna konvention skall anses:

a) hindra en medlemsstat från att

upprätthålla en avgiftsfri offentlig

rekryterings- och

arbetsförmedlingsservice för

sjömän inom ramen för en politik

som syftar till att tillgodose

sjömäns och redares behov,

oavsett om den-na service ingår

som del i eller är samordnad med

en offentlig arbetsförmedling för

alla arbetstagare och arbetsgivare;

b) ålägga en medlemsstat

skyldighet att införa ett system för

drift av privata rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor .

2. Om privata rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor har

upprättats eller avses upprättas,

skall de drivas inom

medlemsstatens territorium endast

i överensstämmelse med ett

licensierings- eller

certifieringssystem eller någon

annan form av reglering. Detta

system skall införas, upprätthållas,

modifieras eller ändras endast efter

samråd med representativa

organisationer för redare och

sjöfolk. Opåkallad spridning av

sådana privata rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor skall inte

uppmuntras.

3. Ingenting i denna konvention

skall inverka på en medlemsstats

rätt att tillämpa sina lagar och

bestämmelser om rekrytering av

och arbetsförmedling för sjömän

på fartyg som för dess flagg.

Artikel 3

Ingenting i denna konvention skall

på något vis inverka menligt på en

sjö-mans förmåga att utöva sina

grundläggande mänskliga

rättigheter, inklusive fackliga

rättigheter.

Artikel 4

1. En medlemsstat skall genom

nationella lagar eller tillämpliga

bestämmelser:

a) säkerställa, att inga avgifter

eller andra pålagor för rekrytering

eller för att skaffa anställning åt

sjömän kommer att bäras av

sjömannen, vare sig direkt eller

indirekt, helt eller delvis; vid

tillämpningen härav skall

kostnaderna för det följande inte

anses utgöra avgifter eller andra

pålagor för rekrytering : kostnader

för i nationell författning

föreskriven läkarundersökning,

behörighetsbevis, personlig

färdhandling och nationell

sjöfartsbok;

b) fastställa om och på vilka

villkor rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor får

placera eller rekrytera sjömän

utomlands;

c) specificera, med tillbörlig

hänsyn till den enskildes rätt till

integritet och behovet av att se till

att uppgifter hålls konfidentiella,

på vilka villkor personliga

uppgifter om sjömän får hanteras

av rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor, inklusive

hur sådana uppgifter får inhämtas,

lagras, kombineras och meddelas

till en tredje part;

d) fastställa under vilka

omständigheter licensen,

certifikatet eller en liknande

auktorisation för ett rekryterings-

eller arbetsförmedlingskontor får

suspenderas eller återkallas, om

brott mot relevanta lagar eller

andra bestämmelser sker; och

e) ange, i de fall där ett annat

regleringssystem än ett

licensierings- eller

certifieringssystem förekommer,

på vilka villkor rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor kan

arbeta, liksom även vilka påföljder

som skall gälla i händelse av brott

mot dessa villkor.

2. En medlemsstat skall

säkerställa, att den behöriga

myndigheten

a) nära övervakar alla

rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor;

b) beviljar eller förnyar licensen,

certifikatet eller en liknande

auktorisation endast efter att ha

konstaterat att vederbörande

rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor uppfyller

kraven i nationella lagar och

bestämmelser,

c) fordrar att ledningen och

personalen på rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor för

sjömän skall utgöras av

vederbörligen utbildade personer,

som har relevanta kunskaper om

sjöfartsnäringen,

d) förbjuder rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor att

använda medel, förfaranden eller

förteckningar vilka är avsedda att

hindra eller avhålla sjömän från att

förvärva en anställning;

e) fordrar att rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor vidtar

åtgärder för att så långt det är

möjligt säkerställa, att

arbetsgivaren har medel att skydda

sjömän från att bli strandsatta i en

främmande hamn; och

f) säkerställer att ett

skyddssystem upprättas, genom

försäkring eller en därmed

likvärdig lämplig åtgärd, för att

ersätta sjömän för penningförlust

som de kan utsättas för till följd av

att ett rekryterings- eller

arbetsförmedlingskontor

underlåter att uppfylla sina

förpliktelser mot dem.

Artikel 5

1. Alla rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor skall föra

ett register över alla sjömän som

rekryteras eller placeras genom

dem. Registret skall vara

tillgängligt för tillsyn, utförd av

den behöriga myndigheten.

2. Alla rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor skall

säkerställa:

a) att varje sjöman som

rekryteras eller placeras av dem är

kvalificerad och innehar de

handlingar som är nödvändiga för

arbetet ifråga;

b) att anställningskontrakt och

tjänstevillkor står i

överensstämmelse med tillämpliga

lagar, föreskrifter och

kollektivavtal;

c) att sjömän före eller under

anställningsförfarandet upplyses

om sina rättigheter och

skyldigheter enligt deras

anställningskontrakt och enligt

tjänstevillkoren; och

d) att lämpliga arrangemang

vidtas för att sjömännen skall gå

igenom sina anställningskontrakt

och tjänstevillkoren före och efter

det att dessa undertecknas och för

att sjömännen skall erhålla ett

exemplar av

anställningskontraktet.

3. Ingenting i punkt 2 ovan skall

tolkas som en minskning av

skyldigheter och ansvar för

redaren eller befälhavaren.

Artikel 6

1. Den behöriga myndigheten skall

säkerställa, att passande

anordningar och förfaranden finns

för att vid behov utreda klagomål

angående rekryterings- och

arbetsförmedlingskontors

verksamhet. Dessa anordningar

och förfaranden skall, när det är

lämpligt, inbegripa representanter

för redare och sjöfolk.

2. Alla rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor skall

undersöka och besvara varje

klagomål angående deras

verksamhet samt underrätta den

behöriga myndigheten om varje

ouppklarat klagomål.

3. I de fall då klagomål

angående arbets- eller

levnadsförhållanden ombord på

fartyg bringas till rekryterings- och

arbetsförmedlingskontorens

kännedom, skall dessa

vidarebefordra sådana klagomål

till vederbörande myndighet.

4. Ingenting i denna konvention

skall hindra sjömannen från att

framföra något klagomål direkt till

vederbörande myndighet.

Artikel 7

Denna konvention reviderar 1920

års konvention om

arbetsförmedling för sjömän.

Artikel 8

Ratifikationsdokument avseende

denna konvention skall sändas till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Artikel 9

1. Denna konvention skall vara

bindande endast för de

medlemmar av Internationella

arbetsorganisationen vilkas

ratifikationer har registrerats hos

generaldirektören.

2. Den träder i kraft tolv

månader efter den dag då

ratifikationer från två

medlemsstater har registrerats hos

generaldirektören.

3. Därefter träder konventionen i

kraft för varje annan medlemsstat

tolv månader efter den dag då dess

ratifikation har registrerats.

4. En medlemsstats ratifikation

av denna konvention skall, från

den dag den har trätt i kraft,

medföra omedelbar uppsägning av

1920 års konvention om

arbetsförmedling för sjömän.

Artikel 10

1. En medlemsstat som har

ratificerat denna konvention kan

säga upp den, sedan tio år har

förflutit från den dag då

konventionen först träder i kraft,

genom en skrivelse som sänds till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Sådan uppsägning får inte verkan

förrän ett år efter den dag då den

har registrerats.

2. Varje medlemsstat som har

ratificerat denna konvention och

som inte, inom det år som följer på

utgången av den i föregående

punkt nämnda tioårsperioden, gör

bruk av sin uppsägningsrätt enligt

denna artikel, kommer att vara

bunden för en ny tioårsperiod och

kan därefter säga upp

konventionen vid utgången av

varje tioårsperiod på de villkor

som föreskrivs i denna artikel.

Artikel 11

1. Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall underrätta

samtliga medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen om

registreringen av alla ratifikationer

och uppsägningar som har tagits

emot från organisationenes

medlemmar.

2. När generaldirektören

underrättar organisationens

medlemmar om registreringen av

den andra ratifikationen i

ordningen, skall han fästa

medlemsstaternas uppmärksamhet

på den dag då konventionen

kommer att träda i kraft.

Artikel 12

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall, för

registrering enligt artikel 102 i

Förenta nationernas stadga, lämna

Förenta nationernas

generalsekreterare fullständiga

upplysningar om samtliga

ratifikationer och uppsägningar

som har registrerats hos

generaldirektören enligt

bestämmelserna i föregående

artiklar.

Artikel 13

När Internationella arbetsbyråns

styrelse finner det nödvändigt,

skall den lämna Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens en redogörelse för

denna konventions tillämpning och

överväga om det finns anledning

att föra upp frågan om revidering

av konventionen, helt eller delvis,

på konferensens dagordning.

Artikel 14

1. Om konferensen antar en ny

konvention, varigenom denna

konvention helt eller delvis

revideras, och den nya

konventionen inte föreskriver

annat, skall

a) en medlemsstats ratifikation

av den nya reviderade

konventionen anses i sig innebära

omedelbar uppsägning av denna

konvention, utan hinder av

bestämmelserna i artikel 10 ovan,

om och när den nya konventionen

har trätt i kraft;

b) från den dag då den nya

reviderade konventionen träder i

kraft, denna konvention upphöra

att vara öppen för ratifikation av

medlemsstaterna.

2. Denna konvention skall likväl

förbli gällande till form och

innehåll för de medlemsstater som

har ratificerat den men inte har

ratificerat den nya reviderade

konventionen.

Artikel 15

De engelska och franska

versionerna av denna

konventionstext har lika giltighet.

Recommendation (No. 186)

concerning the Recruitment and

Placement of Seafarers

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office,

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Placing of Seamen Convention,

1920, which is the third item on

the agenda of the session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of a

Recommendation supplementing

the Recruitment and Placement of

Seafarers Convention, 1996;

adopts, this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following

Recommendation, which may be

cited as the Recruitment and

Placement of Seafarers

Recommendation, 1996:

1. The competent authority should:

(a) take the necessary measures

to promote effective cooperation

among recruitment and placement

services, whether public or

private;

(b) take account of the needs of

the maritime industry at both the

national and international levels,

when developing training

programmes for seafarers, with the

participation of shipowners,

seafarers and the relevant training

institutions;

(c) make suitable arrangements

for the cooperation of

representative organizations of

shipowners and seafarers in the

organization and operation of the

public recruitment and placement

services where they exist;

(d) maintain an arrangement for

the collection and analysis of all

relevant information on the

maritime labour market, including:

(i) the current and prospective

supply of seafarers classified by

age, sex, rank and qualifications

and the industry''''s requirements,

the collection of data on age and

sex being admissible only for

statistical purposes or if used in

the framework of a programme to

prevent discrimination based on

age and sex;

(ii) the availability of

employment on national and

foreign ships;

(iii) continuity of employment;

(iv) the placement of

apprentices, cadets and other

trainees; and

(v) vocational guidance to

prospective seafarers;

(e) ensure that the staff

responsible for the supervision of

recruitment and placement

services be adequately trained and

have relevant knowledge of the

maritime industry;

(f) prescribe or approve

operational standards and

encourage the adoption of codes of

conduct and ethical practices for

these services; and

(g) promote continued

supervision on the basis of a

system of quality standards.

2. The operational standards

referred to in Paragraph 1(f)

should include provisions dealing

with:

(a) the qualifications and

training required of the

management and staff of

recruitment and placement

services, which should include

knowledge of the maritime sector,

particularly of relevant maritime

international instruments on

training, certification and labour

standards;

(b) the keeping of a register of

seafarers seeking employment at

sea; and

(c) matters pertaining to medical

examinations, vaccinations,

seafarers'''' documents and such

other items as may be required for

the seafarer to gain employment.

3. In particular, the operational

standards referred to in Paragraph

1(f) should provide that each

recruitment and placement service:

(a) maintain, with due regard to

the right to privacy and the need to

protect confidentiality, full and

complete records of the seafarers

covered by its recruitment and

placement system, which should

include but not be limited to:

(i) the seafarers'''' qualifications;

(ii) record of employment;

(iii) personal data relevant to

employment;

(iv) medical data relevant to

employment;

(b) maintain up-to-date crew

lists of the vessels for which it

provides crew and ensure that

there is a means by which it can be

contacted in an emergency at all

hours;

(c) have formal procedures to

ensure that seafarers are not

subject to exploitation by the

agency or its personnel with

regard to the offer of engagement

on particular ships or by particular

companies;

(d) have formal procedures to

prevent the opportunities for

exploitation of seafarers arising

from the issue of joining advances

or any other financial transaction

between the employer and the

seafarer which are handled by it;

(e) clearly publicize costs which

the seafarer will bear by way of

medical or documentary clearance;

(f) ensure that seafarers are

advised of any particular

conditions applicable to the job for

which they are to be engaged and

of particular employers'''' policies

relating to their employment;

(g) have formal procedures

which are in accordance with the

principles of natural justice for

dealing with cases of

incompetence or indiscipline

consistent with national laws and

practice and, where applicable,

with collective agreements;

(h) have formal procedures to

ensure, as far as practicable, that

certificates of competency and

medical certificates of seafarers

submitted for employment are up-

to-date and have not been

fraudulently obtained and that

employment references are

verified;

(i) have formal procedures to

ensure that requests for

information or advice by families

of seafarers while they are at sea

are dealt with promptly and

sympathetically and at no cost; and

(j) as a matter of policy, supply

seafarers only to employers who

offer terms and conditions of

employment to seafarers which

comply with applicable laws or

regulations or collective

agreements.

4. International cooperation

should be encouraged between

Members and relevant

organizations and may include:

(a) the systematic exchange of

information on the maritime

industry and labour market on a

bilateral, regional and multilateral

basis;

(b) the exchange of information

on maritime labour legislation;

(c) the harmonization of

policies, working methods and

legislation governing recruitment

and placement of seafarers;

(d) the improvement of

procedures and conditions for the

international recruitment and

placement of seafarers; and

(e) workforce planning, taking

account of the supply of and

demand for seafarers and the

requirements of the maritime

industry.

ILO:s rekommendation (nr 186)

om rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

har beslutat att anta vissa förslag

angående revidering av 1920 års

konvention om arbetsförmedling

för sjömän, en fråga som utgör den

tredje punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en

rekommendation som kompletterar

1996 års konvention om

rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

rekommendation, som kan kallas

1996 års rekommendation om

rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän.

1. Den behöriga myndigheten bör:

a) vidta nödvändiga åtgärder för

att främja ett effektivt samarbete

mellan rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor, oavsett

om dessa är offentliga eller

privata;

b) vid utvecklingen av

utbildningsprogram för sjömän

beakta sjöfartsnäringens behov på

både det nationella och det

internationella planet; vid

utvecklingen av programmen bör

redare, sjöfolk och de aktuella

utbildningsinstitutionerna deltaga;

c) vidta lämpliga arrangemang

för samarbete med representativa

organisationer för redare och

sjöfolk i fråga om organisationen

och driften av de offentliga

rekryterings- och

arbetsförmedlingskontoren, när

sådana finns;

d) upprätthålla ett arrangemang

för inhämtande och analys av all

relevant information om

sjöarbetsmarknaden, inklusive

(i) den aktuella och den

förväntade tillgången på sjömän,

indelade efter ålder, kön, rang och

kvalifikationer samt näringens

krav; därvid bör inhämtande av

uppgifter om ålder och kön vara

tillåtet endast för statistiska

ändamål eller för användning inom

ramen för ett program som syftar

till att förebygga diskriminering på

grundval av ålder och kön;

(ii) tillgången på arbetstillfällen

på nationella och utländska fartyg;

(iii) kontinuitet i

sysselsättningen;

(iv) placeringen av lärlingar,

befälselever och andra

praktikanter; och

(v) yrkesvägledning för blivande

sjömän;

e) säkerställa att den personal,

som är ansvarig för övervakningen

av rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor, erhåller

en passande utbildning och har

relevanta kunskaper om

sjöfartsnäringen;

f) föreskriva eller godkänna

normer för driften och befrämja

antagandet av uppförandekoder

och god sedvänja för dessa kontor;

och

g) främja fortsatt övervakning

på grundval av ett system av

normer för kvalitetsbedömning.

2. De normer för driften som

avses i punkt 1. f) bör innefatta

bestämmelser angående:

a) vilka kvalifikationer och

vilken utbildning som fordras av

ledningen och personalen vid

rekryterings- och

arbetsförmedlingskontor; dessa

bör inkludera kännedom om

sjöfartsnäringen, i synnerhet om

relevanta internationella

sjöfartsinstrument angående

utbildning, certifiering och normer

för arbetslivet;

b) förandet av ett register över

sjömän som söker anställning till

sjöss; och

c) frågor som rör

läkarundersökningar,

vaccinationer, handlingar som

sjömän behöver och sådana andra

villkor som kan ställas för att

sjömannen skall få anställning.

3. De normer för driften som

avses i punkt 1. f) bör i synnerhet

föreskriva, att varje rekryterings-

och arbetsförmedlingskontor:

a) under vederbörligt beaktande

av den enskildes rätt till integritet

och behovet av att se till att

uppgifter hålls konfidentiella,

antecknar fullständiga uppgifter

om de sjömän som ingår i dess

rekryterings- och

förmedlingssystem; dessa

uppgifter bör innefatta men inte

begränsas till:

(i) sjömännens kvalifikationer;

(ii) förteckning över

anställningar;

(iii) personuppgifter av

betydelse för anställning;

(iv) medicinska data av

betydelse för anställning;

b) håller besättningslistor

aktuella för de fartyg åt vilka

kontoret tillhandahåller besättning,

samt säkerställer att det finns

möjlighet att kontakta kontoret i en

nödsituation vid alla tider på

dygnet;

c) har fastställda rutiner för att

säkerställa att sjömän inte blir

föremål för exploatering från

kontorets eller dess personals sida

vid erbjudandet av anställning på

bestämda fartyg eller hos

bestämda rederier;

d) har fastställda rutiner för att

förhindra tillfällen att exploatera

sjömän, genom missbruk av

förskottslega eller någon annan

ekonomisk transaktion mellan

arbetsgivaren och sjömannen, som

hanteras av kontoret;

e) klart tillkännager vilka

kostnader sjömannen skall bära

ifråga om läkarintyg eller andra

skriftliga intyg;

f) säkerställer att sjömännen

underrättas om alla särskilda

villkor som kan gälla för det arbete

för vilket de skall anställas och om

särskilda arbetsgivar-policies som

angår deras anställning;

g) har fastställda rutiner för att

behandla fall av inkompetens eller

bristande disciplin som står i

överensstämmelse med vedertagna

rättviseprinciper och är förenliga

med nationell lag och sedvänja

samt i tillämpliga fall med

kollektivavtal;

h) har fastställda rutiner för att,

så långt det är möjligt, säkerställa

att sjömäns behörighetsbevis och

läkarintyg, som visas upp för

anställning, alltjämt gäller och inte

har skaffats på olaglig väg samt att

anställningsreferenser verifieras;

i) har fastställda rutiner för att

säkerställa, att en begäran om

upplysningar eller råd från

sjömäns anhöriga medan de är till

sjöss, behandlas snabbt och

välvilligt och utan kostnad; samt

j) har som princip att förmedla

sjömän endast åt sådana

arbetsgivare, som erbjuder

sjömännen anställningsvillkor och

anställningsförhållanden som

uppfyller tillämpliga lagar eller

andra bestämmelser eller

kollektivavtal.

4. Internationellt samarbete

mellan medlemsstater och

relevanta organisationer bör

främjas. Sådant samarbete kan

innefatta:

a) ett systematiskt utbyte av

information om sjöfartsnäringen

och arbetsmarknaden på bilateral,

regional och multilateral nivå;

b) utbyte av information om

arbetsrättslig lagstiftning inom

sjöfarten;

c) harmonisering av

handlingsprogram, arbetsmetoder

och lagstiftning som styr

rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän;

d) förbättring av förfaranden

och villkor för internationell

rekrytering av och

arbetsförmedling för sjömän; och

e) arbetskraftsplanering, med

beaktande av tillgången och

efterfrågan på sjömän samt

sjöfartsnäringens anspråk.

Convention (No. 180) concerning

Seafarers Hours of Work and the

Manning of Ships

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office,

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and,

Noting the provisions of the

Merchant Shipping (Minimum

Standards) Convention, 1976 and

the Protocol of 1996 thereto; and

the Labour Inspection (Seafarers)

Convention, 1996, and

Recalling the relevant

provisions of the following

instruments of the International

Maritime Organization:

International Convention for the

Safety of Life at Sea, 1974, as

amended, the International

Convention on Standards of

Training, Certification and

Watchkeeping for Seafarers, 1978,

as amended in 1995, Assembly

resolution A 481 (XII) (1981) on

Principles of Safe Manning,

Assembly resolution A 741 (18)

(1993) on the International Code

for the Safe Operation of Ships

and for Pollution Prevention

(International Safety Management

(ISM) Code), and Assembly

resolution A 772 (18) (1993) on

Fatigue Factors in Manning and

Safety, and

Recalling the entry into force of

the United Nations Convention on

the Law of the Sea, 1982, on 16

November 1994, and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Wages, Hours of Work and

Manning (Sea) Convention

(Revised), 1958, and the Wages,

Hours of Work and Manning (Sea)

Recommendation, 1958, which is

the second item of the agenda of

the session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of an

international Convention;

adopts, this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following Convention,

which may be cited as the

Seafarers'''' Hours of Work and the

Manning of Ships Convention,

1996:

PART I. SCOPE AND

DEFINITIONS

Article 1

1. This Convention applies to

every seagoing ship, whether

publicly or privately owned, which

is registered in the territory of any

Member for which the Convention

is in force and is ordinarily

engaged in commercial maritime

operations. For the purpose of this

Convention, a ship that is on the

register of two Members is

deemed to be registered in the

territory of the Member whose

flag it flies.

2. To the extent it deems

practicable, after consulting the

representative organizations of

fishing-vessel owners and

fishermen, the competent authority

shall apply the provisions of this

Convention to commercial

maritime fishing.

3. In the event of doubt as to

whether or not any ships are to be

regarded as seagoing ships or

engaged in commercial maritime

operations or commercial

maritime fishing for the purpose of

the Convention, the question shall

be determined by the competent

authority after consulting the

organizations of shipowners,

seafarers and fishermen

concerned.

4. This Convention does not

apply to wooden vessels of

traditional build such as dhows

and junks.

Article 2

For the purpose of this

Convention:

(a) the term competent

authority means the minister,

government department or other

authority having power to issue

regulations, orders or other

instructions having the force of

law in respect of seafarers'''' hours

of work or rest or the manning of

ships;

(b) the term hours of work"

means time during which a

seafarer is required to do work on

account of the ship;

(c) the term hours of rest

means time outside hours of work;

this term does not include short

breaks;

(d) the term seafarer means

any person defined as such by

national laws or regulations or

collective agreements who is

employed or engaged in any

capacity on board a seagoing ship

to which this Convention applies;

(e) the term shipowner means

the owner of the ship or any other

organization or person, such as the

manager or bareboat charterer,

who has assumed the

responsibility for the operation of

the ship from the shipowner and

who on assuming such

responsibility has agreed to take

over all the attendant duties and

responsibilities.

PART II. SEAFARERS'''' HOURS

OF WORK AND HOURS OF

REST

Article 3

Within the limits set out in Article

5, there shall be fixed either a

maximum number of hours of

work which shall not be exceeded

in a given period of time, or a

minimum number of hours of rest

which shall be provided in a given

period of time.

Article 4

A Member which ratifies this

Convention acknowledges that the

normal working hours standard

for seafarers, like that for other

workers, shall be based on an

eight-hour day with one day of rest

per week and rest on public

holidays. However, this shall not

prevent the Member from having

procedures to authorize or register

a collective agreement which

determines seafarers normal

working hours on a basis no less

favourable than this standard.

Article 5

1. The limits on hours of work or

rest shall be as follows:

(a) maximum hours of work

shall not exceed:

(i) 14 hours in any 24-hour

period; and

(ii) 72 hours in any seven-day

period; or

(b) minimum hours of rest shall

not be less than:

(i) ten hours in any 24-hour

period; and

(ii) 77 hours in any seven-day

period.

2. Hours of rest may be divided

into no more than two periods, one

of which shall be at least six hours

in length, and the interval between

consecutive periods of rest shall

not exceed 14 hours.

3. Musters, fire-fighting and

lifeboat drills, and drills prescribed

by national laws and regulations

and by international instruments

shall be conducted in a manner

that minimizes the disturbance of

rest periods and does not induce

fatigue.

4. In respect of situations when

a seafarer is on call, such as when

a machinery space is unattended,

the seafarer shall have an adequate

compensatory rest period if the

normal period of rest is disturbed

by call-outs to work.

5. If no collective agreement or

arbitration award exists or if the

competent authority determines

that the provisions in the

agreement or award in respect of

paragraph 3 or 4 are inadequate,

the competent authority shall

determine such provisions to

ensure the seafarers concerned

have sufficient rest.

6. Nothing in paragraphs 1 and 2

shall prevent the Member from

having national laws or regulations

or a procedure for the competent

authority to authorize or register

collective agreements permitting

exceptions to the limits set out.

Such exceptions shall, as far as

possible, follow the standards set

out but may take account of more

frequent or longer leave periods or

the granting of compensatory

leave for watchkeeping seafarers

or seafarers working on board

ships on short voyages.

7. The Member shall require the

posting, in an easily accessible

place, of a table with the shipboard

working arrangements, which shall

contain for every position at least:

(a) the schedule of service at sea

and service in port; and

(b) the maximum hours of work

or the minimum hours of rest

required by the laws, regulations

or collective agreements in force

in the flag State.

8. The table referred to in

paragraph 7 shall be established in

a standardized format in the

working language or languages of

the ship and in English.

Article 6

No seafearer under 18 years of age

shall work at night. For the

purpose of this Article, night

means a period of at least nine

consecutive hours, including the

interval from midnight to five a.m.

This provision need not be applied

when the effective training of

young seafarers between the ages

of 16 and 18 in accordance with

established programmes and

schedules would be impaired.

Article 7

1. Nothing in this Convention shall

be deemed to impair the right of

the master of a ship to require a

seafarer to perform any hours of

work necessary for the immediate

safety of the ship, persons on

board or cargo, or for the purpose

of giving assistance to other ships

or persons in distress at sea.

2. In accordance with paragraph

1, the master may suspend the

schedule of hours of work or hours

of rest and require a seafarer to

perform any hours of work

necessary until the normal

situation has been restored.

3. As soon as practicable after

the normal situation has been

restored, the master shall ensure

that any seafarers who have

performed work in a scheduled

rest period are provided with an

adequate period of rest.

Article 8

1. The Member shall require that

records of seafarers'''' daily hours of

work or of their daily hours of rest

be maintained to allow monitoring

of compliance with the provisions

set out in Article 5. The seafarer

shall receive a copy of the records

pertaining to him or her which

shall be endorsed by the master, or

a person authorized by the master,

and by the seafarer.

2. The competent authority shall

determine the procedures for

keeping such records on board,

including the intervals at which the

information shall be recorded. The

competent authority shall establish

the format of the records of the

seafarers'''' hours of work or of their

hours of rest taking into account

any available International Labour

Organization guidelines or shall

use any standard format prepared

by the Organization. The format

shall be established in the

language or languages provided by

Article 5, paragraph 8.

3. A copy of the relevant

provisions of the national

legislation pertaining to this

Convention and the relevant

collective agreements shall be kept

on board and be easily accessible

to the crew.

Article 9

The competent authority shall

examine and endorse the records

referred to in Article 8, at

appropriate intervals, to monitor

compliance with the provisions

governing hours of work or hours

of rest that give effect to this

Convention.

Article 10

If the records or other evidence

indicate infringement of

provisions governing hours of

work or hours of rest, the

competent authority shall require

that measures, including if

necessary the revision of the

manning of the ship, are taken so

as to avoid future infringements.

PART III. MANNING OF SHIPS

Article 11

1. Every ship to which this

Convention applies shall be

sufficiently, safely and efficiently

manned, in accordance with the

minimum safe manning document

or an equivalent issued by the

competent authority.

2. When determining, approving

or revising manning levels, the

competent authority shall take into

account:

(a) the need to avoid or

minimize, as far as practicable,

excessive hours of work, to ensure

sufficient rest and to limit fatigue;

and

(b) the international instruments

identified in the Preamble.

Article 12

No person under 16 years of age

shall work on a ship.

PART IV. RESPONSIBILITIES

OF SHIPOWNERS AND

MASTERS

Article 13

The shipowner shall ensure that

the master is provided with the

necessary resources for the

purpose of compliance with

obligations under this Convention,

including those relating to the

appropriate manning of the ship.

The master shall take all necessary

steps to ensure that the

requirements on seafarers'''' hours of

work and rest arising from this

Convention are complied with.

PART V. APPLICATION

Article 14

A Member which ratifies this

Convention shall be responsible

for the application of its provisions

by means of laws or regulations,

except where effect is given by

collective agreements, arbitration

awards or court decisions.

Article 15

The Member shall:

(a) take all necessary measures,

including the provision of

appropriate sanctions and

corrective measures, to ensure the

effective enforcement of the

provisions of this Convention;

(b) have appropriate inspection

services to supervise the

application of the measures taken

in pursuance of this Convention

and provide them with the

necessary resources for this

purpose; and

(c) after consulting shipowners

and seafarers'''' organizations, have

procedures to investigate

complaints relating to any matter

contained in this Convention.

PART VI. FINAL PROVISIONS

Article 16

This Convention revises the

Wages, Hours of Work and

Manning (Sea) Convention

(Revised), 1958; the Wages, Hours

of Work and Manning (Sea)

Convention (Revised), 1949; the

Wages, Hours of Work and

Manning (Sea) Convention, 1946;

and the Hours of Work and

Manning (Sea) Convention, 1936.

As from the date this Convention

has come into force, the above-

listed Conventions shall cease to

be open to ratification.

Article 17

The formal ratifications of this

Convention shall be

communicated to the Director-

General of the International

Labour Office for registration.

Article 18

1. This Convention shall be

binding only upon those Members

of the International Labour

Organization whose ratifications

have been registered with the

Director-General of the

International Labour Office.

2. This Convention shall come

into force six months after the date

on which the ratifications of five

Members, three of which each

have at least one million gross

tonnage of shipping, have been

registered with the Director-

General of the International

Labour Office.

3. Thereafter, this Convention

shall come into force for any

Member six months after the date

on which its ratification has been

registered.

Article 19

1. A Member which has ratified

this Convention may denounce it

after the expiration of ten years

from the date on which the

Convention first comes into force,

by an act communicated to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration. Such denunciation

shall not take effect until one year

after the date on which it is

registered.

2. Each Member which has

ratified this Convention and which

does not, within the year following

the expiration of the period of ten

years mentioned in the preceding

paragraph, exercise the right of

denunciation provided for in this

Article, will be bound for another

period of ten years and, thereafter,

may denounce this Convention at

the expiration of each period of ten

years under the terms provided for

in this Article.

Article 20

1. The Director-General of the

International Labour Office shall

notify all Members of the

International Labour Organization

of the registration of all

ratifications and denunciations

communicated by the Members of

the Organization.

2. When the conditions provided

for in Article 18, paragraph 2,

above have been fulfilled, the

Director-General shall draw the

attention of the Members of the

Organization to the date upon

which the Convention shall come

into force.

Article 21

The Director-General of the

International Labour Office shall

communicate to the Secretary-

General of the United Nations, for

registration in accordance with

Article 102 of the Charter of the

United Nations, full particulars of

all ratifications and acts of

denunciation registered by the

Director-General in accordance

with the provisions of the

preceding Articles.

Article 22

At such times as it may consider

necessary, the Governing Body of

the International Labour Office

shall present to the General

Conference a report on the

working of this Convention and

shall examine the desirability of

placing on the agenda of the

Conference the question of its

revision in whole or in part.

Article 23

1. Should the Conference adopt a

new Convention revising this

Convention in whole or in part,

then, unless the new Convention

otherwise provides -

(a) the ratification by a Member

of the new revising Convention

shall ipso jure involve the

immediate denunciation of this

Convention, notwithstanding the

provisions of Article 19 above, if

and when the new revising

Convention shall have come into

force;

(b) as from the date when the

new revising Convention comes

into force, this Convention shall

cease to be open to ratification by

the Members.

2. This Convention shall in any

case remain in force in its actual

form and content for those

Members which have ratified it

but have not ratified the revising

Convention.

Article 24

The English and French versions

of the text of this Convention are

equally authoritative.

ILO:s konvention (nr180) om

sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

beaktar bestämmelserna i 1976

års konvention om miniminormer i

handelsfartyg samt 1996 års

protokoll till den konventionen,

och bestämmelserna i 1996 års

konvention om tillsyn av sjömäns

arbets- och levnadsförhållanden,

erinrar om relevanta

bestämmelser i Internationella

sjöfartsorganisationens följande

instrument: 1974 års

internationella konvention om

säkerheten för människoliv till

sjöss med senare ändringar, 1978

års internationella konvention om

normer för sjöfolks utbildning,

certifiering och vakthållning med

ändringar 1995, församlingens

resolution A 481 (XII) (1981) om

principer för betryggande

bemanning, församlingens

resolution A 741 (18) (1993) om

internationella organisationsregler

för säker drift av fartyg och för

förhindrande av förorening

(International Safety Management

(ISM) Code) och församlingens

resolution A 772 (18) (1993) om

trötthetsfaktorer vid bemanning

och i säkerhetsarbete,

erinrar om att Förenta

nationernas havsrättskonvention

av år 1982 trädde i kraft den 16

november 1994,

har beslutat att anta vissa förslag

om revidering av 1958 års

konvention om löner, arbetstid och

bemanning på fartyg (reviderad)

och 1958 års rekommendation om

löner, arbetstid och bemanning på

fartyg, vilken fråga utgör den

andra punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en internationell

konvention, och

antar denna, den tjugoandra

dagen i oktober månad år 1996,

följande konvention, som kan

kallas 1996 års konvention om

sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg.

DEL I. TILLÄMPNINGSOM-

RÅDE OCH DEFINITIONER

Artikel 1

l. Denna konvention skall

tillämpas på varje sjögående

fartyg, oavsett om det är i offentlig

eller privat ägo, som är registrerat

inom en medlemsstats territorium

för vilken konventionen har trätt i

kraft och som normalt används i

handelssjöfart till havs. I denna

konventions mening skall ett

fartyg som är registrerat i två

medlemsstater betraktas såsom

varande registrerat inom den

medlemsstats territorium vars

flagg det för.

2. Så långt den behöriga

myndigheten anser det vara

möjligt efter att ha samrått med de

representativa organisationerna för

fiskefartygsägare och fiskare, skall

den tillämpa denna konvention på

yrkesfiske till havs.

3. Om det vid tillämpning av

denna konvention skulle råda

tvivel om huruvida fartyg skall

anses vara sjögående eller

sysselsatta i handelssjöfart eller

yrkesfiske till havs, skall frågan

avgöras av den behöriga

myndigheten efter samråd med

vederbörande redar-, sjöfolks- och

yrkesfiskarorganisationer.

4. Denna konvention gäller inte

för träfartyg av traditionell

konstruktion såsom dhower och

djonker.

Artikel 2

I denna konvention avses med

a) behörig myndighet den

minister, det regeringsorgan eller

annan myndighet som är behörig

att utfärda tvingande

bestämmelser, beslut eller andra

instruktioner om sjömäns arbetstid

eller vilotid eller bemanningen på

fartyg,

b) arbetstid eller arbets-

timmar den tid under vilken en

sjöman åläggs att arbeta för

fartyget,

c) vilotid eller vilotimmar

annan tid än arbetstid; termen

innefattar inte korta raster,

d) sjöman varje person som

definieras som sådan i nationella

lagar och bestämmelser eller

kollektivavtal som är anställd eller

anlitad i någon befattning ombord

på ett sjögående fartyg på vilket

denna konvention är tillämplig,

e) redare fartygets ägare eller

någon annan organisation eller

person, såsom en manager eller

den som hyr fartyget utan

besättning, som har övertagit

ansvaret för driften av fartyget

från fartygsägaren och som därvid

har gått med på att överta alla de

skyldigheter och allt det ansvar,

som sammanhänger därmed.

DEL II. SJÖMÄNS ARBETSTID

OCH VILOTID

Artikel 3

Inom de gränser som anges i

artikel 5 skall fastställas antingen

ett högsta antal arbetstimmar som

inte får överskridas under en given

tidsrymd eller ett minsta antal

vilotimmar som skall

tillhandahållas under en given

tidsrymd.

Artikel 4

Varje medlemsstat som ratificerar

denna konvention erkänner att den

normala arbetstidsnormen för

sjömän liksom för andra

arbetstagare skall grundas på en

åtta timmars arbetsdag med en

vilodag i veckan och med vila på

allmänna helgdagar. Detta skall

emellertid inte hindra en

medlemsstat från att ha

förfaranden för att godkänna eller

registrera kollektivavtal som

fastställer sjömäns normala

arbetstid på en grund som inte är

mindre förmånlig än denna norm.

Artikel 5

1. Gränserna för arbetstid eller

vilotid skall vara följande:

a) det högsta antalet

arbetstimmar får inte överstiga

(i) 14 timmar under någon 24-

timmarsperiod och

(ii) 72 timmar under någon

sjudagarsperiod eller

b) det minsta antalet vilotimmar

får inte understiga

(i) tio timmar under någon 24-

timmarsperiod och

(ii) 77 timmar under någon

sjudagarsperiod.

2. Vilotiden får uppdelas i högst

två perioder varav den ena skall

vara minst sex timmar, och

avståndet mellan två på varandra

följande viloperioder får inte

överstiga 14 timmar.

3. Mönstringsövningar, brand-

övningar, livbåtsövningar och

övningar som föreskrivs i

nationella lagar och bestämmelser

och i internationella instrument

skall genomföras så att de

förorsakar minsta möjliga störning

av viloperioder och inte leder till

uttröttning.

4. I lägen då en sjöman står till

förfogande, som när ett

maskinutrymme är obemannat,

skall han eller hon få en likvärdig

viloperiod som kompensation om

den normala viloperioden störs av

kallelser till arbete.

5. I avsaknad av kollektivavtal

eller skiljedom, eller om den

behöriga myndigheten fastslår att

bestämmelserna i ett sådant

kollektivavtal eller en sådan

skiljedom är otillräckliga

beträffande punkterna 3 eller 4,

skall den behöriga myndigheten

fastställa sådana bestämmelser

som säkerställer att berörda

sjömän får tillräcklig vila.

6. Ingenting i punkterna 1 och 2

skall hindra en medlemsstat från

att ha nationella lagar och

bestämmelser, eller ett förfarande

som tillåter den behöriga

myndigheten att godkänna eller

registrera kollektivavtal, vilka

medger undantag från de angivna

gränserna. Sådana undantag skall

så långt som möjligt följa angivna

normer men får beakta mer

frekventa eller längre

ledighetsperioder eller beredande

av kompensationsledighet för

vaktgående sjömän eller för

sjömän som arbetar ombord på

fartyg som gör korta resor.

7. Medlemsstaten skall fordra att

en arbetsordning för fartyget

anslås på en lätt tillgänglig plats

ombord; denna skall för varje

befattning ange åtminstone

a) tjänstgöringsschema till sjöss

och i hamn och

b) den längsta arbetstid som

medges eller den kortaste vilotid

som föreskrivs i lagar,

bestämmelser eller kollektivavtal

som gäller i flaggstaten.

8. Den arbetsordning som

åsyftas i punkt 7 skall upprättas

enligt ett standardformulär på det

eller de arbetsspråk som används

ombord på fartyget och på

engelska språket.

Artikel 6

Ingen sjöman under 18 år får

arbeta nattetid. I denna artikel

avses med natt en tid av minst

nio på varandra följande timmar

som omfattar tiden från midnatt

till klockan fem på morgonen.

Denna bestämmelse behöver inte

tillämpas om det skulle inverka

störande på den effektiva

utbildningen av unga sjömän

mellan 16 och 18 års ålder i

enlighet med fastställda program

och tidsscheman.

Artikel 7

1. Ingenting i denna konvention

skall anses inskränka rätten för ett

fartygs befälhavare att fordra att

en sjöman fullgör den arbetstid

som behövs för fartygets, de

ombordvarandes eller lastens

omedelbara säkerhet eller för att

lämna hjälp åt andra fartyg eller

personer i sjönöd.

2. I enlighet med punkt 1 har

befälhavaren rätt att tillfälligt

upphäva arbetstids- eller

vilotidsschemat och fordra att en

sjöman fullgör den arbetstid som

behövs tills normala förhållanden

har återställts.

3. Så snart som möjligt efter det

att förhållandena har återgått till

det normala skall befälhavaren

tillse att de sjömän som har arbetat

under en schemalagd viloperiod

erhåller en tillräcklig viloperiod.

Artikel 8

1. Medlemsstaten skall fordra att

journaler förs över sjömännens

dagliga arbetstimmar eller över

deras dagliga vilotimmar för

övervakning av att

bestämmelserna i artikel 5 följs.

En sjöman skall få ett exemplar av

de journaler som gäller honom

eller henne, vilket skall påtecknas

av befälhavaren eller av en av

denne bemyndigad person och av

sjömannen.

2. Den behöriga myndigheten

skall fastställa hur sådana

journaler skall föras på fartyget

inklusive hur ofta uppgifter skall

införas. Myndigheten skall

fastställa formulär till journaler för

sjömännens arbetstid eller deras

vilotid med beaktande av

Internationella

arbetsorganisationens eventuella

riktlinjer, eller använda ett

standardformulär som

organisationen kan ha upprättat.

Formuläret skall vara avfattat på

det eller de språk som avses i

artikel 5.8.

3. Texterna till de bestämmelser

i den nationella lagstiftningen som

berör konventionen samt relevanta

kollektivavtal skall finnas ombord,

lätt åtkomliga för besättningen.

Artikel 9

Den behöriga myndigheten skall

granska och påteckna de journaler

som avses i artikel 8 med lämpliga

mellanrum för att övervaka att de

bestämmelser om arbetstid eller

vilotid som ger verkan åt denna

konvention följs.

Artikel 10

Om journalerna eller annan

bevisning utvisar att överträdelser

av de bestämmelser som reglerar

arbetstiden eller vilotiden har

förekommit, skall den behöriga

myndigheten kräva att åtgärder

vidtas, bl.a. att en översyn görs av

fartygets bemanning om så är

nödvändigt, för att undvika nya

överträdelser.

DEL III. BEMANNING PÅ

FARTYG

Artikel 11

l. Varje fartyg som omfattas av

denna konvention skall ha

tillräcklig bemanning med

avseende på antal, säkerhet och

skicklighet i överensstämmelse

med det dokument om minsta

betryggande bemanning eller

motsvarande som den behöriga

myndigheten har utfärdat.

2. Vid fastställande,

godkännande eller översyn av

bemanningsnivåerna skall den

behöriga myndigheten beakta

a) behovet att undvika eller så

långt som möjligt minimera

arbetstidsöverskridanden, för att

trygga tillräcklig vila och begränsa

utmattning och

b) de internationella instrument

som nämns i ingressen.

Artikel 12

Ingen person under 16 år får arbeta

ombord på fartyg.

DEL IV. REDARES OCH

BEFÄLHAVARES ANSVAR

Artikel 13

Redaren skall tillse att

befälhavaren har nödvändiga

resurser för att uppfylla

förpliktelserna enligt denna

konvention, bl.a. angående lämplig

bemanning på fartyget.

Befälhavaren skall vidta alla

nödvändiga åtgärder för att

säkerställa att de krav på sjömäns

arbetstid och vilotid som följer av

denna konvention uppfylls.

DEL V. TILLÄMPNING

Artikel 14

En medlemsstat som ratificerar

denna konvention skall vara

ansvarig för tillämpningen av dess

föreskrifter genom lagar och

bestämmelser utom när verkan

ges åt föreskrifterna genom

kollektivtal, skiljedomsutslag eller

domstolsbeslut.

Artikel 15

Medlemsstaten skall

a) vidta alla nödvändiga

åtgärder, bl. a. genom att införa

lämpliga sanktioner och påföljder,

för att säkra att konventionens

bestämmelser genomförs effektivt,

b) vidmakthålla lämplig

tillsynsverksamhet för att

övervaka tillämpningen av de

åtgärder som vidtagits i enlighet

med denna konvention och förse

tillsynsverkksamheten med

nödvändiga resurser för detta

ändamål och,

c) efter samråd med redar- och

sjöfolksorganisationerna, fastställa

förfaranden för att utreda klagomål

i frågor som täcks av denna

konvention.

DEL VI. SLUTBESTÄMMEL-

SER

Artikel 16

Denna konvention reviderar 1958

års konvention om löner, arbetstid

och bemanning på fartyg

(reviderad), 1949 års konvention

om löner, arbetstid och bemanning

på fartyg (reviderad), 1946 års

konvention om löner, arbetstid och

bemanning på fartyg och 1936 års

konvention om arbetstid och

bemanning på fartyg. Från dagen

för denna konventions

ikraftträdande skall de

ovannämnda konventionerna

upphöra att vara öppna för

ratifikation.

Artikel 17

Ratifikationsdokument avseende

denna konvention skall sändas till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Artikel 18

1. Denna konvention skall vara

bindande endast för de

medlemmar av Internationella

arbetsorganisationen vilkas

ratifikationer har registrerats hos

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör.

2. Konventionen träder i kraft

sex månader efter den dag då

ratifikationer från fem

medlemsstater, varav tre har en

handelsflotta med en

bruttodräktighet av minst en

miljon vardera, har registrerats hos

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör.

3. Därefter träder konventionen i

kraft för varje annan medlemsstat

sex månader efter den dag då dess

ratifikation har registrerats.

Artikel 19

1. En medlemsstat som har

ratificerat denna konvention kan

säga upp den, sedan tio år har

förflutit från den dag då

konventionen först träder i kraft,

genom en skrivelse som sänds till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Sådan uppsägning får inte verkan

förrän ett år efter den dag då den

har registrerats.

2. Varje medlemsstat som har

ratificerat denna konvention och

som inte, inom det år som följer på

utgången av den i föregående

punkt nämnda tioårsperioden, gör

bruk av sin uppsägningsrätt enligt

denna artikel, kommer att vara

bunden för en ny tioårsperiod och

kan därefter säga upp

konventionen vid utgången av

varje tioårsperiod på de villkor

som föreskrivs i denna artikel.

Artikel 20

1. Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall underrätta

samtliga medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen om

registreringen av alla ratifikationer

och uppsägningar som har tagits

emot från organisationens

medlemmar.

2. När de villkor som avses i

artikel 18.2 har uppfyllts, skall

generaldirektören fästa

medlemsstaternas uppmärksamhet

på den dag då konventionen

kommer att träda i kraft.

Artikel 21

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall för

registrering enligt artikel 102 i

Förenta nationernas stadga lämna

Förenta nationernas

generalsekreterare fullständiga

upplysningar om samtliga

ratifikationer och uppsägningar

som har registrerats hos

generaldirektören enligt

bestämmelserna i föregående

artiklar.

Artikel 22

När Internationella arbetsbyråns

styrelse finner det nödvändigt,

skall den lämna Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens en redogörelse för

denna konventions tillämpning och

överväga om det finns anledning

att föra upp frågan om revidering

av konventionen, helt eller delvis,

på konferensens dagordning.

Artikel 23

1. Om konferensen antar en ny

konvention, varigenom denna

konvention helt eller delvis

revideras, och den nya

konventionen inte föreskriver

annat, skall

a) en medlemsstats ratifikation

av den nya reviderade

konventionen anses i sig innebära

omedelbar uppsägning av denna

konvention, utan hinder av

bestämmelserna i artikel 19 ovan,

om och när den nya konventionen

har trätt i kraft,

b) från den dag då den nya

reviderade konventionen träder i

kraft, denna konvention upphöra

att vara öppen för ratifikation av

medlemsstaterna.

2. Denna konvention skall likväl

förbli gällande till form och

innehåll för de medlemsstater som

har ratificerat den men inte har

ratificerat den nya reviderade

konventionen.

Artikel 24

De engelska och franska

versionerna av denna

konventionstext har lika giltighet.

Recommendation (No. 187)

concerning Seafarers Wages and

Hours of Work and the Manning

of Ships

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office,

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and

Noting the provisions of the

Protection of Wages Convention,

1949; the Minimum Wage-Fixing

Convention, 1970, the Seafarers

Annual Leave with Pay

Convention, 1976, the Merchant

Shipping (Minimum Standards)

Convention, 1976, the Repatriation

of Seafarers Convention

(Revised), 1987, the Protection of

Workers Claims (Employer s

Insolvency) Convention, 1992, and

the International Convention on

Maritime Liens and Mortgages,

1993, and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to the revision of the

Wages, Hours of Work and

Manning (Sea) Convention

(Revised), 1958 and the Wages,

Hours of Work and Manning (Sea)

Recommendation, 1958, which is

the second item on the agenda of

the session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of a

Recommendation supplementing

the Seafarers Hours of Work and

the Manning of Ships Convention,

1996;

adopts this twenty-second day

of October of the year one

thousand nine hundred and ninety-

six, the following

Recommendation, which may be

cited as the Seafarers'''' Wages,

Hours of Work and the Manning

of Ships Recommendation, 1996:

I. SCOPE AND DEFINITIONS

1. (1) This Recommendation

applies to every seagoing ship,

whether publicly or privately

owned, which is registered in the

territory of the Member and is

ordinarily engaged in commercial

maritime operations.

(2) To the extent it deems

practicable, after consulting the

representative organizations of

fishing-vessel owners and

fishermen, the competent authority

should apply the provisions of this

Recommendation to commercial

maritime fishing.

(3) In the event of doubt as to

whether or not any ships are to be

regarded as seagoing ships or

engaged in commercial maritime

operations or commercial

maritime fishing for the purposes

of this Recommendation, the

question should be determined by

the competent authority after

consulting the organizations of

shipowners, seafarers and

fishermen concerned.

(4) This Recommendation does

not apply to wooden vessels of

traditional build such as dhows

and junks.

2. For the purpose of this

Recommendation:

(a) the term basic pay or

wages means the pay, however

composed, for normal hours of

work; it does not include payments

for overtime worked, bonuses,

allowances, paid leave or any

other additional remuneration;

(b) the term competent

authority means the minister,

government department or other

authority having power to issue

regulations, orders or other

instructions having the force of

law in respect of seafarers'''' wages,

hours of work or rest or the

manning of ships;

(c) the term consolidated

wage means a wage or salary

which includes the basic wage and

other pay-related benefits; a

consolidated wage may include

compensation for all overtime

hours which are worked and all

other pay-related benefits, or it

may include only certain benefits

in a partial consolidation;

(d) the term hours of work

means time during which a

seafarer is required to do work on

account of the ship;

(e) the term overtime means

time worked in excess of the

normal hours of work;

(f) the term seafarer means

any person defined as such by

national laws or regulations or

collective agreements who is

employed or engaged in any

capacity on board a seagoing ship

to which this Recommendation

applies; and

(g) the term shipowner means

the owner of the ship or any other

organization or person, such as the

manager or bareboat charterer,

who has assumed the

responsibility for the operation of

the ship from the shipowner and

who on assuming such

responsibility has agreed to take

over all the attendant duties and

responsibilities.

II. SEAFARERS'''' WAGES

3. For seafarers whose

remuneration includes separate

compensation for overtime

worked:

(a) for the purpose of calculating

wages, the normal hours of work

at sea and in port should not

exceed eight hours per day;

(b) for the purpose of

calculating overtime, the number

of normal hours per week covered

by the basic pay or wages should

be prescribed by national laws or

regulations, if not determined by

collective agreements, but should

not exceed 48 hours per week;

collective agreements may provide

for a different but not less

favourable treatment;

(c) the rate or rates of

compensation for overtime, which

should be not less than one and

one-quarter times the basic pay or

wages per hour, should be

prescribed by national laws or

regulations or by collective

agreements; and

(d) records of all overtime

worked should be maintained by

the master, or a person assigned by

the master, and endorsed by the

seafarer at regular intervals.

4. For seafarers whose wages

are fully or partially consolidated:

(a) the collective agreement,

articles of agreement, contract of

employment and letter of

engagement should specify clearly

the amount of remuneration

payable to the seafarer and where

appropriate the number of hours of

work expected of the seafarer in

return for this remuneration, and

any additional allowances which

might be due in addition to the

consolidated wage, and in which

circumstances;

(b) where hourly overtime is

payable for hours worked in

excess of those covered by the

consolidated wage, the hourly rate

should be not less than one and

one-quarter times the basic rate

corresponding to the normal hours

of work as defined in Paragraph 3;

the same principle should be

applied to the overtime hours

included in the consolidated wage;

(c) remuneration for that portion

of the fully or partially

consolidated wage representing the

normal hours of work as defined in

Paragraph 3(a) should be no less

than the applicable minimum

wage; and

(d) for seafarers whose wages

are partially consolidated, records

of all overtime worked should be

maintained and endorsed as

provided in Paragraph 3(d).

5. National laws or regulations

or collective agreements may

provide for compensation for

overtime or for work performed on

the weekly day of rest and on

public holidays by at least

equivalent time off duty and off

the ship or additional leave in lieu

of remuneration or any other

compensation so provided.

6. National laws and regulations

adopted after consulting the

representative organizations of

seafarers and shipowners or, as

appropriate, collective agreements

should take into account the

following principles:

(a) equal remuneration for work

of equal value should apply to all

seafarers employed upon the same

ship without discrimination based

upon race, colour, sex, religion,

political opinion, national

extraction or social origin;

(b) the articles of agreement or

other agreement specifying the

applicable wages or wage rates

should be carried on board the

ship; information on the amount of

wages or wage rates should be

made available to each seafarer,

either by providing at least one

signed copy of the relevant

information to the seafarer in a

language which the seafarer

understands, or by posting a copy

of the agreement in a place

accessible to the crew or by some

other appropriate means;

(c) wages should be paid in legal

tender; where appropriate, they

may be paid by bank transfer, bank

cheque, postal cheque or money

order;

(d) wages should be paid

monthly or at some other regular

interval, and on termination of

engagement all remuneration due

should be paid without undue

delay;

(e) adequate penalties or other

appropriate remedies should be

imposed by the competent

authorities where shipowners

unduly delay, or fail to make,

payment of all remuneration due;

(f) wages should be paid directly

to the seafarer or to the seafarer''''s

designated bank account unless he

or she requests otherwise in

writing;

(g) subject to subparagraph (h),

the shipowner should impose no

limit on the seafarer''''s freedom to

dispose of his or her remuneration;

(h) deduction from remuneration

should be permitted only if:

(i) there is an express provision

therefor in national laws or

regulations or in an applicable

collective agreement;

(ii) the seafarer has been

informed, in the manner deemed

most appropriate by the competent

authority, of the conditions for

such deductions; and

(iii) they do not in total exceed

the limit that may have been

established by national laws or

regulations or collective

agreements or court decisions for

making such deductions;

(i) no deductions should be

made from a seafarer''''s

remuneration in respect of

obtaining or retaining

employment;

(j) the competent authority

should have the power to inspect

stores and services provided on

board ship to ensure that fair and

reasonable prices are applied for

the benefit of the seafarers

concerned; and

(k) to the extent that seafarers

claims for wages and other sums

due in respect of their employment

are not secured in accordance with

the provisions of the International

Convention on Maritime Liens and

Mortgages, 1993, such claims

should be protected in accordance

with the Protection of Workers

Claims (Employer s Insolvency)

Convention, 1992, of the

International Labour Organization.

7. The Member should, after

consulting with shipowners and

seafarers organizations, have

procedures to investigate

complaints relating to any matter

contained in this

Recommendation.

III. MINIMUM WAGES

8. (1) Without prejudice to the

principle of free collective

bargaining, the Member should,

after consulting representative

organizations of shipowners and

seafarers, establish procedures for

determining minimum wages for

seafarers. Representative

organizations of shipowners and

seafarers should participate in the

operation of such procedures.

(2) When establishing such

procedures and in fixing minimum

wages, due regard should be given

to international labour standards

concerning minimum wage fixing,

as well as the following principles:

(a) the level of minimum wages

should take into account the nature

of maritime employment, manning

levels of ships, and seafarers

normal hours of work; and

(b) the level of minimum wages

should be adjusted to take into

account changes in the cost of

living and in the needs of

seafarers.

(3) The competent authority

should ensure:

(a) by means of a system of

supervision and sanctions, that

wages are paid at not less than the

rate or rates fixed; and

(b) that any seafarer who has

been paid at a rate lower than the

minimum wage is enabled to

recover, by an inexpensive and

expeditious judicial or other

procedure, the amount by which

he or she has been underpaid.

IV. MINIMUM MONTHLY

BASIC PAY OR WAGE FIGURE

FOR ABLE SEAMEN

9. For the purpose of this Part, the

term "able seaman" means any

seafarer who is deemed to be

competent to perform any duty

which may be required of a rating

serving in the deck department,

other than the duties of a leading

or specialist rating, or any seafarer

who is defined as an able seaman

in accordance with national laws,

regulations or practice, or

collective agreement.

10. The basic pay or wages for a

calendar month of service for an

able seaman should be no less than

the amount periodically set by the

Joint Maritime Commission or

another body authorized by the

Governing Body of the

International Labour Office. Upon

a decision of the Governing Body,

the Director-General of the ILO

shall notify any revised amount to

the Members of the International

Labour Organization. As of 1

January 1995, the amount set by

the Joint Maritime Commission

was 385 United States dollars.

11. Nothing in this Part should

be deemed to prejudice

arrangements agreed between

shipowners or their organizations

and seafarers'''' organizations with

regard to the regulation of

standard minimum terms and

conditions of employment,

provided such terms and

conditions are recognized by the

competent authority.

V. EFFECT ON EARLIER

RE COMMENDATION

12. This Recommendation

supersedes the Wages, Hours of

Work and Manning (Sea)

Recommendation, 1958.

ILO.s rekommendation (nr 187)

om sjömäns löner och arbetstid

samt bemanningen på fartyg

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

beaktar bestämmelserna i 1949

års konvention om rättsskydd för

lön, 1970 års konvention om

fastställande av minimilöner, 1976

års konvention om semester för

sjöfolk, 1976 års konvention om

miniminormer i handelsfartyg,

1987 års konvention om sjömäns

hemresa (reviderad), 1992 års

konvention om skydd av

arbetstagares fordran i händelse av

arbetsgivarens insolvens och 1993

års internationella konvention om

sjöpanträtt och fartygshypotek,

har beslutat att anta vissa förslag

om revidering av 1958 års

konvention om löner, arbetstid och

bemanning på fartyg (reviderad)

och 1958 års rekommendation om

löner, arbetstid och bemanning på

fartyg, vilken fråga är den andra

punkten på mötets dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en

rekommendation som kompletterar

1996 års konvention om sjömäns

arbetstid och bemanningen på

fartyg, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

rekommendation, som kan kallas

1996 års rekommendation om

sjömäns löner och arbetstid samt

bemanningen på fartyg.

I. TILLÄMPNINGSOMRÅDE

OCH DEF1NITIONER

1. 1) Denna rekommendation

gäller varje sjögående fartyg,

oavsett om det är i offentlig eller

privat ägo, som är registrerat inom

medlemsstatens territorium och

som normalt används i

handelssjöfart till havs.

2) Så långt den behöriga

myndigheten anser det vara

möjligt efter att ha samrått med de

representativa organisationerna för

fiskefartygsägare och fiskare, bör

den tillämpa denna

rekommendation på yrkesfiske till

havs.

3) Om det vid tillämpning av

denna rekommendation skulle råda

tvivel om huruvida fartyg skall

anses vara sjögående eller

sysselsatta i handelssjöfart eller

yrkesfiske till havs, bör frågan

avgöras av den behöriga

myndigheten efter samråd med

vederbörande redar-, sjöfolks- och

yrkesfiskarorganisationer.

4) Denna rekommendation

gäller inte för träfartyg av

traditionell konstruktion såsom

dhower och djonker.

2. I denna rekommendation

avses med

a) basbetalning eller grundlön

betalning, hur den än är

sammansatt, för normal arbetstid;

övertidsbetalning, gratifikationer,

bidrag, betald ledighet och annan

extra ersättning ingår inte,

b) behörig myndighet den

minister, det regeringsorgan eller

annan myndighet som är behörig

att utfärda tvingande

bestämmelscr, beslut eller andra

instruktioner om sjömäns löner,

arbetstid eller vilotid eller

bemanningen på fartyg,

c) enhetslön lön eller

ersättning innefattande grundlön

och andra lönerelaterade förmåner;

enhetslön kan innefatta ersättning

för all övertid som har arbetats och

alla andra lönerelaterade förmåner,

eller endast vissa förmåner:

partiell enhetslön,

d) arbetstid eller arbets-

timmar den tid under vilken en

sjöman åläggs att arbeta för

fartyget,

e) övertid den tid som arbetats

utöver den normala arbetstiden,

f) sjöman varje person som

definieras som sådan i nationella

lagar och bestämmelser eller

kollektivavtal som är anställd eller

anlitad i någon befattning ombord

på ett sjögående fartyg på vilket

denna rekommendation är

tillämplig, och

g) redare fartygets ägare eller

någon annan organisation eller

person, såsom en manager eller

den som hyr fartyget utan

besättning, som har övertagit

ansvaret för driften av fartyget

från fartygsägaren och därvid har

gått med på att överta alla de

skyldigheter och allt det ansvar

som sammanhänger därmed.

II. SJÖMÄNS LÖN

3. För sjömän vilkas ersättning

innefattar särskild ersättning för

arbetade övertidstimmar

a) bör vid löneberäkningen den

normala arbetstiden till sjöss och i

hamn inte överstiga åtta timmar

per dygn,

b) bör vid beräkning av övertid

den normala arbetstid per vecka

som täcks av basbetalning eller

grundlön bestämmas av nationella

lagar och bestämmelser om den

inte bestäms i kollektivavtal; den

bör dock inte överstiga 48 timmar

i veckan; en annan men inte

mindre förmånlig behandling kan

bestämmas i kollektivavtal,

c) bör tariffen eller tarifferna för

övertidsersättning, som bör uppgå

till minst 125 procent av

basbetalningen eller grundlönen

per timme, bestämmas i nationella

lagar och bestämmelser eller

genom kollektivavtal och

d) bör journal över all arbetad

övertid föras av befälhavaren eller

av en av honom utsedd person och

påtecknas av sjömannen med

jämna mellanrum.

4. För sjömän med enhetslön

eller partiell enhetslön

a) bör i kollektivavtalet,

sjömansrullan, det skriftliga

anställningsavtalet och beviset om

anlitande klart anges storleken på

ersättningen till sjömannen och i

tillämpliga fall antalet

arbetstimmar som förväntas av

honom eller henne i utbyte mot

denna ersättning, samt eventuella

tillägg som kan tillkomma till

enhetslönen och villkoren för

dessa,

b) bör, om övertidsersättning per

timme skall betalas för tid som

arbetas utöver den tid som täcks av

enhetslönen, timtariffen uppgå till

minst 125 procent av den

grundtariff, som motsvarar normal

arbetstid enligt punkt 3; samma

princip bör tillämpas på

övertidstimmar som innefattas i

enhetslönen,

c) bör ersättningen för den andel

av enhetslönen eller den partiella

enhetslönen som motsvarar normal

arbetstid enligt punkt 3 a) inte

understiga den tillämpliga

minimilönen och

d) bör för sjömän med partiell

enhetslön journal föras över all

arbetad övertid och påtecknas

enligt vad som rekommenderas i

punkt 3 d).

5. I nationella lagar och

bestämmelser eller kollektivavtal

kan ingå bestämmelser om

kompensation för övertidsarbete

eller för arbete utfört under

veckans vilodag och allmän

helgdag i form av minst lika lång

ledighet borta från fartyget eller

tilläggsledighet i stället för

ersättning eller annan i

ovannämnda instrument

föreskriven kompensation.

6. I nationella lagar och

bestämmelser som antagits efter

samråd med representativa

sjöfolks- och redarorganisationer,

eller i tillämpliga fall i

kollektivavtal, bör följande

principer beaktas:

a) principen lika ersättning för

lika arbete bör gälla alla sjömän

anställda på samma fartyg utan

åtskillnad på grund av ras,

hudfärg, kön, religion, politisk

uppfattning, nationell härkomst

eller socialt ursprung,

b) sjömansrullan eller annan

överenskommelse vari gällande

lön eller lönetariffer anges bör

finnas tillgänglig på fartyget;

upplysningar om löner eller

lönetariffer bör hållas tillgängliga

för varje sjöman, antingen i form

av minst ett undertecknat exemplar

av relevant information till

sjömannen på ett språk han eller

hon förstår, eller i form av ett

anslaget exemplar av avtalet på en

plats som är tillgänglig för

besättningen, eller på annat

lämpligt sätt,

c) lönerna bör betalas i lagligt

betalningsmedel; i tillämpliga fall

bör lönen betalas med

banköverföring, bank- eller

postcheck eller postanvisning,

d) lönerna bör betalas

månatligen eller med andra

regelbundna tidsmellanrum; vid

tjänstens slut bör all intjänad

ersättning utbetalas utan

otillbörligt dröjsmål,

e) lämpliga påföljder eller andra

lämpliga åtgärder bör åläggas av

de behöriga myndigheterna om en

redare otillbörligen dröjer med

eller underlåter att till fullo betala

ersättning som har förfallit till

betalning,

f) lönerna bör betalas direkt till

sjömannen eller till ett av honom

eller henne anvisat bankkonto om

han eller hon inte skriftligen begär

annat,

g) med förbehåll för stycke h)

bör redaren inte föreskriva någon

begränsning i sjömannens frihet att

förfoga över sin förtjänst,

h) avdrag från ersättning bör

tillåtas endast om

(i) detta uttryckligen är tillåtet i

nationella lagar och bestämmelser

eller i gällande kollektivavtal,

(ii) sjömannen på det sätt som

den behöriga myndigheten anser

lämpligt har informerats om

gällande bestämmelser om sådana

avdrag och

(iii) summan av avdragen inte

överstiger den gräns för sådana

avdrag som kan finnas i nationella

lagar och bestämmelser,

kollektivavtal eller domstolsbeslut,

i) avdrag bör inte göras från en

sjömans ersättning för att han eller

hon skall få anställning eller få

behålla anställning,

j) den behöriga myndigheten bör

ha befogenhet att inspektera

förnödenheter och tjänster som

tillhandahålls ombord för att

kunna försäkra sig om att åsatta

priser är rättvisa och skäliga till

gagn för de berörda sjömännen

och

k) i den utsträckning sjömäns

anspråk på lön och andra

fordringar som gäller

anställningen inte är skyddade

enligt 1993 års internationella

konvention om sjöpanträtt och

fartygshypotek, bör dessa anspråk

skyddas i enligthet med 1992 års

ILO-konvention om skydd av

arbetstagares fordran i händelse av

arbetsgivarens insolvens.

7. Medlemsstaten bör ha

förfaranden som tillkommit efter

samråd med redar- och

sjöfolksorganisationerna för att

utreda klagomål om frågor som

omfattas av denna

rekommendation.

III. MINIMILÖNER

8. 1) Utan förfång för principen

om fria kollektiva förhandlingar

bör medlemsstaten efter samråd

med redarnas och sjöfolkets

representativa organisationer

införa förfaranden för att

bestämma minimilöner för sjömän.

Redarnas och sjöfolkets

representativa organisationer bör

delta i sådana förfaranden.

2) När sådana förfaranden införs

och minimilöner fastställs bör

vederbörlig hänsyn tas till

internationella arbetsnormer för

fastställande av minimilön liksom

till följande principer:

a) minimilönenivån bör ta

hänsyn till karaktären av

anställning i handelsflottan,

fartygs bemanningsnivå och

sjömäns normala arbetstid,

b) minimilönenivån bör

anpassas med beaktande av

ändringar i levnadskostnaderna

och i sjömännens behov.

3) Den behöriga myndigheten

bör

a) genom ett övervaknings- och

påföljdssystem säkerställa att

betalda löner inte understiger den

eller de fastställda tarifferna och

b) tillse att varje sjöman som har

betalats till en tariff som

understiger minimilönen får

möjlighet att till låg kostnad och

genom ett snabbt rättsligt eller

annat förfarande utfå det belopp

som han eller hon har att fordra.

IV. LÄGSTA MÅNATLIGA

BASBETALNING ELLER

GRUNDLÖN FÖR BEHÖRIGA

MATROSER

9. I det följande betecknar termen

 behörig matros en sjöman som

bedöms vara kompetent att utföra

alla uppgifter som kan krävas av

manskap i däckstjänstgöring, utom

de uppgifter som åligger manskap

i förmansställning eller

specialistställning, eller sjömän

som definieras som behöriga

matroser enligt nationella lagar

och bestämmelser, praxis eller

kollektivavtal.

10. Basbetalningen eller

grundlönen för en kalendermånads

tjänstgöring för en behörig matros

bör inte understiga det belopp som

periodiskt fastställs av Joint

Maritime Commission eller annat

organ som bemyndigats av

Internationella arbetsbyråns

styrelse. Efter beslut av styrelsen

skall ILO:s generaldirektör

meddela medlemmarna i

Internationella

arbetsorganisationen varje ändring

av beloppet. Den 1 januari 1995

uppgick detta belopp till 385 US-

dollar.

11. Ingenting i denna del bör

anses inverka på de arrangemang

som överenskommits mellan

redare eller deras organisationer

och sjöfolksorganisationerna i

fråga om reglering av

miniminormer för

anställningsvillkor och

anställningsförhållanden under

förutsättning att dessa

miniminormer erkänns av den

behöriga myndigheten.

V. INVERKAN PÅ TIDIGARE

REKOMMENDATION

12. Denna rekommendation

ersätter 1958 års rekommendation

om löner, arbetstid och bemanning

på fartyg.

Protocol of 1996 to the Merchant

Shipping (Minimum Standards)

Convention, 1976 (No. 147)

The General Conference of the

International Labour Organization,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office

and having met in its Eighty-

fourth Session on 8 October 1996,

and

Noting the provisions of Article

2 of the Merchant Shipping

(Minimum Standards) Convention,

1976 (referred to below as the

principal Convention ), which

states in part that:

 Each Member which ratifies

this Convention undertakes -

(a) to have laws or regulations

laying down, for ships registered

in its territory -

(i) safety standards, including

standards of competency, hours of

work and manning, so as to ensure

the safety of life on board ship;

(ii) appropriate social security

measures; and

(iii) shipboard conditions of

employment and shipboard living

arrangements, in so far as these, in

the opinion of the Member, are not

covered by collective agreements

or laid down by competent courts

in a manner equally binding on the

shipowners and seafarers

concerned;

and to satisfy itself that the

provisions of such laws and

regulations are substantially

equivalent to the Conventions or

Articles of Conventions referred to

in the Appendix to this

Convention, in so far as the

Member is not otherwise bound to

give effect to the Conventions in

question ; and

Noting also the provisions of

Article 4, paragraph 1, of the

principal Convention, which states

that:

 If a Member which has ratified

this Convention and in whose port

a ship calls in the normal course of

its business or for operational

reasons receives a complaint or

obtains evidence that the ship does

not conform to the standards of

this Convention, after it has come

into force, it may prepare a report

addressed to the government of the

country in which the ship is

registered, with a copy to the

Director-General of the

International Labour Office, and

may take measures necessary to

rectify any conditions on board

which are clearly hazardous to

safety or health ; and

Recalling the Discrimination

(Employment and Occupation)

Convention, 1958, Article 1,

paragraph 1, of which states that:

 For the purpose of this

Convention the term

"discrimination" includes -

(a) any distinction, exclusion or

preference made on the basis of

race, colour, sex, religion, political

opinion, national extraction or

social origin, which has the effect

of nullifying or impairing equality

of opportunity or treatment in

employment or occupation;

(b) such other distinction,

exclusion or preference which has

the effect of nullifying or

impairing equality of opportunity

or treatment in employment or

occupation as may be determined

by the Member concerned after

consultation with representative

employers and workers

organisations, where such exist,

and with other appropriate

bodies ; and

Recalling the entry into force of

the United Nations Convention on

the Law of the Sea, 1982, on 16

November 1994, and

Recalling the International

Convention on Standards of

Training, Certification and

Watchkeeping for Seafarers, 1978,

as amended in 1995, of the

International Maritime

Organization,

Having decided on the adoption

of certain proposals with regard to

the partial revision of the principal

Convention, which is the fourth

item on the agenda of the session,

and

Having determined that these

proposals should take the form of

a Protocol to the principal

Convention;

adopts, this twenty-second day

of October one thousand nine

hundred and ninety-six, the

following Protocol, which may be

cited as the Protocol of 1996 to the

Merchant Shipping (Minimum

Standards) Convention, 1976:

Article 1

1. Each Member which ratifies this

Protocol shall extend the list of

Conventions appearing in the

Appendix to the principal

Convention to include the

Conventions in Part A of the

Supplementary Appendix and such

Conventions listed in Part B of

that Appendix as it accepts, if any,

in accordance with Article 3

below.

2. Extension to the Convention

listed in Part A of the

Supplementary Appendix that is

not yet in force shall take effect

only when that Convention comes

into force.

Article 2

A Member may ratify this

Protocol at the same time as or at

any time after it ratifies the

principal Convention, by

communicating its formal

ratification of the Protocol to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration.

Article 3

1. Each Member which ratifies this

Protocol shall, where applicable,

in a declaration accompanying the

instrument of ratification, specify

which Convention or Conventions

listed in Part B of the

Supplementary Appendix it

accepts.

2. A Member which has not

accepted all of the Conventions

listed in Part B of the

Supplementary Appendix may, by

subsequent declaration

communicated to the Director-

General of the International

Labour Office, specify which

other Convention or Conventions

it accepts.

Article 4

1. For the purposes of Article 1,

paragraph 1, and Article 3 of this

Protocol, the competent authority

shall hold prior consultations with

the representative organizations of

shipowners and seafarers.

2. The competent authority

shall, as soon as practicable, make

available to the representative

organizations of shipowners and

seafarers information as to

ratifications, declarations and

denunciations notified by the

Director-General of the

International Labour Office in

conformity with Article 8,

paragraph 1, below.

Article 5

For the purpose of this Protocol,

the Repatriation of Seafarers

Convention (Revised), 1987, shall,

in the case of a Member which

accepts that Convention, be

regarded as a replacement of the

Repatriation of Seamen

Convention, 1926.

Article 6

1. This Protocol shall be binding

only upon those Members of the

International Labour Organization

whose ratifications have been

registered with the Director-

General of the International

Labour Office.

2. This Protocol shall come into

force 12 months after the date on

which the ratifications of five

Members, three of which each

have at least one million gross

tonnage of shipping, have been

registered.

3. Thereafter, this Protocol shall

come into force for any Member

12 months after the date on which

its ratification has been registered.

Article 7

A Member which has ratified this

Protocol may denounce it when-

ever the principal Convention is

open to denunciation in

accordance with its Article 7, by

an act communicated to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration. Denunciation of this

Protocol shall not take effect until

one year after the date on which it

is registered.

Article 8

1. The Director-General of the

International Labour Office shall

notify all Members of the

International Labour Organization

of the registration of all

ratifications, declarations and acts

of denunciation communicated by

the Members of the Organization.

2. When the conditions provided

for in Article 6, paragraph 2,

above have been fulfilled, the

Director-General shall draw the

attention of the Members of the

Organization to the date upon

which the Protocol shall come into

force.

Article 9

The Director-General of the

International Labour Office shall

communicate to the Secretary-

General of the United Nations, for

registration in accordance with

article 102 of the Charter of the

United Nations, full particulars of

all ratifications and acts of

denunciation registered by the

Director-General in accordance

with the provisions of the

preceding Articles.

Article 10

At such times as it may consider

necessary, the Governing Body of

the International Labour Office

shall present to the General

Conference a report on the

working of this Protocol and shall

examine the desirability of placing

on the agenda of the Conference

the question of its revision in

whole or in part.

Article 11

For the purposes of revising this

Protocol and closing it to

ratification, the provisions of

Article 11 of the principal

Convention shall apply mutatis

mutandis.

Article 12

The English and French versions

of the text of this Protocol are

equally authoritative.

Supplementary Appendix

Part A

Accommodation of Crews

(Supplementary Provisions)

Convention, 1970 (No. 133) and

Seafarers Hours of Work and

the Manning of Ships Convention,

1996 (No. 180)

Part B

Seafarers Identity Documents

Convention, 1958 (No. 108)

Workers Representatives

Convention, 1971 (No. 135)

Health Protection and Medical

Care (Seafarers) Convention, 1987

(No. 164)

Repatriation of Seafarers

Convention (Revised), 1987 (No.

166).

1996 års protokoll till 1976 års

konvention (nr 147) om

miniminormer i handelsfartyg

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 8 oktober 1996 till

sitt åttiofjärde möte,

beaktar bestämmelserna i artikel

2 i 1976 års konvention om

miniminormer i handelsfartyg,

härnedan kallad

 huvudkonventionen , som bland

annat stadgar att

 varje medlem som ratificerar

denna konvention åtar sig

a) att genom lagstiftning för

fartyg, som är registrerade inom

dess territorium, föreskriva

(i) säkerhetsnormer, däri

inbegripet normer för behörighet,

arbetstid och bemanning, i syfte att

trygga säkerheten för människoliv

ombord,

(ii) lämpliga åtgärder för social

trygghet,

(iii) villkor för sysselsättning

och anordningar för livet ombord,

i den mån de inte enligt

medlemmens åsikter regleras

genom kollektivavtal eller är

bestämda av behörig domstol på

ett för berörda redare och

ombordanställda lika bindande

sätt,

samt att tillse att

bestämmelserna i en sådan

lagstiftning är i huvudsak

likvärdiga med de konventioner

eller artiklar i konventioner som

anges i bilagan till denna

konvention, i den mån

medlemmen inte på annat sätt är

förpliktad att tillämpa

ifrågavarande konventioner ,

beaktar även bestämmelserna i

huvudkonventionens artikel 4.1,

som stadgar att

 om en medlem, som har

ratificerat denna konvention och

vars hamn anlöps av ett fartyg

under dess normala verksamhet

eller av anledning som betingas av

dess drift, mottar klagomål eller

får bevis för att detta fartyg ej

uppfyller normerna i denna

konvention, sedan denna har trätt i

kraft, kan medlemmen utarbeta en

rapport ställd till regeringen i det

land där fartyget är registrerat,

med kopia till Internationella

arbetsbyråns generaldirektör, och

vidta åtgärder för att rätta till varje

förhållande ombord som

uppenbart innebär risk för säkerhet

eller hälsa ,

erinrar om 1958 års konvention

angående diskriminering i fråga

om anställning och yrkesutövning,

vars artikel 1.1 stadgar att

 i denna konvention förstås med

uttrycket "diskriminering

a) varje åtskillnad, uteslutning

eller företräde på grund av ras,

hudfärg, kön, religion, politisk

uppfattning, nationell härstamning

eller socialt ursprung, som har till

följd att likställdhet med avseende

å möjligheter eller behandling i

fråga om anställning eller

yrkesutövning omintetgöres eller

beskäres,

b) varje åtskillnad, uteslutning

eller företräde i övrigt, som har till

följd, att likställdhet med avseende

å möjligheter eller behandling i

fråga om anställning eller

yrkesutövning omintetgöres eller

beskäres och som må angivas av

vederbörande medlemsstat efter

samråd med representativa

arbetsgivar- och

arbetstagarorganisationer, där

sådana finnas, ävensom med andra

lämpliga organ ,

erinrar om att Förenta

nationernas havsrättskonvention

av år 1982 trädde i kraft den 16

november 1994,

erinrar om Internationella

sjöfartsorganisationens

internationella konvention av år

1978 angående normer för sjöfolks

utbildning, certifiering och

vakthållning, ändrad år 1995,

har beslutat att anta vissa förslag

om partiell revidering av

huvudkonventionen, en fråga som

utgör den fjärde punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av ett protokoll till

huvudkonventionen, och

antar denna den tjugoandra

dagen i oktober månad år

nittonhundranittiosex följande

protokoll, som kan kallas 1996 års

protokoll till 1976 års konvention

om miniminormer i handelsfartyg.

Artikel 1

1. Varje medlemsstat som

ratificerar detta protokoll skall

utsträcka förteckningen över

konventioner som upptas i bilagan

till huvudkonventionen till att

omfatta konventionerna i del A i

tilläggsbilagan och de eventuella

konventioner i del B i

tilläggsbilagan som medlemmen

antar i enlighet med artikel 3

nedan.

2. Vad gäller den konvention i

del A i bilagan som ännu inte har

trätt i kraft, skall dess upptagande i

förteckningen börja gälla först när

den träder i kraft.

Artikel 2

En medlemsstat kan ratificera

detta protokoll samtidigt som den

ratificerar huvudkonventionen

eller när som helst därefter genom

att sända ratifikationsdokumentet

avseende protokollet till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Artikel 3

1. Varje medlemsstat som

ratificerar detta protokoll skall i

tillämpliga fall i en förklaring

bifogad ratifikationsdokumentet,

ange vilken eller vilka

konventioner i del B i

tilläggsbilagan den antar.

2. En medlemsstat som inte har

antagit alla konventionerna i del B

i tilläggsbilagan kan i en senare

förklaring till Internationella

arbetsbyråns generaldirektör ange

vilken eller vilka andra

konventioner den antar.

Artikel 4

1. För tillämpningen av

bestämmelserna i artikel 1.1 och

artikel 3 i detta protokoll skall den

behöriga myndigheten i förväg

samråda med de representativa

redar- och

sjöfolksorganisationerna.

2. Den behöriga myndigheten

skall så snart som det är möjligt

lämna de representativa redar- och

sjöfolksorganisationerna

upplysningar om ratifikationer,

förklaringar och uppsägningar som

mottagits från Internationella

arbetsbyråns generaldirektör i

enlighet med artikel 8.1 nedan.

Artikel 5

Med avseende på detta protokoll

skall 1987 års konvention om

sjömäns hemresa (reviderad) för

en medlem som antar den

konventionen anses ersätta 1926

års konvention om sjömäns

hemresa.

Artikel 6

1. Detta protokoll skall vara

bindande endast för de

medlemmar av Internationella

arbetsorganisationen vilkas

ratifikationer har registrerats hos

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör.

2. Protokollet träder i kraft tolv

månader efter den dag då

ratifikationer från fem

medlemsstater har registrerats, av

vilka tre var och en för sig har en

handelsflotta med en

bruttodräktighet av minst en

miljon.

3. Därefter träder protokollet i

kraft för varje annan medlemsstat

tolv månader efter den dag då dess

ratifikation har registrerats.

Artikel 7

En medlemsstat som har ratificerat

detta protokoll får säga upp det vid

samma tidpunkter som

huvudkonventionen får sägas upp

enligt dennas artikel 7, genom en

skrivelse som sänds till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering. En

uppsägning av detta protokoll får

inte verkan förrän ett år efter den

dag då den har registrerats.

Artikel 8

l. Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall underrätta

samtliga medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen om

registreringen av alla

ratifikationer, förklaringar och

uppsägningar som har tagits emot

från organisationens medlemmar.

2. När de villkor som anges i

artikel 6.2 ovan har uppfyllts, skall

generaldirektören fästa

medlemsstaternas uppmärksamhet

på den dag då protokollet kommer

att träda i kraft.

Artikel 9

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall, för

registrering enligt artikel 102 i

Förenta nationernas stadga, lämna

Förenta nationernas

generalsekreterare fullständiga

upplysningar om samtliga

ratifikationer och uppsägningar

som har registrerats hos

generaldirektören enligt

bestämmelserna i föregående

artiklar.

Artikel 10

När Internationella arbetsbyråns

styrelse finner det nödvändigt,

skall den lämna Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens en redogörelse för detta

protokolls tillämpning och

överväga om det finns anledning

att föra upp frågan om revidering

av protokollet, helt eller delvis, på

konferensens dagordning.

Artikel 11

I fråga om revidering av detta

protokoll och om tidpunkt efter

vilken det inte längre skall kunna

ratificeras, skall bestämmelserna i

artikel 11 i huvudkonventionen

äga motsvarande tillämpning.

Artikel 12

De engelska och franska

versionerna av texten till detta

protokoll har lika giltighet.

Tilläggsbilaga

Del A

1970 års konvention (nr 133) om

besättningsbostäder (tilläggsbe-

stämmelser),

1996 års konvention (nr 180)

om sjömäns arbetstid och

bemanningen på fartyg.

Del B

1958 års konvention (nr 108)

angående nationella

identitetshandlingar för sjömän,

1971 års konvention (nr 135)

om arbetstagarnas representanter,

1987 års konvention (nr 164)

om hälsoskydd och sjukvård för

sjömän,

1987 års konvention (nr 166)

om sjömäns hemresa (reviderad).

Convention (No. 147) concerning

Minimum Standards in Merchant

Ships

The General Conference of the

International Labour Organisation,

Having been convened at

Geneva by the Governing Body of

the International Labour Office

and having met in its Sixty-second

Session on 13 October 1976, and

Recalling the provisions of the

Seafarers'''' Engagement (Foreign

Vessels) Recommendation, 1958,

and of the Social Conditions and

Safety (Seafarers)

Recommendation, 1958, and

Having decided upon the

adoption of certain proposals with

regard to substandard vessels,

particularly those registered under

flags of convenience, which is the

fifth item on the agenda of the

session, and

Having determined that these

proposals shall take the form of an

international Convention,

adopts, this twenty-ninth day of

October of the year one thousand

nine hundred and seventy-six, the

following Convention, which may

be cited as the Merchant Shipping

(Minimum Standards) Convention,

1976:

Article 1

1. Except as otherwise provided in

this Article, this Convention

applies to every sea-going ship,

whether publicly or privately

owned, which is engaged in the

transport of cargo or passengers

for the purpose of trade or is

employed for any other

commercial purpose.

2. National laws or regulations

shall determine when ships are to

be regarded as sea-going ships for

the purpose of this Convention.

3. This Convention applies to

sea-going tugs.

4. This Convention does not

apply to -

(a) ships primarily propelled by

sail, whether or not they are fitted

with auxiliary engines;

(b) ships engaged in fishing or

in whaling or in similar pursuits;

(c) small vessels and vessels

such as oil rigs and drilling

platforms when not engaged in

navigation, the decision as to

which vessels are covered by this

subparagraph to be taken by the

competent authority in each

country in consultation with the

most representative organisations

of shipowners and seafarers.

5. Nothing in this Convention

shall be deemed to extend the

scope of the Conventions referred

to in the Appendix to this

Convention or of the provisions

contained therein.

Article 2

Each Member which ratifies this

Convention undertakes -

(a) to have laws or regulations

laying down, for ships registered

in its territory -

(i) safety standards, including

standards of competency, hours of

work and manning, so as to ensure

the safety of life on board ship;

(ii) appropriate social security

measures; and

(iii) shipboard conditions of

employment and shipboard living

arrangements, in so far as these, in

the opinion of the Member, are not

covered by collective agreements

or laid down by competent courts

in a manner equally binding on the

shipowners and seafarers

concerned;

and to satisfy itself that the

provisions of such laws and

regulations are substantially

equivalent to the Conventions or

Articles of Conventions referred to

in the Appendix to this

Convention, in so far as the

Member is not otherwise bound to

give effect to the Conventions in

question;

(b) to exercise effective

jurisdiction or control over ships

which are registered in its territory

in respect of -

(i) safety standards, including

standards of competency, hours of

work and manning, prescribed by

national laws or regulations;

(ii) social security measures

prescribed by national laws or

regulations;

(iii) shipboard conditions of

employment and shipboard living

arrangements prescribed by

national laws or regulations, or

laid down by competent courts in a

manner equally binding on the

shipowners and seafarers

concerned;

(c) to satisfy itself that measures

for the effective control of other

shipboard conditions of

employment and living

arrangements, where it has no

effective jurisdiction, are agreed

between shipowners or their

organisations and seafarers

organisations constituted in

accordance with the substantive

provisions of the Freedom of

Association and Protection of the

Right to Organise Convention,

1948, and the Right to Organise

and Collective Bargaining

Convention, 1949;

(d) to ensure that -

(i) adequate procedures - subject

to over-all supervision by the

competent authority, after tripartite

consultation amongst that

authority and the representative

organisations of shipowners and

seafarers where appropriate -exist

for the engagement of seafarers on

ships registered in its territory and

for the investigation of complaints

arising in that connection;

(ii) adequate procedures

subject to over-all supervision by

the competent authority, after

tripartite consultation amongst that

authority and the representative

organisations of shipowners and

seafarers where appropriate -exist

for the investigation of any

complaint made in connection

with and, if possible, at the time of

the engagement in its territory of

seafarers of its own nationality on

ships registered in a foreign

country, and that such complaint

as well as any complaint made in

connection with and, if possible, at

the time of the engagement in its

territory of foreign seafarers on

ships registered in a foreign

country, is promptly reported by

its competent authority to the

competent authority of the country

in which the ship is registered,

with a copy to the Director-

General of the International

Labour Office;

(e) to ensure that seafarers

employed on ships registered in its

territory are properly qualified or

trained for the duties for which

they are engaged, due regard being

had to the Vocational Training

(Seafarers) Recommendation,

1970;

(f) to verify by inspection or

other appropriate means that ships

registered in its territory comply

with applicable international

labour Conventions in force which

it has ratified, with the laws and

regulations required by

subparagraph (a) of this Article

and, as may be appropriate under

national law, with applicable

collective agreements;

(g) to hold an official inquiry

into any serious marine casualty

involving ships registered in its

territory, particularly those

involving injury and/or loss of life,

the final report of such inquiry

normally to be made public.

Article 3

Any Member which has ratified

this Convention shall, in so far as

practicable, advise its nationals on

the possible problems of signing

on a ship registered in a State

which has not ratified the

Convention, until it is satisfied that

standards equivalent to those fixed

by this Convention are being

applied. Measures taken by the

ratifying State to this effect shall

not be in contradiction with the

principle of free movement of

workers stipulated by the treaties

to which the two States concerned

may be parties.

Article 4

1. If a Member which has ratified

this Convention and in whose port

a ship calls in the normal course of

its business or for operational

reasons receives a complaint or

obtains evidence that the ship does

not conform to the standards of

this Convention, after it has come

into force, it may prepare a report

addressed to the government of the

country in which the ship is

registered, with a copy to the

Director-General of the

International Labour Office, and

may take measures necessary to

rectify any conditions on board

which are clearly hazardous to

safety or health.

2. In taking such measures, the

Member shall forthwith notify the

nearest maritime, consular or

diplomatic representative of the

flag State and shall, if possible,

have such representative present.

It shall not unreasonably detain or

delay the ship.

3. For the purpose of this

Article, complaint means

information submitted by a

member of the crew, a

professional body, an association,

a trade union or, generally, any

person with an interest in the

safety of the ship, including an

interest in safety or health hazards

to its crew.

Article 5

1. This Convention is open to the

ratification of Members which -

(a) are parties to the

International Convention for the

Safety of Life at Sea, 1960, or the

International Convention for the

Safety of Life at Sea, 1974, or any

Convention subsequently revising

these Conventions; and

(b) are parties to the

International Convention on Load

Lines, 1966, or any Convention

subsequently revising that

Convention; and

(c) are parties to, or have

implemented the provisions of, the

Regulations for Preventing

Collisions at Sea of 1960, or the

Convention on the International

Regulations for Preventing

Collisions at Sea, 1972, or any

Convention subsequently revising

these international instruments.

2. This Convention is further

open to the ratification of any

Member which, on ratification,

undertakes to fulfil the

requirements to which ratification

is made subject by paragraph 1 of

this Article and which are not yet

satisfied.

3. The formal ratifications of

this Convention shall be

communicated to the Director-

General of the International

Labour Office for registration.

Article 6

1. This Convention shall be

binding only upon those Members

of the International Labour

Organisation whose ratifications

have been registered with the

Director-General.

2. It shall come into force

twelve months after the date on

which there have been registered

ratifications by at least ten

Members with a total share in

world shipping gross tonnage of

25 per cent.

3. Thereafter, this Convention

shall come into force for any

Member twelve months after the

date on which its ratification has

been registered.

Article 7

1. A Member which has ratified

this Convention may denounce it

after the expiration of ten years

from the date on which the

Convention first comes into force,

by an act communicated to the

Director-General of the

International Labour Office for

registration. Such denunciation

shall not take effect until one year

after the date on which it is

registered.

2. Each Member which has

ratified this Convention and which

does not, within the year following

the expiration of the period of ten

years mentioned in the preceding

paragraph, exercise the right of

denunciation provided for in this

Article, will be bound for another

period of ten years and, thereafter,

may denounce this Convention at

the expiration of each period of ten

years under the terms provided for

in this Article.

Article 8

1. The Director-General of the

International Labour Office shall

notify all Members of the

International Labour Organisation

of the registration of all

ratifications and denunciations

communicated to him by the

Members of the Organisation.

2. When the conditions provided

for in Article 6, paragraph 2,

above have been fulfilled, the

Director-General shall draw the

attention of the Members of the

Organisation to the date upon

which the Convention will come

into force.

Article 9

The Director-General of the

International Labour Office shall

communicate to the Secretary-

General of the United Nations for

registration in accordance with

Article 102 of the Charter of the

United Nations full particulars of

all ratifications and acts of

denunciation registered by him in

accordance with the provisions of

the preceding Articles.

Article 10

At such times as it may consider

necessary the Governing Body of

the International Labour Office

shall present to the General

Conference a report on the

working of this Convention and

shall examine the desirability of

placing on the agenda of the

Conference the question of its

revision in whole or in part.

Article 11

1. Should the Conference adopt a

new Convention revising this

Convention in whole or in part,

then, unless the new Convention

otherwise provides -

(a) the ratification by a Member

of the new revising Convention

shall ipso jure involve the

immediate denunciation of this

Convention, notwithstanding the

provisions of Article 7 above, if

and when the new revising

Convention shall have come into

force;

(b) as from the date when the

new revising Convention comes

into force this Convention shall

cease to be open to ratification by

the Members.

2. This Convention shall in any

case remain in force in its actual

form and content for those

Members which have ratified it

but have not ratified the revising

Convention.

Article 12

The English and French versions

of the text of this Convention are

equally authoritative.

Appendix

Minimum Age Convention, 1973

(No. 138), or Minimum Age (Sea)

Convention (Revised), 1936 (No.

58), or Minimum Age (Sea)

Convention, 1920 (No. 7);

Shipowners Liability (Sick and

Injured Seamen) Convention, 1936

(No. 55), or Sickness Insurance

(Sea) Convention, 1936 (No. 56),

or Medical Care and Sickness

Benefits Convention, 1969 (No.

130);

Medical Examination (Sea-

farers) Convention, 1946 (No. 73);

Prevention of Accidents

(Seafarers) Convention, 1970 (No.

134) (Articles 4 and 7);

Accommodation of Crews

Convention (Revised), 1949 (No.

92);

Food and Catering (Ships

Crews) Convention, 1946 (No. 68)

(Article 5);

Officers Competency

Certificates Convention, 1936 (No.

53) (Articles 3 and 4)1;

Seamen s Articles of Agreement

Convention, 1926 (No. 22);

Repatriation of Seamen

Convention, 1926 (No. 23);

Freedom of Association and

Protection of the Right to Organise

Convention, 1948 (No. 87);

Right to Organise and Collective

Bargaining Convention, 1949 (No.

98).

1 In cases where the established licensing

system or certification structure of a State would

be prejudiced by problems arising from strict

adherence to the relevant standards of the

Officers'''' Competency Certificates Convention,

1936, the principle of substantial equivalence

shall be applied so that there will be no conflict

with that State''''s established arrangements for

certification.

Konvention (nr 147) om

miniminormer i handelsfartyg

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens,

som har sammankallats till

Genève av styrelsen för

Internationella arbetsbyrån och

samlats där den 13 oktober 1976

till sitt sextioandra sammanträde,

hänvisar till bestämmelserna i

1958 års rekommendation om

anställning på utländska fartyg och

1958 års rekommendation om

sociala villkor och säkerhet för

sjöfolk,

har beslutat anta vissa förslag

avseende undermåliga fartyg, i

synnerhet sådana som är

registrerade under

bekvämlighetsflagg, en fråga som

utgör den femte punkten på mötets

dagordning,

har fastställt att dessa förslag

skall ta formen av en internationell

konvention, och

antar denna den tjugonionde

dagen i oktober månad år

nittonhundrasjuttiosex följande

konvention, som kan kallas 1976

års konvention om handelsfartyg

(miniminormer):

Artikel 1

1. Om inte annorlunda föreskrivs i

denna artikel, är denna konvention

tillämplig på varje sjögående

fartyg, vare sig det är offentligt

eller privat ägt, som för

kommersiella syften används till

transport av last eller passagerare

eller nyttjas för något annat

kommersiellt ändamål.

2. Den nationella lagstiftningen

skall bestämma när fartyg skall

betraktas som sjögående fartyg i

denna konventions mening.

3. Denna konvention är

tillämplig på sjögående

bogserfartyg.

4. Denna konvention är inte

tillämplig på:

a) fartyg som huvudsakligen

framdrivs med segel, oavsett om

de är utrustade med hjälpmaskineri

eller inte;

b) fartyg som nyttjas till fiske

eller till valfångst eller till

liknande verksamhet;

c) små fartyg och fartyg sådana

som oljeriggar och borrplattformar

när dessa inte nyttjas till sjöfart;

beslut om vilka fartyg som skall

avses i detta delmoment skall

fattas av behörig myndighet i varje

land i samråd med de mest

representativa redare- och

sjöfolksorganisationerna.

5. Intet i denna konvention skall

anses vidga tillämpningsområdet

för de konventioner som

förtecknas i bilagan till denna

konvention eller för

bestämmelserna i dessa.

Artikel 2

Varje medlem som ratificerar

denna konvention åtar sig:

a) att genom lagstiftning för

fartyg, som är registrerade inom

dess territorium, föreskriva:

(i) säkerhetsnormer, däri

inbegripet normer för behörighet,

arbetstid och bemanning, i syfte att

trygga säkerheten för människoliv

ombord;

(ii) lämpliga åtgärder för social

trygghet;

(iii) villkor för sysselsättning

och anordningar för livet ombord,

i den mån de inte enligt

medlemmens åsikter regleras

genom kollektivavtal eller är

bestämda av behörig domstol på

ett för berörda redare och

ombordanställda lika bindande

sätt;

samt att tillse att

bestämmelserna i en sådan

lagstiftning är i huvudsak

likvärdiga med de konventioner

eller artiklar i konventioner som

anges i bilagan till denna

konvention, i den mån

medlemmen inte på annat sätt är

förpliktad att tillämpa

ifrågavarande konventioner;

b) att utöva effektiv jurisdiktion

eller kontroll över fartyg som är

registrerade inom dess territorium,

med avseende på:

(i) säkerhetsnormer, däri

inbegripet normer för behörighet,

arbetstid och bemanning, som

föreskrivs genom nationell

lagstiftning;

(ii) åtgärder för social trygghet

som föreskrivs genom nationell

lagstiftning;

(iii) villkor för sysselsättning

och anordningar för livet ombord

vilka är föreskrivna genom

nationell lagstiftning eller

bestämda genom behöriga

domstolar på ett för berörda redare

och ombordanställda lika bindande

sätt;

c) att, om medlemmen inte

utövar effektiv jurisdiktion,

övertyga sig om att

överenskommelser om åtgärder för

effektiv kontroll över andra villkor

för sysselsättning och anordningar

för livet ombord träffas mellan

redarna eller deras organisationer

och ombordanställdas

organisationer, bildade i enlighet

med de grundläggande

bestämmelserna i 1948 års

konvention om föreningsfrihet och

skydd för organisationsrätten samt

1949 års konvention om

organisationsrätten och den

kollektiva förhandlingsrätten;

d) att tillse att

(i) det existerar lämpliga

förfaranden - underkastade en

allmän övervakning av behörig

myndighet, då så är lämpligt efter

trepartsöverläggningar mellan

denna myndighet och

representativa redare- och

sjöfolksorganisationer -

beträffande rekrytering av sjömän

på fartyg som är registrerade inom

dess territorium och beträffande

prövning av klagomål som uppstår

i detta sammanhang;

(ii) det existerar lämpliga

förfaranden underkastade en

allmän övervakning av behörig

myndighet, då så är lämpligt efter

trepartsöverläggningar mellan

denna myndighet och

representativa redare- och

sjöfolksorganisationer - för

prövning av varje klagomål som

framförs i samband med och om

möjligt vid tidpunkten för

anställandet inom dess territorium

av sjömän av dess egen

nationalitet på fartyg registrerade i

ett främmande land och att sådana

klagomål liksom varje klagomål

som framförs i samband med och

om möjligt vid tidpunkten för

anställandet inom dess territorium

av utländska sjömän på fartyg

registrerade i ett främmande land,

omgående rapporteras av dess

behöriga myndighet till behörig

myndighet i det land där fartyget

är registrerat, med kopia till

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör;

e) att tillse att sjömän anställda

på fartyg registrerade inom dess

territorium är på lämpligt sätt

kvalificerade eller utbildade för de

uppgifter för vilka de anställs med

beaktande av 1970 års

rekommendation om

yrkesutbildning för sjöfolk;

f) att genom inspektion eller på

annat lämpligt sätt kontrollera att

fartyg registrerade inom dess

territorium uppfyller tillämpliga

ILO-konventioner som är i kraft

och som medlemmen har

ratificerat, den lagstiftning som

krävs enligt mom. a) i denna

artikel samt, då så är lämpligt med

hänsyn till nationell lagstiftning,

tillämpliga kollektivavtal;

g) att anordna sjöförklaring

beträffande varje allvarlig

sjöolycka som berör fartyg

registrerade inom dess territorium,

särskilt sådana som har medfört

personskada och/eller förlust av

människoliv; slutrapport över

sådan sjöförklaring skall normalt

offentliggöras.

Artikel 3

Varje medlem som har ratificerat

denna konvention skall i mån av

möjlighet informera sina

medborgare om de problem som

kan uppstå vid anställning på

fartyg som är registrerade i en stat

som inte har ratificerat

konventionen, till dess den

övertygat sig om att normer

tillämpas som är likvärdiga med

dem som fastställs genom denna

konvention. Åtgärder som vidtas

av den ratificerande staten i detta

syfte får ej strida mot principen

om fri rörlighet för arbetstagare

som stipuleras genom avtal till

vilka de båda berörda staterna

eventuellt är anslutna.

Artikel 4

1. Om en medlem, som har

ratificerat denna konvention och

vars hamn anlöps av ett fartyg

under dess normala verksamhet

eller av anledning som betingas av

dess drift, mottar klagomål eller

får bevis för att detta fartyg ej

uppfyller normerna i denna

konvention, sedan denna har trätt i

kraft, kan medlemmen utarbeta en

rapport ställd till regeringen i det

land där fartyget är registrerat,

med kopia till Internationella

arbetsbyråns generaldirektör, och

vidta åtgärder för att rätta till varje

förhållande ombord som

uppenbart innebär risk för säkerhet

eller hälsa.

2. När sådana åtgärder vidtas

skall medlemmen omgående

underrätta närmaste sjöfarts-,

konsulära eller diplomatiska

representant för flaggstaten och

skall om möjligt låta sådan

representant närvara. Den skall ej

utan skäl kvarhålla eller fördröja

fartyget.

3. I denna artikel avses med

 klagomål information som har

givits av medlem av besättningen,

av ett yrkesmässigt kompetent

organ, förening, facklig

organisation eller allmänt varje

person som har ett intresse av

fartygets säkerhet, även med

hänsyn till risker för besättningens

säkerhet eller hälsa.

Artikel 5

1. Denna konvention är öppen för

ratifikation av medlemmar som:

a) är anslutna till 1960 års

internationella konvention om

säkerheten för människoliv till

sjöss eller 1974 års internationella

konvention om säkerheten för

människoliv till sjöss, eller

konvention som senare kan

komma att revidera dessa

konventioner;

b) är anslutna till 1966 års

internationella lastlinjekonvention

eller konvention som senare kan

komma att revidera denna

konvention;

c) är anslutna till eller tillämpar

föreskrifterna i 1960 års

sjövägsregler eller 1972 års

konvention om internationella

sjövägsregler eller konvention som

senare kan komma att revidera

dessa internationella instrument.

2. Denna konvention är vidare

öppen för ratifikation av medlem

som vid ratifikation åtar sig att

uppfylla de krav som enligt mom.

1 i denna artikel är villkor för

ratifikation och som ännu ej har

uppfyllts.

3. De officiella ratifikationerna

av denna konvention skall sändas

till Internationella arbetsbyråns

generaldirektör för registrering.

Artikel 6

1. Denna konvention är bindande

endast för de medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen vilkas

ratifikationer har registrerats av

generaldirektören.

2. Den träder i kraft tolv

månader efter det att ratifikationer

av minst tio medlemmar med en

sammanlagd andel av

världshandelsflottans

bruttodräktighet av 25 procent har

registrerats.

3. Därefter träder denna

konvention i kraft för varje

medlem tolv månader efter den

dag då dess ratifikation har

registrerats.

Artikel 7

l. Medlem som ratificerar denna

konvention kan, sedan tio år har

förflutit från den tidpunkt då

konventionen först trädde i kraft,

säga upp den genom en skrivelse

som sänds till Internationella

arbetsbyråns generaldirektör för

registrering. Uppsägningen träder

inte i kraft förrän ett år efter det

den har registrerats.

2. Varje medlem, som ratificerar

denna konvention och inte inom

ett år efter utgången av den

tioårsperiod som har nämnts i

föregående moment gör bruk av

den uppsägningsrätt som medges i

denna artikel, skall vara bunden

för ny period av tio år och kan

därefter, på de i denna artikel

föreskrivna villkoren, säga upp

konventionen vid utgången av

varje tioårsperiod.

Artikel 8

l. Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall underrätta

samtliga medlemmar av

Internationella

arbetsorganisationen om

registreringen av alla ratifikationer

och uppsägningar som han har

tagit emot från organisationens

medlemmar.

2. När de i artikel 6, mom. 2

ovan angivna villkoren har

uppfyllts, skall generaldirektören

fästa medlemmarnas

uppmärksamhet på den dag då

konventionen kommer att träda i

kraft.

Artikel 9

Internationella arbetsbyråns

generaldirektör skall, för

registrering enligt artikel 102 i

Förenta nationernas stadga, lämna

Förenta nationernas

generalsekreterare fullständiga

upplysningar om varje ratifikation

och uppsägning som har

registrerats av honom enligt

bestämmelserna i föregående

artiklar.

Artikel 10

När helst Internationella

arbetsbyråns styrelse finner att det

behövs, skall den lämna

Internationella

arbetsorganisationens allmänna

konferens en redogörelse för

denna konventions tillämpning och

överväga om det finns skäl att på

konferensens dagordning föra upp

frågan om att revidera

konventionen, helt eller delvis.

Artikel 11

1. Om konferensen antar en ny

konvention, varigenom denna

konvention helt eller delvis

revideras, och den nya

konventionen inte föreskriver

annat,

a) skall, under förutsättning att

den nya konventionen har trätt i

kraft, en medlems ratifikation av

den nya konventionen i sig

innefatta omedelbar uppsägning av

denna konvention, utan hinder av

bestämmelserna i artikel 7;

b) skall, från den dag då den nya

konventionen träder i kraft, denna

konvention inte längre kunna

ratificeras av medlemmarna.

2. Denna konvention skall likväl

förbli gällande till form och

innehåll för de medlemmar som

har ratificerat den men inte har

ratificerat den nya konvention

varigenom denna konvention

revideras.

Artikel 12

De engelska och franska texterna

till denna konvention är lika

giltiga.

Bilaga

1973 års konvention (nr 138) om

minimiålder, eller 1936 års

konvention (nr 58) om

minimiålder för arbete till sjöss

(reviderad), eller 1920 års

konvention (nr 7) om minimiålder

för arbete till sjöss;

1936 års konvention (nr 55) om

redarens förpliktelser i fall sjöman

drabbas av sjukdom, olycksfall

eller döden, eller 1936 års

konvention (nr 56) om

sjukförsäkring för sjömän, eller

1969 års konvention (nr 130) om

läkarvård och kontanta

sjukförmåner;

1946 års konvention (nr 73) om

läkarundersökning av sjömän;

1970 års konvention (nr 134)

om förebyggande av yrkesskador

(sjöfolk) (artiklarna 4 och 7);

1949 års konvention (nr 92) om

besättningsbostäder (reviderad);

1946 års konvention (nr 68) om

kosthåll och utspisning (för

fartygsbesättningar) (artikel 5);

1936 års konvention (nr 53) om

kompetens hos befäl å

handelsfartyg (artiklarna 3 och

4)1);

1926 års konvention (nr 22) om

sjömäns anställningsavtal;

1926 års konvention (nr 23) om

hemsändning av sjömän;

1948 års konvention (nr 87) om

föreningsfrihet och skydd för

organisationsrätten;

1949 års konvention (nr 98) om

organisationsrätten och den

kollektiva förhandlingsrätten.

1) I fall då ett strikt iakttagande av relevanta

normer i 1936 års konvention om kompetens

hos befäl å handelsfartyg skulle föranleda

problem som vållar förfång för de system och

förfaranden, som har fastställts av en stat för

utfärdande av behörighetshandlingar, skall

principen om likvärdighet i huvudsak tillämpas

så, att ingen konflikt uppkommer med de

förfaranden som gäller för utfärdande av

behörighetshandlingar i den staten.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 maj 2000

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:119 Instrument antagna av

Internationella arbetskonferensens åttiofjärde möte, ILO:s elfte

sjöfartssession m.m.

 Senaste lydelse 1990:723.

 Senaste lydelse 1982:199.

Prop. 1999/2000:119

34

1

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 1

104

105

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 6

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 7

Prop. 1999/2000:119

Bilaga 8

Prop. 1999/2000:119