Regeringens proposition

1998/99:38

Staten och trossamfunden

begravningsverksamheten, kulturminnena,

personalen, avgiftsbetalningen, m.m.

Prop.

1998/99:38

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 december 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om begravningsverksamheten,

kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m. vid ändringen av

relationerna mellan staten och Svenska kyrkan den 1 januari 2000.

Förslagen är i korthet följande.

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter skall

fortsatt vara huvudmän för den helt övervägande delen av

begravningsverksamheten och tillhandahålla särskilda gravplatser för

dem som inte tillhör något kristet trossamfund. Verksamheten skall

finansieras genom en obligatorisk begravningsavgift. För dem som tillhör

Svenska kyrkan betalas avgiften som en särskild del av kyrkoavgiften.

Begravningsavgiften skall täcka ett antal tjänster som utan kostnad skall

tillhandahållas ett dödsbo. Länsstyrelserna skall ha fortsatt tillsyn över

begravningsverksamheten och utse särskilda ombud med uppgift att

granska hur de personers intressen som inte tillhör Svenska kyrkan tas

tillvara.

Svenska kyrkan skall få viss ersättning av staten för kulturhistoriskt

motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga

kulturminnena, kyrkoantikvarisk ersättning. Fördelningen skall ske

genom Svenska kyrkan. Besluten om fördelning skall föregås av samråd

med myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Det skall träffas en

överenskommelse mellan staten och Svenska kyrkan i frågor som rör de

kulturhistoriska värdena inom Svenska kyrkan.

Den offentligrättsligt reglerade handlingsoffentligheten inom Svenska

kyrkan skall avse handlingar som rör begravningsverksamheten samt

fördelningen och användningen av den kyrkoantikvariska ersättningen.

Allmänna handlingar som före år 2000 har kommit in till eller

upprättats hos antingen myndigheter med uppgifter som hänför sig till

Svenska kyrkans verksamhet eller Svenska kyrkans beslutande

församlingar skall efter beslut av regeringen kunna förvaras hos Svenska

kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar efter relationsändringen

utan att därigenom upphöra att vara allmänna.

Anställningsavtalen för alla offentliganställda inom Svenska kyrkan

går vid relationsändringen automatiskt över till det registrerade

trossamfundet Svenska kyrkan eller dess organisatoriska delar.

Personalen tar med sig sina rättigheter och skyldigheter till den nya

arbetsgivaren. Den arbetstagare som inte vill att anställningsavtalet skall

gå över skall anmäla det till sin arbetsgivare senast den 31 december

1999. Anställningen anses då upphöra den 1 januari 2000.

Övergången av rättigheter och skyldigheter omfattar också

pensionsåtagandena. Kapital för att trygga dessa skall avskiljas ur

kyrkofonden. Pensionsåtagandena skall fonderas före år 2010. Under

övergångstiden skall åtagandena kreditförsäkras. För åtaganden som inte

kan kreditförsäkras svarar Svenska kyrkan solidariskt med sina

organisatoriska delar.

Registrerade trossamfund, däribland Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar, likställs i skattehänseende med ideella föreningar

vilket innebär att de under vissa förutsättningar blir begränsat

skattskyldiga. Prästlönetillgångarna skall vara befriade från inkomstskatt

under en övergångsperiod. De normala skattereglerna skall efter

övergångsperioden gälla även för Svenska kyrkan. Under tioårsperioden

2000 2009 inkomstbeskattas inte avkastningen på prästlönetillgångarna.

För tiden därefter skall beskattningen ses över med utgångspunkt i

principbeslutet om stat kyrkareformen. Den lagtekniska utformningen

innebär i sig inte något ställningstagande till vilka regler som skall gälla

för följande år. En förlängning av undantaget förutsätter dock ett nytt

riksdagsbeslut om förlängning eller modifiering av övergångsregeln. Den

egendomsöverföring som har direkt samband med relationsändringen

eller med registrering som trossamfund skall vara befriad från

stämpelskatt.

Avgift till trossamfund som tas in med statlig hjälp beräknas på den

kommunalt beskattningsbara förvärvsinkomsten och behandlas i

hanteringshänseende som en skatt. Förskott på avgiftsmedlen betalas ut

till trossamfundet under inkomståret och slutavräkning görs när det

slutliga avgiftsunderlaget är känt.

Rättsinstituten stadgad åborätt och landgille avvecklas.

Reformen får positiva ekonomiska effekter för Svenska kyrkan främst

genom att de ekonomiska regleringarna mellan staten och kyrko-

kommunerna bortfaller inklusive skatteadministrationsersättningen och

genom att staten börjar betala kyrkoantikvarisk ersättning till Svenska

kyrkan. Regeringen anser att kyrkan bör utnyttja det utrymme för

sänkning av kyrkoavgiften som reformen skapar.

Efter den tioåriga övergångsperioden förutsätts de med finansieringen

av reformen sammanhängande frågorna på nytt övervägas av regeringen

efter överläggningar med Svenska kyrkan.

Förslagen föreslås i huvudsak träda i kraft den 1 januari 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 9

2 Lagtext 10

2.1 Förslag till lag om överlämnande av allmänna

 handlingar till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring, m.m. 10

2.2 Förslag till lag om Svenska kyrkans personal vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

den 1 januari 2000 12

2.3 Förslag till lag om skattefrihet för prästlönetillgångar

 vid 2001 2010 års taxeringar 14

2.4 Förslag till lag om avgift till registrerat trossamfund 15

2.5 Förslag till lag om avveckling av stadgad åborätt och

landgille 17

2.6 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 19

2.7 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken 21

2.8 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 22

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt 23

2.10 Förslag till lag om ändring i kommunala

 delegationslagen (1954:130) 28

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

 menighets utdebitering av skatt, m.m. 29

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

 rikets indelning i kommuner, landsting och

 församlingar 36

2.13 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) 37

2.14 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 44

2.15 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

 (1980:343) 51

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 55

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. 57

2.18 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782) 61

2.19 Förslag till lag om ändring i begravningslagen

 (1990:1144) 64

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om

införande av folkbokföringslagen (1991:481) 77

2.21 Förslag till lag om ändring i kommunallagen

 (1991:900) 78

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling 79

2.23 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 83

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om

 offentlig anställning 84

2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:615) om

ingripande mot otillbörligt beteende avseende

 offentlig upphandling 86

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1221) om

införande av stiftelselagen (1994:1220) 87

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra organ

 än myndigheter för förvaring 88

2.28 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 90

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:624) om

 ändring i sekretesslagen (1980:100) 94

3 Ärendet och dess beredning 95

4 Begravningsverksamheten 97

4.1 Riksdagens principbeslut år 1995 97

4.2 Begreppet begravningsverksamhet 98

4.3 Huvudmannaskapet för begravningsverksamheten 100

4.3.1 Allmänt om huvudmannaskapet 100

4.3.2 Ansvaret för särskilda gravplatser för dem

 som inte tillhör något kristet trossamfund 102

4.4 Finansieringen av begravningsverksamheten 108

4.4.1 Alla bör betala begravningsavgift 108

4.4.2 Vad bör ingå i begravningsavgiften 111

4.4.3 Hur begravningsavgiften skall tas in m.m. 118

4.5 Obligatorisk begravningsclearing 121

4.6 Inflytande och insyn 125

4.7 Vissa övriga frågor 130

4.7.1 Handläggning, överprövning och tillsyn 130

4.7.2 Övrigt 132

5 De kyrkliga kulturminnena 134

5.1 Kyrkoantikvarisk ersättning 134

5.1.1 Bakgrunden till regeringens förslag 134

5.1.2 Ersättningens omfattning 137

5.1.3 Villkor för ersättningen 142

5.1.4 Överenskommelsen 148

5.2 Samverkan i frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena 150

5.3 Kulturminneslagen efter relationsändringen 153

5.3.1 Kyrkobyggnader 153

5.3.2 Kyrkliga inventarier 156

5.3.3 Möjlighet att åstadkomma rättelse, vissa

bestämmelser om överklagande 159

6 Offentlighet och insyn 161

7 De kyrkliga arkiven 163

7.1 Kyrkliga myndigheter 164

7.2 Beslutande församlingar 173

7.3 Kostnader 176

8 Svenska kyrkans personal 179

8.1 Personalkategorier i Svenska kyrkan 179

8.2 Fullmaktsinstitutet 181

8.3 Anställningsskydd 182

8.4 Svenska kyrkans personal och relationsändringen 185

8.4.1 Principiella utgångspunkter 186

8.4.2 Anställda med kyrkokommunala villkor 189

8.4.3 Präster 190

8.4.4 Biskopar 193

8.4.5 Övrig offentliganställd personal 194

8.5 Pensioner 197

8.5.1 Dagens förhållanden 197

8.5.2 De historiska pensionsåtagandena 198

8.5.3 Biskopar och präster 200

8.5.4 Anställda med kyrkokommunala villkor 202

8.5.5 Övrig offentliganställd personal 207

9 Beskattning av trossamfunden 207

9.1 Framtida ägarförhållanden 207

9.2 Principer för beskattning 208

9.3 Särskilt om egendomsöverföring vid

 relationsändringen 215

10 Statlig medverkan vid betalning av kyrkoavgift/avgift till

trossamfund 216

10.1 Förutsättningar för statlig medverkan 216

10.2 Beräkning, debitering och betalning av avgift 217

10.3 Riksskatteverket och trossamfunden 219

10.3.1 Uppgifter från trossamfunden till RSV 219

10.3.2 Riksskatteverkets redovisning till

trossamfunden 222

10.3.3 Förändringar av avgiftsunderlagets nivå 225

10.4 Övriga förutsättningar för den statliga hjälpen 226

10.4.1 Beslut om hjälp åt andra trossamfund än

Svenska kyrkan 226

10.4.2 Villkor för statligt stöd till andra

 trossamfund än Svenska kyrkan 227

10.4.3 Enskildas samtycke till avgiftsbetalning 228

10.4.4 Register- och dataskyddsfrågor 232

10.4.5 Sekretessfrågor 235

11 Stadgad åborätt och landgille 236

11.1 Bakgrund 236

11.2 Avveckling av stadgad åborätt och landgille 241

12 Övriga frågor 248

12.1 Vittnesförbud 248

12.2 Sekretesslagen 250

12.3 Stiftelselagens tillämplighet 251

12.4 Äktenskapsbalken 252

12.5 Offentlig upphandling 253

12.6 Lagen om offentlig anställning 254

12.7 Kommunala delegationslagen 255

13 Ekonomiska konsekvenser av stat kyrkareformen 255

13.1 Ett budgetperspektiv 255

13.2 Budget- och kassamässiga effekter 257

13.3 Effekter på skattetrycket och för den enskilde 260

14 Författningskommentarer 261

14.1 Förslaget till lag om överlämnande av allmänna

 handlingar till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring 261

14.2 Förslaget till lag om Svenska kyrkans personal vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

 den 1 januari 2000. 261

14.3 Förslaget till lag om skattefrihet för prästlöne

 tillgångar vid 2001 2010 år taxeringar 263

14.4 Förslaget till lag om avgift till registrerat trossamfund 263

14.5 Förslaget till lag om avveckling av stadgad åborätt

 och landgille 264

14.6 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken 265

14.7 Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken 265

14.8 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 265

14.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt 265

14.10 Förslaget till lag om ändring i kommunala

delegationslagen (1954:130) 265

14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

 menighets utdebitering av skatt, m.m. 265

14.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

 rikets indelning i kommuner, landsting och

 församlingar 266

14.13 Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) 266

14.14 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 267

14.15 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343) 268

14.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 269

14.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. 269

14.18 Förslaget till lag om ändring i arkivlagen (1990:782) 270

14.19 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144) 270

14.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om

införande av folkbokföringslagen (1991:481) 274

14.21 Förslag till lag om ändring i kommunallagen

 (1991:900) 274

14.22 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling 274

14.23 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 274

14.24 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:260) om

offentlig anställning 274

14.25 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:615) om

ingripande mot otillbörligt beteende avseende

 offentlig upphandling 274

14.26 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1221) om

införande av stiftelselagen (1994:1220) 275

14.27 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra

 organ än myndigheter för förvaring 275

14.28 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 275

14.29 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100) 276

Bilaga 1 Remissinstanserna 277

Bilaga 2 Remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över

promemorian Svenska kyrkans personal och

relationsändringen 283

Bilaga 3 Frågeformulär 1 285

Bilaga 4 Frågeformulär 2 295

Bilaga 5 Första kyrkolagsutskottets betänkande 1998:2 307

Bilaga 6 Andra kyrkolagsutskottets betänkande 1998:1 343

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 367

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 449

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 10 december 1998 458

Rättsdatablad 459

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan

och dess organisatoriska delar för förvaring, m.m.

2. lag om Svenska kyrkans personal vid relationsändringen mellan

staten och Svenska kyrkan den 1 januari 2000,

3. lag om skattefrihet för prästlönetillgångar vid 2001 2010 års

taxeringar,

4. lag om avgift till registrerat trossamfund,

5. lag om avveckling av stadgad åborätt och landgille,

6. lag om ändring i rättegångsbalken,

7. lag om ändring i äktenskapsbalken,

8. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

9. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

10. lag om ändring i kommunala delegationslagen (1954:130),

11. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser

om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

12. lag om ändring i lagen (1979:417) om utdebitering och

utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner,

landsting och församlingar,

13. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

14. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

15. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

16. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter,

17. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

18. lag om ändring i arkivlagen (1990:782),

19. lag om ändring i begravningslagen (1990:1144),

20. lag om ändring i lagen (1991:482) om införande av

folkbokföringslagen (1991:481),

21. lag om ändring i kommunallagen (1991:900),

22. lag om ändring i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling,

23. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

24. lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning,

25. lag om ändring i lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt

beteende avseende offentlig upphandling,

26. lag om ändring i lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen

(1994:1220),

27. lag om ändring i lagen (1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för

förvaring,

28. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483),

29. lag om ändring i lagen (1998:624) om ändring i sekretesslagen

(1980:100),

dels godkänner

30. regeringens förslag om kyrkoantikvarisk ersättning (avsnitt 5.1.2).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring, m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om överlämnande av vissa arkiv

till arkivmyndighet och om överlämnande av allmänna handlingar till

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar i enlighet med

vad som anges i 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen samt

om förvaring av dessa handlingar sedan de har överlämnats. I lagen finns

också bestämmelser om skyldigheten att pröva framställningar om

utlämnande av sådana allmänna handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen (1980:100).

Överlämnande av vissa arkiv till arkivmyndighet

2 § Allmänna handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit

in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande församlingar skall

senast den 31 mars 2000 överlämnas till en statlig arkivmyndighet.

I arkivlagen (1990:782) finns bestämmelser om överlämnande i vissa

fall av kyrkokommunala myndigheters arkiv till arkivmyndighet.

Förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar

3 § Regeringen får föreskriva att allmänna handlingar får överlämnas till

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar och förvaras

där under viss tid utan att handlingarna upphör att vara allmänna. Detta

gäller handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit in till

eller upprättats hos

1. myndigheter som har upphört och som har haft uppgifter som hänför

sig till Svenska kyrkans verksamhet, eller

2. Svenska kyrkans beslutande församlingar.

Vård och tillsyn av de allmänna handlingarna

4 § Bestämmelser om vården av allmänna handlingar och om arkiv-

myndigheternas tillsyn finns i arkivlagen (1990:782).

5 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall vid förvaring och

handhavande av de allmänna handlingarna se till att dessa lätt kan

särskiljas från andra handlingar.

Om Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för sin

verksamhet behöver göra tillägg i allmänna handlingar skall tilläggen

utföras så att det tydligt framgår när och av vem de har gjorts, om det inte

av omständigheterna klart framgår att tilläggen har gjorts efter

den 31 december 1999.

Skyldigheter mot allmänheten

6 § Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i

2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna

handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100).

Av 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 8 §

tredje stycket andra meningen sekretesslagen framgår att Svenska kyrkan

och dess organisatoriska delar skall jämställas med myndighet i fråga om

befattningen med allmänna handlingar som de förvarar enligt denna lag.

7 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar är skyldiga att lämna

ut eget material, om detta är en nödvändig förutsättning för att en allmän

handling skall kunna lämnas ut med hänsyn till det sätt på vilket

materialet tillförts den handlingen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.2 Förslag till lag om Svenska kyrkans personal vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

den 1 januari 2000

Härigenom föreskrivs följande.

1 § De rättigheter och skyldigheter som Svenska kyrkans församlingar

och kyrkliga samfälligheter har övergår enligt 3 § lagen (1998:1592) om

införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan till motsvarande

församlingar, kyrkliga samfälligheter eller stift inom Svenska kyrkan vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan den 1 januari 2000.

Detta gäller också de rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och anställningsförhållanden som gäller vid tidpunkten

för relationsändringen, om inte arbetstagaren väljer att frånträda

anställningen. Arbetstagaren skall senast den 31 december 1999 till

arbetsgivaren anmäla om han eller hon inte vill att anställningsavtalet

skall övergå till den nya arbetsgivaren. Anställningen skall i så fall anses

upphöra den 1 januari 2000.

2 § De rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och

anställningsförhållanden som gäller för innehavare av biskopstjänst vid

tidpunkten för relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan den

1 januari 2000 övergår då till det stift inom Svenska kyrkan i vilket

biskopstjänsten är inrättad, om inte biskopen väljer att frånträda

anställningen. Biskopen skall senast den 31 december 1999 till

arbetsgivaren anmäla om han eller hon inte vill att anställningsavtalet

skall övergå till den nya arbetsgivaren. Anställningen skall i så fall anses

upphöra den 1 januari 2000.

3 § De rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och

anställningsförhållanden som gäller för dem som är anställda vid

Ärkebiskopsämbetet vid tidpunkten för relationsändringen mellan staten

och Svenska kyrkan den 1 januari 2000 övergår då på Svenska kyrkan,

om inte arbetstagaren väljer att frånträda anställningen. Arbetstagaren

skall senast den 31 december 1999 till arbetsgivaren anmäla om han eller

hon inte vill att anställningsavtalet skall övergå till den nya

arbetsgivaren. Anställningen skall i så fall anses upphöra den 1 januari

2000.

4 § Vid tillämpningen av 28 § lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet skall de anställningsavtal och anställningsförhållanden som

avses i 1 3 §§ anses ha övergått enligt 6 b § lagen (1982:80) om

anställningsskydd.

5 § En arbetsgivare inom Svenska kyrkan skall trygga sina åtaganden

avseende pensionsrättigheter som är intjänade före den 1 januari 2000.

Detta skall arbetsgivaren göra genom pensionsförsäkring eller på något

av de sätt som anvisas i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. Efter utgången av år 2009 skall dock tryggandet

ske genom pensionsförsäkring eller på det sätt som anvisas i 9 22 §§

nämnda lag.

6 § Svenska kyrkan svarar solidariskt med sina organisatoriska delar för

sådana åtaganden som avser pensionsrättigheter som är intjänade före

den 1 januari 2000 och som inte har tryggats enligt 5 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.3 Förslag till lag om skattefrihet för prästlönetillgångar

vid 2001 2010 års taxeringar

Härigenom föreskrivs följande.

De särskilda rättssubjekt som avses i 10 § första stycket lagen

(1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan

skall vid 2001 2010 års taxeringar vara frikallade från skattskyldighet

för inkomst och förmögenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

2.4 Förslag till lag om avgift till registrerat trossamfund

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Bestämmelser om statlig hjälp med beräkning, debitering och

redovisning av avgifter till Svenska kyrkan samt med att ta in avgifterna

finns i 16 § lagen (1998:1593) om trossamfund. Bestämmelser om

kyrkoavgift finns i 7 och 8 §§ lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan.

2 § Regeringen får besluta att ett annat registrerat trossamfund än

Svenska kyrkan också skall få sådan statlig hjälp som avses i 16 § lagen

(1998:1593) om trossamfund.

Regeringen får besluta att ett trossamfund som har beviljats statlig

hjälp inte längre skall få sådan hjälp.

3 § För den som tillhör Svenska kyrkan skall begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144) räknas in i kyrkoavgiften. Detta gäller

dock inte för den som är folkbokförd i en församling där kommunen är

huvudman för begravningsverksamheten.

4 § Avgifter som tas in med statlig hjälp beräknas på grundval av den till

kommunal inkomstskatt beskattningsbara förvärvsinkomsten.

5 § Vid beräkning, debitering, redovisning och betalning av avgifter

gäller skattebetalningslagen (1997:483).

6 § Trossamfundet skall senast den 3 december varje år på medium för

automatisk databehandling till Riksskatteverket lämna de uppgifter som

behövs för att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifterna.

Uppgifterna skall gälla för visst inkomstår och får endast avse personer

som den 1 november året före det inkomstår för vilket avgiften skall tas

in

1. är skyldiga att betala kyrkoavgift enligt 7 § lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan, eller

2. har eller anses ha samtyckt enligt 7 § denna lag till att betala avgift

till trossamfundet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om hur uppgifterna skall lämnas.

7 § Andra registrerade trossamfund än Svenska kyrkan skall innan

uppgifter enligt 6 § lämnas skaffa skriftligt samtycke från de personer

vilkas avgifter skall tas in med statlig hjälp. Samtycket skall avse

avgiftsskyldigheten till trossamfundet och att avgifterna tas in med statlig

hjälp.

Om trossamfundets stadgar innehåller regler om skyldighet för

medlemmarna att betala avgift till trossamfundet i den ordning som gäller

för skatter och avgifter enligt skattebetalningslagen (1997:483), anses

medlemmarna ha lämnat sådant samtycke som avses i första stycket.

8 § Den som utträtt ur trossamfundet eller på annan grund inte längre är

betalningsskyldig till trossamfundet skall genast få en skriftlig

bekräftelse på detta från trossamfundet.

9 § Om staten till följd av behandlingen av en uppgift som avses i 6 §

betalar skadestånd till en person som är registrerad i skatteregistret skall

det trossamfund som lämnat uppgiften ersätta staten i motsvarande

utsträckning.

10 § Bestämmelser om beräkning av avgiftssats och utbetalning av

avgifterna till trossamfundet finns i lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt

enligt 2001 års taxering.

2.5 Förslag till lag om avveckling av stadgad åborätt och

landgille

Härigenom föreskrivs följande.

Stadgad åborätt

1 § Den som är rätt innehavare av besittningsrätten till fastighet under

stadgad åborätt skall inneha fastigheten med full äganderätt.

2 § Rätt innehavare enligt 1 § är den som

1. enligt grunderna för tidigare gällande bestämmelser skulle ha kunnat

skatteköpa fastigheten,

2. enligt grunderna för tidigare gällande bestämmelser skulle ha kunnat

villkorligt inrymmas eller antas som åbo,

3. sedan minst tio år innehar fastigheten på ett sådant sätt att han eller

hon enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) är att anse

som ägare av fastigheten, eller

4. i annat fall efter kungörelse har gjort sannolikt att han eller hon är

rätt innehavare.

3 § Länsstyrelsen prövar vem som är rätt innehavare enligt 1 §.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos Kammarkollegiet.

Kammarkollegiets beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

4 § Ett beslut om att någon är rätt innehavare av åborätt är att anse som

en fångeshandling. När beslutet har vunnit laga kraft, skall länsstyrelsen

genast för förvärvarens räkning ansöka om lagfart.

Landgille

5 § Skyldighet att betala landgille upphör i och med att denna lag träder i

kraft.

6 § Om en brukare inte äger den mark som han eller hon är skyldig att

betala landgille för, skall äganderätten överföras till brukaren.

7 § Lantmäterimyndigheten i länet skall på begäran av Lantmäteriverket

utreda vilken jord som är föremål för landgille och vem som är att anse

som brukare av jorden. Vid utredning och redovisning skall i tillämpliga

delar gälla vad som sägs om äganderättsutredningen i lagen (1971:1037)

om äganderättsutredning och legalisering. Staten skall dock betala

förrättningskostnader som avses i 2 kap. 6 § fjärde stycket

fastighetsbildningslagen (1970:988). Brukaren skall anses ha framställt

anspråk på äganderätt till den brukade egendomen. Motsvarar

landgillejord inte hel registerfastighet skall fastigheten anses delad

genom sämjedelning som är giltig.

Vid överklagande skall tillämpas 27 § lagen om äganderättsutredning

och legalisering.

8 § Den som innan denna lag trädde i kraft hade rätt till landgille och

som lider förlust genom att landgille upphör har rätt till ersättning för

förlusten av staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Genom lagen upphävs

1. förordningen den 21 februari 1789 om kronohemmans försäljande

till skatte, samt de förmåner och villkor varunder skattehemman

hädanefter skola innehavas,

2. kungl. brev den 5 februari 1808 angående besittningsrätt å

kronohemman,

3. Kammarkollegiets kungörelse den 29 februari 1808 angående

besittningsrätt å kronohemman,

4. kungörelsen (1848:64 s. 2) angående förändring uti hittills gällande

stadganden i avseende på ordningen och sättet för vinnande av

skattemannarätt till hemman och lägenheter av krononatur,

5. kungörelsen (1863:26 s. 3) angående en utvidgad frihet i avseende

på överlåtelse av åborätt å kronohemman,

6. kungörelsen (1930:194) angående upphävande av förbud mot

skatteköp i vissa fall,

7. förordningen (1937:540) om försäljning av vissa kyrkolägenheter i

Skåne, Halland och Blekinge,

8. förordningen (1937:591) angående upphörande av det från viss jord

i Skåne, Halland och Blekinge utgående landgille,

9. lagen (1938:159) om avlösning av avgälder från de till skatte

försålda så kallade halländska kyrkohemmanen,

10. lagen (1988:1555) om landgille och städja för vissa

församlingskyrkors fastigheter i Lunds och Göteborgs stift.

2.6 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §

Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor,

psykologer, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen

(1980:620) och deras biträden får höras som vittnen om något som i

denna deras yrkesutövning anförtrotts dem eller som de i samband

därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån

tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 §

sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som

vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån

sekretessen gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om

vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten

medger det.

Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket föreligger

skyldighet att vittna för

1. andra än försvarare i mål angående brott som avses i 14 kap. 2 §

femte stycket sekretesslagen (1980:100) och

2. den som har uppgiftsskyldighet enligt 71 § socialtjänstlagen

(1980:620) i mål enligt 25 eller 27 § samma lag eller enligt lagen

(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga.

Om tystnadsplikt för den som är

eller har varit behörig att utöva

det kyrkliga ämbetet som präst i

Svenska kyrkan finns föreskrifter i

36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan är

präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som vittne

om något som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild

själavård.

Den som är präst inom ett

trossamfund eller den som i ett

sådant samfund har motsvarande

ställning får inte höras som vittne

om något som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild

själavård.

Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om

förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som

vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med

den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.7 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § äktenskapsbalken skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Härigenom föreskrivs att 1 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Med allmän kommunalskatt

avses i denna lag kommunalskatt,

landstingsskatt och församlings-

skatt.

Med allmän kommunalskatt

avses i denna lag kommunalskatt

och landstingsskatt.

Allmän kommunalskatt skall betalas av fysisk person och dödsbo i

förhållande till det antal skattekronor och skatteören, som påförs en var

skattskyldig enligt de i denna lag fastställda grunder, dock att skatten

skall tas ut i helt antal kronor enligt vad som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483).

Den som är skattskyldig till en kommun inom ett landsting är också

skyldig att betala landstingsskatt.

I taxeringslagen (1990:324) finns föreskrifter om taxerings-

myndigheter och om förfarandet vid taxering till allmän kommunalskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser skall

fortfarande gälla i fråga om församlingsskatt avseende 2000 och tidigare

års taxeringar.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 7 § 5 och 7 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

5 mom.1 Ideella föreningar som

uppfyller i fjärde stycket angivna

villkor frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av närings-

verksamhet som inte hänför sig till

innehav av fastighet eller till

rörelse. Sådana föreningar är

också frikallade från skatt-

skyldighet för inkomst som hänför

sig till innehav av fastighet som

tillhör föreningen och som har

använts på sätt anges i 3 kap. 4 §

fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) och för sådan inkomst

som hänför sig till förvaltnings-

enhet avseende innehav av

fastighet eller till särskild för-

värvsverksamhet avseende rörelse

och som till huvudsaklig del härrör

från verksamhet som har naturlig

anknytning till föreningens all-

männyttiga ändamål eller av hävd

utnyttjats som finansieringskälla

för ideellt arbete. Annan inkomst

som hänför sig till innehav av

fastighet, utom inkomst som avses

i 7 mom., och till rörelse utgör

således i sin helhet skattepliktig

inkomst för föreningen.

5 mom. Ideella föreningar och

registrerade trossamfund som

uppfyller i fjärde stycket angivna

villkor frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av

näringsverksamhet som inte

hänför sig till innehav av fastighet

eller till rörelse. Sådana föreningar

och registrerade trossamfund är

också frikallade från skatt-

skyldighet för inkomst som hänför

sig till innehav av fastighet som

tillhör föreningen eller tros-

samfundet och som har använts på

sätt anges i 3 kap. 4 § fastighets-

taxeringslagen (1979:1152) och

för sådan inkomst som hänför sig

till förvaltningsenhet avseende

innehav av fastighet eller till

särskild förvärvsverksamhet

avseende rörelse och som till

huvudsaklig del härrör från

verksamhet som har naturlig

anknytning till föreningens eller

det registrerade trossamfundets

allmännyttiga ändamål eller av

hävd utnyttjats som finansierings-

källa för ideellt arbete. Annan

inkomst som hänför sig till

innehav av fastighet, utom

inkomst som avses i 7 mom., och

till rörelse utgör således i sin

helhet skattepliktig inkomst för

föreningen eller det registrerade

trossamfundet.

Inkomst som direkt härrör från

föreningens ideella verksamhet,

t.ex. hyror som en

samlingslokalägande förening

uppbär på grund av upplåtelse av

lokaler för allmännyttigt ändamål,

entréavgifter till idrotts- och

kulturevenemang o.d., skall anses

ha naturlig anknytning till

föreningens ändamål. Detsamma

gäller inkomst av verksamhet som

utgör ett direkt led i det ideella

arbetet, t. ex. Om en

naturskyddsförening säljer

affischer, märken och böcker för

att öka intresset för föreningens

verksamhet eller om en

handikappförening säljer varor

avsedda för handikappade

personer. Kravet på naturlig

anknytning skall också anses

uppfyllt om en förenings

kommersiella verksamhet har

karaktär av service till

medlemmarna och andra som

deltar i den ideella verksamheten.

Detta får exempelvis anses vara

fallet om en idrottsförening i

mindre skala säljer förfriskningar

eller idrottsartiklar i sina

klubblokaler. Inkomst av

verksamhet, som inte har annat

samband med det ideella arbetet än

att den skall finansiera detta, skall

däremot anses sakna naturlig

anknytning till en förenings

allmännyttiga ändamål.

Inkomst som direkt härrör från

föreningens eller det registrerade

trossamfundets ideella verk-

samhet, t.ex. hyror som en

samlingslokalägande förening

uppbär på grund av upplåtelse av

lokaler för allmännyttigt ändamål,

entréavgifter till idrotts- och

kulturevenemang o.d., skall anses

ha naturlig anknytning till

föreningens eller det registrerade

trossamfundets ändamål. Det-

samma gäller inkomst av

verksamhet som utgör ett direkt

led i det ideella arbetet, t. ex. om

en naturskyddsförening säljer

affischer, märken och böcker för

att öka intresset för föreningens

verksamhet eller om en

handikappförening säljer varor

avsedda för handikappade

personer. Kravet på naturlig

anknytning skall också anses

uppfyllt om en förenings eller ett

registrerat trossamfunds kom-

mersiella verksamhet har karaktär

av service till medlemmarna och

andra som deltar i den ideella

verksamheten. Detta får

exempelvis anses vara fallet om en

idrottsförening i mindre skala

säljer förfriskningar eller

idrottsartiklar i sina klubblokaler.

Inkomst av verksamhet, som inte

har annat samband med det ideella

arbetet än att den skall finansiera

detta, skall däremot anses sakna

naturlig anknytning till en

förenings eller ett registrerat

trossamfunds allmännyttiga ända-

mål.

Till verksamhet som av hävd

utnyttjas för att finansiera ideellt

arbete räknas anordnande av bingo

och andra lotterier, fester, basarer,

försäljnings- och insamlings-

kampanjer samt sådan biograf-

rörelse som bedrivs av

nykterhetsförening eller förening

med huvudsakligt ändamål att

tillhandahålla allmänna samlings-

lokaler. Detsamma gäller

verksamhet som består i att en

förening upplåter reklamutrymme

på klubbdräkter eller i föreningens

samlingslokaler e.d.

Till verksamhet som av hävd

utnyttjas för att finansiera ideellt

arbete räknas anordnande av bingo

och andra lotterier, fester, basarer,

försäljnings- och insamlings-

kampanjer samt sådan biograf-

rörelse som bedrivs av

nykterhetsförening eller förening

med huvudsakligt ändamål att

tillhandahålla allmänna samlings-

lokaler. Detsamma gäller

verksamhet som består i att en

förening eller ett registrerat

trossamfund upplåter reklam-

utrymme på klubbdräkter eller i

föreningens samlingslokaler e.d.

En ideell förening är

skattebefriad enligt första stycket

om

a) föreningen har till

huvudsakligt syfte att utan

begränsning till viss familjs, vissa

familjers, föreningens med-

lemmars eller andra bestämda

personers ekonomiska intressen

främja ändamål som anges i

6 mom. eller andra allmännyttiga

ändamål, såsom religiösa,

välgörande, sociala, politiska,

konstnärliga, idrottsliga eller

därmed jämförliga kulturella

ändamål,

b) föreningen i sin verksamhet

uteslutande eller så gott som

uteslutande tillgodoser ändamål

som anges under a,

c) föreningen inte vägrar någon

inträde som medlem, om inte med

hänsyn till arten eller omfattningen

av föreningens verksamhet eller

föreningens syfte eller annan orsak

särskilda skäl motiverar det, samt

d) föreningen bedriver en

verksamhet som skäligen svarar

mot avkastningen av föreningens

tillgångar.

Skattebefrielse för en ideell

förening eller ett registrerat

trossamfund enligt första stycket

gäller om föreningen eller tros-

samfundet

a) har till huvudsakligt syfte att

 utan begränsning till viss familjs,

vissa familjers, föreningens eller

trossamfundets medlemmars eller

andra bestämda personers

ekonomiska intressen främja

ändamål som anges i 6 mom. eller

andra allmännyttiga ändamål,

såsom religiösa, välgörande,

sociala, politiska, konstnärliga,

idrottsliga eller därmed jämförliga

kulturella ändamål,

b) i sin verksamhet uteslutande

eller så gott som uteslutande

tillgodoser ändamål som anges

under a,

c) inte vägrar någon inträde som

medlem, om inte med hänsyn till

arten eller omfattningen av

föreningens eller trossamfundets

verksamhet eller föreningens eller

trossamfundets syfte eller annan

orsak särskilda skäl motiverar det,

samt

d) bedriver en verksamhet som

skäligen svarar mot avkastningen

av föreningens eller trossam-

fundets tillgångar.

Skattemyndigheten kan efter

ansökan medge att förening, som

avser att anskaffa fastighet eller

annan anläggning avsedd för den

ideella verksamheten, skall kunna

anses hänförlig under detta

moment utan hinder av att

föreningen inte uppfyller under

fjärde stycket d angivet villkor.

Medgivande av detta slag får avse

högst fem beskattningsår i följd

och kan förenas med villkor om

ställande av säkerhet e.d. för den

inkomst- eller förmögenhetsskatt

som enligt sjunde stycket kan

komma att påföras föreningen på

grund av taxering för det eller de

beskattningsår medgivandet avser.

Beslut i anledning av sådan

ansökan får överklagas hos

riksskatteverket. Riksskatteverkets

beslut får inte överklagas.

Skattemyndigheten kan efter

ansökan medge att förening eller

registrerat trossamfund, som avser

att anskaffa fastighet eller annan

anläggning avsedd för den ideella

verksamheten, skall kunna anses

hänförlig under detta moment utan

hinder av att föreningen eller

trossamfundet inte uppfyller under

fjärde stycket d angivet villkor.

Medgivande av detta slag får avse

högst fem beskattningsår i följd

och kan förenas med villkor om

ställande av säkerhet e.d. för den

inkomst- eller förmögenhetsskatt

som enligt sjunde stycket kan

komma att påföras föreningen

eller trossamfundet på grund av

taxering för det eller de

beskattningsår medgivandet avser.

Beslut i anledning av sådan

ansökan får överklagas hos

Riksskatteverket. Riksskatteverkets

beslut får inte överklagas.

Medgivande enligt föregående

stycke får lämnas även då en

förening avser att genomföra

omfattande byggnads-, repara-

tions- eller anläggningsarbeten på

en fastighet som brukas av

föreningen.

Medgivande enligt föregående

stycke får lämnas även då en

förening eller ett registrerat

trossamfund avser att genomföra

omfattande byggnads-, repara-

tions- eller anläggningsarbeten på

en fastighet som brukas av

föreningen eller trossamfundet.

Har förening inte inom

föreskriven tid genomfört den

investering för vilken medgivande

enligt femte eller sjätte stycket

lämnats eller har föreningen

underlåtit att iaktta annat i sådant

beslut angivet villkor, skall

föreningen taxeras för de

beskattningsår som medgivandet

avsett efter de regler som skulle ha

gällt om något medgivande inte

hade lämnats. I fråga om sådan

taxering gäller bestämmelserna i

4 kap. 19 22 §§ taxeringslagen

(1990:324) i tillämpliga delar.

Har förening eller registrerat

trossamfund inte inom föreskriven

tid genomfört den investering för

vilken medgivande enligt femte

eller sjätte stycket lämnats eller

har föreningen eller trossamfundet

underlåtit att iaktta annat i sådant

beslut angivet villkor, skall

föreningen eller trossamfundet

taxeras för de beskattningsår som

medgivandet avsett efter de regler

som skulle ha gällt om något

medgivande inte hade lämnats. I

fråga om sådan taxering gäller

bestämmelserna i 4 kap. 19 22 §§

taxeringslagen (1990:324) i

tillämpliga delar.

Det förhållandet, att en ekonomisk förening med stöd av 14 § lagen

(1987:668) om införande av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

fått bestå som registrerad förening, utgör inte hinder mot att föreningen

vid tillämpning av denna lag behandlas såsom ideell förening.

7 mom.2 Ägare av sådan fastighet, som avses i 3 kap. 2 § fastighets-

taxeringslagen (1979:1152), frikallas från skattskyldighet för inkomst av

fastigheten i den mån ägarens inkomst härrör från sådan användning som

gör att byggnad enligt 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen skall indelas

som specialbyggnad, dock ej kommunikationsbyggnad, distributions-

byggnad eller reningsanläggning.

Ägare av sådan fastighet som avses i 3 kap. 3 § fastighets-

taxeringslagen frikallas från skattskyldighet för inkomst av fastigheten i

den mån ägarens inkomst härrör från sådan egendom och sådan

användning som avses i nämnda lagrum.

Ägare av sådan fastighet som

avses i 3 kap. 4 § fastighets-

taxeringslagen, dock ej ideell

förening som är hänförlig under

5 mom., frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av

fastigheten i den mån den används

för ändamål som avses i 3 kap. 4 §

fastighetstaxeringslagen.

Ägare av sådan fastighet som

avses i 3 kap. 4 § fastighets-

taxeringslagen, dock ej ideell

förening eller registrerat

trossamfund som kan hänföras

under 5 mom., frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av

fastigheten i den mån den används

för ändamål som avses i 3 kap. 4 §

fastighetstaxeringslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

2.10 Förslag till lag om ändring i kommunala

delegationslagen (1954:130)

Härigenom föreskrivs att kommunala delegationslagen (1954:130)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Kommun, som tillhör sammanslutning av kommuner med uppgift att

tillvarataga medlemmarnas intressen såsom arbetsgivare (arbets-

givarorganisation), äger uppdraga åt sammanslutningen att med bindande

verkan för kommunen genom kollektivavtal eller annorledes enhetligt

reglera anställningsvillkoren för sådana arbetstagare i kommunens tjänst,

vilkas villkor det icke ankommer på statlig myndighet att fastställa.

Kommunen äger bestämma att uppdrag enligt första stycket får lämnas

av nämnd, som handlägger frågor om anställningsvillkor för arbetstagare

i kommunens tjänst.

Med kommun jämställas i

denna lag församling,

municipalsamhälle och lands-

tingskommun även som annan,

borgerlig eller kyrklig, kommunal

förvaltningsenhet.

Med kommun jämställs i denna

lag landsting och annan kommunal

förvaltningsenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering av skatt, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.1

dels att 3 b § skall upphöra att gälla,

dels att 1, 3, 3 a och 4 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Skattesatsen för kommuns och

annan menighets uttag av skatt

skall bestämmas i förhållande till

det antal skattekronor, som enligt

skattemyndighetens beräkning

kommer att påföras de

skattskyldiga vid taxeringen det år

skattesatsen skall fastställas.

Om enligt 8 kap. 9 § andra

stycket kommunallagen

(1991:900) eller 19 kap. 7 § tredje

stycket kyrkolagen (1992:300)

någon annan skattesats slutligt

fastställts än den som har bestämts

tidigare, skall den nya skattesatsen

om möjligt bestämmas med

hänsyn till det antal skattekronor

som har påförts de skattskyldiga

vid taxeringen det år skattesatsen

skall fastställas.

Skattesatsen för kommuns uttag

av kommunal inkomstskatt och

landstings uttag av landstingsskatt

samt avgiftssatsen för uttag av

begravningsavgift enligt 9 kap.

begravningslagen (1990:1144)

skall bestämmas i förhållande till

det antal skattekronor, som enligt

skattemyndighetens beräkning

kommer att påföras de skatt-

skyldiga vid taxeringen det år

skatte- och avgiftssatserna skall

fastställas. Motsvarande gäller vid

bestämmande av avgiftssatsen för

ett trossamfunds uttag av avgift

som avses i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund.

Om enligt 8 kap. 9 § andra

stycket kommunallagen

(1991:900) någon annan skatte-

eller avgiftssats slutligt fastställts

än den som har bestämts tidigare,

skall den nya skatte- eller

avgiftssatsen om möjligt

bestämmas med hänsyn till det

antal skattekronor som har påförts

de skattskyldiga vid taxeringen det

år skatte- eller avgiftssatsen skall

fastställas.

3 §

Skattemyndigheten skall senast

den 8 mars till kommuner,

landsting, församlingar och

kyrkliga samfälligheter redovisa

den skatt för det föregående året

som tillkommer kommunen,

landstinget, församlingen eller den

kyrkliga samfälligheten. Regering-

en meddelar närmare föreskrifter

om sådan redovisning.

Skattemyndigheten skall senast

den 10 september varje år lämna

kommuner, landsting, försam-

lingar och kyrkliga samfälligheter

uppgift om det beräknade antal

skattekronor som avses i 1 § första

stycket.

Skattemyndigheten skall senast

den 8 mars till kommuner och

landsting redovisa den skatt för det

föregående året som tillkommer

kommunen eller landstinget.

Regeringen meddelar närmare

föreskrifter om sådan redovisning.

Skattemyndigheten skall senast

den 10 september varje år lämna

kommuner och landsting uppgift

om det beräknade antal

skattekronor som avses i 1 § första

stycket.

Riksskatteverket skall i fråga om

avgifter till trossamfund lämna

redovisning och uppgifter mot-

svarande dem som anges i första

och andra styckena till Svenska

kyrkan och andra registrerade

trossamfund, som enligt lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund har

beviljats statlig hjälp med att ta in

avgifterna. Riksskatteverket skall

lämna motsvarande redovisning

och uppgifter i fråga om

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen (1990:1144) till den

församling, kyrkliga samfällighet

eller kommun som är huvudman

för begravningsverksamheten.

3 a §

När en kommun eller ett landsting har fastställt budgeten, skall

kommunstyrelsen respektive landstingsstyrelsen genast underrätta

skattemyndigheten om den skattesats som har bestämts för det följande

året.

Om skattesatsen inte har fastställts före oktober månads utgång, skall

styrelsen genast underrätta skattemyndigheten om styrelsens förslag till

skattesats. Har någon annan skattesats än den föreslagna fastställts, skall

styrelsen genast underrätta skattemyndigheten och Riksskatteverket om

den fastställda skattesatsen. Om budgeten inte har fastställts före

november månads utgång, skall, så snart skattesatsen för den preliminära

skatten har fastställts, skattemyndigheten underrättas om skattesatsen.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller även

underrättelse om avgiftssats enligt

begravningslagen (1990:1144).

4 §

Vad som i denna paragraf sägs

om kommun och kommunal-

skattemedel tillämpas också i fråga

om landsting och landstingsskatte-

medel.

Det som sägs i denna paragraf

om kommun och kommunal-

skattemedel tillämpas också i fråga

om landsting och landstingsskatte-

medel samt kommuns begrav-

ningsavgiftsmedel. I fråga om

slutavräkning av begravnings-

avgiftsmedel gäller dock i stället

bestämmelserna i sjätte stycket.

En kommun har rätt att under visst år (beskattningsåret) av staten

uppbära preliminära kommunalskattemedel med ett belopp som

motsvarar produkten av de sammanlagda beskattningsbara förvärvs-

inkomsterna i kommunen enligt skattemyndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt

(skatteunderlaget) året före beskattningsåret, den skattesats som har

beslutats för beskattningsåret och de uppräkningsfaktorer enligt tredje

stycket som har fastställts senast i september året före beskattningsåret.

Senast i september varje år skall regeringen, eller den myndighet

regeringen bestämmer, fastställa två uppräkningsfaktorer som skall svara

mot den uppskattade procentuella förändringen av skatteunderlaget i

riket. Den ena skall avse förändringen mellan andra och första året före

beskattningsåret. Den andra skall avse förändringen mellan året före

beskattningsåret och beskattningsåret. Under år då riksdagsval hålls i

september, får regeringen dock ändra redan fastställda

uppräkningsfaktorer. Detta skall ske senast en vecka efter att regeringen

avlämnat budgetpropositionen.

Innan skattemyndigheten betalar ut kommunalskattemedel till

kommunerna skall avräkning göras enligt 10 § lagen (1995:1516) om

utjämningsavgift för kommuner och landsting, 2 § lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting och 16 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483). Vidare skall tillägg göras för bidrag

enligt 10 § lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och

landsting samt för bidrag enligt 1 och 2 §§ lagen (1995:1514) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting. Det belopp som

framkommer skall betalas ut med en tolftedel per månad den tredje

vardagen räknat från den 17 i månaden, varvid dag som enligt 2 § lagen

(1930:173) om beräkning av lagstadgad tid jämställs med allmän helgdag

inte skall medräknas. Är kommunens fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i månaderna januari och februari, skall

utbetalningarna dessa månader grundas på samma belopp som

utbetalningen i december månad det föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyndigheten dock förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat belopp. Om något av de belopp som

utbetalningen i månaderna januari, februari och mars grundats på inte

motsvarar en tolftedel av kommunens fordran, skall den jämkning som

föranleds av detta ske i fråga om utbetalningen i april eller, om det är

fråga om ett större belopp, fördelas på utbetalningarna i april, maj och

juni månader.

En slutavräkning av kommunalskattemedlen skall ske när den årliga

taxeringen under året efter beskattningsåret har avslutats. Därvid skall en

kommun som inte ingår i ett landsting behandlas som om den även

utgjorde ett landsting. Produkten av skatteunderlaget enligt den

taxeringen och den skattesats som har beslutats för beskattningsåret utgör

de slutliga kommunalskattemedlen. Om summan av dessa överstiger

summan av de preliminära kommunalskattemedlen enligt andra stycket

skall skillnaden betalas ut till kommunerna med ett enhetligt belopp per

invånare den 1 november året före beskattningsåret. I motsatt fall skall

skillnaden återbetalas av kommunerna med ett enhetligt belopp per

invånare den 1 november året före beskattningsåret. Utbetalning eller

återbetalning skall göras i januari andra året efter beskattningsåret.

En slutavräkning av kommunens

begravningsavgiftsmedel skall ske

när den årliga taxeringen under

året efter beskattningsåret har

avslutats. Produkten av skatte-

underlaget enligt den taxeringen

och den avgiftssats för begrav-

ningsavgiften som har beslutats

för beskattningsåret utgör de

slutliga begravningsavgiftsmedlen.

Om dessa överstiger de

preliminära begravningsavgifts-

medlen enligt andra stycket skall

skillnaden betalas ut till

kommunen. I motsatt fall skall

skillnaden återbetalas av

kommunen. Utbetalning eller åter-

betalning skall göras i januari

andra året efter beskattningsåret.

4 a §

Församling är berättigad att

under visst år av staten uppbära

församlingsskatt med belopp som

motsvarar vad som skulle utgå på

grundval av antalet skattekronor

och skatteören i församlingen

enligt skattemyndighetens beslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) vid det föregående

årets (taxeringsåret) taxering,

beräknat efter den skattesats som

har bestämts för året före

taxeringsåret. Har skattskyldig

enligt lagen (1951:691) om viss

lindring i skattskyldigheten för den

som inte tillhör svenska kyrkan

åtnjutit lindring i skattskyldigheten

till församlingen, skall belopp,

som församlingen annars skulle ha

varit berättigad att uppbära av

staten, nedsättas i motsvarande

mån.

Har enligt 19 kap. 7 § kyrko-

lagen (1992:300) någon annan

skattesats slutligt fastställts än den

som har bestämts tidigare, skall

till grund för utbetalningen läggas

den utdebitering som har bestämts

i samband med att budgeten fast-

ställdes.

Församling är berättigad att

under ett visst år av staten såsom

förskott uppbära ett belopp som

motsvarar produkten av den

skattesats som har beslutats för

året och det antal skattekronor och

skatteören, som enligt skatte-

myndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen rörande det

föregående årets taxering till

kommunal inkomstskatt har på-

förts de skattskyldiga. Förskottet

skall nedsättas i motsvarande mån

som skattskyldiga i församlingen

åtnjutit lindring i skattskyldigheten

enligt lagen om viss lindring i

skattskyldigheten för den som inte

tillhör Svenska kyrkan. Det

återstående beloppet ingår i

församlingens fordran hos staten

vid ingången av året efter det år,

då beslutet fattades. Förskottet

avräknas mot den församlings-

skatt, som församlingen har rätt att

uppbära av staten på grundval av

taxeringen under året efter det, då

förskottet enligt bestämmelserna i

nästföljande stycke utanordnas.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör församlingens fordran hos

staten enligt denna paragraf skall

skattemyndigheten under samma år

utanordna till församlingen med en

tolftedel den 18 i varje kalender-

månad. Är församlingens fordran

inte uträknad vid utbetalnings-

tillfällena i månaderna januari och

februari, skall vid dessa tillfällen

utbetalas samma belopp som har

utbetalats i december månad det

föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyn-

digheten dock förordna att utbetal-

ning skall ske med annat belopp.

Om något av de belopp som

utbetalades i månaderna januari

och februari inte motsvarar en

tolftedel av församlingens fordran,

skall den jämkning som föranleds

härav ske i fråga om det belopp,

som utbetalas i mars månad.

Vad som har sagts om för-

samling tillämpas på motsvarande

sätt i fråga om kyrklig sam-

fällighet.

Ett registrerat trossamfund som

avses i lagen (1999:000) om avgift

till registrerat trossamfund är

berättigat att under visst år av

staten uppbära avgift som avses i

den lagen med belopp som

motsvarar vad som skulle utgå på

grundval av antalet skattekronor

och skatteören för de

avgiftsskyldiga i trossamfundet

enligt skattemyndighetens beslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) vid det föregående

årets (taxeringsåret) taxering,

beräknat efter den eller de

avgiftssatser som har bestämts för

året före taxeringsåret.

Trossamfund som avses i första

stycket är berättigat att under ett

visst år av staten såsom förskott

uppbära ett belopp som motsvarar

produkten av den eller de

avgiftssatser som har beslutats för

året och det antal skattekronor och

skatteören, som enligt skatte-

myndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen rörande det

föregående årets taxering till

kommunal inkomstskatt har

påförts de avgiftsskyldiga.

Förskottet avräknas mot de

avgifter, som trossamfundet har

rätt att uppbära av staten på

grundval av taxeringen under året

efter det, då förskottet enligt

bestämmelserna i nästföljande

stycke utanordnas.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör trossamfundets fordran

hos staten enligt denna paragraf

skall Riksskatteverket under

samma år utanordna till trossam-

fundet med en tolftedel per månad

den tredje vardagen räknat från

den 17 i månaden, varvid dag som

enligt 2 § lagen (1930:173) om

beräkning av lagstadgad tid

jämställs med allmän helgdag inte

skall medräknas. Är trossam-

fundets fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i månaderna

januari och februari, skall vid

dessa tillfällen utbetalas samma

belopp som har utbetalats i

december månad det föregående

året. När särskilda skäl föranleder

det får Riksskatteverket dock

förordna att utbetalning skall ske

med annat belopp. Om något av de

belopp som utbetalades i

månaderna januari och februari

inte motsvarar en tolftedel av

trossamfundets fordran, skall den

jämkning som föranleds härav ske

i fråga om det belopp, som

utbetalas i mars månad.

Vad som har sagts om avgift till

registrerat trossamfund tillämpas

på motsvarande sätt i fråga om

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen (1990:1144), om den

inte enligt 3 § lagen om avgift till

registrerat trossamfund skall

räknas in i kyrkoavgiften. Det som

sägs om Riksskatteverket och

trossamfund skall dock i stället

gälla skattemyndigheten respektive

den församling eller kyrkliga

samfällighet som är huvudman för

begravningsverksamheten.

5 §

Finner skattemyndighet på grund

av anmärkning eller eljest att av

skattemyndigheten meddelat beslut

enligt denna lag blivit uppenbart

oriktigt till följd av skrivfel,

räknefel eller annat sådant

förbiseende, skall skatte-

myndigheten meddela beslut om

rättelse.

Finner skattemyndigheten eller

Riksskatteverket på grund av

anmärkning eller eljest att av myn-

digheten meddelat beslut enligt

denna lag blivit uppenbart oriktigt

till följd av skrivfel, räknefel eller

annat sådant förbiseende, skall

myndigheten meddela beslut om

rättelse.

6 §

Talan mot skattemyndighetens

beslut enligt denna lag föres hos

regeringen genom besvär.

Riksskatteverkets eller skatte-

myndighetens beslut enligt denna

lag får överklagas hos regeringen.

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om skatt eller avgift som avser beskattningsåret 2000.

2. En slutavräkning av församlingsskattemedlen för beskattningsåren

1998 och 1999 skall ske när den årliga taxeringen under året efter

beskattningsåret har avslutats. Om det förskott som en församling

uppburit för beskattningsåren vid avräkning understiger vad

församlingen har rätt att uppbära enligt 4 a § i dess äldre lydelse skall

skillnaden betalas ut till församlingen. I motsatt fall skall skillnaden

återbetalas av församlingen. Utbetalningen eller återbetalning skall göras

under andra året efter beskattningsåret med en tolftedel per månad.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

rikets indelning i kommuner, landsting och

församlingar

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i

kommuner, landsting och församlingar samt 4 § lagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om utdebitering och

utbetalning av skatt vid ändring

i rikets indelning i kommuner,

landsting och församlingar

Lag om utdebitering och

utbetalning av skatt vid ändring

i rikets indelning i kommuner

och landsting

4 §1

Vad som sagts i denna lag om

kommun och kommunalskatt skall

gälla också för landsting och

landstingsskatt. Bestämmelserna i

1 § skall gälla också för för-

samling och församlingsskatt.

Vad som sagts i denna lag om

kommun och kommunalskatt skall

gälla också för landsting och

landstingsskatt. Bestämmelserna i

1 § skall gälla också för

begravningsavgift som skall

betalas till kommun enligt

begravningslagen (1990:1144).

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999. Äldre bestämmelser skall

fortfarande gälla i fråga om församlingsskatt avseende 2000 och tidigare

års taxeringar.

2.13 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § och 3 kap. 4 § fastighetstaxerings-

lagen (1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

2 kap.

2 §1

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två

 familjer. Till sådan byggnad skall höra komplementhus

 såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och

högst tio familjer skall tillhöra byggnadstypen småhus,

om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer

 eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande.

 Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i anslutning

 till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall

 utgöra hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är

inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer, om

den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk

byggnad och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom

 djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin och

 växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till

jordbruk eller skogsbruk.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet.

byggnad

Special- Med specialbyggnad avses

byggnad

 Försvars- Byggnad som används för

 byggnad försvarsändamål eller ekonomisk

 försvarsberedskap, om byggnaden inte

 är en fristående industriell anläggning.

 Även mässbyggnad skall utgöra

 försvarsbyggnad.

 Kommunika- Garage, hangar, lokstall, terminal,

 tionsbyggnad stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

 vänthall, godsmagasin, reparations-

 verkstad och liknande, om byggnaden

 används för allmänna kommunika-

 tionsändamål.

Byggnad som används i Statens

järnvägars, Luftfartsverkets, Ban-

verkets, Svensk Rundradio Aktie-

bolags, Sveriges Radio Aktiebolags,

Sveriges Television Aktiebolags och

Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags

verksamhet.

 Distributions- Byggnad som ingår i överförings- eller

 byggnad distributionsnätet för gas, värme,

 elektricitet eller vatten.

 Värme- Byggnad för produktion och distri-

 central bution av varmvatten för uppvärmning,

 dock ej sådan anläggning som även är

 inrättad för produktion av elektrisk

 starkström för yrkesmässig distri-

 bution.

 Renings- Vattenverk, avloppsreningsverk, an-

 anläggning läggning för förvaring av radioaktivt

 avfall, sopstation och liknande samt

 pumpstation som hör till sådan

 anläggning.

 Vård- Byggnad som används för sjukvård,

 byggnad nykterhetsvård, narkomanvård,

 barnavård, kriminalvård, arbetsvård,

 åldringsvård eller omsorg om psykiskt

 utvecklingsstörda. Annan byggnad än

 som nu har nämnts skall utgöra

 vårdbyggnad, om den används som

 hem åt personer som behöver institu-

 tionell vård eller tillsyn.

 Bad-, sport- Byggnad som används för bad, sport,

 och idrotts- idrott och liknande, om allmänheten

 anläggning har tillträde till anläggningen.

 Skol- Byggnad som används för

 byggnad undervisning eller forskning vid skola

 som anordnas av staten skola som

 anordnas med statsbidrag och skola

 vars undervisning står under statlig

 tillsyn.

Byggnad som används som elevhem

eller skolhem för elever vid sådana

skolor.

 Kultur- Byggnad som används för kulturellt

 byggnad ändamål såsom teater, biograf,

 museum och liknande.

 Ecklesiastik- Kyrka eller annan byggnad som

 byggnad används för religiös verksamhet.

Prästgård som avses i 41 kap.

kyrkolagen (1992:300).

Bårhus, krematorium och byggnad som

används för skötsel av begravnings-

plats.

 Allmän Byggnad som tillhör staten, kommun

 byggnad eller annan menighet och som används

 för allmän styrelse, förvaltning,

 rättsvård, ordning eller säkerhet samt

 fritidsgård och byggnad med likartad

 användning. Som allmän byggnad skall

 inte anses byggnad som används för

 statens affärsdrivande verksamhet.

 Övrig Byggnad som inte skall utgöra någon

 byggnad av de tidigare nämnda byggnads-

 typerna.

Föreslagen lydelse

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två

 familjer. Till sådan byggnad skall höra komplementhus

 såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och

högst tio familjer skall tillhöra byggnadstypen småhus,

om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer

 eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande.

 Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i anslutning

 till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall

 utgöra hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är

inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer, om

den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk

byggnad och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom

 djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin och

 växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till

jordbruk eller skogsbruk.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet.

byggnad

Special- Med specialbyggnad avses

byggnad

 Försvars- Byggnad som används för

 byggnad försvarsändamål eller ekonomisk

 försvarsberedskap, om byggnaden inte

 är en fristående industriell anläggning.

 Även mässbyggnad skall utgöra

 försvarsbyggnad.

 Kommunika- Garage, hangar, lokstall, terminal,

 tionsbyggnad stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

 vänthall, godsmagasin, reparations-

 verkstad och liknande, om byggnaden

 används för allmänna kommunika-

 tionsändamål.

Byggnad som används i Statens

järnvägars, Luftfartsverkets, Ban-

verkets, Svensk Rundradio Aktie-

bolags, Sveriges Radio Aktiebolags,

Sveriges Television Aktiebolags och

Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags

verksamhet.

 Distributions- Byggnad som ingår i överförings- eller

 byggnad distributionsnätet för gas, värme,

 elektricitet eller vatten.

 Värme- Byggnad för produktion och distri-

 central bution av varmvatten för uppvärmning,

 dock ej sådan anläggning som även är

 inrättad för produktion av elektrisk

 starkström för yrkesmässig distri-

 bution.

 Renings- Vattenverk, avloppsreningsverk, an-

 anläggning läggning för förvaring av radioaktivt

 avfall, sopstation och liknande samt

 pumpstation som hör till sådan

 anläggning.

 Vård- Byggnad som används för sjukvård,

 byggnad nykterhetsvård, narkomanvård,

 barnavård, kriminalvård, arbetsvård,

 åldringsvård eller omsorg om psykiskt

 utvecklingsstörda. Annan byggnad än

 som nu har nämnts skall utgöra

 vårdbyggnad, om den används som

 hem åt personer som behöver institu-

 tionell vård eller tillsyn.

 Bad-, sport- Byggnad som används för bad, sport,

 och idrotts- idrott och liknande, om allmänheten

 anläggning har tillträde till anläggningen.

 Skol- Byggnad som används för

 byggnad undervisning eller forskning vid skola

 som anordnas av staten skola som

 anordnas med statsbidrag och skola

 vars undervisning står under statlig

 tillsyn.

Byggnad som används som elevhem

eller skolhem för elever vid sådana

skolor.

 Kultur- Byggnad som används för kulturellt

 byggnad ändamål såsom teater, biograf,

 museum och liknande.

 Ecklesiastik- Kyrka eller annan byggnad som

 byggnad används för religiös verksamhet.

Bårhus, krematorium och byggnad som

används för skötsel av begravnings-

plats.

 Allmän Byggnad som tillhör staten, kommun

 byggnad eller annan menighet och som används

 för allmän styrelse, förvaltning,

 rättsvård, ordning eller säkerhet samt

 fritidsgård och byggnad med likartad

 användning. Som allmän byggnad skall

 inte anses byggnad som används för

 statens affärsdrivande verksamhet.

 Övrig Byggnad som inte skall utgöra någon

 byggnad av de tidigare nämnda byggnads-

 typerna.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

4 §2

Byggnad samt tomtmark och övrig mark som hör till byggnaden samt

markanläggning som hör till fastigheten skall undantas från skatteplikt

om fastigheten ägs av någon av följande institutioner och om den till

övervägande del används i deras verksamhet såsom sådana

1. kyrkor, barmhärtighets-

inrättningar, stiftelser och ideella

föreningar som avses i 7 § 5 och 6

mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt

1. kyrkor, barmhärtighets-

inrättningar, stiftelser, ideella

föreningar och registrerade

trossamfund som avses i 7 § 5 och

6 mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt samt sådana

särskilda rättssubjekt som avses i

10 § första stycket lagen

(1998:1592) om införande av

lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan

2. akademier, Nobelstiftelsen, stiftelsen Dag Hammarskjölds

Minnesfond, Apotekarsocietetens stiftelse för främjande av farmacins

utveckling m. m., stiftelsen Sveriges sjömanshus

3. sådana sammanslutningar av studerande vid universitet och

högskolor, i vilka de studerande är skyldiga att vara medlemmar, samt

samarbetsorgan för sådana sammanslutningar med ändamål att fullgöra

uppgifter som ankommer på sammanslutningarna och

4. främmande makts beskickningar.

Skattefriheten skall endast avse egendom, som enligt 4 kap. 5 § utgör

annan typ av taxeringsenhet än lantbruksenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid fastighetstaxering år 2000.

2.14 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)1

dels att 1 kap. 11 § och 7 kap. 33 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 8 §, 7 kap. 15 §, 9 kap. 1 §, 13 kap. 4 §, 14 kap. 2 och

3 §§, 16 kap. 1 § samt bilagan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

8 §2

Vid tillämpningen av denna lag

skall med myndighet jämställas

riksdagen, kyrkomötet och beslut-

ande kommunal församling.

Vad som föreskrivs i tryck-

frihetsförordningen om rätt att ta

del av handlingar hos en myn-

dighet skall i tillämpliga delar

gälla också handlingar hos de

organ som anges i bilagan till

denna lag, i den mån handlingarna

hör till den verksamhet som nämns

där. De i bilagan angivna organen

skall vid tillämpningen av denna

lag jämställas med myndighet.

Detsamma gäller ett enskilt organ

som med stöd av lagen

(1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för för-

varing förvarar sådana handlingar

såvitt avser befattningen med

dessa handlingar.

Vid tillämpningen av denna lag

skall med myndighet jämställas

riksdagen och beslutande kom-

munal församling.

Vad som föreskrivs i tryck-

frihetsförordningen om rätt att ta

del av handlingar hos en myn-

dighet skall i tillämpliga delar

gälla också handlingar hos de

organ som anges i bilagan till

denna lag, i den mån handlingarna

hör till den verksamhet som nämns

där. De i bilagan angivna organen

skall vid tillämpningen av denna

lag jämställas med myndighet.

Ett enskilt organ som med stöd

av lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna

handlingar till andra organ än

myndigheter för förvaring förvarar

sådana handlingar skall vid

tillämpningen av denna lag

jämställas med myndighet såvitt

avser befattningen med dessa

handlingar. Detsamma gäller

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar såvitt avser

befattningen med allmänna

handlingar som förvaras med stöd

av lagen (1999:000) om

överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

7 kap.

15 §3

Sekretess gäller

1. i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande

registrering av befolkningen och, i den utsträckning regeringen före-

skriver det, i annan verksamhet som avser registrering av betydande del

av befolkningen,

2. i ärende om medlemskap i

Svenska kyrkan,

3. i verksamhet som avser

förande av eller uttag ur sjömans-

registret,

2. i verksamhet som avser

förande av eller uttag ur sjömans-

registret,

för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild

anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider

men om uppgiften röjs.

Har en uppgift, för vilken sekretess gäller enligt första stycket 1,

lämnats till en kommunal myndighet enligt särskild uppgiftsskyldighet

om skolpliktiga barn, gäller sekretessen också hos myndigheten.

Sekretess gäller dock inte om uppgiften tas upp i beslut hos myndigheten.

Sekretess gäller i ärende om fingerade personuppgifter för uppgift om

enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

9 kap.

1 §4

Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets

verksamhet som avser förande av eller uttag ur register som avses i

skatteregisterlagen (1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register

och hos kommun eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende

om förhandsbesked i skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket

får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde lider skada eller men. För uppgift i mål hos domstol gäller

sekretessen endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Detsamma gäller uppgift som med anledning av

överklagande hos domstol registreras hos annan myndighet enligt 15 kap.

2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift i mål hos domstol erhållits från

annan myndighet och är den sekretessbelagd där, gäller dock denna

sekretess hos domstolen, om uppgiften saknar betydelse i målet.

Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med

undantag för arvsskatt och

gåvoskatt, annan direkt skatt samt

omsättningsskatt, tull och annan

indirekt skatt. Med skatt jämställs

arbetsgivaravgift, prisreglerings-

avgift och liknande avgift samt

skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser

bestämmande av skatt jämställs

verksamhet som avser bestäm-

mande av pensionsgrundande

inkomst.

Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med

undantag för arvsskatt och

gåvoskatt, annan direkt skatt samt

omsättningsskatt, tull och annan

indirekt skatt. Med skatt jämställs

arbetsgivaravgift, prisreglerings-

avgift och liknande avgift, avgift

enligt lagen (1999:000) om avgift

till registrerat trossamfund samt

skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser

bestämmande av skatt jämställs

verksamhet som avser bestäm-

mande av pensionsgrundande

inkomst.

Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande

inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs,

såvida inte beslutet meddelas i ärende om

1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomstskatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i

fåmansföretag,

3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i lag om förfarande vid beskattning, om skatteregister

eller i lagen (1994:1552) om tullkontroll av varumärkesintrång m.m.

Vidare får utan hinder av sekretessen uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den reviderades konkurs.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år. För uppgift om avgift

enligt lagen om avgift till

registrerat trossamfund gäller

dock sekretessen i högst sjuttio år.

13 kap.

4 §5

Erhåller arkivmyndighet för arkivering från någon annan myndighet

uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos

arkivmyndigheten.

Erhåller ett enskilt organ som avses i 1 kap. 8 § andra stycket tredje

meningen för förvaring en handling som härrör från en myndighet och

som innehåller en uppgift som är sekretessbelagd hos myndigheten,

gäller sekretessen också hos det enskilda organet.

Erhåller Svenska kyrkan eller

någon av dess organisatoriska

delar för förvaring en allmän

handling enligt lagen (1999:000)

om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar för

förvaring, m.m. som innehåller en

uppgift som är sekretessbelagd,

skall sekretessen fortsätta att

gälla.

14 kap.

2 §6

Sekretess hindrar inte att uppgift i annat fall än som avses i 1 § lämnas

till myndighet, om uppgiften behövs där för

1. förundersökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller

skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid

myndigheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid den

myndighet där uppgiften förekommer,

2. omprövning av beslut eller åtgärd av den myndighet där uppgiften

förekommer, eller

3. tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften

förekommer.

Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas i muntligt eller skriftligt

yttrande av sakkunnig till domstol eller myndighet som bedriver

förundersökning i brottmål.

Sekretess hindrar inte att uppgift om enskilds adress, telefonnummer

och arbetsplats lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för

delgivning enligt delgivningslagen (1970:428). Uppgift hos myndighet

som driver televerksamhet om enskilds telefonnummer får dock, om den

enskilde hos myndigheten begärt att abonnemanget skall hållas hemligt

och uppgiften omfattas av sekretess enligt 9 kap. 8 § tredje stycket,

lämnas ut endast om den myndighet som begär uppgiften finner att det

kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det

annars finns synnerliga skäl.

Sekretess hindrar inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas

till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att

ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan

antas föranleda annan påföljd än böter.

För uppgift som omfattas av

sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9

eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §,

8 § första eller andra stycket eller

9 § andra stycket gäller vad som

föreskrivs i fjärde stycket endast

såvitt angår misstanke om brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare

straff än fängelse i två år. Dock

hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4,

33 eller 34 § inte att uppgift som

angår misstanke om brott enligt 3,

4 eller 6 kap. brottsbalken mot

någon som inte har fyllt arton år

lämnas till åklagarmyndighet eller

polismyndighet.

För uppgift som omfattas av

sekretess enligt 7 kap. 1 6 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9

eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §,

8 § första eller andra stycket eller

9 § andra stycket gäller vad som

föreskrivs i fjärde stycket endast

såvitt angår misstanke om brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare

straff än fängelse i två år. Dock

hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4

eller 34 § inte att uppgift som

angår misstanke om brott enligt 3,

4 eller 6 kap. brottsbalken mot

någon som inte har fyllt arton år

lämnas till åklagarmyndighet eller

polismyndighet.

Tredje och fjärde styckena gäller inte uppgift som omfattas av

sekretess enligt 9 kap. 9 § första stycket.

Sekretess enligt 7 kap. 1 § och 4 § första och tredje styckena hindrar

inte att uppgift om enskild, som inte fyllt arton år eller som fortgående

missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel, eller

närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården

och socialtjänsten till annan sådan myndighet, om det behövs för att den

enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Detsamma

gäller i fråga om lämnande av uppgift om gravid kvinna eller närstående

till henne, om det behövs för en nödvändig insats till skydd för det

väntade barnet.

3 §7

Utöver vad som följer av 1 och 2 §§ får sekretessbelagd uppgift lämnas

till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas

har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda.

Första stycket gäller inte i fråga

om sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33

och 34 §§, 8 kap. 8 § första stycket

och 9 och 15 §§ samt 9 kap. 4 och

7 §§, 8 § första och andra styckena

och 9 §. Inte heller gäller första

stycket, om utlämnandet strider

mot lag eller förordning eller

föreskrift som har meddelats med

stöd av personuppgiftslagen

(1998:204).

Första stycket gäller inte i fråga

om sekretess enligt 7 kap. 1 6 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket och

9 och 15 §§ samt 9 kap. 4 och

7 §§, 8 § första och andra styckena

och 9 §. Inte heller gäller första

stycket, om utlämnandet strider

mot lag eller förordning eller

föreskrift som har meddelats med

stöd av personuppgiftslagen

(1998:204).

16 kap.

1 §8

Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa

fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8

samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket

samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av

uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt

7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap.

1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i

övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av

7. 36 kap. 1 § kyrkolagen

(1992:300)

 Bilaga9

 Nuvarande lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Svenska institutet i Rom

Svenska språknämnden

statligt stöd i form av stipendier

prövning av anställnings- och

arbetsvillkor och andra frågor som

rör statligt reglerad anställning hos

nämnden (SFS 1992:318)

Föreslagen lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Svenska institutet i Rom

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar

Svenska språknämnden

statligt stöd i form av stipendier

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144)

samt fördelning och användning

av den statliga ersättning som

Svenska kyrkan erhåller enligt

4 kap. 16 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

prövning av anställnings- och

arbetsvillkor och andra frågor som

rör statligt reglerad anställning hos

nämnden (SFS 1992:318)

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 9 kap. 1 § den 1 oktober 1999, i

fråga om bestämmelsen i bilagan om fördelning och användning av den

statliga ersättning som Svenska kyrkan erhåller enligt 4 kap. 16 § lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m. den 1 januari 2002, och i övrigt den

1 januari 2000.

2. Äldre bestämmelser om sekretess gäller fortfarande i fråga om

uppgifter som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

2.15 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

Härigenom föreskrivs att 5 och 7 §§ skatteregisterlagen (1980:343)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §2

För fysisk person som är folkbokförd i riket skall i det centrala

skatteregistret anges

1. personnummer, namn, adress, civilstånd, datum för

civilståndsändring och folkbokföringsförhållanden,

2. registrering enligt skattebetalningslagen (1997:483), särskilt

registrerings och redovisningsnummer, organisationsnummer och firma,

4. registrering i sjömans-

registret, tillhörighet till icke-

territoriell församling, tillhörighet

till svenska kyrkan,

4. registrering i sjömans-

registret, tillhörighet till Svenska

kyrkan,

5. nationalitet, personnummer för hos personen folkbokförda barn

under 18 år, antal hemmavarande barn som inte har uppnått 16 eller 18

års ålder, personnummer för make och person som likställs med make

vid beskattningen,

6. slag av pensionsförmån som personen är berättigad till enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, i den mån det behövs för att debitera

socialförsäkringsavgift,

7. på vilket sätt den preliminära skatten skall betalas.

För person som inte har uppnått 18 års ålder skall också anges

personnummer för den hos vilken personen är folkbokförd.

För person som inte har uppnått 15 års ålder skall införas endast

uppgift om personnummer, namn och adress samt personnummer för den

hos vilken personen är folkbokförd, om inte ytterligare uppgift som avses

i första stycket behövs för beskattning.

För person som ej är folkbokförd här i riket skall uppgifter enligt

första, andra eller tredje stycket införas i den mån det behövs för

beskattning här i riket.

7 §3

För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i

5 och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag som

enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt

handelsbolag och dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter, uppgift om företagsledare i

dessa företag samt uppgift om delägare i enkelt bolag och partrederi.

2. Uppgifter angående avslutad revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller

14 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). För varje sådan åtgärd får

anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighets beslut om

beloppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning

av åtgärden samt uppgift huruvida bokföringsskyldighet har fullgjorts.

3. Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om

innehav av skattsedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om

återkallelse av F-skattsedel med angivande av skälen för beslutet,

uppgifter som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen,

lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter, mervärdesskattelagen

(1994:200) och lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och

återbetalning av sådana skatter eller avgifter.

4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala skatt,

dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om att laga

förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra deklarationsskyldighet.

6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för

beskattningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och andra

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter

som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

8. Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap. 9 § skattebetalningslagen.

9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos

kronofogdemyndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en

person ålagts betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller

företrädare för en juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering,

ackord, likvidation eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedels-

försändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12. Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande

samt från sådan särskild uppgift som avses i 2 kap. 19 § lagen (1998:674)

om inkomstgrundad ålderspension.

13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde,

taxeringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och

tidpunkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen,

andelens storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som

behövs för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs

för värdering av bostad på fastighet.

14. Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt

beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid

för planerat besök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen eller 14 kap. 6 § skattebetalningslagen.

15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är

näringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt kontots

nummer och typ.

16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit

sjöinkomst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunal-

skattelagen (1928:370).

17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan

beräkning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och

belopp som under beskattningsåret stått till förfogande för

levnadskostnader.

19. Uppgift från centrala bilregistret om innehav av fordon samt om

fordonets registreringsnummer, märke, typ och årsmodell samt tillstånd

enligt yrkestrafiklagen (1998:490) och lagen (1998:492) om biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift,

uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter

enligt 7 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för riskkapital-

investeringar, uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen

(1996:725) om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus för bestämmande av skattereduktion enligt nämnda lagar samt

uppgift om beslut om sådan skattereduktion, uppgifter för bestämmande

av skattereduktion enligt lagen (1996:1231) om skattereduktion för

fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar samt uppgift om

beslut om sådan skattereduktion.

21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av

bosättningsland.

22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och koncernbalans-

omslutning för koncernmoderföretag.

23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 § lagen

(1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, uppskovsavdragets

storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall reducera omkostnads-

beloppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av bostad som avses i 11 §

andra meningen nämnda lag, föreningens eller bolagets organisations-

nummer och namn.

24. Uppgift som skall lämnas enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 och

andra stycket samt 33 § skattebetalningslagen.

25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter,

verkställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om företags-

rekonstruktion och fusion samt uppgifter från handels- och förenings-

registret om firmatecknare, revisor och företagsrekonstruktion.

26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt

alkohollagen (1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbets-

marknadspolitiska åtgärder samt utbetalt belopp och datum för

utbetalningen.

28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt

vid import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de

tidsperioder som uppgifterna avser samt uppgifter från tullmyndigheter

som behövs för tillämpningen av 3 kap. 30 § andra stycket

mervärdesskattelagen.

29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot kostnader

för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller person-

nummer, beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla och

datum för förändring av lönesumma, om sjukpenninggrundande inkomst

av annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades personnummer och

datum för inkomstanmälan samt om utsänd person såvitt avser uppgifter

från intyg om tillämplig lagstiftning och intyg om utsändning.

30. Uppgift om att en näringsidkare ingår i en sådan

mervärdesskattegrupp som avses i 6 a kap. 1 § mervärdesskattelagen.

31. Uppgift om uppskovsbelopp vid andelsbyte enligt lagen (1998:000)

om uppskov med beskattningen vid andelsbyten, namn och

organisationsnummer på det överlåtna företaget, antal andelar som

lämnats som ersättning vid andelsbytet samt namn och

organisationsnummer på det köpande företaget samt de övriga uppgifter

som behövs för beskattning av uppskovsbelopp.

32. Uppgift om uppskovsbelopp vid andelsöverlåtelse inom koncerner

enligt lagen (1998:000) om uppskov med beskattningen vid

andelsöverlåtelser inom koncerner, namn och organisationsnummer på

det överlåtna företaget, antalet överlåtna andelar samt de övriga uppgifter

som behövs för beskattning av vinsten.

33. Uppgift om avgiftsskyldighet

till annat registrerat trossamfund

än Svenska kyrkan och uppgift om

tillhörighet till icke-territoriell

församling inom Svenska kyrkan.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999. Äldre bestämmelser i 5 §

gäller dock fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före

ikraftträdandet.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §1

Skatteplikt föreligger inte vid

1) förvärv från make, om förvärvet sker i syfte att för sammanläggning

åstadkomma enhetliga lagfartsförhållanden för makarnas fasta egendom,

2) förvärv genom byte i den mån ersättningen utgörs av annan fast

egendom, om bytet sker för att åstadkomma en lämpligare

fastighetsindelning eller utgör ett led i åtgärder för jordbrukets eller

skogsbrukets yttre rationalisering,

3) sambruksförenings förvärv genom tillskott från medlem och

samfällighetsförenings förvärv enligt 5 § lagen (1973:1150) om

förvaltning av samfälligheter,

4) försäkringsbolags förvärv från annat försäkringsbolag i samband

med sådant avtal om övertagande av det senare bolagets hela

försäkringsbestånd, som avses i 15 kap. 1 § försäkringsrörelselagen

(1982:713),

5) förvärv av järnväg som skall inskrivas i särskild ordning, eller av

mark för sådan järnväg,

6) kommuns eller annan menighets förvärv av mark som enligt

detaljplan eller områdesbestämmelser skall användas för allmän plats,

begravningsplats eller för sådant ändamål som enligt 2 kap. 2 §

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) medför att byggnad för ändamålet

skall anses som specialbyggnad,

7) förvärv av kronojord genom skatteköp eller annars på grund av

skattebrev,

8) förvärv av ständig besittningsrätt till ett kronohemman eller ett

krononybygge, då på grund av förvärvet inrymning vinns i sådan rätt,

9) upplåtelse av tomträtt i en

nybildad fastighet, vars mark

tidigare helt eller till övervägande

del ingått i en fastighet som varit

upplåten med tomträtt till samme

tomträttshavare.

9) upplåtelse av tomträtt i en

nybildad fastighet, vars mark

tidigare helt eller till övervägande

del ingått i en fastighet som varit

upplåten med tomträtt till samme

tomträttshavare, och

10) förvärv som annan än den

som avses under 6 gör av mark för

allmän begravningsplats eller

mark för sådan specialbyggnad

enligt 2 kap. 2 § fastighets-

taxeringslagen som är bårhus,

krematorium eller byggnad som

används för skötsel av allmän

begravningsplats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m.

dels att nuvarande 4 kap. 16 § skall betecknas 4 kap. 18 §,

dels att 4 kap. 2, 6 10, 13 och 18 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 4 kap. 16 § skall sättas närmast före

4 kap. 18 §,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 4 kap. 16 och

17 §§, samt närmast före 4 kap. 16 och 17 §§ nya rubriker av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §

Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas och underhållas så att

deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär

inte förvanskas.

Kyrkobyggnader enligt denna

lag är byggnader som invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och

som vårdas av en kyrklig kommun

samt domkyrkor som står under

egen förvaltning.

Kyrkobyggnader enligt denna

lag är byggnader som före den

1 januari 2000 har invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och

den 1 januari 2000 ägdes eller

förvaltades av Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar.

Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med

byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats.

6 §

Inventarier av kulturhistoriskt

värde, som hör till kyrkobyggnad

eller annan kyrklig byggnad eller

begravningsplats, skall förvaras

och vårdas väl.

Inventarier av kulturhistoriskt

värde, som hör till kyrkobyggnad

eller annan kyrklig byggnad,

kyrkotomt eller begravningsplats,

skall förvaras och vårdas väl.

7 §

I varje församling samt i dom-

kyrkor som står under egen

förvaltning skall det finnas en

förteckning över kyrkliga inven-

tarier av kulturhistoriskt värde. I

förteckningen skall anges om ett

föremål ägs eller förvaltas av

någon annan än församlingen eller

domkyrkan och om det förvaras på

någon annan plats än i kyrkan.

Förteckningen skall föras av

kyrkoherden och en av kyrkorådet

utsedd kyrkvärd, som skall vara

ledamot eller suppleant i rådet. De

skall också se till att föremålen

förvaras och vårdas väl.

För varje församling skall det

finnas en förteckning över

inventarier som avses i 6 §. I

förteckningen skall anges om ett

föremål ägs eller förvaltas av

någon annan än församlingen och

om det förvaras på någon annan

plats än i kyrkan.

I varje församling skall det utses

två personer som har ansvar för

att föra förteckningen. De skall

också se till att föremålen förvaras

och vårdas väl. Församlingen skall

anmäla till länsstyrelsen vilka som

har utsetts.

8 §

Kontraktsprosten skall minst

vart sjätte år kontrollera att alla

föremål i förteckningen finns kvar.

Sådan kontroll skall också göras

vid byte av kyrkoherde eller sådan

kyrkvärd som anges i 7 § andra

stycket. I en församling där kon-

traktsprosten är kyrkoherde skall

biskopen se till att kontroll sker.

Stiftet skall minst vart sjätte år

kontrollera att alla föremål i

förteckningen finns kvar. Sådan

kontroll skall också göras vid byte

av någon av de personer som har

utsetts enligt 7 § andra stycket.

Efter varje kontroll skall en kopia

av förteckningen sändas till

länsstyrelsen.

9 §1

I fråga om ett föremål i förteckningen, som inte ägs av någon enskild

person eller släkt, krävs tillstånd från länsstyrelsen

1. för att avyttra det,

2. för att avföra det från förteckningen,

3. för att reparera eller ändra det, eller

4. för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör hemma.

Länsstyrelsen får, i fråga om

första stycket 3 och 4, ställa de

villkor för tillståndet som är

skäliga med hänsyn till de

förhållanden som föranleder

åtgärden. Villkoren får avse hur

åtgärden skall utföras samt den

dokumentation som behövs.

Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana

reparationer får inte utföras så, att föremålets kulturhistoriska värde

minskas.

10 §2

Länsstyrelsen och Riksantikvarieämbetet får besikta kyrkliga

inventarier.

Länsstyrelsen får också besluta att ett föremål skall tas upp i

förteckningen.

Om det finns allvarlig fara för

att ett föremål skadas, får läns-

styrelsen tills vidare ta hand om

det eller vidta någon annan

nödvändig åtgärd för att skydda

eller vårda det. Innan en sådan

åtgärd vidtas, skall samråd ske

med kontraktsprosten eller

biskopen och, om föremålet ägs av

någon enskild, med denne.

Om det finns allvarlig fara för

att ett föremål skadas, får läns-

styrelsen tills vidare ta hand om

det eller vidta någon annan

nödvändig åtgärd för att skydda

eller vårda det. Innan en sådan

åtgärd vidtas, skall samråd ske

med stiftet och, om föremålet ägs

av någon enskild, med denne.

13 §

I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av år 1939

krävs tillstånd av länsstyrelsen

1. för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra

begravningsplatsen,

2. för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva

eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning.

Länsstyrelsen får ställa de

villkor för tillståndet som är

skäliga med hänsyn till de

förhållanden som föranleder

ändringen. Villkoren får avse hur

ändringen skall utföras samt den

dokumentation som behövs.

Ersättning till Svenska kyrkan

16 §

Svenska kyrkan har rätt till viss

ersättning av staten för kultur-

historiskt motiverade kostnader i

samband med vård och underhåll

av de kyrkliga kulturminnena.

Svenska kyrkan beslutar om

fördelning av ersättningen mellan

stiften. Stiftet beslutar om för-

delning inom sitt område.

Riksantikvarieämbetet skall ges

tillfälle att yttra sig över

fördelningen i landet. Läns-

styrelsen skall ges tillfälle att yttra

sig över fördelningen i länet.

Ingripande för att åstadkomma

rättelse

17 §

Länsstyrelsen får förelägga den

som är ansvarig för förvaltningen

av ett kyrkligt kulturminne att

vidta rättelse eller avbryta på-

gående åtgärder för att säkerställa

efterlevnaden av föreskrifter och

beslut enligt detta kapitel. Ett

sådant föreläggande får förenas

med vite.

I de fall som avses i första

stycket får länsstyrelsen i stället

hos kronofogdemyndigheten be-

gära särskild handräckning enligt

lagen (1990:746) om betalnings-

föreläggande och handräckning

mot den som ansvarar för

förvaltningen av ett kyrkligt

kulturminne.

Överklagande

Överklagande

f.d. 16 §3

Beslut som anges i 3, 9 och

13 §§ får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Sådana be-

slut får alltid överklagas av

domkapitlet.

18 §

Beslut som anges i 3, 4, 9, 10,

13 och 14 §§ samt 17 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut enligt 4, 10 och 14 §§ får

överklagas hos regeringen.

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 4 kap. 16 § den 1 januari 2002,

och i övrigt den 1 januari 2000.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om överklagande av

beslut som har meddelats före ikraftträdandet.

2.18 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782)

Härigenom föreskrivs att 1, 2, 7, 8 och 11 §§ i arkivlagen (1990:782)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

I denna lag ges bestämmelser om myndigheternas och vissa andra

organs arkiv samt om arkivmyndigheterna.

Bestämmelserna i 3 6 och 10 §§

skall tillämpas också på statliga,

kommunala och kyrkokommunala

beslutande församlingar.

Bestämmelserna i 3 6 samt 9

och 10 §§ skall i tillämpliga delar

gälla också sådana enskilda organ

hos vilka allmänna handlingar

förvaras med stöd av lagen

(1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för

förvaring.

Bestämmelserna i 3 6 och 10 §§

skall tillämpas också på statliga

och kommunala beslutande

församlingar.

Bestämmelserna i 3 6 samt 9

och 10 §§ skall i tillämpliga delar

gälla också

1. sådana enskilda organ hos

vilka allmänna handlingar förvaras

med stöd av lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna hand-

lingar till andra organ än myn-

digheter för förvaring, och

2. Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar vid för-

varing av allmänna handlingar

med stöd av lagen (1999:000) om

överlämnande av allmänna hand-

lingar till Svenska kyrkan eller

någon av dess organisatoriska

delar för förvaring, m.m.

2 §2

Vad som enligt denna lag gäller för statliga myndigheters arkiv skall

gälla även för arkiv hos

1. kyrkokommunala myndig-

heter,

2. sådana organ som avses i

1 kap. 8 § andra stycket första

meningen sekretesslagen

(1980:100) till den del arkivet

härrör från den verksamhet som

avses i bilagan till sekretesslagen,

och

3. allmänna försäkringskassor.

1. sådana organ som avses i

1 kap. 8 § andra stycket första

meningen sekretesslagen

(1980:100) till den del arkivet

härrör från den verksamhet som

avses i bilagan till sekretesslagen,

och

2. allmänna försäkringskassor.

7 §3

För tillsynen av att myn-

digheterna och sådana enskilda

organ som avses i 1 § tredje

stycket fullgör sina skyldigheter

enligt 3 6 §§ skall det finnas

arkivmyndigheter såväl inom den

statliga som den kommunala

förvaltningen.

För tillsynen av att myn-

digheterna och sådana organ som

avses i 1 § tredje stycket fullgör

sina skyldigheter enligt 3 6 §§

skall det finnas arkivmyndigheter

såväl inom den statliga som den

kommunala förvaltningen.

Arkivmyndigheterna skall dock inte ha tillsyn över riksdagens

myndigheter, regeringen, myndigheter inom regeringens kansli eller

utrikesrepresentationen.

8 §4

Regeringen bestämmer vilka arkivmyndigheter som skall finnas för

tillsynen över de statliga myndigheterna. Tillsynen över att sådana organ

som avses i 2 § fullgör sina skyldigheter enligt 3 6 §§ skall skötas av de

statliga arkivmyndigheterna.

Kommunstyrelsen är arkivmyndighet i kommunen och landstings-

styrelsen i landstinget, om inte kommunfullmäktige eller landstings-

fullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse till

arkivmyndighet.

Den kommunala arkivmyndigheten skall se till att sådana juridiska

personer som avses i 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100) fullgör sina

skyldigheter enligt 3 6 §§ denna lag. I de fall flera kommuner eller flera

landsting bestämmer tillsammans i ett sådant företag fullgörs uppgiften

av arkivmyndigheten i den kommun eller det landsting som kommunerna

eller landstingen kommer överens om.

Tillsynen över att sådana

enskilda organ som avses i 1 §

tredje stycket fullgör sina skyldig-

heter enligt 3 6 §§ skall skötas av

de statliga arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett statligt arkiv och av de

kommunala arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett kommunalt arkiv.

Tillsynen över att sådana

enskilda organ som avses i 1 §

tredje stycket 1 fullgör sina skyl-

digheter enligt 3 6 §§ skall skötas

av de statliga arkivmyndigheterna

i de fall det enskilda organet

förvarar ett statligt arkiv och av de

kommunala arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett kommunalt arkiv.

De statliga arkivmyndigheterna

skall också sköta tillsynen över att

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar fullgör sina

skyldigheter enligt 3 6 §§

avseende handlingar som förvaras

med stöd av lagen (1999:000) om

överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

11 §5

Om en statlig myndighet har upphört och dess verksamhet inte har

förts över till en annan statlig myndighet, skall myndighetens arkiv

överlämnas till en arkivmyndighet inom tre månader, såvida inte

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver

något annat.

I lagen (1994:1383) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till andra organ än myndigheter för

förvaring finns bestämmelser om

förvaring av statliga myndigheters

arkiv hos enskilda organ i vissa

fall.

I lagen (1994:1383) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till andra organ än myndigheter för

förvaring finns bestämmelser om

förvaring av statliga myndigheters

arkiv hos enskilda organ i vissa

fall. Bestämmelser om förvaring

av allmänna handlingar finns

också i lagen (1999:000) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till Svenska kyrkan eller någon av

dess organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.19 Förslag till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om begravningslagen (1990:1144)

dels att 7 kap. 8 § skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 9 kap. skall betecknas 11 kap.,

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1 4 §§, 3 kap. 1 §, 5 kap. 3, 6, 9 13, 16 och

18 §§, 6 kap. 2 och 3 §§, 7 kap. 20 §, 8 kap. 1 § samt 11 kap. 2, 6 och

7 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 2 a § och 11 kap.

10 §, två nya kapitel, 9 och 10 kap., samt närmast före 11 kap. 10 § en ny

rubrik, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag avses med

 begravningsverksamhet: de

olika åtgärder som har direkt

samband med förvaltningen av

allmänna begravningsplatser,

 församling: församling eller

kyrklig samfällighet inom Svenska

kyrkan,

 huvudman: församling inom

Svenska kyrkan eller kommun som

skall anordna och hålla allmänna

begravningsplatser för dem som är

folkbokförda inom ett visst

geografiskt avgränsat förvalt-

ningsområde,

 begravningsplatser: områden eller utrymmen som är behörigen

anordnade för förvaring av avlidnas stoft eller aska och som har tagits i

anspråk för detta ändamål, främst kyrkogårdar eller andra gravområden,

minneslundar, kolumbarier eller urnmurar,

 allmänna begravningsplatser:

sådana begravningsplatser som är

anordnade av pastorat eller

kyrkliga samfälligheter inom

svenska kyrkan, av kommuner

eller annars av det allmänna,

 allmänna begravningsplatser:

sådana begravningsplatser som är

anordnade av församlingar, av

kommuner eller annars av det

allmänna,

 enskilda begravningsplatser: andra begravningsplatser än allmänna,

 gravrätt: den rätt som upp-

kommer när en bestämd gravplats

på en allmän begravningsplats

upplåts till någon för gravsättning,

 gravrätt: den rätt som upp-

kommer när en bestämd gravplats

på en allmän begravningsplats

upplåts av den som förvaltar

begravningsplatsen till någon för

gravsättning,

 kremering: förbränning av stoftet efter en avliden person,

 gravsättning: placering av stoft eller aska inom en bestämd gravplats

och placering eller utströende av aska i minneslund eller på någon annan

plats än begravningsplats,

 gravanordningar: gravvårdar

och andra gravöverbyggnader,

stenramar, staket eller andra

liknande anordningar på en

gravplats,

 gravanordningar: gravvårdar

och andra gravöverbyggnader,

stenramar, staket eller andra

liknande anordningar på en

gravplats.

 kyrkogårdsmyndigheter: myn-

digheter som förvaltar allmänna

begravningsplatser,

 krematoriemyndigheter: myn-

digheter som förvaltar

krematorier.

2 kap.

1 §

Allmänna begravningsplatser

med ett tillräckligt antal

gravplatser och andra grav-

anläggningar av allmänt före-

kommande slag skall anordnas och

hållas av de territoriella pastoraten

inom svenska kyrkan.

Regeringen får för särskilda fall

besluta att en allmän begrav-

ningsplats skall anordnas och

hållas av kommun i stället för

pastorat.

Allmänna begravningsplatser

med ett tillräckligt antal

gravplatser och andra grav-

anläggningar av allmänt före-

kommande slag skall anordnas och

hållas av de territoriella

församlingarna inom Svenska

kyrkan.

Regeringen får för särskilda fall

besluta att en kommun i stället

skall anordna och hålla allmänna

begravningsplatser för dem som är

folkbokförda inom kommunen.

2 §

Allmänna begravningsplatser

med särskilda gravplatser för dem

som inte tillhör något kristet tros-

samfund skall anordnas och hållas

av stiftssamfälligheterna inom

svenska kyrkan eller, i fall som

avses i 1 § andra stycket, av

kommunen.

Huvudmannen skall, inom det

egna förvaltningsområdet eller

inom ett närbeläget förvaltnings-

område, tillhandahålla särskilda

gravplatser för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund.

Församling som är huvudman

bör samråda med och informera

företrädare för dem inom

förvaltningsområdet som inte

tillhör något kristet trossamfund i

frågor som rör förvaltningen av de

särskilda gravplatserna. Vid

anläggning, utvidgning eller

väsentlig ändring av en allmän

begravningsplats skall försam-

lingen samråda med företrädare

för andra trossamfund och övriga

berörda parter.

2 a §

Den som, utan att vara

huvudman för begravningsverk-

samheten, innehar en allmän

begravningsplats, har rätt att utan

kostnad lämna över förvaltningen

av begravningsplatsen till huvud-

mannen för begravningsverksam-

heten i det förvaltningsområde där

begravningsplatsen är belägen.

3 §1

På allmän begravningsplats skall

gravplats beredas dem som vid

dödsfallet var folkbokförda inom

pastoratet, den kyrkliga samfällig-

heten eller kommunen.

På en allmän begravningsplats

skall gravplats beredas dem som

vid dödsfallet var folkbokförda

inom församlingen eller

kommunen. Där skall gravplats

också beredas en dödfödd som

avlidit efter utgången av tjugo-

åttonde havandeskapsveckan, om

kvinnan är folkbokförd inom

huvudmannens förvaltningsom-

råde. Detsamma gäller i fråga om

en dödfödd som avlidit före

utgången av tjugoåttonde ha-

vandeskapsveckan, om kvinnan

begär det och ett läkarintyg om

dödsfallet lämnas till huvud-

mannen.

Om tillgången på gravplatsmark medger det, får också andra beredas

gravplats där.

4 §

Rätten till gravsättning på en allmän begravningsplats skall inte vara

beroende av att den avlidne tillhörde visst trossamfund.

Detta gäller dock inte för rätten

till gravsättning på en sådan

allmän begravningsplats som

avses i 2 §.

Detta gäller dock inte för rätten

till gravsättning på en sådan

särskild gravplats som avses i 2 §

första stycket.

3 kap.

1 §

Krematorier får anordnas och

hållas bara av den som innehar en

allmän begravningsplats eller av

en kyrklig samfällighet.

Krematorier får anordnas och

hållas bara av den som innehar en

allmän begravningsplats eller av

en församling.

5 kap.

3 §2

Om de efterlevande inte kan

enas om kremering skall ske eller

om gravsättningen, skall kyrko-

gårdsmyndigheten på den ort där

den avlidne senast var folkbokförd

på begäran medla mellan parterna.

Om parterna enas, skall

myndigheten fastställa deras

överenskommelse. Om enighet

inte kan uppnås, skall myndigheten

i stället med eget yttrande

hänskjuta tvisten till länsstyrelsen.

Om de efterlevande inte kan

enas om kremering skall ske eller

om gravsättningen, skall huvud-

mannen för begravningsverksam-

heten på den ort där den avlidne

senast var folkbokförd på begäran

medla mellan parterna.

Om parterna enas, skall

huvudmannen fastställa deras

överenskommelse. Om enighet

inte kan uppnås, skall huvud-

mannen i stället med eget yttrande

hänskjuta tvisten till länsstyrelsen.

6 §

Sådana delar av stoftet som inte har förbränts vid kremeringen skall

tillföras askurnan.

Om det inte kan ske, skall

krematoriemyndigheten låta för-

störa delarna eller gravsätta dem

inom en allmän begravningsplats.

Om det inte kan ske, skall

innehavaren av krematoriet låta

förstöra delarna eller gravsätta

dem inom en allmän begravnings-

plats.

9 §3

Stoft får inte kremeras eller

gravsättas utan att ett sådant intyg

som avses i 4 kap. 7 § har lämnats

till krematoriemyndigheten eller

den som förvaltar begravnings-

platsen.

Stoft får inte kremeras eller

gravsättas utan att ett sådant intyg

som avses i 2 kap. 3 § första

stycket eller 4 kap. 7 § har lämnats

till innehavaren av krematoriet

eller den som förvaltar begrav-

ningsplatsen.

Regeringen får meddela föreskrifter om att kremering eller

gravsättning i vissa fall får ske även utan ett sådant intyg.

10 §4

Stoftet efter en avliden skall

kremeras eller gravsättas snarast

möjligt och senast två månader

efter dödsfallet.

Stoftet efter en avliden eller en

dödfödd som avses i 2 kap. 3 §

första stycket skall kremeras eller

gravsättas snarast möjligt och

senast två månader efter

dödsfallet.

Den skattemyndighet som skall utfärda intyg för kremering eller

gravsättning får dock medge anstånd med kremeringen eller

gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det.

Om stoftet inte har kremerats eller gravsatts inom föreskriven tid, skall

skattemyndigheten undersöka anledningen till dröjsmålet och, om det

behövs, underrätta den kommun som anges i 2 §.

11 §

Askan efter en avliden som har kremerats i Sverige skall gravsättas

inom ett år från kremeringen.

Den myndighet som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

12 §

Om askan inte har gravsatts

inom den tid som sägs i 11 §, skall

den myndighet som förvarar askan

låta gravsätta den.

Om askan inte har gravsatts

inom den tid som sägs i 11 §, skall

den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan låta gravsätta den.

Dessförinnan skall den som skall ordna med gravsättningen lämnas

tillfälle att själv låta gravsätta askan.

13 §5

I avvaktan på gravsättningen

skall askan förvaras av en

krematoriemyndighet.

Askan får även förvaras av

kyrkogårdsmyndigheten på den ort

där askan skall gravsättas eller, om

platsen för gravsättningen inte är

bestämd, av kyrkogårdsmyn-

digheten på den ort där den

avlidne senast var folkbokförd.

I avvaktan på gravsättningen

skall askan förvaras av en

innehavare av krematorium.

Askan får även förvaras av

huvudmannen för begravnings-

verksamheten på den ort där askan

skall gravsättas eller, om platsen

för gravsättningen inte är bestämd,

av huvudmannen för begravnings-

verksamheten på den ort där den

avlidne senast var folkbokförd.

16 §

Om det för den myndighet som

förvarar askan är känt att det råder

tvist om platsen för gravsätt-

ningen, får askan inte lämnas ut

eller på annat sätt föras bort förrän

tvisten är slutligt löst.

Om det för den huvudman för

begravningsverksamheten eller

den innehavare av krematorium

som förvarar askan är känt att det

råder tvist om platsen för

gravsättningen, får askan inte

lämnas ut eller på annat sätt föras

bort förrän tvisten är slutligt löst.

18 §

Askan skall gravsättas inom ett

år från det att den fördes in.

Askan skall gravsättas inom ett

år från det att den fördes in till

Sverige.

Den myndighet som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Om askan inte har gravsatts inom den föreskrivna tiden, skall

föreskrifterna i 12 § tillämpas.

6 kap.

2 §

Frågor om tillstånd enligt 1 §

andra stycket prövas av kyrko-

gårdsmyndigheten, om flyttning

skall ske från eller inom en allmän

begravningsplats.

Frågor om tillstånd enligt 1 §

andra stycket prövas av

huvudmannen för begravnings-

verksamheten eller den som

annars förvaltar en allmän

begravningsplats, om flyttning

skall ske från eller inom

begravningsplatsen.

I andra fall prövas frågor om tillstånd av länsstyrelsen, som därvid

skall höra innehavaren av begravningsplatsen.

3 §

Trots det som sägs i 1 § får

kyrkogårdsmyndigheten ta ut aska

som har gravsatts i ett utrymme i

ett kolumbarium eller en urnmur

där gravrätten har upphört.

Trots det som sägs i 1 § får

huvudmannen för begravnings-

verksamheten eller den som

annars förvaltar en allmän

begravningsplats ta ut aska som

har gravsatts i ett utrymme i ett

kolumbarium eller en urnmur där

gravrätten har upphört.

Askan skall i så fall grävas ned inom begravningsplatsen eller inom

någon annan närbelägen begravningsplats.

7 kap.

20 §

När en gravrätt skall anses

återlämnad enligt 19 § är

upplåtaren skyldig att behålla

gravplatsen under minst 15 år från

gravsättningen till förmån för den

som senast har gravsatts där.

När en gravrätt skall anses

återlämnad enligt 19 § är

upplåtaren skyldig att behålla

gravplatsen under minst 25 år från

gravsättningen till förmån för den

som senast har gravsatts där.

Gravanordning behöver behållas bara om kostnaden för skötseln av

gravplatsen betalas.

8 kap.

1 §

Om någon gravsätts inom en

bestämd gravplats på en allmän

begravningsplats och gravplatsen

inte kan upplåtas till någon med

gravrätt, skall gravplatsen för-

behållas den avlidne under minst

15 år.

Om någon gravsätts inom en

bestämd gravplats på en allmän

begravningsplats och gravplatsen

inte kan upplåtas till någon med

gravrätt, skall gravplatsen för-

behållas den avlidne under minst

25 år.

I fråga om gravanordningar tillämpas 7 kap. 25 29 och 35 37 §§. Med

gravrättsinnehavare avses därvid den som ordnar med gravsättningen.

Som villkor för att förse

gravplatsen med en gravanordning

får innehavaren av begravnings-

platsen bestämma att avgift för

gravplatsen och kostnaderna för

dess skötsel betalas.

Som villkor för att förse

gravplatsen med en gravanordning

får den som förvaltar begravnings-

platsen bestämma att kostnaderna

för gravplatsens skötsel betalas.

9 kap. Begravningsavgift

Avgiftsskyldighet

1 §

Den som är folkbokförd i

Sverige skall betala en avgift för

begravningsverksamheten (be-

gravningsavgift).

2 §

Begravningsavgiften skall be-

talas till den huvudman inom vars

förvaltningsområde den avgifts-

skyldige är folkbokförd.

Om församlingen är huvudman

skall avgiften för den som tillhör

Svenska kyrkan enligt lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund räknas in i

kyrkoavgiften.

Avgiftsunderlag

3 §

Begravningsavgiften beräknas

på grundval av den avgifts-

skyldiges till kommunal inkomst-

skatt beskattningsbara förvärvs-

inkomst.

Fastställande av begravnings-

avgift

4 §

Den avgiftssats enligt vilken

begravningsavgiften skall betalas

fastställs av huvudmannen och

skall grundas på en

särredovisning av verksamhetens

intäkter och kostnader.

Avgiftssatsen skall bestämmas

på grundval av antalet

skattekronor och skatteören för de

avgiftsskyldiga på det sätt som

anges i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. I den

lagen finns också bestämmelser

om beräkning och utbetalning av

begravningsavgiften till huvud-

männen.

5 §

Vid beräkning, debitering,

redovisning och betalning av

begravningsavgiften gäller skatte-

betalningslagen (1997:483).

Tjänster som ingår i begrav-

ningsavgiften

6 §

För den som vid dödsfallet var

folkbokförd inom en huvudmans

förvaltningsområde skall huvud-

mannen utan kostnad för dödsboet

tillhandahålla

 gravplats eller motsvarande

på allmän begravningsplats under

en tid av 25 år,

 gravsättning inklusive grav-

öppning, återfyllning och iord-

ningställande av öppnad grav,

 transporter från det att

huvudmannen övertagit ansvaret

för stoftet till dess att gravsättning

har skett, med undantag av

transport för gravsättning utanför

huvudmannens område, om inte

transporten beror på ett avtal om

tillhandahållande av särskilda

gravplatser,

 kremering,

 lokal för förvaring och visning

av stoftet, samt

 lokal för begravningsceremoni

utan religiösa symboler.

7 §

De tjänster som anges i 6 § skall

utan kostnad för dödsboet

tillhandahållas även av annan som

förvaltar en allmän begravnings-

plats än den huvudman som avses

i 6 §, om den avlidne kan beredas

gravplats där.

8 §

För en dödfödd som enligt

2 kap. 3 § skall beredas gravplats

på en allmän begravningsplats

skall bestämmelserna i 6 och 7 §§

tillämpas.

Avgift vid förnyelse av

upplåtelse

9 §

Vid förnyad upplåtelse av

gravrätt får en särskild avgift tas

ut av gravrättsinnehavaren, om

förnyelsen inte har något samband

med ny gravsättning.

Kostnadsansvar vid gravsätt-

ning m.m.

10 §

En huvudman som avses i 6 §

skall ersätta den som har

tillhandahållit tjänster enligt 7 §.

Ersättningen skall betalas med de

belopp som fastställs för varje

tjänst i enlighet med 12 §.

11 §

Om de tjänster som anges i 6 §

tillhandahålls av den som innehar

en enskild begravningsplats skall

den huvudman som avses i den

bestämmelsen ersätta innehavaren

av den enskilda begravnings-

platsen med de belopp som

fastställs för varje tjänst i enlighet

med 12 §.

12 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

fastställer årligen de belopp med

vilka ersättning skall betalas för

de tjänster som anges i 6 §.

Bidrag till innehavare

13 §

En huvudman har rätt att till

den som innehar allmän begrav-

ningsplats inom huvudmannens

förvaltningsområde lämna ett

skäligt bidrag till förvaltningen av

begravningsplatsen.

Skyldighet att lämna uppgifter

14 §

Svenska kyrkan skall på medium

för automatisk databehandling

underrätta Riksskatteverket om de

avgiftssatser som skall gälla för

det följande inkomståret. På

samma sätt skall Svenska kyrkan

till Riksskatteverket lämna de

ytterligare uppgifter som behövs

för att beräkna, debitera, redovisa

och ta in avgifterna.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

när och hur uppgifterna skall

lämnas.

Bestämmelser om skyldighet att

lämna uppgifter när kommun är

huvudman finns i lagen

(1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av

skatt, m.m.

10 kap. Ombud

1 §

När en församling är huvudman

för begravningsverksamheten skall

länsstyrelsen förordna ett eller

flera ombud att granska hur

församlingen tar till vara de

personers intressen som inte

tillhör Svenska kyrkan.

2 §

Församlingen skall låta

ombudet få tillgång till samtliga

handlingar som avser begrav-

ningsverksamheten.

3 §

Ombudet har rätt att närvara,

ställa frågor och göra påpekanden

vid sammanträden i församlingen,

när frågor om begravnings-

verksamheten behandlas.

4 §

Ombudet skall kontrollera att

sådant samråd som avses i 2 kap.

2 § andra stycket andra meningen

sker. Ombudet skall verka för att

församlingen även i övrigt

samråder med och informerar

företrädare för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan.

5 §

Om ombudet finner att det finns

anledning att rikta någon

anmärkning mot församlingens

sätt att sköta begravnings-

verksamheten skall länsstyrelsen

underrättas om detta.

6 §

Ombudet har rätt till skälig

ersättning för sitt arbete och sina

kostnader. Ersättningen betalas av

församlingen och utgör en kostnad

för begravningsverksamheten.

7 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer med-

delar närmare föreskrifter om

ombuden och den ersättning som

de har rätt till.

9 kap.

11 kap.

2 §

Den som innehar en allmän eller

enskild begravningsplats eller ett

krematorium och inte fullgör sina

skyldigheter enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

av länsstyrelsen vid vite

föreläggas att fullgöra

skyldigheterna.

Om en huvudman eller den som

annars förvaltar en allmän

begravningsplats inte fullgör sina

skyldigheter enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

länsstyrelsen vid vite förelägga

huvudmannen eller innehavaren

att fullgöra skyldigheterna.

Detsamma gäller om den som

innehar en enskild

begravningsplats eller ett

krematorium inte fullgör sina

skyldigheter.

6 §

Kyrkogårds- eller krematorie-

myndighetens beslut enligt denna

lag eller enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

överklagas hos länsstyrelsen.

Beslut som en huvudman eller

den som annars förvaltar en

allmän begravningsplats eller ett

krematorium fattat i ett enskilt

ärende enligt denna lag eller enligt

föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen får överklagas

hos länsstyrelsen.

Detsamma gäller

 polismyndighetens beslut om tillstånd till gravsättning eller

kremering enligt 4 kap. 6 §, och

 skattemyndighetens beslut om intyg för gravsättning eller kremering

enligt 4 kap. 7 § eller anstånd enligt 5 kap. 10 § andra stycket.

7 §6

Länsstyrelsens beslut i ett

överklagat ärende får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

Detsamma gäller länsstyrelsens

beslut

Länsstyrelsens beslut i ett

överklagat ärende får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

Den enskildes motpart skall därvid

vara den som fattat beslut enligt

6 §.

Även länsstyrelsens beslut

 i ärende som avses i 5 kap. 4 §,

 om förfarande med aska enligt 5 kap. 5 § andra stycket,

 om flyttning av gravsatt stoft eller aska enligt 6 kap. 2 § andra

stycket, och

 om överflyttning eller upphörande av gravrätt enligt 7 kap. 34 §

får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Om överklagandet i länsrätten eller kammarrätten innebär prövning av

ett beslut som skattemyndigheten har meddelat, får Riksskatteverket från

skattemyndigheten ta över uppgiften att föra det allmännas talan i länsrätt

och kammarrätt. Riksskatteverket för i sådant mål det allmännas talan i

Regeringsrätten.

Handläggning av ärenden

10 §

Förvaltningslagen (1986:223)

skall tillämpas när en församling

handlägger enskilda ärenden

enligt denna lag.

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om den ändrade beteckningen av

9 kap. till 11 kap. samt 9 kap. 3 5 och 14 §§ den 1 oktober 1999, och i

övrigt den 1 januari 2000. Bestämmelserna i 9 kap. 1 5 §§ tillämpas

första gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig

skatt enligt 2001 års taxering.

2. Bestämmelserna i 9 kap. skall inte gälla i fråga om dödsfall som

inträffat före den 1 januari 2000.

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om

införande av folkbokföringslagen (1991:481)

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1991:482) om införande av

folkbokföringslagen (1991:481) skall upphöra att gälla vid utgången av

år 1999.

2.21 Förslag till lag om ändring i kommunallagen

(1991:900)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 9 och 11 §§ kommunallagen

(1991:900) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

9 §

Om budgeten på grund av

särskilda skäl inte kan fastställas

före november månads utgång,

skall fullmäktige ändå fastställa

skattesatsen inom denna tid.

Budgeten skall därefter

fastställas före december månads

utgång. Fullmäktige får då

fastställa en annan skattesats än

den som har bestämts tidigare, om

det finns skäl till det.

Om budgeten på grund av

särskilda skäl inte kan fastställas

före november månads utgång,

skall fullmäktige ändå fastställa

skattesatsen och, i förekommande

fall, avgiftssatsen för begravnings-

avgiften enligt 9 kap. begravnings-

lagen (1990:1144) inom denna tid.

Budgeten skall därefter

fastställas före december månads

utgång. Fullmäktige får då

fastställa en annan skatte- eller

avgiftssats än den som har

bestämts tidigare, om det finns

skäl till det.

11 §

I lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. finns

föreskrifter om skyldighet för

styrelsen att underrätta vissa

myndigheter om skattesatsen.

I lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. finns

föreskrifter om skyldighet för

styrelsen att underrätta vissa

myndigheter om skattesatsen och

om avgiftssatsen för begravnings-

avgiften.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2, 5 och 6 §§, 4 kap. 1 § samt 7 kap.

5 § lagen (1992:1528) om offentlig upphandling1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Denna lag gäller vid upp-

handling som görs av staten,

kommuner, landsting, kyrkliga

kommuner och sådana andra

upphandlande enheter som avses i

5 och 6 §§.

Denna lag gäller vid upp-

handling som görs av staten,

kommuner, landsting och sådana

andra upphandlande enheter som

avses i 5 och 6 §§.

För upphandling som avses i 6 kap. gäller endast bestämmelserna i

nämnda kapitel och de bestämmelser i 1 och 5 kap., till vilka hänvisas i

6 kap. samt 7 kap. 1 10 §§.

5 §

I denna lag används följande termer med den betydelse som här anges:

Upphandling: köp, leasing, hyra eller hyrköp av varor,

byggentreprenader eller tjänster.

Upphandlande enhet: statliga,

kommunala och andra myn-

digheter, beslutande församlingar i

kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner, sådana bolag, fören-

ingar, samfälligheter och stiftelser

som anges i 6 § och, såvitt avser

upphandling enligt 4 och 6 kap.,

sådana enheter som avses i 4 kap.

1 § andra stycket och 6 kap. 1 §

tredje stycket samt samman-

slutningar av sådana myndigheter,

beslutande församlingar, bolag,

föreningar, samfälligheter, stiftel-

ser och enheter.

Upphandlande enhet: statliga,

kommunala och andra myn-

digheter, beslutande församlingar i

kommuner och landsting, sådana

bolag, föreningar, samfälligheter

och stiftelser som anges i 6 § och,

såvitt avser upphandling enligt

4 och 6 kap., sådana enheter som

avses i 4 kap. 1 § andra stycket

och 6 kap. 1 § tredje stycket,

sammanslutningar av sådana myn-

digheter, beslutande församlingar,

bolag, föreningar, samfälligheter,

stiftelser och enheter samt Svenska

kyrkans församlingar och kyrkliga

samfälligheter i fråga om

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144).

Upphandlingskontrakt: skriftliga avtal som en upphandlande enhet

ingår avseende upphandling enligt denna lag.

Byggentreprenad: utförande eller både projektering och utförande av

ett arbete, som kan hänföras till en verksamhet som anges i avdelning C i

bilagan till denna lag, eller ett byggnads- eller anläggningsarbete i sin

helhet, vars resultat självständigt kan fullgöra en teknisk och ekonomisk

funktion.

Koncession: ett upphandlingskontrakt avseende byggentreprenad där

ersättning för arbetet utgår i form av en rätt att utnyttja anläggningen

eller i form av dels en sådan rätt, dels betalning.

Leverantör: den som tillhandahåller varor eller utför arbeten eller

tillhandahåller tjänster även om han inte varit den som i det särskilda

fallet tillhandahållit eller utfört det som upphandlats.

Ramavtal: avtal som ingås mellan en upphandlande enhet och en eller

flera leverantörer i syfte att fastställa samtliga villkor för avrop som görs

under en viss period.

Formgivningstävling: sådan tävling som avses i 5 kap. 28 §.

Förfrågningsunderlag: underlag för anbud, som en upphandlande

enhet tillhandahåller en leverantör.

Påskyndat förfarande: sådant förfarande som avses i 2 kap. 15 §,

3 kap. 20 § och 5 kap. 22 §.

Anbudsgivare: den som lämnar anbud.

Anbudssökande: den som ansöker om att få lämna anbud vid selektiv

eller förhandlad upphandling.

Öppen upphandling: upphandling där alla leverantörer får lämna

anbud.

Selektiv upphandling: upphandling där en upphandlande enhet inbjuder

vissa leverantörer att lämna anbud.

Förhandlad upphandling: upphandling där en upphandlande enhet

inbjuder vissa leverantörer att lämna anbud och tar upp förhandling med

en eller flera av dem.

Förenklad upphandling: upphandling där alla leverantörer har rätt att

delta, deltagande leverantörer skall lämna skriftligt anbud och den

upphandlande enheten får förhandla med en eller flera anbudsgivare.

Direktupphandling: upphandling utan infordrande av skriftligt anbud.

6 §

Termen upphandlande enhet innefattar sådana bolag, föreningar,

samfälligheter och stiftelser som har inrättats i syfte att täcka behov i det

allmännas intresse, under förutsättning att behovet inte är av industriell

eller kommersiell karaktär och

1. vars kapital huvudsakligen

har tillskjutits av staten, en

kommun, ett landsting, en kyrklig

kommun eller en annan upp-

handlande enhet, eller

1. vars kapital huvudsakligen

har tillskjutits av staten, en

kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet, eller

2. vars upphandling står under statlig eller kommunal tillsyn eller en

tillsyn av en annan upphandlande enhet, eller

3. vars styrelse till mer än halva

antalet ledamöter utses av staten,

en kommun, ett landsting, en

kyrklig kommun eller en annan

upphandlande enhet.

3. vars styrelse till mer än halva

antalet ledamöter utses av staten,

en kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet.

4 kap.

1 §

Bestämmelserna i detta kapitel skall tillämpas vid upphandling som

görs av en upphandlande enhet för sådan av enheten bedriven verksamhet

som består av

1. drift eller tillhandahållande av fasta nät i syfte att betjäna

allmänheten i fråga om produktion, transporter, distribution eller

försörjning med dricksvatten, elektricitet, gas eller värme eller av

leverans av sådana nyttigheter till fasta nät,

2. utnyttjande av mark- eller vattenområden för prospektering eller

utvinning av olja, gas, kol eller andra fasta bränslen eller för

tillhandahållande av terminaler, flygplatser eller hamnanläggningar,

3. drift av nät i syfte att betjäna allmänheten i fråga om transporter med

järnväg, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana,

4. drift eller tillhandahållande av ett allmänt telekommunikationsnät

eller tillhandahållande av en eller flera allmänna telekommunikations-

tjänster.

Vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel innefattar termen

 upphandlande enhet

1. företag över vilka staten, en

kommun, ett landsting, en kyrklig

kommun eller en annan upp-

handlande enhet direkt eller

indirekt kan utöva ett bestämman-

de inflytande på det sätt som anges

i 3 kap. 8 § andra stycket, och

1. företag över vilka staten, en

kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet direkt

eller indirekt kan utöva ett

bestämmande inflytande på det

sätt som anges i 3 kap. 8 § andra

stycket, och

2. företag som bedriver verksamhet enligt första stycket med sådant

särskilt tillstånd från en myndighet som innebär att ett eller flera företag

förbehålls rätten att bedriva verksamheten.

Vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel innefattar termen

 särskilt tillstånd dels fall då ett företag i syfte att anlägga nät eller

annan anordning som avses i första stycket kan utnyttja rätt till

expropriation eller användning av egendom eller får placera nätutrustning

på, under eller över allmän väg, dels fall då ett företag bedriver

verksamhet som avses i första stycket 1 och levererar dricksvatten,

elektricitet, gas eller värme till ett nät som drivs av ett företag som har

särskilt tillstånd från en myndighet.

För upphandling av tjänster för verksamheter som avses i första stycket

gäller, utöver detta kapitel, de bestämmelser till vilka hänvisas i 5 kap.

1 §.

7 kap.

5 §

Ett beslut på vilket denna lag är

tillämplig får inte överklagas med

stöd av 10 kap. kommunallagen

(1991:900) eller 22 kap. kyrko-

lagen (1992:300).

Ett beslut på vilket denna lag är

tillämplig får inte överklagas med

stöd av 10 kap. kommunallagen

(1991:900).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.23 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 8 § samt rubriken närmast före 4 kap.

8 § mervärdesskattelagen (1994:200) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ideella föreningars verksamhet

Ideella föreningars och

registrerade trossamfunds

verksamhet

4 kap.

8 §

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken föreningen är

frikallad från skattskyldighet

enligt 7 § 5 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomst-

skatt.

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening eller

ett registrerat trossamfund, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken föreningen eller

trossamfundet frikallas från

skattskyldighet enligt 7 § 5 mom.

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om

offentlig anställning

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:260) om offentlig

anställning att 1 3 och 6 §§ samt punkten 2 av övergångsbestämmelserna

till lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag finns särskilda föreskrifter om arbetstagare hos

1. riksdagen och dess myndigheter,

2. myndigheterna under regeringen,

3. kyrkomötet och dess

myndigheter,

4. de allmänna försäkrings-

kassorna.

3. de allmänna försäkrings-

kassorna.

Särskilda föreskrifter om arbetstagare som avses i första stycket 2

finns också i lagen (1994:261) om fullmaktsanställning.

2 §

Följande föreskrifter i lagen

gäller också arbetstagare hos

kommuner, landsting, kommunal-

förbund, församlingar och kyrk-

liga samfälligheter, nämligen

Följande föreskrifter i lagen

gäller också arbetstagare hos

kommuner, landsting och

kommunalförbund, nämligen

23 29 §§ om arbetskonflikter,

42 § första stycket om vissa undantag från lagen (1976:580) om

medbestämmande i arbetslivet.

Föreskrifterna i 30 § om periodiska hälsoundersökningar gäller också

arbetstagare hos kommuner och landsting.

3 §

Lagen gäller inte

1. statsråden,

2. riksdagens ombudsmän,

3. biskopar eller präster som

avses i kyrkolagen (1992:300),

4. arbetstagare som är

lokalanställda av svenska staten

utomlands och som inte är svenska

medborgare,

5. arbetstagare som har anvisats

beredskapsarbete eller skyddat

arbete.

3. arbetstagare som är

lokalanställda av svenska staten

utomlands och som inte är svenska

medborgare,

4. arbetstagare som har anvisats

beredskapsarbete eller skyddat

arbete.

För justitiekanslern, justitieråden och regeringsråden gäller bara 4 §

om bedömningsgrunder vid anställning, 7 § om bisysslor och 23 29 §§

om arbetskonflikter.

6 §

Regeringen får föreskriva eller för särskilda fall besluta att bara

svenska medborgare får ha

1. anställning inom regeringskansliet eller utrikesförvaltningen,

2. statlig anställning som kan vara förenad med myndighetsutövning

eller handläggning av frågor som rör förhållandet till andra stater eller till

mellanfolkliga organisationer,

3. statlig anställning som kan medföra kännedom om förhållanden som

är av betydelse för landets säkerhet eller för andra viktiga, allmänna eller

enskilda ekonomiska intressen.

De befogenheter som regeringen

har enligt första stycket 2 och 3

utövas i fråga om arbetstagare hos

riksdagen eller dess myndigheter

av riksdagen eller den myndighet

som riksdagen bestämmer och i

fråga om arbetstagare hos

kyrkomötet eller dess myndigheter

av kyrkomötet eller den myndighet

som kyrkomötet bestämmer.

2. Om det i någon annan lag

eller författning än kyrkolagen

(1992:300) hänvisas till en

föreskrift som har ersatts genom

en föreskrift i denna lag, skall i

stället den nya föreskriften

tillämpas.

De befogenheter som regeringen

har enligt första stycket 2 och 3

utövas i fråga om arbetstagare hos

riksdagen eller dess myndigheter

av riksdagen eller den myndighet

som riksdagen bestämmer.

2. Om det i någon annan lag

eller författning hänvisas till en

föreskrift som har ersatts genom

en föreskrift i denna lag, skall i

stället den nya föreskriften

tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:615) om

ingripande mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:615) om ingripande mot

otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag avses med enhet:

statliga, kommunala och andra

myndigheter, beslutande försam-

lingar i kommuner, landsting och

kyrkliga kommuner samt sådana

bolag, föreningar, samfälligheter

och stiftelser som utgör upp-

handlande enhet enligt 1 kap. 5 §

lagen (1992:1528) om offentlig

upphandling, med undantag av

företag som har särskilt tillstånd

enligt vad som anges i 4 kap. 1 §

andra stycket den lagen.

I denna lag avses med enhet:

statliga, kommunala och andra

myndigheter, beslutande försam-

lingar i kommuner och landsting,

sådana bolag, föreningar,

samfälligheter och stiftelser som

utgör upphandlande enhet enligt

1 kap. 5 § lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling, med

undantag av företag som har

särskilt tillstånd enligt vad som

anges i 4 kap. 1 § andra stycket

den lagen, samt Svenska kyrkans

församlingar och kyrkliga

samfälligheter i fråga om

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1221) om

införande av stiftelselagen (1994:1220)

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:1221) om införande av

stiftelselagen (1994:1220) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

För förmögenhetsbildningar som enligt 3 § skall anses som stiftelser

enligt stiftelselagen (äldre stiftelser) gäller stiftelselagen (1994:1220)

med de begränsningar som följer av denna lag.

För sådan egendom som avses i

38 kap. 1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 §

samt 41 kap. 1, 23 och 24 §§

kyrkolagen (1992:300) och som är

av stiftelsekaraktär gäller endast

bestämmelserna i 1 kap. 4 §

stiftelselagen.

För sådan egendom som avses i

9 § tredje stycket och 10 § första

stycket lagen (1998:1592) om

införande av lagen (1998:1591)

om Svenska kyrkan gäller inte

bestämmelserna i stiftelselagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för förvaring

Härigenom föreskrivs att 1 och 7 §§ lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter

för förvaring skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag innehåller bestämm-

elser om överlämnande av

allmänna handlingar till sådana

enskilda organ som avses i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen och

om förvaring av dessa handlingar

sedan de överlämnats. I lagen ges

också bestämmelser om sådana

organs skyldighet att pröva fram-

ställningar om utlämnande av all-

männa handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sek-

retesslagen (1980:100).

Denna lag innehåller bestämm-

elser om överlämnande av

allmänna handlingar till sådana

enskilda organ som avses i 2 kap.

17 § första stycket tryckfrihets-

förordningen och om förvaring av

dessa handlingar sedan de över-

lämnats. I lagen ges också be-

stämmelser om sådana organs

skyldighet att pröva framställ-

ningar om utlämnande av all-

männa handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sek-

retesslagen (1980:100).

I fråga om allmänna handlingar

som förvaras hos Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar finns

bestämmelser i lagen (1999:000)

om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

7 §

Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i 2 kap.

tryckfrihetsförordningen.

Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna

handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100).

Av 2 kap. 17 § tryckfrihets-

förordningen och 1 kap. 8 § andra

stycket tredje meningen sekretess-

lagen framgår att ett enskilt organ,

som efter ett beslut enligt denna

lag förvarar allmänna handlingar,

skall jämställas med myndighet i

fråga om befattningen med dessa

handlingar.

Av 2 kap. 17 § första stycket

tryckfrihetsförordningen och

1 kap. 8 § tredje stycket första

meningen sekretesslagen framgår

att ett enskilt organ, som efter ett

beslut enligt denna lag förvarar

allmänna handlingar, skall jäm-

ställas med myndighet i fråga om

befattningen med dessa

handlingar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.28 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 §, 8 kap. 3 § samt 11 kap. 6 8, 10

och 12 §§ skattebetalningslagen (1997:483) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §1

Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och

betalning av

1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket

taxeringslagen (1990:324),

2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. skatt enligt mervärdes-

skattelagen (1994:200),

5. avgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

6. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 5,

förseningsavgift enligt fastighets-

taxeringslagen (1979:1152) samt

kontrollavgift enligt lagen

(1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m., och

7. ränta på skatt, skattetillägg

eller avgift som avses i 1 6.

4. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

5. skatt enligt mervärdes-

skattelagen (1994:200),

6. avgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

7. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund,

8. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 7,

förseningsavgift enligt fastighets-

taxeringslagen (1979:1152) samt

kontrollavgift enligt lagen

(1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m., och

9. ränta på skatt, skattetillägg

eller avgift som avses i 1 8.

Lagen gäller inte när skatt enligt mervärdesskattelagen skall tas ut för

varor vid import. I sådant fall gäller tullagen (1994:1550).

8 kap.

3 §2

De allmänna skattetabellerna skall ange skatteavdraget på olika

inkomstbelopp, beräknade för en månad eller kortare tid, och grundas på

att

1. inkomsten är oförändrad under inkomståret,

2. arbetstagaren endast kommer att taxeras för den inkomst som anges

i tabellen,

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster

och avgift enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift, och

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvsinkoms-

ter, begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

avgift enligt lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift och avgift

som avses i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund,

och att

4. arbetstagaren vid inkomsttaxeringen inte medges något annat avdrag

än avdrag för avgift enligt lagen om allmän pensionsavgift och

grundavdrag.

Skattetabellerna skall ange

skatteavdraget med utgångspunkt

från att kommunal inkomstskatt

beräknas efter skattesatser i hela

krontal.

Skattetabellerna skall ange

skatteavdraget med utgångspunkt

från att kommunal inkomstskatt,

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen och avgift som avses i

lagen om avgift till registrerat

trossamfund beräknas efter en

sammanlagd skatte- och

avgiftssats i hela krontal.

Av tabellerna skall också framgå skatteavdraget för den som inte är

skyldig att betala allmän pensionsavgift.

11 kap.

6 §

För en fysisk person som kan få

en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 §

skall skattemyndigheten bestämma

tillämplig skattetabell med ledning

av den skattesats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen i hemortskommunen.

För en fysisk person som kan få

en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 §

skall skattemyndigheten bestämma

tillämplig skattetabell med ledning

av

1. den skattesats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen i hemortskommunen,

2. den avgiftssats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen enligt begravnings-

lagen (1990:1144), om den inte

ingår i avgiftssatsen enligt 3, och

3. den avgiftssats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen enligt de uppgifter som

lämnats av ett trossamfund enligt

lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund.

Beslut om tillämplig skattetabell skall fattas senast den 18 januari

under inkomståret. Om en skattskyldig som tidigare inte har haft inkomst

från vilken skatteavdrag skall göras får sådan inkomst, skall beslut om

tillämplig skattetabell fattas så snart som möjligt.

7 §

Om det i den kommunala

skattesats som gäller för den

skattskyldige ingår öretal över

femtio, tillämpas skattetabellen

med närmaste högre hela krontal.

Annars tillämpas skattetabellen

med närmaste lägre hela krontal.

Om det i summan av de skatte-

och avgiftssatser enligt 6 § första

stycket som gäller för den

skattskyldige ingår öretal över

femtio, tillämpas skattetabellen

med närmaste högre hela krontal.

Annars tillämpas skattetabellen

med närmaste lägre hela krontal.

8 §

Om en skattesats för kommunal

inkomstskatt har ändrats så sent

under december året före

inkomståret att ändringen inte kan

beaktas vid tillämpningen av 6

eller 7 §, skall den tidigare

skattesatsen tillämpas.

Om en skatte- eller avgiftssats

har ändrats så sent under december

året före inkomståret att ändringen

inte kan beaktas vid tillämpningen

av 6 § första stycket eller 7 §, skall

den tidigare skatte- eller avgifts-

satsen tillämpas.

10 §

I slutlig skatt ingår

1. skatt som avses i 1 kap. 1 § första stycket taxeringslagen

(1990:324),

2. egenavgift som avses i 3 kap. lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt som avses i 2 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. sådan mervärdesskatt som

enligt 10 kap. 31 § första stycket

denna lag skall redovisas i

självdeklaration, och

5. avgift som avses i 2 § lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift.

4. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

om den inte ingår i avgiften

enligt 7,

5. sådan mervärdesskatt som

enligt 10 kap. 31 § första stycket

denna lag skall redovisas i

självdeklaration,

6. avgift som avses i 2 § lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

och

7. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund.

12 §

När den slutliga skatten bestäms gäller att

1. kommunal inkomstskatt

räknas ut i en post med ledning av

den skattesats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige i

hemortskommunen, och

2. egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter

debiteras på grundval av uppgifter

om försäkringsförhållanden som

lämnas av den allmänna

försäkringskassan.

1. kommunal inkomstskatt

räknas ut i en post med ledning av

den skattesats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige i

hemortskommunen,

2. egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter

debiteras på grundval av uppgifter

om försäkringsförhållanden som

lämnas av den allmänna

försäkringskassan,

3. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

som inte ingår i avgift enligt 4,

räknas ut med ledning av den

avgiftssats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige enligt

de uppgifter som lämnats för den

församling eller kommun som

avgiften skall betalas till, och att

4. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund räknas ut

med ledning av den avgiftssats

som för inkomståret gäller för den

skattskyldige enligt de uppgifter

som lämnats av trossamfundet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt

enligt 2001 års taxering.

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) i

paragrafens lydelse enligt lagen (1998:624) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap.

1 §

Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa

fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8

samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket

samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av

uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt

7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap.

1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i

övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av

11. 71 b § socialtjänstlagen

(1980:620).

11. 71 c § socialtjänstlagen

(1980:620).

3 Ärendet och dess beredning

Under år 1995 fattade riksdagen med stor majoritet ett principbeslut om

ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80,

bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84). Reformen är förutsatt att träda i

kraft den 1 januari 2000. Med anledning av beslutet bemyndigade

regeringen den 21 december 1995 chefen för dåvarande

Civildepartementet att tillkalla två kommittéer och två utredare samt ge

Riksskatteverket och Kammarkollegiet i uppdrag att utreda vissa frågor

beträffande relationsändringen. Vidare lämnades genom regerings-

beslutet ett bemyndigande att tillkalla ett beredningsorgan för

samordning av och insyn i utredningsarbetet.

Med stöd av bemyndigandet tillsattes utredningar och gavs uppdrag

enligt följande:

 Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering med riksdagsman

Pär-Axel[REDACTED_EFTERNAMN] (s) som särskild utredare,

 Begravningsverksamhetskommittén med riksdagsman Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

(c) som ordförande,

 Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet med f. förbunds-

direktören Carl-Eric[REDACTED_EFTERNAMN] som ordförande,

 Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd med f.d.

landshövdingen Görel[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare,

 Riksskatteverket med uppdrag att överväga formerna för statlig

uppbörd av kyrkoavgift samt

 Kammarkollegiet med uppdrag att utreda den kyrkliga egendomen vid

en relationsändring.

Vidare tillsattes Stat kyrkadelegationen som beredningsorgan för

samordning och insyn. Ordförande i delegationen var chefen för

Kulturdepartementet och ärkebiskopen ersättare. I delegationen var

samtliga riksdagspartier representerade och där fanns också en bred

representation från Svenska kyrkan. Även andra trossamfund än Svenska

kyrkan och de berörda fackliga organisationerna fanns representerade i

delegationen.

Resultaten av utredningarna och uppdragen redovisades i början av

april 1997 i följande betänkanden:

 Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41),

 Staten och trossamfunden, Begravningsverksamheten

(SOU 1997:42),

 Staten och trossamfunden, Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga

egendomen och de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43),

 Staten och trossamfunden, Svenska kyrkans personal

(SOU 1997:44),

 Staten och trossamfunden, Stöd, skatter och finansiering

(SOU 1997:45),

 Staten och trossamfunden, Statlig medverkan vid avgiftsbetalning

(SOU 1997:46) samt

 Staten och trossamfunden, Den kyrkliga egendomen

(SOU 1997:47).

Sammanfattningar av förslagen från utredningarna samt från

Riksskatteverket och Kammarkollegiet har publicerats i SOU 1997:55.

Betänkandena har varit föremål för en mycket bred remissbehandling.

Remissen har delats upp i två delar med olika remisstid, Remiss I och

Remiss II. Förslagen i den första delen har till stor del sådan karaktär att

de som huvudregel fordrar två beslut av riksdagen med val emellan. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1.

För att underlätta besvarandet av remissen och hanteringen av

remissvaren, utarbetades det två frågeformulär med olika svarsalternativ.

Bilagor för eventuella kommentarer togs också fram. Formulären

utarbetades av en referensgrupp som tillsattes av regeringen den

24 oktober 1996 och som hade till uppgift att biträda med vissa förslag

till åtgärder för att underlätta det fortsatta stat kyrkaarbetet. I gruppen

ingick representanter för Kulturdepartementet, Svenska kyrkans

centralstyrelse, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund samt

Statistiska centralbyrån (SCB). Frågeformulären underställdes Stat

kyrkadelegationen för synpunkter.

Remissvar i form av ifyllda frågeformulär överlämnades till SCB för

databehandling. I september och november 1997 publicerade SCB två

rapporter med analyser av remissutfallet från Remiss I och Remiss II.

Remissyttrandena och remissammanställningar avseende Remiss I och

Remiss II samt SCB:s rapporter finns tillgängliga i Kulturdepartementet

(dnr Ku97/903/Ky).

Den 18 december 1997 beslutade regeringen proposition 1997/98:49

Staten och trossamfunden grundlagsfrågor. I propositionen föreslås

vissa grundlagsändringar för att möjliggöra genomförandet av riksdagens

principbeslut om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan.

Den 12 mars 1998 beslutade regeringen vidare proposition

1997/98:116 Staten och trossamfunden bestämmelser om Svenska

kyrkan och andra trossamfund. Propositionen innehåller regeringens

förslag till lagstiftning om trossamfund och om Svenska kyrkan samt

förslag till lag om införande av lagen om Svenska kyrkan avseende bl.a.

den kyrkliga egendomen.

Propositionerna grundar sig på förslag som lämnas i betänkandena

Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41), Staten och

trossamfunden, Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och

de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43) och Staten och trossamfunden, Den

kyrkliga egendomen (SOU 1997:47).

Riksdagen beslutade den 4 juni 1998 (bet. 1997/98:KU20, rskr.

1997/98:284) och slutligt den 18 november 1998 (bet. 1998/99:KU5,

rskr. 1998/99:3) att bifalla de båda propositionerna och att anta

regeringens förslag till lag om ändring i regeringsformen, lag om ändring

i tryckfrihetsförordningen, lag om trossamfund, lag om Svenska kyrkan

samt lag om införande av lagen om Svenska kyrkan.

Under våren 1998 remissbehandlades en inom Regeringskansliet

upprättad promemoria om Svenska kyrkans personal och

relationsändringen. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. Denna fråga liksom frågorna om begravningsverksamheten, den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven,

skatter och finansiering samt statlig medverkan vid avgiftsbetalning m.m.

tas upp i denna proposition.

Frågorna om statens stöd till trossamfund och om den kyrkliga

beredskapen är för närvarande föremål för övervägande i var sin

arbetsgrupp inom Regeringskansliet med representanter för Svenska

kyrkan och övriga intressenter. Stöd- och beredskapsfrågorna kommer att

behandlas i särskild ordning liksom diverse mindre följdfrågor.

Under de olika avsnitten i den fortsatta framställningen hänvisas till

frågor som har ställts i frågeformulären till remissinstanserna. För att

underlätta läsningen har dessa formulär fogats till denna proposition som

bilaga 3 och 4.

Genom skrivelse till 1998 års kyrkomöte, Staten och trossamfunden

begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen

m.m. (RegSkr 1998:1), har regeringen inhämtat kyrkomötets yttrande

över de förslag som aktualiseras i propositionen. Vad kyrkomötet har

yttrat redovisas under respektive avsnitt. Första kyrkolagsutskottets och

andra kyrkolagsutskottets betänkanden finns i bilaga 5 respektive 6.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 november 1998 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns

i bilaga 8.

Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. Därutöver har

vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter behandlas i

avsnitt 4.5, 4.6, 4.7.1, 7.2, 10.4.1, 11.2 och 12.2 samt i

författningskommentaren.

4 Begravningsverksamheten

De förslag som behandlas i detta avsnitt har lämnats av

Begravningsverksamhetskommittén i betänkandet Staten och

trossamfunden, Begravningsverksamheten (SOU 1997:42). Kommittén

har haft till uppgift att utreda och analysera de praktiska, ekonomiska och

rättsliga konsekvenserna för begravningsverksamheten av en ny stat-

kyrkarelation. Det har emellertid inte varit fråga om att göra en allmän

översyn av begravningslagstiftningen.

4.1 Riksdagens principbeslut år 1995

Genom 1995 års principbeslut godkände riksdagen regeringens förslag

till riktlinjer för det fortsatta arbetet med ändrade relationer mellan staten

och Svenska kyrkan. Det innebar beträffande begravningsverksamheten

att följande principer skulle vara vägledande.

- Svenska kyrkans huvudmannaskap för den helt övervägande delen av

begravningsverksamheten skall bestå. Möjligheterna att anordna

enskilda begravningsplatser skall finnas kvar.

- Finansieringen av begravningsverksamheten skall vara lokalt

förankrad. De som tillhör Svenska kyrkan skall betala sina kostnader

via kyrkoavgiften.

- Ett riksomfattande, obligatoriskt clearingsystem bör komma till stånd.

- Olika modeller för att tillgodose de angivna principerna skall prövas

och därvid skall övervägas om det kan skapas ett flexibelt system som

tar hänsyn till de mycket skiftande förhållanden som finns i olika delar

av landet.

I propositionen som ligger till grund för riksdagsbeslutet (prop.

1995/96:80) pekade regeringen på att en analys av huvudmannaskapet för

begravningsverksamheten förutsätter ett klargörande av vilka uppgifter

som följer av huvudmannaskapet, dvs. vad som närmare skall anses

innefattas i begreppet begravningsverksamhet.

4.2 Begreppet begravningsverksamhet

Regeringens förslag: Med begravningsverksamhet avses de olika

åtgärder som har direkt samband med förvaltningen av de allmänna

begravningsplatserna.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Enkäten i Remiss II innehöll inte några frågor om

definitionen av begreppet begravningsverksamhet.

De remissinstanser som yttrat sig om begreppet är i allmänhet positiva

och tillstyrker förslaget. Svenska kyrkans centralstyrelse tillstyrker

förslaget om vad som obligatoriskt skall ingå i

begravningsverksamheten. Centralstyrelsen anser att det av

begravningslagen bör framgå att huvudmannen också kan svara för viss

fakultativ verksamhet. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund anser att det som definieras som

begravningsverksamhet bör bestå dels av obligatoriska uppgifter, dels av

fakultativa uppgifter som huvudmännen frivilligt får åta sig. Sveriges

Begravningsbyråers Förbund anser inte att transporter av avlidna eller

ansvar för ceremonilokaler skall ingå i begravningsverksamheten.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt riksdagens principbeslut skall

Svenska kyrkans huvudmannaskap för den helt övervägande delen av

begravningsverksamheten bestå. Finansieringen av verksamheten skall

vara lokalt förankrad. En riksomfattande, obligatorisk

begravningsclearing bör komma till stånd. Det är bl.a. mot den

bakgrunden av intresse att klargöra vilka uppgifter som följer av

huvudmannaskapet, dvs. vad som närmare skall anses ingå i begreppet

begravningsverksamhet.

Omhändertagandet av en avliden omfattar ett antal åtgärder och

tjänster som tillsammans kan sägas utgöra begravningsväsendet i vid

mening. Vanligt förekommande åtgärder är t.ex. att svepa och lägga den

avlidne i kista, anskaffa gravplats, ordna med begravningsceremoni och

gravsättning eller kremering, utsmycka graven och ordna med

gravskötsel. Vissa av dessa åtgärder anses det vara samhällets uppgift att

svara för medan andra är en angelägenhet för de efterlevande.

Begreppet begravningsverksamhet används som en sammanfattande

benämning på de uppgifter som samhället skall ansvara för i samband

med en begravning. Flera utredningar under senare tid har diskuterat

frågan om vad som skall anses ingå i begravningsverksamheten. Den

definition av begreppet som allmänt godtagits är att med

begravningsverksamhet avses de olika åtgärder som har direkt samband

med förvaltningen av allmänna begravningsplatser. Regeringen anser i

likhet med Begravningsverksamhetskommittén att definitionen bör

införas i begravningslagen (1990:1144).

Med denna definition blir det klart att det i begravningsverksamheten

ingår att anordna och hålla tillräckligt antal gravplatser, att ta emot stoft

för förvaring och visning samt att sköta gravsättning och kremering. Det

bör också åligga huvudmannen att tillhandahålla eller kunna anvisa en

lokal som lämpar sig för begravningsceremoni. Vidare ingår att hålla

personal, byggnader, maskiner och andra anordningar som erfordras för

att fullgöra dessa uppgifter samt att ansvara för att ekonomiska resurser

finns för verksamheten. De rättsliga uppgifter som enligt

begravningslagen åvilar den som innehar en begravningsplats ingår också

i begravningsverksamheten. Utanför begravningsverksamheten faller

däremot sådana tjänster som anskaffande av kista och gravsten,

annonsering, anordnande av begravningsceremoni och minnesstund samt

skötselåtaganden.

Beträffande vissa andra åtgärder i samband med en begravning än de

nyss nämnda kan det vara svårare att avgöra om de skall hänföras till

begravningsverksamheten eller inte. Det är inte möjligt att utforma en

definition på begravningsverksamhet som i varje enskilt fall entydigt

visar om en åtgärd innefattas i denna. Övriga bestämmelser i

begravningslagen bör i viss mån kunna tjäna som ledning för

bedömningar i sådana fall.

Några remissinstanser påtalar att definitionen av begravnings-

verksamhet kan ses som en kompetensregel som begränsar

huvudmannens möjligheter att frivilligt åta sig uppgifter utanför det

lagfästa området. De föreslår en regel av innebörd att en huvudman för

begravningsverksamheten även får utföra andra uppgifter än sådana som

är obligatoriska. Enligt regeringens mening finns det inte något i

förslaget till ändringar i begravningslagen som utgör hinder för en

huvudman att inom ramen för sin generella kompetens även utföra

andra uppgifter än dem som kan anses ingå i begravningsverksamheten.

Finansieringen av sådana uppgifter får därvid ske på annat sätt än genom

den obligatoriska begravningsavgift som föreslås i avsnitt 4.4.

Det ligger även i sakens natur att utförandet av de olika uppgifter som

ingår i begravningsverksamheten kan variera något till omfattning och

standard mellan olika huvudmän. Regeringens förslag är inte avsett att

utgöra hinder för sådana lokalt förankrade lösningar.

4.3 Huvudmannaskapet för begravningsverksamheten

4.3.1 Allmänt om huvudmannaskapet

Regeringens förslag: Med huvudman för begravningsverksamheten

avses den församling eller kyrkliga samfällighet inom Svenska kyrkan

eller efter särskilt beslut av regeringen den kommun, som är

skyldig att anordna och hålla allmänna begravningsplatser för dem

som är folkbokförda inom visst geografiskt avgränsat

förvaltningsområde. Det skall endast finnas en huvudman inom varje

förvaltningsområde. Den som, utan att vara huvudman, innehar en

allmän begravningsplats, har rätt att kostnadsfritt överlåta

förvaltningen till huvudmannen. Huvudmannen har rätt att ge ett

skäligt bidrag till en innehavare som behåller förvaltningen av sin

allmänna begravningsplats.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: I avsnittet Begravningsverksamheten i Remiss II

gällde fråga 1 förslaget att det endast skall finnas en huvudman för

begravningsverksamheten inom ett visst avgränsat förvaltningsområde.

Fråga 2 avsåg rätten för en församling som innehar en allmän

begravningsplats att kostnadsfritt överlåta förvaltningen till

huvudmannen. I fråga 3 behandlades möjligheten för en kommun som är

huvudman att ge bidrag till innehavare som behåller förvaltningen av sin

allmänna begravningsplats. Det blev ett starkt stöd för förslagen hos

remissinstanserna.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 1

98 %

1 %

1 %

Fråga 2

90 %

1 %

9 %

Fråga 3

87 %

2 %

11 %

Justitieombudsmannen ifrågasätter om den utvidgning av den

kommunala kompetensen, som förslaget innebär, bör ske genom en

specialförfattning utanför det kommunalrättsliga området. Flera

remissinstanser, däribland Statskontoret, Kammarkollegiet, Teologiska

fakulteten i Uppsala och Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd anser att Svenska kyrkan av

religionsfrihetsskäl inte i framtiden bör ges ansvar för

begravningsverksamheten. Huvudmannaskapet bör i stället vara

kommunalt. Länsstyrelsen i Jönköpings län påpekar att efter ett

överlämnande av förvaltningen från en församling som innehar en

begravningsplats utan att vara huvudman till en huvudman, blir det oklart

vem som skall anses som innehavare av begravningsplats respektive

upplåtare av gravrätt. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund och Stockholms stiftssamfällighet framhåller att

Svenska kyrkans församlingar bör vara huvudmän för

begravningsverksamheten i hela landet.

1998 års kyrkomöte tillstyrker förslaget. Kyrkomötet konstaterar att

regeringens förslag i denna del överensstämmer med 1995 års

principbeslut och att det inte kan komma i fråga att nu ånyo ta upp

principfrågan om huvudmannaskapet och överväga alternativa lösningar i

det hänseendet. Kyrkomötet godtar förslaget att en kommunal huvudman

inte skall åläggas en ovillkorlig skyldighet att ge bidrag till en församling

som innehar en allmän begravningsplats, men utgår från att kommunen

lämnar församlingen ersättning om inte särskilda skäl talar mot det.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 1 § begravningslagen

skall allmänna begravningsplatser med tillräckligt antal gravplatser och

andra gravanordningar av allmänt förekommande slag anordnas och

hållas av de territoriella pastoraten inom Svenska kyrkan. Regeringen får

för särskilda fall besluta att en allmän begravningsplats skall anordnas

och hållas av kommun i stället för pastorat. I 1995 års principbeslut slogs

fast att Svenska kyrkan skall behålla huvudmannaskapet för den helt

övervägande delen av begravningsverksamheten.

För att kunna avgöra vilka praktiska, rättsliga och ekonomiska

konsekvenser som följer av ställningen som huvudman behövs det enligt

regeringens uppfattning ytterligare en precisering av begreppet.

Regeringen föreslår därför att med huvudman för

begravningsverksamheten skall avses församling eller kyrklig

samfällighet inom Svenska kyrkan eller kommun som skall anordna och

hålla allmänna begravningsplatser för dem som är folkbokförda inom ett

visst geografiskt förvaltningsområde. Genom att anknyta definitionen till

dem som är folkbokförda inom visst område blir det möjligt för

huvudmannen att i sådana fall utföra uppgiften även på en plats utanför

förvaltningsområdet.

Det bör endast finnas en huvudman inom varje förvaltningsområde.

Detta är naturligt mot bakgrund av att huvudmannen föreslås ha ett

totalansvar för samtliga som är folkbokförda inom området och därvid

måste kunna räkna med dem som underlag vid finansieringen av

verksamheten. Även samhällsekonomiska skäl talar för att verksamheten

hålls samlad hos en huvudman och att förändringar av nuvarande

organisation som innebär ökade kostnader undviks.

I och med att det endast kommer att finnas en huvudman som är

skyldig att anordna och hålla allmänna begravningsplatser inom varje

förvaltningsområde kommer Svenska kyrkan att på de flesta orter ha det

totala ansvaret för begravningsverksamheten, således även för dem som

inte tillhör Svenska kyrkan. Detta medför att det blir viktigt att ägna

särskild uppmärksamhet åt förhållandena för denna grupp. Regeringen

återkommer i följande avsnitt med överväganden i denna fråga.

Regeringens förslag innebär inte någon förändring beträffande de

enskilda begravningsplatserna. En innehavare av en enskild

begravningsplats har fortsatt det fulla ansvaret för förvaltningen av

denna.

På några orter sköter en kommun i dag huvuddelen av

begravningsverksamheten. De ändrade relationerna mellan staten och

Svenska kyrkan är inte avsedda att medföra någon ändring av dessa

kommuners ansvar för begravningsverksamheten.

När en kommun är huvudman för begravningsverksamheten kan det

också finnas församlingar som förvaltar allmänna begravningsplatser

inom kommunens område. Sådana församlingar kommer enligt förslaget

att även fortsättningsvis vara innehavare av allmän begravningsplats.

Även det omvända förhållandet, dvs. att församlingen är huvudman och

kommunen innehar en allmän begravningsplats, är tänkbar. Innehavare

av allmänna begravningsplatser som inte samtidigt är huvudman kommer

dock inte att ha rätt att ta ut begravningsavgift. För det fall det inom en

huvudmans förvaltningsområde finns en sådan innehavare av en allmän

begravningsplats som inte vill fortsätta att sköta begravningsplatsen, bör

denna innehavare ha möjlighet enligt begravningslagen att överlämna

förvaltningen till huvudmannen på orten. Vill innehavaren behålla

förvaltningen av begravningsplatsen bör huvudmannen i stället lämna ett

skäligt bidrag till driften. Regeringen utgår i likhet med kyrkomötet från

att de kommunala huvudmännen kommer att lämna sådana innehavare

bidrag om inte särskilda skäl talar mot det. Även vid det omvända

förhållandet utgår regeringen från att bidrag kommer att lämnas. Det får

dock överlämnas till parterna att komma överens om beräkningen av

bidraget.

Förutsättningen för att en kommun skall kunna bidra till en

församlings förvaltning av en allmän begravningsplats är således att

kommunen genom ett beslut av regeringen har fått i uppdrag att anordna

och hålla allmänna begravningsplatser inom förvaltningsområdet.

Bidraget till församlingen kan därmed ses som ett sätt att fullgöra denna

skyldighet. Församlingens verksamhet avlastar de kommunala

begravningsplatserna och ett bidrag bör därför inte medföra några ökade

kostnader för kommunen. Frågan om utvidgning av den kommunala

kompetensen behöver inte regleras i kommunallagen (1991:900) utan kan

också regleras i annan lagstiftning.

4.3.2 Ansvaret för särskilda gravplatser för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund

Regeringens förslag: Huvudmannen för begravningsverksamheten

skall, inom det egna förvaltningsområdet eller inom ett närbeläget

förvaltningsområde, tillhandahålla särskilda gravplatser för dem som

inte tillhör något kristet trossamfund.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Det ställdes två frågor i avsnittet

Begravningsverksamheten i Remiss II om detta förslag. Fråga 16 gällde

om huvudmannen skall svara för de särskilda gravplatserna och fråga 17

avsåg möjligheten att fullgöra denna skyldighet genom avtal med

huvudman i närbeläget förvaltningsområde. Fråga 16 hade högre andel

negativa svar än flertalet frågor inom avsnittet.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 16

81 %

14 %

5 %

Fråga 17

92 %

4 %

4 %

Alla stiftssamfälligheter utom en är positiva till förslaget.

Huvuddelen av de remissinstanser som inte är kyrkokommuner är

positiva till förslaget. Svenska kyrkans centralstyrelse har inte något att

erinra mot förslaget. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

framhåller att huvudmännen för begravningsverksamheten inom Svenska

kyrkan har goda förutsättningar att förstå skilda trosriktningars religiösa

skäl för hur en gravplats skall anordnas och skötas. Svenska kyrkans

församlings- och pastoratsförbund tillstyrker förslaget och tror att ett

regionalt samarbete om särskilda gravplatser kan komma att utveckla sig

inom mindre områden än vad som nu gäller.

Bland de remissinstanser som är negativa till förslaget återfinns främst

andra trossamfund än Svenska kyrkan, men även några statliga

myndigheter. Kammarrätten i Stockholm är tveksam till om den

föreslagna ordningen är godtagbar. Kammarkollegiet och Statskontoret

anser att en ordning som bättre skulle tillgodose de icke-kristna

trosbekännarnas intressen vore att ge kommunerna ansvaret för de

särskilda gravplatserna. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd föreslår att huvudmannaskapet för

icke kristnas begravningsverksamhet läggs på kommunerna. Liknande

synpunkter framförs av Förenade islamiska församlingar i Sverige,

Svenska missionsförbundet och Judiska församlingarna i Sverige.

1998 års kyrkomöte: Åtskilligt talar för att Svenska kyrkan inte bör

vara huvudman för de särskilda gravplatserna. Svenska kyrkan har själv

genom 1995 års principbeslut intagit ståndpunkten att ansvaret för de

särskilda gravplatserna inte bör åvila något kyrkligt organ. Inte desto

mindre godtar kyrkomötet den av regeringens valda lösningen. Det beror

framför allt på att denna lösning kommit att framstå som den från

praktiska och verksamhetsmässiga synpunkter lämpligaste. Förslaget

medför att församlingar och samfälligheter anförtros en allmänt

samhällelig uppgift och får en myndighetsfunktion gentemot alla som bor

inom förvaltningsområdet. En strikt likabehandling är därför

oundgängligen nödvändig.

Skälen för regeringens förslag

Utgångspunkter

Svenska kyrkans församlingar har under lång tid varit huvudmän för

nästan all begravningsverksamhet i landet. Det har bl.a. samband med att

kyrkan haft mycket nära relationer till staten och att huvuddelen av

befolkningen har tillhört kyrkan. Under de senaste århundradena har

församlingarna också haft en tydlig myndighetsställning som

kyrkokommuner.

När församlingarna genom reformen upphör att vara en del av det

allmänna kommer frågan om huvudmannaskapet i ett annat läge.

Begravningsverksamheten såsom den definierats i avsnitt 4.2 är med

nutida synsätt i grunden främst en samhällsuppgift. Enligt 11 kap. 6 §

tredje stycket regeringsformen kan det överlämnas till enskilda organ att

handha en förvaltningsuppgift. Från och med den 1 januari 2000 kan en

förvaltningsuppgift även överlämnas till ett registrerat trossamfund eller

någon av dess organisatoriska delar. Från behörighetssynpunkt finns det

därför inte något som hindrar att Svenska kyrkan även i framtiden är

huvudman för den helt övervägande delen av begravningsverksamheten.

För den majoritet av befolkningen som tillhör Svenska kyrkan framstår

det som naturligt att församlingarna efter relationsändringen fortsätter att

sköta begravningsverksamheten. Verksamheten berör emellertid även

dem som tillhör andra trossamfund eller inte omfattar någon religiös

åskådning. Enligt nuvarande ordning åligger det stiftssamfälligheterna att

anordna och hålla särskilda gravplatser för dem som inte tillhör något

kristet trossamfund. Av Begravningsverksamhetskommitténs betänkande

framgår att samtliga stiftssamfälligheter träffat avtal med olika pastorat

om att fullgöra den praktiska förvaltningen av de särskilda gravplatserna.

Kommittén föreslår att varje huvudman i fortsättningen skall ansvara för

sådana gravplatser. Trossamfundet Svenska kyrkans församlingar får i

sådant fall ansvar för begravningsverksamheten även för dem som tillhör

andra trossamfund. Eftersom så många frågor i samband med dödsfall

och begravning har en religiös betydelse måste det vara klart att en sådan

lösning även är förenlig med gällande bestämmelser om religionsfrihet.

Regeringsformens bestämmelser om religionsfrihet utgör därvid den

grundläggande utgångspunkten. Även i Europakonventionen finns det

regler om religionsfrihet som lösningen inte får strida mot.

Bestämmelser om religionsfrihet

Religionsfriheten tillhör de grundläggande fri- och rättigheterna enligt

regeringsformen. I 2 kap. 1 § 6 regeringsformen föreskrivs att varje

medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad bl.a. religionsfrihet,

dvs. frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion.

Vidare är enligt 2 kap. 2 § regeringsformen varje medborgare gentemot

det allmänna skyddad mot tvång att ge till känna sin åskådning i bl.a.

religiöst hänseende och att tillhöra trossamfund.

En i huvudsak motsvarande reglering finns i 1 3 §§

religionsfrihetslagen (1951:680), som reglerar den enskildes rätt

gentemot det allmänna och i 4 § samma lag, som reglerar förhållandet

mellan den enskilde och trossamfunden. Genom lagen (1998:1593) om

trossamfund upphävs religionsfrihetslagen den 1 januari 2000. Lagen om

trossamfund innehåller vissa allmänna föreskrifter om religionsfrihet

som är tillämpliga på alla trossamfund oavsett associationsform.

Sverige är sedan år 1953 bundet av Europakonventionen. Från och

med den 1 januari 1995 är konventionen en del av svensk rätt och gäller

som lag här i landet (se SFS 1994:1219). Enligt 2 kap. 23 §

regeringsformen får lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med

Sveriges åtaganden på grund av Europakonventionen. För det fall

konventionen ger ett starkare skydd än det som följer av svensk rätt i

övrigt skall konventionens bestämmelser tillämpas.

Europakonventionen innehåller bl.a. bestämmelser om tanke-,

samvets- och religionsfrihet. I artikel 9:1 i konventionen anges att var

och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet; denna

rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i

gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro

genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Enligt artikel 9:2

får friheten att utöva sin religion eller tro endast underkastas sådana

inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt

samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säkerheten eller till

skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra

personers fri- och rättigheter. Den närmare innebörden av artikeln

utvecklas genom den rättspraxis som skapas av avgöranden i

Europadomstolen och Europakommissionen. Enligt den praxis som

utvecklats gäller konventionens artiklar inte enbart enskilda personer

utan även religiösa samfund.

Är ett kyrkligt huvudmannaskap för de särskilda gravplatserna förenligt

med bestämmelserna om religionsfrihet?

Att organisera begravningsverksamheten på det sätt som

Begravningsverksamhetskommittén föreslagit har flera fördelar.

Systemet med endast en huvudman som har det totala ansvaret för den

allmänna begravningsverksamheten inom ett förvaltningsområde är

enkelt och överskådligt. Planering och styrning av verksamheten

underlättas. Samhällsekonomiskt är det en fördel att kunna fortsätta att

använda de begravningsplatser som anlagts av Svenska kyrkans pastorat

och att utnyttja den kompetens som finns inom kyrkan. För den enskilde

underlättas kontakterna i frågor som rör begravningsverksamheten om

den praktiska och formella kompetensen på området finns samlad hos en

huvudman. Förutsättningarna för likabehandling av människor med olika

trosinriktning i frågor som avser begravningsverksamheten blir goda.

I samband med en begravning är det många olika frågor av både

principiellt och praktiskt slag som de anhöriga måste ta ställning till. Det

kan gälla gravplatsens läge, storlek och utsmyckning, tidpunkt och

former för gravsättningen och ritualer i samband med denna samt val av

lokal för bisättning och för begravningsceremoni. Kommitténs förslag

medför att de flesta människor i dessa frågor kommer att få vända sig till

Svenska kyrkan och rätta sig efter dess beslut, oavsett om de tillhör

kyrkan eller inte. Vidare kommer de flesta att få betala begravningsavgift

till något av Svenska kyrkans lokala organ, även om de tillhör något

annat trossamfund. Det kan ifrågasättas om detta sammantaget inkräktar

på den rätt till religionsfrihet som den enskilde har enligt svensk rätt.

Som framhållits tidigare i detta avsnitt är anordnandet och hållandet av

allmänna begravningsplatser i grunden en samhällsverksamhet. Av

tradition utför kyrkokommunerna huvuddelen av denna uppgift.

Verksamheten regleras av begravningslagen och de kyrkliga

kommunerna fullgör en myndighetsuppgift när de tillämpar lagen. Beslut

som fattas enligt lagen kan den enskilde överklaga. Länsstyrelsen får

förelägga den som innehar en begravningsplats eller ett krematorium att

vid vite fullgöra sina skyldigheter enligt lagen. Det allmänna har på detta

sätt tagit ansvar för att verksamheten bedrivs enligt lagen och med

beaktande av principen om likabehandling av alla medborgare oavsett

trostillhörighet. Samma standard i utförande och skötsel skall tillämpas

för de särskilda gravplatserna som gäller för övriga gravplatser. I dag är

det enligt 2 kap. 2 § begravningslagen stiftssamfälligheterna inom

Svenska kyrkan som ansvarar för att det anordnas och hålls särskilda

gravplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund. Ett

kyrkligt ansvar för dessa gravplatser har således ansetts förenlig med

bestämmelserna om religionsfrihet.

De som inte tillhör Svenska kyrkan har inte rösträtt till de kyrkliga

valen och kan inte direkt påverka kyrkliga beslut om t.ex. planering av

nya begravningsplatsers utformning och om begravningsavgiftens

storlek. Om ett kyrkligt huvudmannaskap för de särskilda gravplatserna

skall vara förenligt med bestämmelserna om religionsfrihet, måste det

skapas särskilda möjligheter till inflytande och insyn för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan. För att öka inflytandet för denna grupp föreslås i

avsnitt 4.6 förstärkt tillsyn genom ombud som tillsätts av länsstyrelsen

och särskilda regler om samråd. I avsnitt 6 föreslås ökade

insynsmöjligheter genom att handlingar som rör

begravningsverksamheten skall vara offentliga. Sammantaget bör detta

ge goda möjligheter till insyn, inflytande och påverkan, även för dem

som inte tillhör något kristet trossamfund vad gäller förvaltningen av de

särskilda gravplatserna.

Av väsentlig betydelse i sammanhanget är vidare att de medel som

inflyter från dem som inte tillhör Svenska kyrkan enbart används inom

begravningsverksamheten och inte kommer kyrkans religiösa verksamhet

till del. I detta syfte föreslås i avsnitt 4.4.1 att begravningsavgiften skall

fastställas av huvudmannen på grundval av en särkostnadsredovisning av

verksamhetens intäkter och kostnader.

Regeringen gör bedömningen att de nämnda faktorerna sammantaget

medför att den av kommittén föreslagna ordningen inte kränker den

enskildes rätt till religionsfrihet. Förvaltningen av de särskilda

gravplatserna för dem som inte tillhör något kristet trossamfund kan

därför ligga kvar hos Svenska kyrkan. 1998 års kyrkomöte har också

godtagit denna lösning men påpekat att den ställer krav på företrädarna

för de kyrkliga huvudmännen att visa respekt och lyhördhet vid möten

med icke-kristna trosbekännare och andra som inte tillhör kyrkan.

Regeringen avser att fortlöpande följa utvecklingen på detta område.

Huvudmannaskapet för de särskilda gravplatserna för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund

För närvarande åligger det, som tidigare nämnts, stiftssamfälligheterna

inom Svenska kyrkan att anordna och hålla allmänna begravningsplatser

med särskilda gravplatser för dem som inte tillhör något kristet

trossamfund. Kommittén har funnit att samtliga stiftssamfälligheter

genomför sina uppgifter genom avtal med ett eller flera pastorat om att

dessa tillhandahåller och förvaltar särskilda gravplatser på sina allmänna

begravningsplatser. I praktiken medför detta att de som inte tillhör något

kristet trossamfund i allmänhet vänder sig direkt till pastoraten med

önskemål i samband med nyanläggning av gravplatser. Vid upplåtelse av

gravplats i det enskilda fallet sker kontakterna nästan uteslutande mellan

de anhöriga och pastoratet. Antalet särskilda gravplatser bedöms för

närvarande motsvara behovet.

Förslaget i avsnitt 4.3.1 att det endast skall finnas en huvudman med

ett totalansvar för begravningsverksamheten inom sitt

förvaltningsområde medför att nuvarande ordning beträffande de

särskilda gravplatserna inte kan behållas. Regeringen föreslår därför att

det skall åligga varje huvudman, dvs. i regel en församling eller kyrklig

samfällighet inom Svenska kyrkan, att ansvara för de särskilda

gravplatserna för dem som är folkbokförda inom förvaltningsområdet.

Det innebär ett ändrat huvudmannaskap, men inte någon ändring av hur

verksamheten i praktiken fungerar i dag. En stor majoritet av

stiftssamfälligheterna har inte haft några invändningar mot detta förslag.

I dag är underlaget inte så stort att det har anordnats särskilda

gravplatser på varje allmän begravningsplats. Regeringen anser inte att

reformen ger anledning till en ökning av antalet begravningsplatser med

särskilda gravplatser. En huvudman bör därför ges rätt att fullgöra sin

skyldighet genom avtal med en annan huvudman för ett närbeläget

förvaltningsområde om att denne skall tillhandahålla de särskilda

gravplatserna. Det är en uppgift för länsstyrelserna att se till att de

särskilda gravplatserna för dem som inte tillhör något kristet trossamfund

tillhandahålls inom ett godtagbart avstånd. Länsstyrelserna kan vid sin

bedömning ta hänsyn till behovet på olika platser.

Det enskilda dödsboets kostnader vid begravning på en särskild

gravplats i ett annat förvaltningsområde än på folkbokföringsorten bör

inte få bli högre än om begravningen hade skett på folkbokföringsorten.

De kostnader som uppstår för huvudmannen i det förvaltningsområde där

begravningen äger rum får regleras genom den obligatoriska

begravningsclearingen (se avsnitt 4.5). Utöver de tjänster som normalt

ingår i clearingen skall i sådant fall även ingå transporten till det

förvaltningsområde där gravsättningen sker. Vid sidan av den ersättning

som utgår enligt clearingen bör huvudmännen även kunna avtala om

ersättning sinsemellan för anordnandet och hållandet av gravplatserna.

Kravet på särredovisning av kostnaderna för begravningsverksamheten

(se avsnitt 4.4.1) bör underlätta att sådana avtal kan komma till stånd.

När en kommun är huvudman för begravningsverksamheten åligger

det kommunen att på samma sätt som nu svara för de särskilda

gravplatserna.

4.4 Finansieringen av begravningsverksamheten

4.4.1 Alla bör betala begravningsavgift

Regeringens förslag: Alla som är folkbokförda i Sverige skall betala

en avgift för att täcka kostnaderna för begravningsverksamheten

(begravningsavgift). Begravningsavgiften skall vara inkomstrelaterad

och fastställas av huvudmannen på grundval av en särredovisning av

begravningsverksamhetens intäkter och kostnader. Begravnings-

avgiften betalas till den som är huvudman för begravnings-

verksamheten på folkbokföringsorten. De som tillhör Svenska kyrkan

och är folkbokförda inom området för en sådan församling som är

huvudman för begravningsverksamheten betalar sin begravningsavgift

till församlingen som en del av kyrkoavgiften.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll fem frågor i avsnittet

Begravningsverksamheten som berör denna del av finansieringen. Fråga

4 gällde förslaget att huvudmännen skall särredovisa kostnaderna för

verksamheten. Fråga 6 avsåg förslaget att de som är folkbokförda i en

kommun som är huvudman för begravningsverksamheten betalar avgift

till kommunen och fråga 7 förslaget att de som inte tillhör Svenska

kyrkan samt medlemmar i icke-territoriella församlingar betalar avgift

till huvudmannen på folkbokföringsorten. Fråga 8 gällde om andra än

dem som avses i fråga 6 och 7, dvs. huvuddelen av dem som tillhör

Svenska kyrkan, skall betala begravningsavgiften som en del av

kyrkoavgiften. Fråga 9 rörde förslaget att begravningsavgiften fastställs

av huvudmannen. Alla frågor samlade en stor majoritet för att förslagen

bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 4

98 %

1 %

2 %

Fråga 6

91 %

1 %

7 %

Fråga 7

98 %

1 %

2 %

Fråga 8

97 %

2 %

1 %

Fråga 9

98 %

0 %

1 %

Statskontoret anser att den lösning som föreslås för finansieringen inte

är effektiv. Länsstyrelsen i Jönköpings län framhåller att förslaget inte

klargör vilka organ hos huvudmännen som skall ha möjlighet att

fastställa begravningsavgiften och vilka regler som bör gälla för

överklagande av beslutet. Svenska kyrkans centralstyrelse och Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund tillstyrker förslaget men

ifrågasätter benämningen "begravningsavgift". Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd, Svenska

missionsförbundet och Förenade islamiska församlingar i Sverige

föreslår att begravningsavgift skall tas ut i form av en kommunal skatt

och fördelas av kommunerna till den som driver begravningsplatserna.

Human-Etiska förbundet anser att den naturliga lösningen är att

kommunerna efter förslag från huvudmännen fastställer avgiften.

Karlskrona stadsförsamlings och Aspö församlings kyrkliga samfällighet

tillstyrker förslaget att den som tillhör en icke-territoriell församling skall

betala begravningsavgift till det pastorat där han eller hon är folkbokförd.

Samfälligheten föreslår att det införs en bestämmelse att

begravningssamfälligheten i Karlskrona med anledning av detta skall

upphöra i samband med reformens genomförande år 2000.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Begravningsverksamheten är i dag

skattefinansierad genom församlingsskatt eller kommunalskatt. Det

innebär att kostnaderna tas ut av alla skattskyldiga i förhållande till

inkomsten och enligt likformiga grunder. En utgångspunkt för

regeringens förslag är att samma principer skall gälla efter

relationsändringen.

En annan utgångspunkt för förslaget rörande finansieringen av

begravningsverksamheten är att enligt 1995 års principbeslut skall de

som tillhör Svenska kyrkan betala sina kostnader via kyrkoavgiften. Vad

som behöver övervägas närmare är således hur de som inte tillhör

Svenska kyrkan och de som bor i en kommun som är huvudman för

begravningsverksamheten skall betala sin del av kostnaderna.

Principerna om att alla människor skall bidra till

begravningsverksamheten på ett likformigt sätt i förhållande till sin

inkomst leder enligt regeringens uppfattning till att verksamheten bör

finansieras genom en särskild avgift, som betalas av alla och som i

hanteringshänseende behandlas som en skatt. För att markera att alla

bidrar till verksamheten på samma villkor bör den finansieras genom en

sådan avgift även i de fall en kommun är huvudman. Denna ordning med

en särskild begravningsavgift utgör inte något hinder mot att de som

tillhör Svenska kyrkan betalar in sin avgift via kyrkoavgiften när en

församling är huvudman.

Den som inte tillhör Svenska kyrkan men är folkbokförd på en plats

där en församling är huvudman för begravningsverksamheten bör betala

begravningsavgift enligt samma grunder som gäller för de tillhöriga som

bor inom samma huvudmans förvaltningsområde. Regeringen har

övervägt möjligheten att något annat organ än församlingen i sådana fall

skulle fastställa avgiften för den som inte tillhör Svenska kyrkan.

Förslaget i avsnitt 4.3.1 att det endast skall finnas en huvudman för

begravningsverksamheten inom ett geografiskt område innebär att

huvudmannen får ett totalansvar för denna verksamhet. Det är därmed i

praktiken inte tänkbart med någon annan ordning än att detta ansvar även

får omfatta det fulla ekonomiska ansvaret för verksamheten genom

budgetering och långsiktig ekonomisk planering. Till ett sådant

ekonomiskt ansvar hör också att förfoga över finansieringen av

kostnaderna. Enligt regeringens uppfattning måste det därför överlåtas

till varje huvudman att inom sitt förvaltningsområde besluta om storleken

på den avgift till täckande av verksamhetens kostnader som skall betalas

av samtliga som är folkbokförda inom området.

När någon av Svenska kyrkans församlingar är huvudman för

begravningsverksamheten kommer församlingen således att fastställa

begravningsavgiften även för dem som inte tillhör Svenska kyrkan. Det

är nödvändigt att dessa personer i sådana fall har möjlighet att förvissa

sig om att de betalar lika stor avgift till begravningsverksamheten som de

tillhöriga och att församlingens avgiftsintäkter oavkortat används för

begravningsverksamheten. Av denna anledning bör begravnings-

verksamheten hållas skild från övrig verksamhet och dess intäkter och

kostnader särredovisas. Detta bör framgå av begravningslagen.

Kommittén har redovisat ett förslag till en metod för en särredovisning

som Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund har utformat på

kommitténs uppdrag. Förslaget bygger bl.a. på att fastighetsförvaltning

och begravningsverksamhet redovisas var för sig, att kostnader med

anknytning till församlingsverksamheten redovisas under annan post och

att interna tjänster som begravningsförvaltningen utfört åt andra

förvaltningar redovisas som intäkter för begravningsverksamheten.

Begravningsverksamhetens andel i den gemensamma administrationen

beräknas med de olika verksamheternas andel av de externa

bruttokostnaderna som fördelningsnyckel. Regeringen finner att det bör

vara en uppgift för huvudmännen att själva utforma en särredovisning av

begravningsverksamhetens intäkter och kostnader som ger ett rättvisande

underlag för fastställande av begravningsavgiften. Det förslag som

kommittén har lämnat bör därvid kunna tjäna som modell. Den

tillsynsverksamhet som länsstyrelserna utövar bör utgöra en tillräcklig

säkerhet för att särkostnadsredovisningarna uppfyller de krav som det är

rimligt att ställa på dem. Av likställighetsskäl bör en särredovisning av

begravningsverksamhetens intäkter och kostnader gälla även när en

kommun är huvudman. Regeringen återkommer i avsnitt 4.6 med förslag

om hur de som inte tillhör Svenska kyrkan skall få insyn i och inflytande

över beslut om bl.a. fastställande av begravningsavgiften.

Enligt principen att de som tillhör Svenska kyrkan skall betala sin

begravningsavgift som en del av kyrkoavgiften skulle en person som

tillhör en icke-territoriell församling inom Svenska kyrkan betala sin

begravningsavgift via kyrkoavgiften till den icke-territoriella

församlingen. Ansvaret för att tillhandahålla gravplatser för dem som

tillhör en icke-territoriell församling ligger emellertid på den församling

där den tillhörige är folkbokförd. I detta fall skulle det organ som uppbär

begravningsavgiften således inte vara detsamma som det organ som har

kostnaderna för att tillhandahålla gravplats. Den som tillhör en icke-

territoriell församling inom Svenska kyrkan och inte är folkbokförd inom

en kommun som är huvudman för begravningsverksamheten bör därför

betala begravningsavgift till den församling eller kyrkliga samfällighet

där han eller hon är folkbokförd. Det blir en uppgift för Svenska kyrkan

att besluta om de eventuella förändringar beträffande begravnings-

samfälligheten i Karlskrona som kan föranledas av detta förslag.

Några remissinstanser har haft invändningar mot kommitténs förslag

att avgiften skall benämnas begravningsavgift. Det finns i och för sig en

viss risk att avgiften kan uppfattas vara kopplad till kostnaderna för en

persons egen begravning. Termen begravningsavgift har dock praktiska

fördelar och har redan fått ett visst genomslag. Eftersom det inte finns

några hinder mot denna benämning finner regeringen att den bör godtas.

4.4.2 Vad bör ingå i begravningsavgiften

Regeringens förslag: Huvudmannen för det förvaltningsområde där

den avlidne var folkbokförd skall utan kostnad för dödsboet

tillhandahålla

- gravplats eller motsvarande på allmän begravningsplats under en

tid av 25 år,

- gravsättning inklusive gravöppning, återfyllning och

iordningställande av öppnad grav,

- transporter från det huvudmannen övertagit ansvaret för stoftet till

dess att gravsättning har skett, med undantag av transport för

gravsättning utanför huvudmannens förvaltningsområde, om inte

transporten beror på avtal om tillhandahållande av särskilda

gravplatser,

- kremering,

- lokal för förvaring och visning av stoftet,

- samt lokal för begravningsceremoni utan religiösa symboler.

När en dödfödd gravsätts eller kremeras skall samma tjänster

tillhandahållas av huvudmannen inom det förvaltningsområde där

kvinnan är folkbokförd.

Vid förnyad upplåtelse av gravrätt får en särskild avgift tas ut av

gravrättsinnehavaren, om förnyelsen inte har något samband med ny

gravsättning.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll sju frågor om vad som bör

finansieras genom begravningsavgiften. Fråga 5.1 avsåg anordnande,

drift och underhåll av allmänna begravningsplatser; fråga 5.2 gravplats

eller motsvarande under 25 år; fråga 5.3 gravsättning, gravöppning och

iordningställande; fråga 5.4 transporter; fråga 5.5 kremering; fråga 5.6

lokal för förvaring och visning av stoftet och fråga 5.7 lokal för

begravningsceremoni.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 5.1

99 %

0 %

1 %

Fråga 5.2

96 %

2 %

2 %

Fråga 5.3

99 %

0 %

1 %

Fråga 5.4

86 %

9 %

5 %

Fråga 5.5

95 %

3 %

2 %

Fråga 5.6

92 %

5 %

3 %

Fråga 5.7

94 %

4 %

3 %

Statskontoret anser att huvudmannen endast bör stå för fasta,

långsiktiga kostnader medan tillfälliga tjänster av engångskaraktär skall

betalas genom differentierade avgifter. Svenska kyrkans centralstyrelse

anser att även kostnaden när huvudmannen använder en egen lokal, t.ex.

en kyrka, skall täckas av avgiften. Kravet på att tillhandahålla annan

lämplig lokal bör, enligt Centralstyrelsen, innebära att lokal skall kunna

anvisas inom den kommun där förvaltningsområdet är beläget.

Centralstyrelsen menar att huvudmannens ansvar för transporter bör

preciseras. Flera domkapitel och stiftssamfälligheter anser att det måste

preciseras vad som är huvudmannens ansvar i fråga om transporter och

lokaler för visning och förvaring av stoft samt för ceremonier. Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund anser att för det fall makar

inte kan beredas gravplats till dubbelt djup skall extra plats för sådan

efterlevande anses svara mot "aktuellt behov" och ingå i avgiften.

Transport till krematorium i annat förvaltningsområde bör, enligt

förbundet, betraktas som anordnat inom och för det egna

förvaltningsområdet och transport för begravningsgudstjänst eller

avskedsceremoni bör inte betraktas som obligatorisk begravnings-

verksamhet. Judiska församlingarna i Sverige och Svenska ortodoxa

prosteriet anser att gravplats skall upplåtas för evigt. Sveriges

kyrkogårdschefers förening pekar på att det måste klarläggas hur vissa

personalkostnader skall fördelas för att en särredovisning av kostnaderna

skall kunna ske. Enligt Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund bör

förslaget att transporter och lokaler för begravningsceremonier skall ingå

i begravningsavgiften inte genomföras. Socialstyrelsen anser att de

tjänster som föreslås kostnadsfritt tillhandahållas dödsboet efter den som

vid dödsfallet var folkbokförd inom huvudmannens område även bör

tillhandahållas kostnadsfritt för en dödfödd som avlidit efter tjugoåttonde

havandeskapsveckan, om kvinnan är folkbokförd inom huvudmannens

förvaltningsområde. Sveriges Begravningsbyråers Förbund påpekar att

transporter av avlidna samt anordnande av lokal för begravningsceremoni

är områden som i dag ligger inom begravningsbyråernas service.

Förbundet anser inte att detta, bl.a. ur religionsfrihetssynvinkel, skall

ombesörjas av huvudmannen för begravningsverksamheten.

1998 års kyrkomöte: Vid relationsändringen kommer det att finnas ett

stort antal gravskötselåtaganden utöver åtaganden för all framtid vars

medel är förbrukade. Kostnaderna för dessa åtaganden måste täckas av

begravningsavgiften eftersom de kyrkotillhörigas kyrkoavgiftsmedel inte

är avsedda för ändamålet. I fråga om kostnader för lokal för

begravningsceremoni noterar kyrkomötet att begravningsavgiften är

densamma oavsett tillhörighet. För att systemet skall vara

kostnadsneutralt bör de tjänster som tillhandahålls avgiftsfritt vara lika

oavsett kyrkotillhörighet. Begravningsavgiften bör därför alltid finansiera

upplåtelse av församlingskyrkan för begravningsgudstjänst. Förslaget att

huvudmannen skall tillhandahålla lokal för förvaring och visning av

stoftet får inte uppfattas som ett överflyttande av ansvaret för

bårhusverksamheten. Det ankommer på sjukvårdshuvudmännen att sörja

för att det finns bårhus i tillräcklig omfattning i anslutning till sjukhus

och andra sjukvårdsinrättningar. Kyrkomötet delar regeringens

uppfattning att begravningsavgiften skall täcka kostnaden för transporter

som normalt förekommer, men att det inte går att mer detaljerat precisera

under vilka förutsättningar en transport skall ingå i avgiften. I övrigt

tillstyrker kyrkomötet regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Allmänt om tjänster som skall ingå i begravningsavgiften

Begravningsavgiften skall täcka de kostnader som huvudmannen har för

att sköta verksamheten enligt bestämmelserna i begravningslagen. Det

betyder att kostnader för åtgärder som omfattas av begreppet

begravningsverksamhet (se avsnitt 4.2) helt skall täckas av

begravningsavgiften. Detta innebär i sin tur att dödsboet inte skall

debiteras några kostnader när det tar i anspråk de tjänster som ingår i

begravningsverksamheten.

För den enskilde kan det vara svårt att avgöra vilka tjänster som

innefattas i begreppet begravningsverksamhet. Därför bör det i

begravningslagen preciseras vilka tjänster som utan kostnad för dödsboet

skall tillhandahållas dödsboet.

Till de tjänster som bör tillhandahållas utan kostnad för dödsboet är det

naturligt att räkna gravplats eller motsvarande på allmän

begravningsplats, gravsättning inklusive gravöppning, återfyllning och

iordningställande av öppnad grav samt kremering. Gravplatsen bör

tillhandahållas utan kostnad för dödsboet under en tid av 25 år. Efter

denna tid bör huvudmannen få ta ut en särskild avgift för förnyelse av

gravrätten, såvida inte förnyelsen har samband med ny gravsättning. Till

de tjänster som skall tillhandahållas utan kostnad för dödsboet bör även,

enligt vad som närmare utvecklas i det följande, höra transporter från det

att huvudmannen övertagit ansvaret för stoftet till dess att gravsättning

skett. Undantag bör göras för transporter för gravsättning utanför

huvudmannens förvaltningsområde, såvida inte transporten beror på avtal

mellan huvudmännen om tillhandahållande av särskilda gravplatser.

Slutligen bör även lokal för förvaring och visning av stoftet samt lokal

för begravningsceremoni ingå i de tjänster som skall tillhandahållas utan

kostnad för dödsboet.

Socialstyrelsen har pekat på att enligt kommitténs förslag skulle de

kostnadsfria tjänsterna endast komma dem till del som var folkbokförda

inom huvudmannens förvaltningsområde. I 24 § folkbokföringslagen

(1991:481) finns bestämmelser om att dödfödda som avlidit efter

tjugoåttonde havandeskapsveckan skall anmälas till skattemyndigheten.

Enligt 2 § samma lag skall de dock inte folkbokföras. Däremot utfärdas

enligt Socialstyrelsen dödsbevis och dödsorsaksintyg och begravnings-

lagens regler om gravsättning och kremering tillämpas. Eftersom de

dödfödda inte är folkbokförda skulle enligt kommitténs förslag

kostnaderna för deras begravning inte täckas av begravningsavgiften.

Detsamma skulle gälla en dödfödd som avlidit före utgången av

tjugoåttonde havandeskapsveckan. Sådana dödfödda får enligt 23 §

begravningsförordningen (1990:1147) gravsättas eller kremeras om ett

läkarintyg om dödsfallet lämnas till den som förvaltar begravnings-

platsen eller krematoriemyndigheten. Regeringen anser att de tjänster

som utan kostnad skall tillhandahållas ett dödsbo bör gälla även

dödfödda som begravs. Tjänsterna bör tillhandahållas av huvudmannen

för det förvaltningsområde där kvinnan är folkbokförd. En bestämmelse

bör införas i lagen som klargör detta. I avsnitt 4.7.2 lämnar regeringen

förslag även angående gravsättning eller kremering av dödfödda.

Några remissinstanser har påtalat att en gravplats i många fall behöver

vara så stor att plats även kan beredas för efterlevande maka/make och att

kostnaden för detta bör ingå i de tjänster som den först avlidne har rätt

till. Även regeringen anser att en efterlevande maka/make som önskar

ligga tillsammans med den tidigare avlidne bör kunna få en sådan

gravplats utan kostnad. Det är dock inte lämpligt att i lag reglera för

vilken krets och vid vilka tillfällen en sådan rätt skall föreligga eller om

en sådan tjänst skall tillhandahållas genom att en gravplats beräknas till

dubbel bredd eller till dubbelt djup. Det får förutsättas att huvudmannen

och dödsboet efter den först avlidne kan lösa sådana frågor i samförstånd

med hänsyn till förhållandena i det särskilda fallet. Är båda makarna

folkbokförda på samma plats torde det vara naturligt att huvudmannen

beräknar plats även för den efterlevande.

Två trossamfund anser att rätten till kostnadsfri gravplats inte bör

begränsas till en tid av 25 år. Enligt deras gravsed bör en gravplats vara

evig. Regeringen är medveten om att det inom vissa trossamfund finns ett

krav på att gravar inte skall återanvändas. Av detta skäl behölls

möjligheten att upplåta gravrätt för evig tid när begravningslagen

infördes (se prop. 1990/91:10 s. 105). Någon ovillkorlig rätt att få

gravrätt upplåten för alltid finns dock inte. Av denna anledning bör inte

heller kostnaden för evig gravrätt ingå i begravningsavgiften. Det får

förutsättas att särskild hänsyn tas till de olika gravsederna när det efter

den första 25-årsperioden blir fråga om att bedöma om gravrätten skall

bestå och eventuell ersättning för denna.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund har påpekat att

äldre gravskötselåtaganden för all framtid eller för viss tid vars medel

förbrukats kommer att kunna täckas av begravningsavgiften enligt

kommitténs förslag. Även kyrkomötet har framfört att det kommer att

finnas kostnader för ett stort antal skötselåtaganden som måste täckas av

begravningsavgiften.

Pastoratsförbundets och kyrkomötets yttranden belyser det förhållandet

att engångsersättningar som inbetalts för gravskötsel för viss tid eller för

all framtid vanligen inte fonderats av kyrkokommunerna utan betraktats

som löpande intäkter. De årliga kostnaderna för gravskötseln har sedan i

likhet med övriga löpande kostnader täckts av respektive års intäkter. Ett

sådant förfarande har varit naturligt mot bakgrund av att

kyrkokommunerna haft beskattningsrätt.

De äldre skötselåtagandena har gjorts under en tid då andra

förutsättningar gällde för församlingarnas ekonomi än vad som kommer

att bli fallet efter relationsändringen och då en särredovisning av

begravningsverksamhetens kostnader inte var regel. Regeringen anser

därför att det är rimligt att kostnaden för alla äldre skötselåtaganden som

inte täcks av fonderade medel även i fortsättningen betraktas som en

driftskostnad i begravningsverksamheten och betalas genom

begravningsavgiften. Även skötsel som följer av kulturmiljövårdens

krav, som t.ex. underhåll av kulturhistoriskt intressanta grav-

anläggningar, bör ingå i begravningsverksamheten och finansieras via

begravningsavgiften. Detta utesluter dock inte att vissa kostnader kan

finansieras med hjälp av den kyrkoantikvariska ersättningen (se avsnitt

5). Kostnader för sådana frivilliga åtaganden rörande t.ex. skötsel av

enskilda gravplatser som huvudmännen tar på sig efter

relationsändringen bör däremot inte belasta de medel som tas in genom

den obligatoriska begravningsavgiften. Dessa åtaganden måste därför

baseras på en noggrann kalkyl så att de särskilda avgifter som tas ut ger

full kostnadstäckning.

Transporter

Av de tjänster som huvudmannen föreslås tillhandahålla utan kostnad för

dödsboet är transporter det som blivit mest ifrågasatt av

remissinstanserna.

Samhället har det grundläggande ansvaret för en väl fungerande

begravningsverksamhet. Samhället har också det avgörande inflytandet

över verksamheten, både genom den generella lagstiftningen och genom

den lokala organisationen av verksamheten. Det medför att en enskild har

begränsat inflytande över de olika åtgärder som krävs med anledning av

ett dödsfall. En följd av detta är att det enskilda dödsboet har små

möjligheter att påverka behovet av transporter av den avlidne i samband

med en begravning. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är

rimligt att samhället tar ansvar för att finansieringen av kostnaden för

transporter ordnas genom begravningsavgiften.

Det är naturligt att huvudmannens kostnadsansvar för transporter

inträder när stoftet efter den avlidne kommit till den bisättningslokal eller

motsvarande som huvudmannen anvisar eller när huvudmannen på annat

sätt övertagit ansvaret för stoftet. Det är inte meningsfullt att söka

begränsa kostnadsansvaret endast till transporter som är obligatoriska.

Utgångspunkten bör i stället vara att sådana transporter av den avlidne

som normalt förekommer i förvaltningsområdet i samband med en

begravning bör ingå i avgiften. Dit hör t.ex. transport till en lokal för

begravningsceremoni inom rimligt avstånd samt transport till

begravningsplats som huvudmannen anvisar eller till och från

krematorium. Det är inte möjligt att i lag i detalj precisera alla

förutsättningar för att kostnaden för en transport skall ingå i

begravningsavgiften. Det är en fråga som får lösas i den praktiska

tillämpningen.

Att det allmänna tar ansvar för kostnaden för transporter i samband

med en begravning betyder inte att transporterna måste utföras av

huvudmannen för begravningsverksamheten. Det ligger lika nära till

hands att den transportorganisation som redan finns hos

begravningsbyråerna utnyttjas. Väsentligt är dock att transporterna utförs

på ett pietetsfullt och värdigt sätt. Flertalet dödsbon tar i dag hjälp av en

begravningsbyrå för att ordna en begravning. Huvudmannen bör som

regel kunna svara för kostnaderna för de transporter som den av dödsboet

valda begravningsbyrån utför. Det utesluter inte att huvudmannen

fastställer fasta ersättningar för vissa transporter eller schablonregler för

hur ersättningen skall beräknas.

Lokaler

Hälso- och sjukvårdens ansvar för en avliden upphör när den avlidne har

lämnats ut för att bisättas och begravas (se prop. 1991/92:152 s.15). Efter

det att hälso- och sjukvårdens formella ansvar för den avlidne upphört

finns emellertid i regel ett behov av att stoftet förvaras viss tid innan det

kan gravsättas. Kostnaden för lokal för denna förvaring får anses vara en

kostnad i begravningsverksamheten och bör därför täckas av

begravningsavgiften. Kyrkomötet har i denna fråga anfört att regeringens

förslag inte får uppfattas som ett överflyttande av ansvaret för

bårhusverksamheten. Begravningsverksamhetskommittén anser

beträffande bårhusverksamheten att det kan finnas anledning att utreda

och se över kapaciteten och verksamheten vid bårhusen och göra en

tydlig gränsdragning mellan sjukvårdens och begravningsverksamhetens

ansvar i denna fråga.

På många större begravningsplatser har huvudmännen ordnat

bisättningslokaler för förvaring och visning av avlidna. På andra orter

sker denna förvaring i huvudsak på bårhusen enligt lokala

överenskommelser. Sådan lokal samordning av bårhus och

bisättningslokaler anvisas även som en möjlig lösning i det underlag för

rutiner kring omhändertagande av avlidna som hösten 1997 utformades

gemensamt av Landstingsförbundet, Svenska Kommunförbundet och

Svenska Kyrkans Församlings- och Pastoratsförbund i samverkan med

Socialstyrelsen och Sveriges Begravningsbyråers Förbund.

Regeringens förslag i denna fråga syftar till att göra tydligt att ansvaret

för att det finns en bisättningslokal för förvaring av en avliden inte skall

ligga på dödsboet utan på huvudmannen för begravningsverksamheten

och täckas av begravningsavgiften. Den enskilde huvudmannen får

sålunda avgöra om detta ansvar skall fullgöras genom att egna lokaler

anskaffas eller genom avtal med annan som innehar lämplig lokal för

förvaring och visning av stoftet. Det gemensamma underlag för rutiner

kring omhändertagande av avlidna som tagits fram av berörda parter på

området bör underlätta att man kan finna förnuftiga lokala lösningar som

är ekonomiskt försvarbara. Det har inte framkommit något som tyder på

att det råder en allmän brist på lokaler av detta slag. En omfattande

nybyggnation av lokaler torde därför inte vara nödvändig och inte heller

samhällsekonomiskt önskvärd.

Vad gäller bårhusen medför relationsändringen inte att det uppstår

behov av ändring av ansvarsfrågorna avseende den verksamhet som

bedrivs där. Enligt regeringens uppfattning bör en utredning av de frågor

kring bårhusverksamheten som kommittén har pekat på kunna anstå i

avvaktan på erfarenheterna av den praxis som utbildas med stöd av det

gemensamma underlag för rutiner kring omhändertagande av avlidna

som nyligen tagits fram.

På många begravningsplatser finns ett begravningskapell eller en

liknande lokal med en inredning utan tydliga religiösa symboler. Dessa

lokaler kan brukas för begravningsceremonier för alla människor oavsett

trostillhörighet. De bör därför få användas utan kostnad för dödsboet vid

en begravning av någon som var folkbokförd inom huvudmannens

förvaltningsområde. Kostnaden för en sådan lokal bör ingå i

huvudmannens kostnader för begravningsverksamheten och finansieras

via begravningsavgiften.

Saknas ett neutralt begravningskapell på en ort kan den som tillhör

Svenska kyrkan använda församlingskyrkan för begravningsceremonin.

Svenska kyrkan är emellertid inte skyldig att upplåta kyrkobyggnaden för

någon som inte tillhör kyrkan eller som önskar en begravningsceremoni i

en annan ordning än Svenska kyrkans. Det finns också människor som av

olika skäl önskar en ceremonilokal helt utan religiösa symboler. Det bör

därför åligga huvudmannen att i sådana fall tillhandahålla eller kunna

anvisa en lokal som är lämplig för begravningsceremonier för dem som

inte tillhör Svenska kyrkan. Kostnaden för lokalen bör ingå i

begravningsavgiften.

Flera remissinstanser har framfört att det är oklart vilka skyldigheter

detta medför för huvudmannen med avseende på lokalens standard,

storlek och geografiska läge. Regeringen anser att det inte är möjligt att i

lag reglera vad som är en lämplig lokal. Även denna fråga får lösas i den

praktiska tillämpningen. Den lokal som anvisas bör präglas av den

värdighet som krävs för en begravningsceremoni. Om en lokal inte kan

anvisas inom huvudmannens förvaltningsområde bör en lokal normalt

kunna anvisas inom den kommun där förvaltningsområdet ligger.

Några remissinstanser inom Svenska kyrkan har uppfattat kommitténs

förslag så att om begravningsceremonin för en avliden som tillhörde

kyrkan hålls i församlingskyrkan skall huvudmannen för

begravningsverksamheten svara för de kostnader som uppkommer för

församlingen. Samma uppfattning har kyrkomötet framfört. Enligt

regeringens mening bör begravningshuvudmännen ha det grundläggande

ansvaret för att en neutral ceremonilokal med god standard utan kostnad

för dödsboet kan erbjudas alla även dem som tillhör Svenska kyrkan

som önskar utnyttja den. Den som emellertid önskar en

begravningsceremoni i en särskild lokal som hans eller hennes

trossamfund erbjuder bör däremot själv stå för denna kostnad. Det torde

normalt ingå i en församlings verksamhet att kostnadsfritt tillhandahålla

kyrkolokal för en gudstjänst som avser någon som tillhör församlingen.

Kostnaden för församlingskyrkan bör därför vid begravningsgudstjänster

som avser dem som tillhörde Svenska kyrkan täckas av kyrkoavgiften.

Motsvarande bör gälla när de som tillhör något annat trossamfund

använder detta trossamfunds lokaler vid en begravning. Mot den

bakgrunden är regeringen inte beredd att utöka kretsen av de lokaler som

skall bekostas genom begravningsavgiften utöver vad kommittén

föreslagit.

4.4.3 Hur begravningsavgiften skall tas in m.m.

Regeringens förslag: Medlen för begravningsverksamheten skall

liksom i dag uppbäras med hjälp av skatteförvaltningen. Svenska

kyrkan skall lämna Riksskatteverket de uppgifter som behövs för att

uppbära avgifterna. Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela närmare föreskrifter om när och hur

uppgifterna skall lämnas.

För dem som tillhör Svenska kyrkan och inte bor i en kommun som

är huvudman för begravningsverksamheten ingår begravningsavgiften

i kyrkoavgiften och hanteras på det sätt som gäller för denna.

För följande personer påförs avgiften i en särskild post på beskedet

om slutlig skatt och redovisas och betalas ut till huvudmannen på

folkbokföringsorten:

 andra än dem som tillhör Svenska kyrkan,

 de som är folkbokförda i en kommun som är huvudman för

begravningsverksamheten.

Begravningsavgiften beräknas på den kommunalt beskattningsbara

inkomsten. Avgiftssatsen särredovisas på beskedet om slutlig skatt för

den enskilde.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Kommittén har dock föreslagit att den fastställda avgiftssatsen för

begravningsavgiften skall redovisas till Riksskatteverket genom lokalt

uppgiftslämnande via kommunerna.

Remissinstanserna: Fråga 10 i avsnittet om Begravningsverksam-

heten i Remiss II avsåg förslaget att begravningsavgiften skall

särredovisas på slutskattsedeln. Det blev en stor enighet om att detta

förslag bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 10

98 %

0 %

1 %

Statistiska centralbyrån förordar att Svenska kyrkan själv svarar för att

rapportera uppgifterna om begravningsavgiftssatser till Riksskatteverket.

Riksskatteverket (RSV) motsätter sig den föreslagna ordningen för

uppgiftslämnande och utbetalning av medel. Samma rutiner bör enligt

RSV gälla för kyrkoavgift och begravningsavgift. RSV anser att

redovisning av avgiftssatser bör ske centralt av Svenska kyrkan till RSV

och på motsvarande sätt bör redovisning och utbetalning av medlen ske

centralt till Svenska kyrkan. Svenska kyrkans centralstyrelse anser att det

är nödvändigt att ett och samma system för uppbörd gäller för såväl

kyrkoavgiften som begravningsavgiften. Övervägande skäl talar, enligt

Centralstyrelsen, för den av RSV föreslagna ordningen för hur

meddelande skall lämnas om beslutad avgiftssats. Centralstyrelsen menar

att samma system inte behöver gälla för utbetalning av kyrkoavgift och

begravningsavgift som för anmälan av beslut om avgiftssatser. Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund tillstyrker att särredovisning

av begravningsavgiften sker på beskedet om slutlig skatt på föreslaget

sätt. Enligt förbundet kan det uppfattas som olämpligt att

begravningsavgifter som avser icke kyrkotillhöriga samlat skall

överlämnas till Svenska kyrkan för fördelning. Svenska

kommunförbundet anser att det inte finns anledning att sända uppgift om

begravningsavgiftssatsen via kommunen då ett pastorat är huvudman.

Stockholms kommun anser att förslaget att särredovisa

begravningsavgiften på skattsedeln är mindre lämpligt.

1998 års kyrkomöte: Att begravningsavgiften för den kyrkotillhörige

skall tas in tillsammans med kyrkoavgiften kräver att den kyrkotillhörige

ges sådan information på sin skattsedel att kostnaderna för

begravningsverksamheten framgår. Förslaget att begravnings-

avgiftsmedlen för dem som inte tillhör Svenska kyrkan skall redovisas

och betalas ut direkt till huvudmannen på folkbokföringsorten tillstyrks.

Samma ordning bör enligt kyrkomötet gälla för kyrkoavgiftsmedlen,

inklusive begravningsavgiften för de tillhöriga.

Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för en väl fungerande

begravningsverksamhet vilar ytterst på samhället. Det är därför naturligt

att samhället tar ansvar för att de medel som behövs för att finansiera

verksamheten kan tas in på ett likformigt sätt från alla skattskyldiga.

Detta sker bäst genom statlig hjälp via skattebetalningssystemet.

Enligt 1995 års principbeslut skall kostnaderna för begravnings-

verksamheten för dem som tillhör Svenska kyrkan ingå i den kyrkoavgift

de skall betala. Frågan om debitering och betalning av denna avgift

behandlas i avsnitt 10.2. I det här avsnittet behandlas hur

begravningsavgiften från andra än dem som tillhör Svenska kyrkan och

från dem som är folkbokförda i en kommun som är huvudman för

begravningsverksamheten samt från dem som tillhör en icke-territoriell

församling i Svenska kyrkan skall debiteras och betalas ut.

Beträffande begravningsavgifter från dem som inte tillhör Svenska

kyrkan eller som tillhör en icke-territoriell församling inom Svenska

kyrkan har kommittén föreslagit följande. Församlingar och kyrkliga

samfälligheter skall lämna uppgift om fastställd begravningsavgiftssats

till kommunerna på samma sätt som i dag sker beträffande

församlingsskatten. Kommunerna vidarebefordrar därefter uppgiften till

skattemyndigheterna som tar in avgiften och betalar ut medlen direkt till

församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna.

Den föreslagna metoden skiljer sig från den som RSV förordat

beträffande kyrkoavgiften i sitt betänkande Staten och trossamfunden,

Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46). I betänkandet

föreslås att Svenska kyrkan på central nivå skall lämna uppgifter för

avgiftsdebitering till RSV, som betalar ut de uppburna medlen till ett

konto hos Svenska kyrkan för intern fördelning. I sitt yttrande över

Begravningsverksamhetskommitténs betänkande har RSV motsatt sig att

det införs olika system för kyrkoavgiften och begravningsavgiften och att

den föreslagna ordningen för begravningsavgiften genomförs.

Regeringen anser att övervägande skäl talar för att rapportering av

avgiftssatsen för begravningsavgiften sker centralt från Svenska kyrkan

till RSV. Som Svenska kommunförbundet anfört finns det inte någon

anledning att efter relationsändringen engagera de borgerliga

kommunerna i denna uppgift. Det bör för alla parter vara bättre att

rapportering av avgiftssatsen sker på samma sätt som rapporteringen av

avgiftssatsen för kyrkoavgiften. Beträffande tidpunkter och rutiner för att

lämna uppgifterna bör samma bestämmelser som föreslås för

kyrkoavgiften tillämpas (se avsnitt 10.3.1).

Vad gäller utbetalning av begravningsavgiftsmedlen gör sig delvis

andra synpunkter gällande. Huvudmannaskapet för begravnings-

verksamheten är en samhällsuppgift som genom reformen till den helt

övervägande delen anförtros Svenska kyrkans församlingar. För denna

verksamhet ges församlingarna rätt att ta ut en avgift även från dem som

inte tillhör kyrkan. Regeringen delar Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbunds uppfattning att det kan uppfattas som olämpligt att

avgiftsmedel från dem som inte tillhör Svenska kyrkan överlämnas till

trossamfundet Svenska kyrkan på nationell nivå för fördelning. Även

Svenska kyrkans centralstyrelse har varit positiv till en utbetalning direkt

till församlingar och kyrkliga samfälligheter och har betonat att det inte

får skapas en sådan ordning att medlen kan komma att förvaltas hos den

nationella nivån och där ge ränteintäkter som kommer trossamfundet till

godo. Regeringen anser att den av kommittén föreslagna lösningen med

direktutbetalning från skattemyndigheterna till församlingarna/-

samfälligheterna därför bör väljas när det gäller avgiftsmedlen från dem

som inte tillhör Svenska kyrkan. I dag tillämpas direktutbetalning av

församlingsskatt till församlingar och samfälligheter. Förslaget torde

därför inte behöva medföra några merkostnader för skattemyndigheterna.

För att kunna hantera begravningsavgiften krävs att skatte-

myndigheterna har kännedom om Svenska kyrkans indelning i

församlingar och kyrkliga samfälligheter, om vilken församling en

person är folkbokförd i, om en person tillhör Svenska kyrkan eller inte

samt om tillhörighet till en icke-territoriell församling. Vissa av dessa

uppgifter kommer RSV att få kännedom om genom den uppgifts-

skyldighet som åläggs kyrkan för den statliga hjälpen med att ta in

kyrkoavgiften. I begravningslagen bör dock som komplettering tas in en

föreskrift att Svenska kyrkan skall lämna RSV de uppgifter som behövs

för att ta in och betala ut begravningsavgiften. Regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer bör ha möjlighet att meddela

närmare föreskrifter om när och hur uppgifterna skall lämnas.

Om en kommun är huvudman för begravningsverksamheten skall alla

som är folkbokförda inom kommunen betala begravningsavgift till

kommunen. Avgiftssatsen fastställs av kommunen och avgiftsmedlen bör

beräknas, redovisas och betalas ut till kommunen på samma sätt som

gäller för kommunalskattemedel. Slutavräkningen av begravnings-

avgiftsmedel bör dock i motsats till vad som gäller för kommunal-

skattemedlen göras individuellt gentemot respektive kommun.

Den som tillhör en icke-territoriell församling inom Svenska kyrkan

och inte är folkbokförd i en kommun som är huvudman för begravnings-

verksamheten betalar begravningsavgift till den församling eller kyrkliga

samfällighet som är huvudman för begravningsverksamheten på folk-

bokföringsorten, medan kyrkoavgiften tillfaller den icke-territoriella

församlingen. Rapportering av begravningsavgiftssats och utbetalning av

de uppburna medlen bör följa de regler som föreslås för kyrkoavgiften.

Den som tillhör Svenska kyrkan betalar för begravningsverksamheten

genom sin kyrkoavgift. Denna beräknas på den kommunalt beskatt-

ningsbara inkomsten. Av likformighetsskäl bör även övriga personers

begravningsavgift beräknas på detta skatteunderlag.

Det är av värde att alla som betalar begravningsavgift till samma

huvudman kan förvissa sig om att man betalar efter samma grunder.

Kyrkomötet har också uttalat att man förutsätter att det skall vara möjligt

att ge den kyrkotillhörige sådan information på skattsedeln att

kostnaderna för begravningsverksamheten framgår. Regeringen föreslår

att avgiftssatsen i procent redovisas på samtliga avgiftsskyldigas

slutskattebesked i likhet med vad som förekommer på skattsedeln i

övrigt. Det bör även vara möjligt för RSV att besluta om att på

slutskattesedeln informera om den enskildes kostnad i kronor för

begravningsverksamheten.

4.5 Obligatorisk begravningsclearing

Regeringens förslag: Huvudmannen för det förvaltningsområde där

den avlidne vid dödsfallet var folkbokförd eller, vid gravsättning

och kremering av en dödfödd, där kvinnan är folkbokförd svarar för

kostnaderna för de tjänster som ingår i begravningsavgiften även när

dessa tjänster tillhandahålls av en huvudman för ett annat

förvaltningsområde. Detsamma gäller när tjänsterna tillhandahålls av

en innehavare av en allmän begravningsplats som inte är huvudman

för begravningsverksamheten eller av en innehavare av en enskild

begravningsplats

Ersättningen till den som tillhandahåller tjänsterna betalas enligt en

gemensam rikstaxa som varje år fastställs av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: I avsnittet Begravningsverksamheten i Remiss II

ställdes fem frågor i denna del. Fråga 11 avsåg att obligatorisk

begravningsclearing skall införas. Fråga 12 gällde om tjänsterna i

clearingen skall vara desamma som ingår i begravningsavgiften. I fråga

13 behandlades förslaget att tjänsterna skall erbjudas kostnadsfritt i mån

av tillgång på gravplatsmark och i fråga 14 förslaget att huvudmannen på

folkbokföringsorten skall betala. Fråga 15 avsåg förslaget att

clearingtjänsterna skall ersättas efter en enhetlig taxa. Nästan alla

remissinstanser var positiva till förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 11

98 %

1 %

2 %

Fråga 12

97 %

1 %

2 %

Fråga 13

93 %

3 %

3 %

Fråga 14

97 %

1 %

3 %

Fråga 15

97 %

1 %

2 %

Kammarkollegiet har inga invändningar mot förslagen och är berett att

ta på sig uppgiften att fastställa rikstaxan, men påpekar att kostnaderna

för arbetet inte kan beräknas bli försumbara. Statskontoret tillstyrker

förslaget under förutsättning att begravningsverksamheten finansieras

mindre genom huvudmannen och mer genom differentierade avgifter för

den enskilde. Svenska kyrkans centralstyrelse påpekar att en gravplats

normalt rymmer mer än en kista eller en urna. Därför måste det, enligt

Centralstyrelsen, göras klart att clearingen omfattar gravplatsen i dess

helhet vid det första tillfället då en ny gravrätt upplåts. Domkapitlen i

Uppsala och Strängnäs samt Sveriges kyrkokamerala förening påpekar

att frågan om kostnaderna för de huvudmän som har en boendeform för

äldre människor inom sitt förvaltningsområde måste lösas innan man

genomför ett obligatoriskt clearingsystem. Domkapitlet i Luleå menar att

det är nödvändigt att utarbeta ett system som tar hänsyn till de speciella

regionala förhållanden som fördyrar begravningsverksamheten i den

norra delen av landet. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund/Sveriges frikyrkosamråd tillstyrker förslagen, men anser att

ersättningen måste vara anordnad så att den kan anpassas till de speciella

religiösa krav som finns hos bl.a. ortodoxa kristna, muslimer och judar.

Liknande synpunkter har framförts av Förenade islamiska församlingar i

Sverige och Judiska församlingarna i Sverige. Stockholms kommun har

inga erinringar mot förslaget till nytt clearingsystem, men konstaterar att

det för Stockholms del blir ett omfattande nytt åtagande då ca 20 procent

av avlidna stockholmare gravsätts inom annan huvudmans

förvaltningsområde.

1998 års kyrkomöte tillstyrker förslagen, men betonar att problemen

med de särskilda boendeformerna och deras inverkan på clearingsystemet

kräver en skyndsam lösning.

Skälen för regeringens förslag: Den svenska samhällsutvecklingen

har medfört en ökad rörlighet inom befolkningen. Många byter

bostadsort flera gånger under sitt liv. En följd av detta är att många

människor inte önskar bli begravda på den plats där de är folkbokförda

under den sista tiden av sitt liv, utan på en annan ort som de känner större

samhörighet med. Enligt 2 kap 3 § andra stycket begravningslagen kan

en avliden beredas plats på en allmän begravningsplats på annan ort än

folkbokföringsorten om tillgången på gravplatsmark medger det.

Kostnaderna för detta regleras i flertalet fall genom den s.k.

begravningsclearingen.

Mellan flertalet huvudmän för begravningsverksamheten tillämpas i

dag ett frivilligt clearingsystem som innebär att en person som var

folkbokförd i ett pastorat kan begravas i ett annat pastorat utan särskilda

kostnader för dödsboet. De berörda pastoraten utjämnar kostnaderna

mellan sig. För närvarande är cirka 90 procent av pastoraten och Tranås

kommun anslutna till systemet.

I principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan har riksdagen slagit fast att ett riksomfattande, obligatoriskt

clearingsystem bör komma till stånd (se prop. 1995/96:80 s. 30).

Regeringens förslag att ett ökat antal tjänster utan kostnad skall

tillhandahållas ett dödsbo förstärker behovet av ett väl fungerande

clearingsystem. Den skillnad som utan clearing skulle uppstå mellan vad

ett dödsbo utan kostnad kan erhålla från huvudmannen på hemorten och

den kostnad man får betala för en begravning hos en annan huvudman

som inte deltar i clearingen, skulle inte vara acceptabel. I det följande

föreslås därför en riksomfattande, obligatorisk begravningsclearing.

Clearingen bör omfatta alla huvudmän för begravningsverksamheten.

Vidare bör de innehavare av allmänna begravningsplatser som inte är

huvudmän och innehavare av enskilda begravningsplatser få ersättning

genom clearingen för tjänster som avser dem som gravsätts på nämnda

begravningsplatser. Clearingsystemet bör även gälla vid kremering eller

gravsättning av dödfödda. Därvid skall huvudmannen för det

förvaltningsområde där kvinnan är bosatt svara för kostnaderna för de

tjänster som tillhandahålls. Clearingen bör endast avse tjänster inom

landet.

Clearing innebär att vissa av de ekonomiska konsekvenserna av en

begravning på en annan ort än hemorten regleras. Den innebär dock inte i

sig en ovillkorlig rätt att bli begravd på den plats man önskar. En

förutsättning är att den mottagande huvudmannen har tillgång på

gravplatsmark och medger att andra än de som är folkbokförda inom

förvaltningsområdet bereds gravplats där. Denna fråga regleras som

tidigare nämnts i 2 kap. 3 § andra stycket begravningslagen. Någon

ändring av tillämpningen av denna bestämmelse är inte avsedd. En

huvudman kan således inte tvingas att utöka sin begravningsplats för att

bereda plats för andra än dem som är folkbokförda inom

förvaltningsområdet.

De tjänster som skall omfattas av clearingen bör vara samma tjänster

som en huvudman skall tillhandahålla ett dödsbo utan kostnader.

Omfattningen av tjänsterna skall motsvara vad en huvudman normalt

skall tillhandahålla inom sitt eller angränsande förvaltningsområden.

Transport av den avlidne till den mottagande huvudmannen eller

innehavaren av en begravningsplats bör dock inte omfattas av clearingen

utan får bekostas av dödsboet.

Några remissinstanser har framfört synpunkter på hur stor gravplats

som den mottagande huvudmannen bör vara skyldig att tillhandahålla.

Svenska kyrkans centralstyrelse påpekar att en gravplats normalt rymmer

mer än en kista. Det måste enligt Centralstyrelsen göras klart att

clearingen omfattar gravplatsen i dess helhet vid det första tillfället då en

ny gravrätt upplåts. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

har föreslagit att om den mottagande huvudmannen inte kan bereda

gravplats på dubbelt djup bör kostnaden för dubbel gravplats stanna på

denne. Regeringen hänvisar i denna del till vad som anförts i avsnitt 4.4.2

om de tjänster som skall ingå i begravningsavgiften. Samma bedömning

som där görs om storleken på den gravplats som skall ingå i

begravningsavgiften bör gälla för den gravplats som en avliden bereds

genom clearingen.

Ersättningen för de tjänster som betalas genom clearingen bör ske

genom en rikstaxa. Detta bör underlätta den praktiska hanteringen och

minimera risken för oenighet mellan huvudmännen om ersättningen.

Taxan bör fastställas årligen och bygga på ett underlag som visar de

faktiska kostnaderna för de olika tjänsterna i olika delar av landet.

Clearingtaxan bör enligt lag vara tvingande för huvudmännen. Vid

bestämmande av taxan bör det vara möjligt att utnyttja den kunskap och

erfarenhet på området som finns hos Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund och hos Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund.

En gemensam taxa innebär att ersättningen för tjänsterna kommer att

utgöra ett genomsnitt av de faktiska kostnader som förekommer. Några

huvudmän kommer därigenom att få en högre ersättning genom

clearingen än vad deras egna kostnader uppgår till, medan det omvända

förhållandet kommer att gälla för andra. Många remissinstanser har

framhållit att taxan måste utformas så att den tar hänsyn till vissa

merkostnader som är ofrånkomliga för vissa huvudmän. Regeringen gör

bedömningen att det bör vara möjligt att utforma en generell taxa som

även tar rimlig hänsyn till de skilda kostnader som uppkommer för

huvudmän i olika delar av landet eller till följd av olikheter i

begravningsseder som är relaterade till olika trossamfunds traditioner.

Clearingtaxan kommer alltså att bygga på schabloniserade

självkostnader för de tjänster som enligt regeringens förslag utan kostnad

skall tillhandahållas ett dödsbo. Det är inte rimligt att riksdagen årligen

skall fastställa ersättningsbeloppen. Som Lagrådet anmärkt bör

fastställandet av taxan ses som föreskrifter om verkställighet av lag.

Clearingtaxan bör mot denna bakgrund fastställas av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

Flera remissinstanser har påtalat att många äldre bor en kort tid mot

slutet av sitt liv på äldrevårdsanläggningar i andra församlingar än där de

bott tidigare under sitt liv. De önskar dock ofta bli begravda på den plats

där de tidigare bott. Huvudmän med en äldrevårdsanläggning inom sitt

förvaltningsområde får därmed höga kostnader för clearing som inte

motsvaras av avgiftsintäkter från dessa personer. Kommittén har också

uppmärksammat denna fråga och föreslagit att den utreds särskilt med

sikte på att en lösning skall föreligga till år 2000. Även kyrkomötet har

tillstyrkt en skyndsam utredning av frågan. Regeringen överväger att ta

initiativ till en kartläggning av omfattningen och de ekonomiska

aspekterna av denna fråga och därefter i mån av behov återkomma med

förslag till lösningar.

4.6 Inflytande och insyn

Regeringens förslag: Länsstyrelsen skall utse ombud med uppgift att

granska hur församlingarna tar till vara de personers intressen som

inte tillhör Svenska kyrkan. Ombudet har rätt att få tillgång till

samtliga handlingar som rör begravningsverksamheten och att

närvara, ställa frågor och göra påpekanden vid sammanträden i

församlingen då frågor om verksamheten behandlas. Ombudet skall

kontrollera att man samråder vid anläggning, utvidgning eller

väsentlig ändring av en allmän begravningsplats och verka för att man

samråder även i övrigt med dem som inte tillhör Svenska kyrkan. Om

anmärkning kan riktas mot förvaltningen skall ombudet underrätta

länsstyrelsen om detta.

Ombudet har rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina

kostnader. Ersättningen betalas av församlingen och utgör en kostnad

för begravningsverksamheten.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

meddelar närmare föreskrifter om ombuden och den ersättning som de

har rätt till.

En församling som är huvudman för begravningsverksamheten bör

samråda och informera företrädare för dem inom förvaltningsområdet

som inte tillhör något kristet trossamfund i frågor som rör

förvaltningen av de särskilda gravplatserna. Vid anläggning,

utvidgning eller annan väsentlig ändring av en allmän

begravningsplats skall en sådan huvudman samråda med företrädare

för de trossamfund som är representerade på orten och övriga berörda

parter.

Kommitténs förslag rörande ombud överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll två frågor i avsnittet

Begravningsverksamheten om särskilda ombud. Fråga 19 avsåg förslaget

att länsstyrelsen skall utse ombud och fråga 20 att ombuden skall ha rätt

att få del av handlingar och närvara vid sammanträden som rör

begravningsverksamheten. Frågorna var de som fick störst andel negativa

svar i avsnittet om begravningsverksamheten.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 19

78 %

16 %

6 %

Fråga 20

75 %

18 %

7 %

SCB:s utvärdering av svaren visar att av de kyrkliga instanserna har

stiftssamfälligheterna den största andelen negativa svar på frågorna, med

41 procent respektive 47 procent negativa.

Många av de remissinstanser som yttrat sig särskilt om dessa frågor är

tveksamma eller negativa till förslagen. Justitieombudsmannen

konstaterar att förslaget innebär att de som inte tillhör Svenska kyrkan får

sina intressen tillgodosedda i långt större utsträckning än de

kyrkotillhöriga, som får nöja sig med det inflytande de har vid de

kyrkliga valen. Svea hovrätt ställer sig tveksam till behovet av ett allmänt

ombud. I länsstyrelsens allmänna ansvar ligger, enligt hovrätten, redan en

skyldighet att se till att begravningsverksamheten bedrivs på ett sådant

sätt att alla kan beredas gravplats i närheten av sin folkbokföringsort.

Kammarrätten i Jönköping avstyrker förslaget om ett särskilt ombud och

påpekar att den rättsliga konstruktionen inte har någon påvisad förebild

inom förvaltningsjuridiken i övrigt. Statskontoret anser att förslaget med

ombud är en nödlösning. Enligt Kammarkollegiet ger ett ombud inte ett

tillräckligt skydd för de grupper det är fråga om. Svenska kyrkans

centralstyrelse betonar att det är av stor betydelse att det råder full insyn i

hur församlingarna sköter begravningsverksamheten, men är inte

övertygad om att detta kräver särskild lagstiftning om ombud enligt

förslaget. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges

frikyrkosamråd anser att förslaget inte på ett rimligt sätt tillgodoser

kravet på demokratiskt inflytande och kontroll. Domkapitlen i Uppsala,

Västerås och Luleå, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund,

Förenade islamiska församlingar i Sverige, Svenska missionsförbundet

samt Strängnäs, Västerås, Härnösands och Stockholms stiftssam-

fälligheter avstyrker förslaget. Pastoratsförbundet föreslår en regel om

skyldighet att samråda vid anläggning, utvidgning eller väsentlig ändring

av en allmän begravningsplats.

1998 års kyrkomöte: Förslaget om särskilda länsstyrelseombud

avstyrks. Den försämring av möjligheten för den icke-tillhörige att på

legal väg få inflytande över verksamheten som blir en följd av

relationsändringen bör inte överbetonas. Mera grundläggande är att

möjligheterna till insyn inte förändras. Det sätt på vilket Svenska kyrkan

har skött verksamheten har inte heller varit föremål för kritik. Ordningen

med länsstyrelseombud förefaller omständlig och blir administrativt

betungande. Den kan också leda till konflikter då ombuden inte kan delta

i sammanträden på samma villkor som övriga ledamöter. En förbättrad

och effektiviserad tillsyn inom ramen för nuvarande regler är tillräckligt

för att tillgodose syftet bakom förslaget om länsstyrelseombud.

Kyrkomötet påpekar även att Svenska kyrkans församlingar måste vara

fria att själva utforma sin organisation av begravningsverksamheten

utifrån sina egna förutsättningar.

Skälen för regeringens förslag: Begravningsverksamheten regleras

av flera olika lagar och förordningar. Förutom begravningslagen kan

nämnas miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen

(1982:1080), vilka fr.o.m den 1 januari 1999 ersätts av miljöbalken

(1998:808), förvaltningslagen (1986:223), arbetsmiljölagen (1977:1160),

plan- och bygglagen (1987:10) samt lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m. Huvudmannen för begravningsverksamheten skall bedriva

verksamheten inom de ramar som bl.a. denna lagstiftning ställer upp.

Den enskilde kan utöva inflytande över begravningsverksamheten på

olika sätt. I enskilda begravningsärenden kan de berörda anhöriga

framföra önskemål och överklaga beslut enligt begravningslagen. På

demokratisk väg kan den enskilde söka påverka hur en huvudman fullgör

sin förvaltning i olika avseenden. Slutligen kan man också på

demokratisk väg på en generell nivå verka för en ändring av de lagar och

förordningar som styr verksamheten.

En förutsättning för att kunna utöva inflytande över en verksamhet är

att man har tillräcklig insyn i hur denna bedrivs. I avsnitt 6 föreslår

regeringen att den offentligrättsliga handlingsoffentligheten skall avse

handlingar som rör begravningsverksamheten när en församling inom

Svenska kyrkan efter relationsändringen är huvudman för denna

verksamhet. Härigenom kommer det inte att ske några förändringar av de

möjligheter som i dag finns till insyn i handlingar som visar hur en

kyrklig huvudman sköter verksamheten. Enligt det förslag till

kyrkoordning fr.o.m. den 1 januari 2000 som lagts fram av utredningen

om Svenska kyrkans framtida organisation (Svenska kyrkans utredningar

1998:1) skall sammanträden med kyrkofullmäktige och församlings-

delegerade vara offentliga. Även en sådan bestämmelse medför att

möjligheterna för en person som inte tillhör Svenska kyrkan att få insyn i

beslut som rör begravningsverksamheten blir goda.

Det finns dock begränsningar i möjligheterna för den som inte tillhör

Svenska kyrkan att direkt påverka hur en församling sköter

begravningsverksamheten. De som inte tillhör kyrkan har inte rösträtt till

kyrkliga val och är inte valbara till förtroendeuppdrag inom kyrkan. De

har därmed inte samma möjligheter som de som tillhör Svenska kyrkan

att direkt påverka eller delta i beslut om t.ex. begravningsavgiften eller

om planering och utbyggnad av särskilda gravplatser för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund. Enligt regeringens bedömning är det

med hänsyn till detta angeläget att vidta åtgärder för att öka inflytandet

och möjligheterna till påverkan för dem som inte tillhör Svenska kyrkan.

Kyrkomötet har avstyrkt att det införs ombud enligt kommitténs

förslag och förordat en förbättrad länsstyrelsetillsyn. Enligt regeringens

uppfattning är det i denna fråga viktigt att slå fast att begravnings-

verksamheten i första hand är en samhällsangelägenhet som vänder sig

till alla medborgare. Genom relationsändringen upphör de kyrkliga

begravningshuvudmännen att vara kyrkokommuner och en del av det

allmänna. Den försvagning av inflytandemöjligheterna för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan som detta innebär bör motverkas genom särskilda

insatser.

I valet mellan ett särskilt ombud och förbättrad länsstyrelsetillsyn

fäster regeringen vikt vid att ett särskilt ombud på ett tydligare sätt än

länsstyrelsen kan företräda dem som inte tillhör Svenska kyrkan i

begravningsfrågor. Det är av värde att det finns en särskilt utsedd person

som de icke tillhöriga kan vända sig till och som har till enda uppgift att

företräda dem. Ombudet bör även ha större möjligheter att arbeta

informellt och förebyggande än vad länsstyrelsen som myndighet kan

göra. Risken för att systemet skall bli omständligt och administrativt

tungrott bör därför inte överdrivas. Systemet med särskilt ombud har

också likheter med de ombudsmannainstitutioner, som t.ex.

diskrimineringsombudsmannen och barnombudsmannen, som

förekommer i det svenska samhället.

Regeringen föreslår därför att länsstyrelserna får i uppdrag att utse

särskilda ombud med uppgift att följa begravningsverksamheten i de

församlingar och kyrkliga samfälligheter som är huvudmän för

begravningsverksamheten. Ombudens verksamhet bör avse frågor som

berör dem som inte tillhör Svenska kyrkan och syfta till att ta tillvara

deras intressen. Till ombudens uppgifter bör bl.a. höra att kontrollera att

samråd sker med berörda grupper i samband med anläggning, utvidgning

eller väsentlig ändring av begravningsplatser samt att underlaget för

fastställande av begravningsavgiften är rättvisande. Den särredovisning

av begravningsverksamhetens intäkter och kostnader som regeringen

föreslagit i avsnitt 4.4.1 bör därvid vara till god hjälp. Vidare bör

ombuden verka för att församlingarna också i övrigt samråder med och

informerar företrädare för dem som inte tillhör Svenska kyrkan i frågor

som rör begravningsverksamheten. Ombuden bör aktivt hålla sig

informerade om begravningsverksamheten och om de synpunkter och

önskemål rörande verksamheten som finns hos de trossamfund som är

representerade inom huvudmannens område. Vid beslut av större vikt

som berör begravningsverksamheten vid de särskilda gravplatserna bör

ombuden förvissa sig om att de som inte tillhör något kristet trossamfund

får sina intressen beaktade i rimlig mån.

För att ombuden skall nå framgång med sitt arbete är det viktigt att de

kan vinna förtroende både hos trossamfunden och hos huvudmännen för

begravningsverksamheten. Länsstyrelsen bör till ombud om möjligt utse

en person som har kunskap om och förståelse för olika religioner och

deras begravningsseder samt god kompetens i ekonomiska och

administrativa frågor. En person bör kunna förordnas att vara ombud i

flera församlingar. Det är inte nödvändigt att ombuden är stationerade på

samma ort som länsstyrelsen. Länsstyrelsen får avgöra den lämpliga

fördelningen av uppdrag inom länet. För länsstyrelserna torde förslaget

inte medföra några kostnader som motiverar ökade resurser. Några

kostnadseffekter kommer därför inte att uppkomma på statsbudgeten till

följd av förslaget om särskilda ombud. Sedan några års erfarenhet

vunnits bör ombudsinstitutionen följas upp och utvärderas.

Ombuden bör vara berättigade till skälig ersättning för sitt arbete och

för sina kostnader. Ersättningsbeloppen bör vara schabloniserade. Det är

inte rimligt att riksdagen årligen skall fastställa ersättningsbeloppen. Som

Lagrådet anmärkt bör fastställandet av ersättningsbeloppen ses som

föreskrifter om verkställighet av lag. De bör mot denna bakgrund

fastställas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Ersättningen bör betalas av berörda församlingar som en del av

kostnaderna för begravningsverksamheten.

Ombuden bör inte ha egen beslutanderätt. Skulle ett ombud finna

anledning att rikta anmärkning mot en församlings eller kyrklig

samfällighets förvaltning skall han eller hon underrätta länsstyrelsen om

detta. Länsstyrelsen får då bedöma vilka åtgärder som erfordras och kan

besluta om vitesföreläggande enligt nuvarande 9 kap. 2 §

begravningslagen. Genom denna ordning kan ombuden ses som en

förstärkning av länsstyrelsens tillsynsfunktion, något som flera

remissinstanser förordat.

För att kunna fullgöra sina uppgifter bör ombuden ha rätt att få tillgång

till samtliga handlingar som rör begravningsverksamheten. Ombuden bör

också ha rätt att närvara, ställa frågor och göra påpekanden under de

sammanträden i församlingen då begravningsfrågor behandlas och de bör

därför kallas till sådana sammanträden. Vissa remissinstanser har uttryckt

farhågor för att detta skulle kunna bli administrativt betungande och leda

till att kyrkorådet inte med kort varsel kan behandla begravningsfrågor på

ett vanligt sammanträde om inte ombudet dessförinnan kallats. Enligt

regeringens bedömning behöver närvarorätten inte medföra några

egentliga praktiska problem. Viktigare frågor rörande begravnings-

verksamheten torde som regel inte komma upp till beslut med kort varsel.

Ombudet och församlingarna bör även kunna enas om att vissa

rutinbetonade ärenden får tas upp till övervägande och beslut utan

föregående kallelse av ombudet. Med hänsyn till att begravnings-

verksamhetens kostnader skall särskiljas är det inte orimligt att anta att

utvecklingen går mot att alltfler församlingar skiljer ut de ärenden som

rör begravningsverksamheten till en särskild nämnd. Därmed underlättas

även samarbetet mellan församling och ombud. Med hänsyn till att

begravningsverksamheten är en samhällsangelägenhet delar regeringen

inte kyrkomötets uppfattning att det är en helt inomkyrklig angelägenhet

hur denna verksamhet organiseras. Regeringen är därför positiv till en

utveckling som innebär att verksamheten organiseras i särskilda nämnder

för begravningsverksamheten, men anser inte att det finns anledning att

lagstifta om detta.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund har föreslagit en

skyldighet för huvudmännen att samråda med trossamfunden på orten vid

anläggning, utvidgning eller väsentlig ändring av en allmän

begravningsplats. Regeringen delar pastoratsförbundets uppfattning att

samråd är en viktig åtgärd för att öka insynen och inflytandet samt

möjligheterna för påverkan för dem som inte tillhör Svenska kyrkan.

Sådana samråd eller informationsmöten bör ske regelbundet, t.ex.

årligen, med dem som inte tillhör något kristet trossamfund i frågor

rörande förvaltningen av de särskilda gravplatserna. Samråden bör kunna

genomföras på ett informellt sätt och vända sig både till de lokala

trossamfunden och till enskilda. Formerna för denna typ av samråd kan

utvecklas av de berörda parterna utan närmare författningsreglering. De

särskilda ombuden bör aktivt bidra till att sådana samråd kommer till

stånd och själva delta i dem. När det gäller samråd om anläggning,

utvidgning eller ändring av en befintlig begravningsplats bör samrådet

dock ges fastare former. Det bör därför finnas en skyldighet för

församlingarna/samfälligheterna att i sådana ärenden samråda med

företrädare för andra trossamfund och andra berörda parter.

4.7 Vissa övriga frågor

4.7.1 Handläggning, överprövning och tillsyn

Regeringens förslag: Förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas

när församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna handlägger

enskilda ärenden enligt begravningslagen.

Begravningslagens bestämmelser om överklagande av beslut

förtydligas så att det framgår att de endast avser beslut i enskilda

ärenden.

Församlingarna skall även efter relationsändringen vara de

enskildas motpart när ett beslut av församlingen överklagas.

Regeringens bedömning: Länsstyrelsernas tillsynsansvar över

begravningsverksamheten kvarstår oförändrat.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Det ställdes inte någon fråga på förslaget i denna

del i enkäten i Remiss II.

Justitiekanslern ifrågasätter huruvida inte beslut om fastställande av

begravningsavgifter bör kunna överklagas och bli föremål för en

laglighetsprövning. Svea hovrätt har ingen erinran mot förslaget.

Kammarrätten i Jönköping anmärker att eftersom församlingarna fr.o.m.

år 2000 inte längre är myndigheter blir de inte längre motparter till de

enskilda i överklagade mål. Länsstyrelsen i Jönköpings län påpekar att

beslut om fastställande av begravningsavgift enligt den föreslagna 9 kap.

2 § begravningslagen torde vara överklagbart även om det inte direkt

framgår av den föreslagna lydelsen av 11 kap. 6 § första stycket i samma

lag. Länsstyrelsen påpekar vidare att det i dag inte finns någon föreskrift

i begravningslagen som anger att länsstyrelsen har tillsyn över

efterlevnaden av lagen. Strängnäs stiftssamfällighet anser att

förvaltningslagens tillämpning vad gäller de kyrkliga huvudmännen bör

klargöras.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Handläggning av ärenden

Församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna i Svenska kyrkan är i

dag kyrkliga kommuner. De är därmed förvaltningsmyndigheter när de

handlägger ärenden enligt begravningslagen och förvaltningslagen

(1986:223) är således fullt ut tillämplig för dem. Genom stat

kyrkareformen upphör församlingarnas och samfälligheternas

kommunstatus och därmed deras ställning som förvaltningsmyndigheter.

Det innebär att förvaltningslagen inte blir tillämplig vid

ärendehandläggning om det inte finns en särskild föreskrift om detta.

Förvaltningslagens regler syftar till att garantera rättssäkerheten inom

förvaltningen och att underlätta för den enskilde vid kontakter med

myndigheterna. Flera av reglerna rör handläggningen av ärenden som

avser myndighetsutövning mot enskilda. I begravningsärenden är dessa

regler viktiga, inte minst för dem som inte tillhör Svenska kyrkan.

Regeringen föreslår därför att förvaltningslagen skall tillämpas även när

en församling/samfällighet handlägger enskilda ärenden enligt

begravningslagen.

Frågor rörande överprövning av beslut enligt begravningslagen

För närvarande kan beslut som rör begravningsverksamheten prövas på i

huvudsak två olika sätt. Alla som är folkbokförda i en kyrkokommun

eller en kommun som är huvudman för begravningsverksamheten kan

genom ett överklagande få lagligheten av ett beslut prövad av en allmän

förvaltningsdomstol, s.k. laglighetsprövning. Domstolen kan i sådana

mål upphäva beslutet om det inte tillkommit i laga ordning, om det

hänför sig till något som inte är en angelägenhet för församlingen eller

kommunen, om det organ som fattat beslutet överträtt sina befogenheter

eller om beslutet strider mot lag eller annan författning. Domstolen kan

dock inte sätta något annat beslut i det överklagade beslutets ställe.

Beslut i enskilda ärenden enligt begravningslagen kan överklagas av

den som direkt berörs av beslutet. Besluten överklagas till länsstyrelsen.

Länsstyrelsens beslut i ett överklagat ärende får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade förvaltningsbeslutet kan ersättas

med ett annat beslut av den överprövande instansen.

Från och med år 2000 kommer församlingarna inte längre att vara

kyrkokommuner utan registrerade organisatoriska delar av det

registrerade trossamfundet Svenska kyrkan. Reglerna för hur

församlingarna fattar beslut kommer inte att bestämmas i lag utan

fastställas av Svenska kyrkan genom en kyrkoordning. Det blir därför

inte möjligt att behålla laglighetsprövningen för beslut som fattas av

Svenska kyrkans församlingar. Om en kommun är huvudman för

begravningsverksamheten kvarstår möjligheten för en kommunmedlem

att begära laglighetsprövning av kommunens beslut om budget m.m.

En följd av att möjligheten till laglighetsprövning bortfaller för beslut

av kyrkliga huvudmän blir att den som inte tillhör Svenska kyrkan inte

kan klaga på beslut av församlingarna som inte avser enskilda ärenden

utan är av allmängiltig karaktär. Till sådana generella beslut hör t.ex.

beslut om budget för och finansieringen av begravningsverksamheten,

om planering och utbyggnad av begravningsplatser samt om regler och

anvisningar för verksamheten. Regeringen finner att det mot bakgrund av

Svenska kyrkans nya ställning som registrerat trossamfund inte är

lämpligt att införa regler som ger dem som inte tillhör kyrkan en

klagorätt som motsvarar laglighetsprövningen. Regeringen har därför i

avsnitt 4.6 lämnat förslag om särskilda ombud och om samråd som på

annat sätt skall öka bl.a. inflytandet på sådana beslut för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan. Regeringen kommer självfallet att följa

utvecklingen och, om behov av överprövning visar sig föreligga,

återkomma med förslag till åtgärder.

Länsstyrelsen i Jönköpings län har ifrågasatt om inte kommitténs

förslag medför att en huvudmans beslut om fastställande av

begravningsavgift kan överklagas som ett förvaltningsbeslut enligt

begravningslagen. Regeringen anser att det inte finns skäl att införa

regler som medger ett sådant förfarande. I 11 kap. 6 § begravningslagen

bör det därför klargöras att endast beslut i enskilda ärenden kan

överklagas enligt lagen.

Som Kammarrätten i Jönköping har påpekat medför församlingarnas

nya ställning att de inte längre automatiskt blir motparter till den enskilde

enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) i överklagade mål.

Enligt regeringens uppfattning finns det inte någon anledning till ändring

i den ordning som gäller för närvarande. Regeringen föreslår därför att

begravningslagen ändras så att de kyrkliga huvudmännen även efter

relationsändringen blir den enskildes motpart vid överklagande av beslut

som huvudmännen har fattat.

Tillsyn

Av 9 kap. 2 § begravningslagen följer indirekt att länsstyrelserna får ett

ansvar för att verksamheten sköts enligt lagen. Några remissinstanser har

föreslagit att länsstyrelsens tillsynsansvar skall förstärkas och göras

tydligare i lagen. Regeringen gör bedömningen att de särskilda ombud

som föreslagits i avsnitt 4.6 kommer att utgöra ett verksamt tillskott till

tillsynen inom ett område som fordrar särskild uppmärksamhet. Utöver

detta anser regeringen inte att det finns behov av förstärkt tillsyn.

Regeringen delar därför kommitténs uppfattning att länsstyrelsernas

tillsynsansvar över verksamheten bör kvarstå oförändrat.

4.7.2 Övrigt

Regeringens förslag: I begravningslagen införs bestämmelser som

klargör att en dödfödd som avlidit efter utgången av tjugoåttonde

havandeskapsveckan skall gravsättas eller kremeras och beredas

gravplats på en allmän begravningsplats. Detsamma skall gälla för en

dödfödd som avlidit före utgången av tjugoåttonde

havandeskapsveckan om kvinnan begär det och ett läkarintyg om

dödsfallet lämnas till huvudmannen.

Kommittén har inte lämnat förslag i denna fråga.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen har påpekat att bestämmelsen i

23 § begravningsförordningen (1991:749) kan uppfattas så att

kyrkogårds- eller krematoriemyndigheterna får avgöra om gravsättning

eller kremering av en dödfödd som avlidit före utgången av tjugoåttonde

havandeskapsveckan får ske. Socialstyrelsen anser det angeläget att det i

begravningslagen klargörs att myndigheterna är skyldiga att

tillhandahålla dessa tjänster om kvinnan är folkbokförd inom deras

förvaltningsområde.

1998 års kyrkomöte: De föreslagna reglerna om skyldighet för

kyrkogårds- eller krematoriemyndigheterna att under vissa

förutsättningar tillhandahålla gravsättning eller kremering av foster

tillstyrks. Förslaget får dock inte uppfattas så att t.ex. en

sjukvårdsinrättning är förhindrad att till huvudmannen överlämna foster

för kremering. Kyrkomötet anser även att det råder oklarheter vid

jämförelse mellan regeringens förslag och bl.a. Socialstyrelsens allmänna

råd rörande omhändertagande av foster efter abort (SOSFS 1990:8).

Skälen för regeringens förslag: Beträffande begravning av dödfödda

gäller för närvarande följande. I begravningslagen eller

begravningsförordningen finns inte några föreskrifter som avser

dödfödda som avlidit efter tjugoåttonde havandeskapsveckan. Enligt

2 och 24 §§ folkbokföringslagen anmäls dessa dödfödda till

skattemyndigheten, men de folkbokförs inte. Däremot utfärdas enligt

Socialstyrelsen dödsbevis och dödsorsaksintyg och begravningslagens

bestämmelser om gravsättning och kremering tillämpas.

En dödfödd som avlidit före utgången av tjugoåttonde

havandeskapsveckan får enligt 23 § begravningsförordningen gravsättas

och kremeras utan intyg för gravsättning eller kremering, om ett

läkarintyg om dödsfallet lämnas till den som förvaltar

begravningsplatsen eller krematoriemyndigheten.

I 2 kap. 3 § begravningslagen anges att den som vid dödsfallet var

folkbokförd inom pastoratet, den kyrkliga samfälligheten eller

kommunen skall beredas gravplats på en allmän begravningsplats. Enligt

regeringens förslag i avsnitt 4.4.2 kommer det i lagen också att anges att

dödsboet efter den som var folkbokförd inom en huvudmans

förvaltningsområde skall tillhandahållas vissa begravningstjänster utan

kostnad för dödsboet.

Regeringen anser att det är angeläget att det av begravningslagen klart

framgår vad som gäller vid begravning av dödfödda. I lagen bör därför

införas regler som motsvarar den praxis som i dag tillämpas beträffande

rätten till gravplats m.m. för dödfödda som avlidit efter tjugoåttonde

havandeskapsveckan. När det gäller en dödfödd som avlidit före

utgången av tjugoåttonde havandeskapsveckan delar regeringen

Socialstyrelsens uppfattning att det bör vara kvinnan som avgör om

begravning skall ske. Enligt de principer som i andra sammanhang

tillämpas i fråga om foster bör avgörandet ytterst ligga på kvinnan. Under

förutsättning att ett läkarintyg om dödsfallet utfärdas och lämnas till

huvudmannen skall således gravsättning eller kremering ske i sådana fall.

Även dessa dödfödda bör ha rätt att beredas gravplats. Detta bör framgå

av lagen.

När bestämmelserna om dödfödda skall tillämpas bör kvinnans

folkbokföringsort avgöra inom vilken huvudmans förvaltningsområde

som gravsättning eller motsvarande skall ske.

I avsnitt 4.4.2 föreslår regeringen att de tjänster som utan kostnad skall

tillhandahållas dödsboet efter en avliden också skall tillhandahållas utan

kostnad när en dödfödd begravs.

1998 års kyrkomöte tar i sitt yttrande upp frågan om hur förslagen

förhåller sig till de gällande allmänna råden från Socialstyrelsen rörande

omhändertagande av foster efter abort (SOSFS 1990:8). Förslaget får

enligt kyrkomötet inte uppfattas så att t.ex. en sjukvårdsinrättning är

förhindrad att till huvudmannen överlämna foster för kremering.

Regeringens förslag rörande behandlingen av dödfödda foster avser

sådana förfaranden som utgör ett led i en begravning enligt

begravningslagens regler. Förslaget är inte avsett att inverka på de rutiner

för ett värdigt omhändertagande av foster som utvecklats med stöd av de

rekommendationer som Socialstyrelsen utfärdat.

Det bör framhållas att regeringens förslag till förändringar i

begravningslagen i allt väsentligt är sådana nödvändiga ändringar av

lagstiftningen som föranleds av de ändrade relationerna mellan staten och

Svenska kyrkan. Något underlag för en allmän översyn av

begravningslagen föreligger inte. Det finns inte heller något underlag för

att behandla frågor som rör omhändertagande av foster som inte skall

begravas enligt begravningslagens bestämmelser. Hithörande frågor

regleras för närvarande genom de allmänna råd som Socialstyrelsen

utfärdar. Enligt vad regeringen erfar kommer Socialstyrelsen att med

anledning av bl.a. de föreslagna ändringarna i begravningslagen

omarbeta de allmänna råden.

5 De kyrkliga kulturminnena

De förslag som behandlas i detta avsnitt har lämnats av Kommittén

angående det kyrkliga kulturarvet i betänkandet Staten och

trossamfunden, Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och

de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43).

5.1 Kyrkoantikvarisk ersättning

5.1.1 Bakgrunden till regeringens förslag

Det kyrkliga kulturarvet

Kulturarvet är en omistlig och ofrånkomlig del av vår kulturella helhet

och identitet. Det är ett gemensamt arv från tidigare generationer, något

som står för kontinuitet och tradition, samtidigt som det ständigt

förändras. Kulturarvets betydelse kommer till uttryck i bl.a. lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen). I 1 kap. 1 §

föreskrivs att det är en nationell angelägenhet att skydda och bevara vår

kulturmiljö samt att ansvaret för detta delas av alla. Såväl enskilda som

stat och kommun skall visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön.

Svenska kyrkan är ansvarig för den största sammanhållna delen av vårt

kulturarv. Det kyrkliga kulturarvet är mångfacetterat och omfattar bl.a.

kyrkobyggnader, prästgårdar och andra byggnader, kyrkotomter, kyrkliga

inventarier, begravningsplatser samt kyrkliga arkiv och kyrkomusik. En

betydelsefull del av det kyrkliga kulturarvet är de kyrkliga

kulturmiljöerna.

Det kyrkliga kulturarvet har byggts upp under närmare ett årtusende

och har formats i kontinuerlig växelverkan med andra delar av samhället.

Genom kyrkans historiska ställning har det kommit att både avspegla och

utgöra en väsentlig del av Sveriges historia. Det är fråga om ett levande

kulturarv som genom århundradena fortlöpande har använts och alltjämt

används för samma ändamål. Det är också ett kulturarv som är

tillgängligt för alla, oberoende av exempelvis kyrkotillhörighet, ålder,

kön och medborgarskap. Var och en har möjlighet att uppleva

kyrkobyggnaderna och deras inventarier som historiska och antikvariska

minnesmärken, att ta del av konst och arkitektur, att lyssna på

kyrkomusik eller att söka en stund av stillhet och ro. De kyrkliga arkiven

är till följd av offentlighetsprincipen tillgängliga för alla. Det är av stor

betydelse att detta gemensamma kulturarv bevaras till kommande

generationer.

De kyrkliga kulturminnena

När det gäller vissa kategorier av den kyrkliga egendomen ställer staten

speciella krav i fråga om förvaltningen. I 4 kap. kulturminneslagen finns

det nämligen särskilda bestämmelser om skydd för kyrkobyggnader,

kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. Skyddet för

dessa s.k. kyrkliga kulturminnen är generellt, dvs. oberoende av någon

myndighets beslut (se 4 kap. 1 §). De särskilda skyddsbestämmelserna

har sina rötter långt tillbaka i tiden och skall ses mot bakgrund av

Svenska kyrkans ställning i det svenska samhället genom århundradena.

Med kyrkobyggnad avses i kulturminneslagen byggnader som invigts

för Svenska kyrkans gudstjänst och som vårdas av en kyrklig kommun

samt domkyrkor som står under egen förvaltning (4 kap. 2 § andra

stycket). Kyrkotomt definieras som ett område kring en kyrkobyggnad

som hör samman med byggnadens funktion och miljö och som inte är

begravningsplats (4 kap. 2 § tredje stycket). Begravningsplats är ett

område eller utrymme som är behörigen anordnat för och som har tagits i

anspråk för förvaring av avlidnas stoft eller aska, se 4 kap. 12 § första

stycket kulturminneslagen och 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144).

Bestämmelserna om skydd för kyrkliga inventarier omfattar inventarier

av kulturhistoriskt värde, som hör till kyrkobyggnad eller annan kyrklig

byggnad eller begravningsplats (4 kap. 6 § kulturminneslagen).

De generella skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen

innebär i korthet att de kyrkliga kulturminnena skall vårdas och

underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas.

Förvaltningen skall präglas av respekt för egendomens och miljöernas

särskilda karaktär. Antikvariska krav måste beaktas. Vissa åtgärder

kräver tillstånd av länsstyrelsen. En kyrkobyggnad som är uppförd före

år 1940 eller en kyrkotomt eller begravningsplats som har tillkommit

dessförinnan får inte ändras på något väsentligt sätt utan tillstånd (4 kap.

3 och 13 §§). Riksantikvarieämbetet (RAÄ) kan under vissa

förutsättningar besluta att tillståndsplikten skall gälla också för en

kyrkobyggnad, kyrkotomt eller begravningsplats som har tillkommit

efter utgången av år 1939 (4 kap. 4 och 14 §§). I fråga om kyrkliga

inventarier av kulturhistoriskt värde, som inte tillhör någon enskild

person eller släkt, krävs det tillstånd från länsstyrelsen för att exempelvis

reparera eller ändra föremålet eller för att flytta det från den plats där det

sedan gammalt hör hemma (4 kap. 9 §).

Skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen innebär att

möjligheterna att förfoga över och utnyttja egendomen inskränks.

Exempelvis kan möjligheten att bygga om och därmed anpassa en

kyrkobyggnad efter församlingens behov och önskemål vara begränsad.

Vidare kan bestämmelserna medföra att förvaltningen fördyras. Det kan

t.ex. röra sig om kostnader som följer av att det ställs krav på att ett visst

material eller en viss teknik skall användas vid en renovering eller att

arbetet skall genomföras under antikvarisk kontroll. Det kan också vara

fråga om kostnader som orsakas av särskilda krav på temperatur eller

luftfuktighet för att skydda vissa kategorier av egendom, t.ex.

träskulpturer och textilier. Det handlar alltså om kulturhistoriskt

motiverade extrakostnader som är en följd av de särskilda

skyddsbestämmelserna. Begrepp som används i detta sammanhang är

antikvariska merkostnader och kulturhistoriska överkostnader.

Bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen omfattar endast sådan

egendom som definieras som kyrkliga kulturminnen. Skyddsreglerna

gäller alltså inte för den egendom i övrigt som Svenska kyrkan förvaltar

och inte heller för egendom som tillhör andra fysiska eller juridiska

personer, exempelvis andra trossamfund. Sådan egendom kan i stället

under vissa förutsättningar skyddas som byggnadsminnen enligt

bestämmelserna i 3 kap. kulturminneslagen. Detta skydd gäller dock inte

generellt utan förutsätter ett särskilt beslut av länsstyrelsen.

Förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena, liksom av den kyrkliga

egendomen i övrigt, finansieras i dag till största delen av

församlingsskatten. Andra finansieringskällor är avkastningen av

fastigheter och olika fonder. En viktig faktor vid underhåll av

kyrkobyggnader är kyrkobyggnadsbidraget som betalas ur kyrkofonden.

För omfattande restaureringsarbeten på de medeltida domkyrkorna samt

klosterkyrkorna i Vadstena och Varnhem kan i dag visst statsbidrag utgå.

RAÄ har överinseende över kulturminnesvården i landet, bl.a. i fråga

om de kyrkliga kulturminnena, medan länsstyrelserna ansvarar för

tillsynen i länen (1 kap. 2 § kulturminneslagen). Förutom myndigheterna

inom kulturmiljöområdet (de antikvariska myndigheterna) har de

regionala museerna, länsmuseerna, en viktig roll i kulturmiljöarbetet, se

2 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (kulturminnes-

förordningen). Det finns också enstaka kommunala museer som deltar i

detta arbete.

Riksdagens principbeslut

Av riksdagens principbeslut följer att kulturminneslagens skydd för

kyrkliga kulturminnen skall behållas även vid ändrade relationer mellan

staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80 s. 39 f.). Vidare uttalades

att relationsändringen inte bör leda till försämrade förutsättningar för

vård och underhåll av de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. I

princippropositionen framhölls också att bevarandet av de kyrkliga

kulturvärdena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket

samt att det inte är rimligt att den totala kostnaden för detta

allmänintresse bärs endast av Svenska kyrkans medlemmar.

Skyddsbestämmelserna innebär inskränkningar och ibland fördyringar

vid skötseln av egendomen. Svenska kyrkan bör därför enligt

principbeslutet kunna få viss ersättning för vård av kulturhistoriskt

värdefull egendom (a. prop. s. 38).

Grunden för den statliga ersättningen är alltså de särskilda krav som

ställs i 4 kap. kulturminneslagen och som enligt principbeslutet skall

behållas även efter relationsändringen. Ersättningen skall, i den

utsträckning som den utgår, ses som en kompensation för begränsningar i

möjligheterna att förfoga över egendomen och för extrakostnader som

uppstår till följd av de generella skyddsbestämmelserna.

5.1.2 Ersättningens omfattning

I princippropositionen 1995/96:80 uttalades bl.a. att regeringen under år

1998 skall redovisa kostnaderna för och finansieringen av stat

kyrkareformen samt att vägledande därvid skall vara en statsfinansiellt

neutral lösning (a. prop. s. 44). Regeringen tar nu ställning till kostnads-

och finansieringsfrågan, inklusive frågan om den statliga ersättningens

omfattning, för åren 2000 2009. Innan tidsperioden löper ut förutsätts att

regeringen överväger de med finansieringen av reformen

sammanhängande frågorna på nytt efter överläggningar med Svenska

kyrkan.

Regeringens förslag: Svenska kyrkan har fr.o.m. år 2002 rätt till viss

ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i

samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena

(kyrkoantikvarisk ersättning). Den statliga ersättningen skall under

tioårsperioden utgå med följande nominella belopp. För år 2002 med

50 miljoner kronor, år 2003 med 100 miljoner kronor, år 2004 med

150 miljoner kronor, år 2005 med 200 miljoner kronor, år 2006 med

250 miljoner kronor, år 2007 med 300 miljoner kronor, år 2008 med

390 miljoner kronor, år 2009 med 460 miljoner kronor.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att den årliga statliga

ersättningen skall uppgå till ett belopp som motsvarar ca 460 miljoner

kronor i 1996 års penningvärde, vilket innebär 0,05 procent av det totala

kommunala skatteunderlaget. Enligt förslaget skall den statliga

ersättningen finansieras av en särskild skatt som tas ut proportionellt mot

inkomsten av alla skattskyldiga, både kyrkotillhöriga och icke-

kyrkotillhöriga. Kommittén har vidare föreslagit att kyrkan skall åta sig

att vidta åtgärder för att kyrkans sammanlagda uttag av kyrkoavgift

minskas i totalt samma omfattning som den statliga ersättningen uppgår

till.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll i avsnittet Den kulturhistoriskt

värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven en enkätfråga,

fråga 2, som rörde den föreslagna omfattningen av den statliga

ersättningen, ca 460 miljoner kronor i 1996 års penningvärde. Fråga 3

behandlade förslaget att den statliga ersättningen skall finansieras genom

en särskild statlig skatt som skall betalas av alla skattskyldiga. En

majoritet av remissinstanserna har ställt sig bakom förslagen. Fråga 6

gällde frågan om en minskning av kyrkoavgiften i förhållande till vad

som utgår i statlig ersättning. På denna fråga svarade en knapp majoritet

att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 2

79 %

10 %

11 %

Fråga 3

81 %

15 %

4 %

Fråga 6

51 %

41 %

8 %

RAÄ anser att den föreslagna nivån på ersättningen är tillräcklig, men

att en eventuell höjning måste kunna prövas under pågående avtalsperiod

om förutsättningarna skulle ändras genom t.ex. en drastisk minskning av

kyrkans medlemsantal. Svenska kyrkans centralstyrelse och

Stiftsjuristernas förening menar att 460 miljoner kronor i 1996 års

penningvärde är en rimlig nivå för den statliga ersättningen. Enligt

Kammarkollegiet bör ersättningens storlek prövas årligen i den statliga

budgeten. Domkapitlet i Visby och Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund menar att det bör utredas vidare om beloppet är

tillräckligt. Ett antal kyrkokommuner, bl.a. Karlstads och Bettna kyrkliga

samfälligheter samt Ärtemarks församling, framför liknande synpunkter.

Bland de kyrkliga remissinstanser som har tagit upp frågan om

ersättningens storlek anser exempelvis Gryta kyrkliga samfällighet,

Länghems pastorat samt Falkenbergs, Svalövs, Pajala och Skorpeds

församlingar att beloppet är för lågt. Jämtlands läns museum menar att

460 miljoner kronor är en absolut miniminivå.

Ett antal remissinstanser, däribland Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Kammarkollegiet, Svenska kyrkans centralstyrelse,

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund samt

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges

frikyrkosamråd, har avstyrkt förslaget att den statliga ersättningen skall

finansieras genom en särskild skatt. 41 procent av remissinstanserna har

avstyrkt förslaget att Svenska kyrkan skall åta sig att vidta åtgärder för

att det sammanlagda uttaget av kyrkoavgift minskas i totalt samma

omfattning som den statliga ersättningen uppgår till. Vidare har vissa

kyrkliga remissinstanser ifrågasatt om en avräkning är förenlig med den

lokala och regionala självstyrelsen inom Svenska kyrkan. Det har också

anförts att uttaget av kyrkoavgift är en inomkyrklig fråga.

1998 års kyrkomöte: Det är naturligt att den kyrkoantikvariska

ersättningen beräknas med utgångspunkt från de kulturhistoriskt

motiverade överkostnaderna för vården av kulturminnena. För att klara

dessa kostnader finns det ett behov av en kyrkoantikvarisk ersättning

motsvarande 460 miljoner kronor per år i 1996 års penningvärde.

Ersättningen bör årligen räknas upp med ett lämpligt index.

Konsekvenserna om behovet inte tillgodoses torde bli att kulturminnes-

lagens krav inte uppfylls. Det är inte acceptabelt att överväga en sänkt

ambitionsnivå. Det saknas anledning att införa en särskild skatt för att

finansiera den kyrkoantikvariska ersättningen. Överenskommelsen

mellan staten och Svenska kyrkan om vården av de kulturhistoriska

värdena bör omfatta 25 år.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår av föregående avsnitt

innebär riksdagens principbeslut att Svenska kyrkan bör få en viss

ersättning från staten för vård och underhåll av de kyrkliga

kulturminnena, kyrkoantikvarisk ersättning.

Det bör, i enlighet med kommitténs förslag, införas en bestämmelse i

4 kap. kulturminneslagen om att Svenska kyrkan har rätt till viss

ersättning av staten för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena.

Kommitténs förslag innebär att den statliga ersättningen årligen bör

uppgå till ett belopp som motsvarar ca 460 miljoner kronor i 1996 års

penningvärde. Kommittén har anfört att vägledande för bedömningen

beträffande ersättningens storlek har varit hur mycket förvaltningen av de

kyrkliga kulturminnena kostar i dag och hur stor del av dessa kostnader

som kan antas vara en följd av skyddsbestämmelserna i 4 kap.

kulturminneslagen.

När det gäller frågan om den statliga ersättningens storlek måste dock

beaktas att det är förenat med svårigheter att bedöma omfattningen av

kostnaderna för att upprätthålla de kyrkliga kulturvärdena. Hänsyn måste

dessutom tas till ytterligare omständigheter. Bland annat vill regeringen

peka på att det under senare år i större utsträckning än tidigare har

genomförts kostnadskrävande underhåll och restaureringar av

kyrkobyggnader. En faktor som har medverkat till att göra detta möjligt

är att omfattningen av det s.k. kyrkobyggnadsbidraget ur kyrkofonden

har blivit allt större. Sedan starten år 1989 och fram till dagsläget har

summan utvecklats från drygt 30 miljoner kronor per år till att utgöra ca

90 miljoner kronor årligen.

Under åren 1998 2000 genomför staten och Svenska kyrkan ett

gemensamt sysselsättningsprogram, det s.k. miljardprogrammet för

kyrkliga jobb (se även avsnitt 13). Syftet med programmet är i första

hand att minska arbetslösheten genom att det skapas arbetstillfällen inom

Svenska kyrkan. Programmet skall dock även medverka till att bevara

och stärka de kyrkliga kulturvärdena. Sysselsättningsprogrammet gör det

möjligt för Svenska kyrkan att exempelvis rusta upp kyrkobyggnader och

andra byggnader samt att utföra nödvändigt underhåll.

Möjligheterna för Svenska kyrkan att genomföra angelägna projekt,

exempelvis större arbeten på kyrkliga byggnader, och därmed att stärka

kyrkan inför framtiden, har alltså ökat. Under de senaste åren har det

gjorts stora investeringar och det planeras ytterligare insatser inom ramen

för miljardprogrammet. Det finns därför goda förutsättningar för att

Svenska kyrkans kyrkobyggnader och de kyrkliga kulturminnena i övrigt

skall vara i ett allmänt sett gott skick vid relationsändringen och ett antal

år därefter. Detta gäller särskilt åren 2000 och 2001 då sysselsättnings-

programmet, som i stor utsträckning avser byggnadsarbeten, precis

kommer att ha avslutats.

Kyrkomötet gör gällande att det finns ett behov av en årlig kyrko-

antikvarisk ersättning motsvarande 460 miljoner kronor i 1996 års

penningvärde för att klara de kulturhistoriskt betingade överkostnaderna.

Om detta behov inte tillgodoses torde enligt kyrkomötet konsekvenserna

bli att kulturminneslagens krav inte kan uppfyllas.

Svenska kyrkan förvaltar i dag de kyrkliga kulturminnena på ett

förtjänstfullt sätt. Med hänsyn till de ekonomiska effekter som reformen

innebär för Svenska kyrkan (se vidare avsnitt 13) finns det enligt

regeringens uppfattning goda förutsättningar att kyrkan även fort-

sättningsvis skall kunna vårda och underhålla de kyrkliga kulturminnena

och därmed leva upp till de krav som följer av kulturminneslagens

bestämmelser.

Som inledningsvis framkommit tar regeringen nu ställning till frågan

om den kyrkoantikvariska ersättningens storlek för tidsperioden

2000 2009. I budgetsammanhang utgör en tioårsperiod ett långt

tidsperspektiv. Det bör inte komma i fråga att, som kyrkomötet förordar,

nu binda staten för betydande utgifter under längre tid än tio år. Någon

mer preciserad ståndpunkt beträffande långsiktigheten av statens

engagemang innehåller inte heller 1995 års principbeslut.

Med hänsyn till vad som ovan har anförts finner regeringen att den

statliga kyrkoantikvariska ersättningen under åren 2000 2009 bör uppgå

till de nominella belopp som framgår av tabell 5.1.

Tabell 5.1. Storleken av kyrkoantikvarisk ersättning åren 2000 2009

År

Kyrkoantikvarisk ersättning, netto

2000

0 kr

2001

0 kr

2002

50 000 000 kr

2003

100 000 000 kr

2004

150 000 000 kr

2005

200 000 000 kr

2006

250 000 000 kr

2007

300 000 000 kr

2008

390 000 000 kr

2009

460 000 000 kr

Regeringens förslag innebär att staten efter relationsändringen skjuter

till medel för vård och underhåll av de kyrkliga kulturvärdena och att

samtliga skattebetalare är med och finansierar detta. Som tidigare har

framgått (avsnitt 5.1.1) lämnas i dag endast visst statsbidrag för

exempelvis omfattande arbeten på de medeltida domkyrkorna samt

klosterkyrkorna i Vadstena och Varnhem. Genom den föreslagna

ersättningen får alltså Svenska kyrkan ett ekonomiskt tillskott för den

kyrkoantikvariska vården och underhållet jämfört med i dag.

I god tid före tioårsperiodens utgång skall ett underlag tas fram till en

allsidig belysning av de kyrkoantikvariska frågorna. Härigenom ges

möjlighet att inom lämplig tid efter relationsändringen följa upp och

analysera dessa frågor i belysning av såväl de ekonomiska förut-

sättningarna, som de krav som ställs på Svenska kyrkan till följd av

bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. Utgångspunkten är att staten

i enlighet med principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan, långsiktigt skall ge ersättning för vård och underhåll av

de kyrkliga kulturvärdena. Om inte erforderlig finansiering kan ordnas

inom reformens ram eller det aktuella utgiftsområdet, vilket är

regeringens ambition, är statens utgångspunkt att väsentligt minska det

statliga stödet efter tioårsperioden. Som framgår i avsnitt 13 kommer

regeringen att överväga att under perioden och för tiden därefter införa

någon form av avgift eller skatt. Något förslag om en skatte- eller

avgiftsfinansiering finns dock inte för närvarande. En sådan finansiering

av den kyrkoantikvariska ersättningen skulle innebära att det blir tydligt

för var och en att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en

gemensam angelägenhet som bekostas av alla, både kyrkotillhöriga och

icke-tillhöriga. Vidare skulle det innebära en markering av de kyrkliga

kulturminnenas särskilda värde. Skulle detta inte visa sig lämpligt kan

det bli nödvändigt att pröva en sänkning av ambitionen på detta område.

Härvid bör beaktas att de särskilda krav som ställs på Svenska kyrkan till

följd av bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen som, till skillnad mot

bestämmelserna om byggnadsminnen i 3 kap., är generella. Det bör

prövas om reglerna kan göras mer likartade. En utgångspunkt bör härvid

vara betydelsen av att det kyrkliga kulturarvet bevaras till kommande

generationer.

Överväganden om ersättningens storlek efter tioårsperiodens utgång

bör ske efter särskilda överläggningar mellan staten och Svenska kyrkan.

Mot bakgrund av förslaget om den kyrkoantikvariska ersättningens

omfattning bör bestämmelsen i kulturminneslagen om Svenska kyrkans

rätt till ersättning för vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena

inte träda i kraft förrän den 1 januari 2002.

I princippropositionen angavs att en utgångspunkt för det fortsatta

utredningsarbetet skall vara att Svenska kyrkans sammanlagda uttag av

kyrkoavgift minskas i totalt samma omfattning som den statliga

ersättningen (prop. 1995/96:80 s. 40). Samtidigt uttalades att detta

givetvis inte får innebära att man rubbar kyrkans rätt att självständigt

bestämma avgiftsuttaget.

Kommittén har ansett att dessa utgångspunkter är omöjliga att förena

och har mot denna bakgrund föreslagit att Svenska kyrkan skall åta sig

att vidta åtgärder för att kyrkans sammanlagda avgiftsuttag minskas i

totalt samma omfattning som den kyrkoantikvariska ersättningen uppgår

till. Frågan om en minskning av kyrkoavgiften har behandlats av ett stort

antal remissinstanser. Härvid har bl.a. framhållits att den lokala och

regionala självstyrelsen inom Svenska kyrkan innebär att det inte är

möjligt att påverka avgiftsuttaget.

Lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan är utformad på ett sätt som

möjliggör att den lokala och regionala självstyrelsen inom Svenska

kyrkan kan bestå. Bland annat skall storleken på kyrkoavgiften beslutas

av församlingar och/eller kyrkliga samfälligheter samt stift (se 8 §).

Det förhållandet att kyrkan får en statlig ersättning innebär att Svenska

kyrkan delvis avlastas kostnaderna för att upprätthålla de kyrkliga

kulturvärdena. Den totala ekonomiska belastningen på kyrkan minskar

alltså i samma utsträckning som ersättning utgår. Med hänsyn till detta

samt till de ekonomiska konsekvenser i övrigt som uppstår för Svenska

kyrkan med anledning av reformen, anser regeringen att det under

tioårsperioden till följd av stat kyrkareformen finns ett utrymme för en

sänkning av kyrkoavgiften som bör utnyttjas (se vidare avsnitt 13).

5.1.3 Villkor för ersättningen

Regeringens förslag: Den kyrkoantikvariska ersättningen skall

fördelas av Svenska kyrkan. På nationell nivå skall ersättningen

fördelas mellan stiften. Stiften skall besluta om fördelningen inom sitt

område. Varje beslut om fördelning skall föregås av samråd med

myndigheter inom kulturmiljöområdet. Riksantikvarieämbetet skall

ges tillfälle att yttra sig över fördelningen mellan stiften. Respektive

länsstyrelse skall ges tillfälle att yttra sig över fördelningen inom

stiftet.

Den kyrkoantikvariska ersättningen omfattar de kyrkliga

kulturminnena enligt 4 kap. kulturminneslagen. Ersättningen får

endast användas för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband

med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll tre enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rör detta avsnitt. I frågorna 7 och 8 behandlades förslaget att den

statliga ersättningen skall överföras till Svenska kyrkan för fördelning på

central respektive regional nivå. Fråga 9 gällde vad ersättningen får

användas till. Samtliga frågor besvarades med en stor majoritet för att

förslagen bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 7

90 %

7 %

2 %

Fråga 8

90 %

7 %

3 %

Fråga 9

91 %

6 %

3 %

RAÄ ställer sig bakom kommitténs förslag i fråga om fördelning och

användning av ersättningen. Svenska kyrkans centralstyrelse har inte

något att erinra mot förslaget beträffande administration av ersättningen.

Statskontoret anser att RAÄ bör förmedla den statliga ersättningen till

Svenska kyrkan. Kammarkollegiet och länsstyrelserna i Dalarnas,

Stockholms och Västerbottens län menar att fördelningen av den statliga

ersättningen bör göras av de antikvariska myndigheterna. Stockholms

kommun anser att även stadsmuseet bör ges möjligheter att framföra sina

synpunkter vid fördelningen på regional nivå.

Vissa remissinstanser, bl.a. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund och Sveriges hembygdsförbund, menar att ersättningen

även bör kunna användas för driftskostnader, t.ex. i en övertalig-

hetssituation. Pastoratsförbundet förespråkar vidare att en del av den

kyrkoantikvariska ersättningen avsätts och används till utbildning,

samordning och utvecklingskunskap.

Stiftsjuristernas förening menar att ersättning bör utgå också till

prästgårdar och andra kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga miljöer, t.ex.

kyrkstäder.

Domkapitlet i Skara anser att de medeltida domkyrkornas behov av att

få del av den kyrkoantikvariska ersättningen särskilt måste beaktas.

Varnhems kyrkliga samfällighet samt Eggby-Istrums och Varnhems

församlingar tar upp frågan om kostnaderna för Varnhems klosterkyrka.

Vadstena, Hov och Strå församlingar pekar på de kostnader som

förvaltningen av Vadstena klosterkyrka innebär.

Ett antal remissinstanser, bl.a. Kammarrätten i Stockholm, RAÄ och

Statskontoret, betonar betydelsen av att de kyrkliga kulturminnena är

tillgängliga för var och en.

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges

frikyrkosamråd (SST) anser att det statliga stödet bör omfatta

kulturhistoriskt värdefulla gudstjänstlokaler tillhöriga samtliga i landet

verksamma trossamfund kristna och icke-kristna. Samma uppfattning

framförs av Förenade islamiska församlingar i Sverige.

Frälsningsarmén, Islamiska kulturcenterunionen i Sverige, Judiska

församlingarna i Sverige, Svenska ortodoxa prosteriet, Stockholms

katolska stift och Svenska missionsförbundet instämmer i SST:s yttrande.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Fördelningen av ersättningen

Frågan om vem som skall fördela den kyrkoantikvariska ersättningen har

stor betydelse. Kommittén har föreslagit att det skall överlämnas till

Svenska kyrkan att besluta om fördelningen. Enligt förslaget skall

Svenska kyrkan på nationell nivå besluta om en ramfördelning mellan

stiften. Varje stift skall sedan inom tilldelad ram fördela ersättningen

mellan de kyrkliga organ församlingar eller motsvarande som

förvaltar de kyrkliga kulturminnena.

Ett alternativ till en inomkyrklig fördelning är att ersättningen fördelas

av statliga organ. Fördelningen skulle då kunna ske på samma sätt som

när det gäller bidrag enligt förordningen (1993:379) om bidrag till

kulturmiljövård. Det skulle innebära att RAÄ gör en ramfördelning av

den kyrkoantikvariska ersättningen mellan länen och att sedan varje

länsstyrelse svarar för fördelningen inom respektive län. Om ersättningen

på detta sätt fördelas av myndigheterna inom kulturmiljöområdet

tillgodoses behovet av den särskilda kompetens i frågor som rör

förvaltning av kulturvärden som krävs vid fördelningen. RAÄ och

länsstyrelserna får vidare antas ha erforderlig överblick över

förhållandena i landet respektive länen. Eftersom det är länsstyrelsen

som prövar frågor om tillstånd i ärenden enligt 4 kap. kulturminneslagen

(se avsnitt 5.1.1) skulle det dessutom finnas en naturlig koppling mellan

tillståndsärenden och hantering av den kyrkoantikvariska ersättningen.

Det finns således skäl som talar för en lösning av detta slag.

Det måste dock beaktas att Svenska kyrkan har ansvaret för att de

kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls enligt bestämmelserna i

4 kap. kulturminneslagen, dvs. så att deras kulturhistoriska värde

bevaras. Detta ansvar bör vara en utgångspunkt för hur Svenska kyrkan

förvaltar egendomen. Särskilda hänsyn måste tas och det är nödvändigt

med en långsiktig planering. Det är exempelvis viktigt att upprätta vård-

och underhållsplaner som sträcker sig över längre tidsperioder samt att

med god framförhållning planera större renoveringar och restaureringar.

Om ersättningen fördelas genom Svenska kyrkan underlättas för kyrkan

att planera och att göra de prioriteringar som är en förutsättning för att

vård och underhåll skall kunna bedrivas på ett ändamålsenligt och

rationellt sätt. Vidare innebär en sådan ordning att Svenska kyrkan får

medel för att kunna ta ansvar för att de kyrkliga kulturvärdena bevaras.

Detta måste också anses vara i linje med vad som uttalas i principbeslutet

(prop. 1995/96:80 s. 40), nämligen att ersättningen, i den utsträckning

som den utgår, skall ingå som ett led i ett ömsesidigt åtagande av staten

och Svenska kyrkan att bevara de kulturhistoriska värdena inom kyrkan

samt att detta skall komma till uttryck i en långsiktig överenskommelse

mellan staten och kyrkan (se avsnitt 5.1.4). Förslaget om att fördelningen

av ersättningen skall ske via kyrkliga organ har vidare fått stöd av den

helt övervägande delen av remissinstanserna, bl.a. av RAÄ som är

central förvaltningsmyndighet inom kulturmiljöområdet.

Mot denna bakgrund bör Svenska kyrkan få ansvaret för att fördela den

kyrkoantikvariska ersättningen. En förutsättning för detta är givetvis att

fördelningen sker i enlighet med de villkor som gäller för ersättningen. I

annat fall kan det bli aktuellt att på nytt överväga frågan om vem som

skall fördela ersättningen.

Svenska kyrkan på nationell nivå bör fördela ersättningen mellan

stiften. Det bör sedan vara en uppgift för stiften att besluta om

fördelningen inom respektive område. Att den slutliga fördelningen sker

på stiftsnivå ökar möjligheterna att ta till vara regionala samordnings-

och rationaliseringsfördelar.

Besluten om fördelning bör föregås av samråd med myndigheter inom

kulturmiljöområdet. När det gäller beslut på nationell nivå, dvs. beslut

om ramfördelning mellan stiften, bör det inhämtas yttrande från RAÄ.

Det är naturligt med tanke på RAÄ:s uppgift som central myndighet. I

fråga om beslut på regional nivå, inom stiften, bör respektive länsstyrelse

ges tillfälle att yttra sig. En sådan ordning är ändamålsenlig med hänsyn

till att länsstyrelsen har ansvar för den övergripande tillsynen över

kulturmiljön i länet, liksom för handläggningen av ärenden enligt 4 kap.

kulturminneslagen. Länsstyrelsen bör yttra sig såväl över de enskilda

ansökningarna om ersättning, som över prioriteringarna inom den egna

delen av stiftet. Av 2 § kulturminnesförordningen följer att länsstyrelsen

vid sin tillsyn över kulturminnesvården skall samverka med

kulturminnesvårdande organ inom länet. Förutom länsmuseerna avses

härmed t.ex. kommunala museer som Stockholms stadsmuseum.

Även om förslaget innebär att beslut om fördelning skall föregås av

samråd med myndigheter inom kulturmiljöområdet, är det betydelsefullt

att det inom Svenska kyrkan finns sådan kompetens som behövs när det

gäller vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena. Detta är viktigt

vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen liksom vid

genomförandet av den faktiska förvaltningen. Svenska kyrkan bör därför

inom ramen för den förutsatta överenskommelsen med staten (se närmare

avsnitt 5.1.4) åta sig att svara för att erforderlig kompetens finns inom

den egna organisationen.

Villkor för ersättningen

Av principbeslutet följer att den statliga ersättningen till Svenska kyrkan

endast skall avse sådan egendom som för närvarande definieras som

kyrkliga kulturminnen enligt 4 kap. kulturminneslagen, dvs.

kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravnings-

platser. Ersättningen avser alltså inte annan egendom som Svenska

kyrkan förvaltar och som har kulturhistoriskt värde.

Den kyrkoantikvariska ersättningen är avsedd bara för den del av

kostnaderna för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena som är en

följd av bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. Det är med andra

ord fråga om sådana extrakostnader, s.k. antikvariska merkostnader eller

kulturhistoriska överkostnader, som uppkommer på grund av

kulturhistoriska hänsynstaganden (se avsnitt 5.1.1).

Ersättningen är alltså inte avsedd för övriga kostnader för de kyrkliga

kulturminnena och inte heller för förvaltning av annan kyrklig egendom,

för att bedriva verksamhet eller för administration. Vidare får

ersättningen självfallet inte användas för åtgärder som står i konflikt med

kulturminneslagens bestämmelser. Detta understryker betydelsen av att

myndigheterna inom kulturmiljöområdet medverkar inför varje beslut,

liksom av att erforderlig kompetens finns inom den kyrkliga

organisationen.

Kommittén har uttalat att ersättningen i första hand bör användas till

extrakostnader vid mer omfattande åtgärder såsom större renoveringar

och restaureringar. Med hänvisning till betydelsen av ett kontinuerligt

genomfört underhåll har kommittén dock ansett att ersättning i vissa fall

även skall kunna lämnas vid löpande underhållsarbeten, under

förutsättning att det är fråga om åtgärder som syftar till att bevara de

kulturhistoriska värdena. Kostnader för drift och enklare, mindre

underhåll måste däremot, enligt kommitténs bedömning, anses vara ett

led i en normal egendomsförvaltning och utgöra en förutsättning för att

verksamhet över huvud taget skall kunna bedrivas. Ersättning skall,

enligt kommittén, inte utgå för sådana kostnader som Svenska kyrkan

under alla förhållanden har att räkna med.

Enligt regeringens uppfattning bör kommitténs uttalanden vara

utgångspunkt för vad ersättningen skall användas till. Frågan om en

åtgärd bör berättiga till ersättning samt i så fall hur stor del av kostnaden

som kan anses vara en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden måste

dock avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Den

närmare bedömningen måste göras av det fördelande organet. Härvid bör

de synpunkter som lämnas av de antikvariska myndigheterna inför

beslutet givetvis tillmätas stor betydelse.

Ett antal remissinstanser har tagit upp frågeställningen om den

kyrkoantikvariska ersättningen skall kunna användas för driftskostnader i

de fall en församling eller motsvarande inte anser sig behöva

kyrkobyggnaden för den kyrkliga verksamheten och det bara är hänsyn

till de kulturhistoriska värdena som motiverar ett bevarande, dvs. i en s.k.

övertalighetssituation.

Skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen gäller oberoende av

om en kyrkobyggnad används eller inte. Även en kyrkobyggnad som tas

ur bruk av Svenska kyrkan omfattas alltså av bestämmelserna (jfr avsnitt

5.3.1). De kyrkliga organ som fördelar ersättningen svarar för att göra det

möjligt för de enskilda förvaltarna att upprätthålla de kyrkliga

kulturvärdena. Ersättningen måste alltså fördelas så att det skapas

faktiska förutsättningar för att uppfylla de krav som följer av 4 kap.

kulturminneslagen. Som nämnts bör ersättning i princip inte lämnas för

driftskostnader. Om det endast är kulturhistoriska intressen som

motiverar ett bevarande av en kyrkobyggnad bör det emellertid kunna

övervägas om ersättningen undantagsvis skall kunna användas även för

sådana kostnader. Det fördelande organet får efter samråd med

antikvariska myndigheter och med utgångspunkt från de faktiska

omständigheterna göra den närmare bedömningen.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund har förordat att en

del av ersättningen avsätts och används till utbildning, samordning och

utvecklingskunskap. Enligt regeringens uppfattning bör den statliga

ersättningen dock inte användas för kompetensutveckling eller liknande

ändamål. Det är en angelägenhet för Svenska kyrkan att försäkra sig om

att den personal som förvaltar den kyrkliga egendomen har erforderlig

kompetens och kunskap samt att ha ansvar för samordning och

kompetensutveckling. I detta ligger att svara för de kostnader som detta

innebär.

Staten har i viss utsträckning lämnat bidrag till underhållskostnader för

de medeltida domkyrkorna. Även klosterkyrkorna i Vadstena och

Varnhem har fått visst statsbidrag. Bakgrunden till detta är att dessa

kyrkobyggnader av antikvariska och historiska skäl anses vara av

riksintresse. Något sådant särskilt stöd bör inte utgå efter

relationsändringen. Regeringen förutsätter dock att Svenska kyrkan vid

fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen beaktar dessa

kyrkobyggnaders särställning.

Det förvaltande organets ekonomiska förutsättningar bör inte tillmätas

betydelse vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen.

Ersättningen får inte bli en komponent i det inomkyrkliga

utjämningssystemet.

Den statliga ersättningen bör reduceras om omfattningen av Svenska

kyrkans ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt

ändras. Så kan exempelvis vara fallet om en kyrkobyggnad överlåts eller

rivs. Denna fråga bör behandlas inom ramen för överenskommelsen

mellan staten och Svenska kyrkan (se vidare avsnitt 5.1.4). Som RAÄ har

förordat i sitt remissyttrande bör det i överenskommelsen även regleras

hur en sådan nedsättning skall beräknas. Härigenom blir det möjligt för

kyrkan att överblicka hur den statliga ersättningen påverkas av en

överlåtelse eller en rivning av en kyrkobyggnad.

Som närmare behandlas i avsnitt 5.2 anser regeringen att det bör

inrättas samrådsgrupper för frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena

med representanter för staten genom de antikvariska myndigheterna och

för Svenska kyrkan. Det får förutsättas att övergripande frågor med

anledning av den kyrkoantikvariska ersättningen och dess användning

behandlas inom ramen för dessa grupper.

Principerna för fördelning av den kyrkoantikvariska ersättningen bör

framgå av den tidigare föreslagna bestämmelsen i 4 kap. kultur-

minneslagen (se avsnitt 5.1.2). Handlingar som avser fördelningen och

användningen av ersättningen bör omfattas av en offentligrättsligt

reglerad handlingsoffentlighet (se vidare avsnitt 6).

Administration samt uppföljning och utvärdering

Det måste inom Svenska kyrkan finnas ett väl fungerande och enhetligt

system för fördelning och ekonomisk förvaltning av den

kyrkoantikvariska ersättningen. Det bör vara en inomkyrklig

angelägenhet att utforma och bygga upp ett sådant system, givetvis inom

ramen för vad som anges i villkoren för ersättningen eller i

kulturminneslagen eller annan lagstiftning. Regeringen förutsätter att

arbetet med att finna former för hanteringen av ersättningen bedrivs i

samråd med myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Det system som

skapas bör vara enkelt att administrera och överblicka och bör inte

innebära långa handläggningstider.

Svenska kyrkan bör i förhållande till staten svara för att ersättningen

fördelas och används i enlighet med de mål och villkor som anges ovan

eller som i övrigt uppställs, exempelvis i överenskommelsen mellan

staten och kyrkan (se avsnitt 5.1.4) eller i samband med den årliga

överföringen av ersättningen. Staten måste ha reella möjligheter att följa

upp och utvärdera ersättningens fördelning och användning. Svenska

kyrkan bör därför varje år lämna regeringen en redovisning av hur

ersättningen har använts, bl.a. avseende vilka åtgärder som har vidtagits

och vilka resultat som har uppnåtts. Det är viktigt att redovisningen ger

möjlighet att göra en uppföljning och utvärdering från såväl ekonomisk

som antikvarisk synpunkt. De närmare formerna för redovisning bör

utformas i samråd med RAÄ. Frågan om redovisning bör behandlas inom

ramen för överenskommelsen mellan staten och Svenska kyrkan (se

vidare avsnitt 5.1.4).

Övrigt

Det är av stor betydelse att tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena

är god. En förutsättning för den statliga ersättningen bör vara att de

kyrkliga kulturminnena hålls tillgängliga för var och en i minst samma

utsträckning som tidigare. Denna fråga bör behandlas närmare i

överenskommelsen mellan staten och Svenska kyrkan (se nästa avsnitt).

5.1.4 Överenskommelsen

Regeringens bedömning: Det träffas en överenskommelse mellan

staten och Svenska kyrkan i frågor som rör de kulturhistoriska

värdena inom kyrkan. Överenskommelsen skall gälla tills vidare. En

löpande utvärdering och uppföljning skall göras vid s.k. kontroll-

stationer. Den första kontrollstationen skall infalla under år 2009.

Därefter skall kontrollstationerna infalla vart femte år.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Kommittén har dock föreslagit att överenskommelsen skall gälla för en

tid av 25 år.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rör detta avsnitt. I fråga 10 behandlades förslaget om en 25-årig

principöverenskommelse mellan staten och Svenska kyrkan. Fråga 11

rörde uppföljning och utvärdering av den statliga ersättningen vid s.k.

kontrollstationer. Båda frågorna besvarades med en stor majoritet för att

förslagen bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 10

86 %

9 %

4 %

Fråga 11

90 %

6 %

3 %

Svea hovrätt för fram tanken på att i kulturminneslagen ta in ett

konkret bemyndigande att ingå avtal om den närmare användningen av

den statliga ersättningen. Enligt RAÄ bör Svenska kyrkans åtagande att

på bästa sätt förvalta i princip alla landets kyrkor, liksom statens

fortlöpande ansvar för att skapa praktiska förutsättningar för att

upprätthålla de kyrkliga kulturvärdena, framgå tydligt i

överenskommelsen. RAÄ anför vidare att avtalet bör precisera nivå och

omfattning för Svenska kyrkans skyldighet att underhålla

kyrkobyggnaderna och övriga kyrkliga kulturminnen. RAÄ föreslår att

den första kontrollstationen äger rum efter tre år. Enligt RAÄ bör

storleken på den kyrkoantikvariska ersättningen regleras i

överenskommelsen. RAÄ förordar vidare att det i överenskommelsen

även regleras hur en nedsättning av ersättningen skall beräknas vid en

eventuell överlåtelse eller rivning av en kyrkobyggnad. Svenska kyrkans

centralstyrelse stöder förslaget att överenskommelsen skall löpa över en

tidsperiod av 25 år. Några remissinstanser, bl.a. Alunda, Bäckebo,

Hidinge och Huaröds församlingar, anser att den angivna tidsperioden är

för kort. Enligt Södertälje kyrkliga samfällighet samt Fjärås och Östra

Huseby församlingar bör tiden för överenskommelsen vara minst 50 år.

Ett antal kyrkokommuner, däribland Burträsks, Nora, Nederkalix, Ilsbo

och Hjorteds församlingar samt Mörlunda kyrkliga samfällighet, menar

att överenskommelsen inte bör tidsbegränsas. Svenska kyrkans unga

anser att 25 år är en för lång tid för överenskommelsen.

1998 års kyrkomöte: För att det skall vara fråga om långsiktighet och

för att nå en önskvärd stabilitet bör överenskommelsen mellan staten och

Svenska kyrkan om vården av de kulturhistoriska värdena sträcka sig

över 25 år. Tio år är en för kort tid i detta sammanhang. Kontrollstationer

bör med början år 2005 infalla vart femte år. Vid dessa kontrollstationer

kan den kyrkoantikvariska ersättningens omfattning och användning

prövas.

Skälen för regeringens förslag: Enligt riksdagens principbeslut skall

det träffas en långsiktig överenskommelse mellan staten och Svenska

kyrkan avseende de kulturhistoriska värdena inom Svenska kyrkan (prop.

1995/96:80 s. 40).

Det kyrkliga kulturarvets betydelse och det gemensamma intresset av

att det bevaras motiverar, enligt regeringens bedömning, att

överenskommelsen inte tidsbegränsas utan löper tills vidare. En annan

sak är att förslaget i fråga om den kyrkoantikvariska ersättningens

omfattning och finansiering avser åren 2000 2009, dvs. en period om tio

år (se avsnitt 5.1.2).

Det är lämpligt att, som kommittén har föreslagit, lägga in s.k.

kontrollstationer under överenskommelsens löptid. Vid dessa bör det

bl.a. göras en analys av frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena och en

uppföljning och utvärdering av de resultat som har uppnåtts. Mot

bakgrund av förslaget i fråga om den kyrkoantikvariska ersättningen i

avsnitt 5.1.2 är det rimligt att den första kontrollstationen infaller under

år 2009. Därefter bör kontrollstationerna infalla vart femte år. Det finns

inte skäl att lägga in den första kontrollstationen redan under år 2005 som

kyrkomötet har förordat.

Överenskommelsen bör behandla allmänna frågor som rör de

kulturhistoriska värdena inom Svenska kyrkan. De närmare villkoren bör

formuleras fram till och med nästföljande kontrollstation. Inom ramen

för överenskommelsen bör bl.a. behandlas frågan om justering av den

statliga ersättningen för det fall omfattningen av Svenska kyrkans ansvar

för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt ändras.

I övrigt bör det av överenskommelsen framgå bl.a. att Svenska kyrkan

åtar sig att svara för att erforderlig kompetens i frågor som rör

förvaltningen av de kyrkliga kulturvärdena finns inom den kyrkliga

organisationen och att Svenska kyrkan svarar för att de kyrkliga

kulturminnena i framtiden är tillgängliga för var och en oberoende av

exempelvis kyrkotillhörighet i minst samma utsträckning som före

relationsändringen. Vidare bör det i överenskommelsen tas upp frågan

om samverkan mellan de antikvariska myndigheterna och Svenska

kyrkan, bl.a. genom samrådsgrupper på central och regional nivå (se

vidare avsnitt 5.2). Även frågan om en reducering av ersättningen vid en

eventuell överlåtelse eller rivning av en kyrkobyggnad bör behandlas i

överenskommelsen (se avsnitt 5.1.3). Som RAÄ har förordat i sitt

remissyttrande bör det i överenskommelsen även regleras hur en sådan

nedsättning skall beräknas. I överenskommelsen bör också frågan om

Svenska kyrkans redovisning av den kyrkoantikvariska ersättningen tas

upp (se avsnitt 5.1.3 ).

Det är en uppgift för regeringen att träffa överenskommelsen med

Svenska kyrkan. Något bemyndigande i lag behövs inte.

5.2 Samverkan i frågor som rör de kyrkliga

kulturvärdena

Regeringens bedömning: Det skapas samrådsgrupper för frågor som

rör de kyrkliga kulturvärdena. Samrådsgrupperna bör bestå av

representanter för de antikvariska myndigheterna och Svenska kyrkan.

Det bör finnas samrådsgrupper på central och regional nivå.

Samrådsgrupperna bör vara ett forum för kunskaps- och

erfarenhetsutbyte.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll en enkätfråga i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven,

fråga 1, som handlade om förslaget att det skall skapas särskilda

samrådsgrupper på central och regional nivå. En stor majoritet av

remissinstanserna har ställt sig bakom förslaget.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 1

91 %

7 %

2 %

Endast ett fåtal remissinstanser har behandlat frågan om

samrådsgrupper i sina yttranden.

RAÄ menar att arbetet i grupperna kommer att bli viktigt för att bygga

upp och vidmakthålla en inomkyrklig kompetens för kulturhistoriskt

förankrad vård av det kyrkliga kulturarvet. Sveriges hembygdsförbund

pekar på betydelsen av att samverka även med lokala museer. Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund avstyrker förslaget om

regionala samrådsgrupper. Domkapitlet i Västerås befarar att de

föreslagna samrådsgrupperna ökar byråkratin och kostnaderna för kyrkan

och de statliga organen. Eggvena och Götlunda församlingar framför

liknande synpunkter. Ett antal kyrkokommuner, däribland Djurö

församling, anser att det inte behövs fast inrättade samrådsgrupper, utan

menar att det är tillräckligt med särskilt avgränsade projekt.

1998 års kyrkomöte tillstyrker att det bildas samrådsgrupper för

kunskaps- och erfarenhetsutbyte i frågor som rör de kyrkliga

kulturvärdena. Till det som kan behöva behandlas i dessa grupper hör

enligt kyrkomötet avvägningen mellan önskan att förändra kyrkorummet

utifrån församlingens och gudstjänstens behov och strävan att bevara de

kulturhistoriska värdena för deras egen skull. Det är viktigt att utveckla

en ömsesidig förståelse och söka efter lösningar som kan tillgodose såväl

de liturgiskt som de antikvariskt betingade önskemålen.

Skälen för regeringens bedömning: Såväl Svenska kyrkan som

myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet har viktiga uppgifter

när det gäller det kyrkliga kulturarvet. Svenska kyrkan ansvarar för att de

kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls så att deras

kulturhistoriska värde bevaras. De antikvariska myndigheterna, RAÄ och

länsstyrelserna, har väsentliga funktioner genom att tillhandahålla

expertkunskap och att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna

i kulturminneslagen. Vid sidan av myndigheterna medverkar de regionala

museerna, bl.a. genom att bygga upp och förmedla kunskap i frågor som

rör kulturhistoriskt värdefull egendom. Det finns också enstaka

kommunala museer som deltar i kulturmiljöarbetet.

Förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena förutsätter alltså ett nära

samarbete mellan Svenska kyrkan och kulturmiljöområdets myndigheter

och museer. Fortlöpande informationsutbyte och diskussioner i

gemensamma frågor ökar kunskapen om och förståelsen för olika krav

och behov och skapar därmed förutsättningar för att hitta

samförståndslösningar.

Inför framtiden är det angeläget att ta till vara och utveckla det

samarbete som redan finns när det gäller kulturvärdena inom Svenska

kyrkan. I dag är det vanligast med kontakter i enskilda ärenden, dvs. när

en församling eller motsvarande skall genomföra en tillståndspliktig

åtgärd enligt 4 kap. kulturminneslagen. Beträffande frågor av mer allmän

natur finns det inte någon fast form för fortlöpande samverkan, utan

kontakterna rör vanligen speciella uppgifter och projekt. Som exempel

kan nämnas Tidernas kyrka som är ett samarbetsprojekt mellan Svenska

kyrkan och RAÄ. Med hänsyn till den nya situation som

relationsändringen innebär torde behovet av kontinuerliga kontakter i

övergripande frågor öka. Det är därför väl motiverat att, som kommittén

har föreslagit, skapa särskilda samrådsgrupper med representanter för

staten och Svenska kyrkan. Det bör inrättas en samrådsgrupp på central

nivå. Vidare bör det finnas en regional samrådsgrupp i varje stift.

Arbetet inom samrådsgrupperna bör inriktas på en fortlöpande dialog

och ett utbyte av kunskaper och erfarenheter i frågor som avser de

kyrkliga kulturvärdena. Det kan exempelvis röra sig om att belysa frågor

om vård och underhåll eller användning av de kyrkliga kulturminnena

utifrån olika aspekter antikvariska, estetiska, pastorala, liturgiska,

ekonomiska och funktionella. En viktig uppgift bör vara att finna former

för att sprida information. Samrådsgrupperna bör inte ha några

beslutsfunktioner och bör inte heller behandla enskilda ärenden.

Samarbetet inom ramen för samrådsgrupperna bör dock kunna bidra till

ökad kunskap om och förståelse för olika krav och behov och därmed

skapa förutsättningar för att hitta samförståndslösningar, exempelvis vid

sådana avvägningar mellan önskan att förändra kyrkorummet utifrån

församlingens och gudstjänstens behov och strävan att bevara de

kulturhistoriska värdena som kyrkomötet avser.

I den centrala samrådsgruppen bör staten representeras av RAÄ. Vem

eller vilka som skall representera kyrkan blir en inomkyrklig

angelägenhet. Gruppen bör bl.a. följa utvecklingen på området och

uppmärksamma behov av utbildning och kompetensutveckling. En

uppgift bör vara att arbeta för att information och kunskap i frågor som

rör de kyrkliga kulturvärdena sprids inom kulturmiljösektorn och

Svenska kyrkan.

I de regionala grupperna bör det ingå representanter för stiftet och

länsstyrelserna. Med hänsyn till den betydelse som museerna inom

kulturmiljöområdet har i arbetet med de kyrkliga kulturminnena i länen

bör även dessa vara representerade i gruppen. Det är lämpligt att i

respektive region bygga vidare på de nätverk och det samarbete som

många gånger redan finns. De regionala grupperna bör följa arbetet och

verksamheten inom stiftet samt verka för informations- och

kunskapsutbyte mellan organ inom såväl kulturmiljöområdet som

Svenska kyrkan.

Enligt regeringens uppfattning bör det vara en uppgift för RAÄ att i

samverkan med Svenska kyrkan ta fram underlag för samrådsgruppernas

närmare sammansättning och uppgifter. Det är angeläget att de grupper

som skapas inte blir tungrodda och kostnadskrävande i administrativt

hänseende. Ett antal remissinstanser menar att församlingar eller

motsvarande dvs. de faktiska förvaltarna bör vara representerade i

grupperna. Det är rimligt att denna fråga övervägs i arbetet med att finna

former för samrådsgrupperna.

Samrådsgrupperna är inte avsedda att ersätta andra former av

samverkan mellan de antikvariska myndigheterna och museerna och

Svenska kyrkan. Samarbetet mellan kulturmiljöområdets och Svenska

kyrkans organ kan och bör ta sig olika uttryck. Syftet är att

samrådsgrupperna skall utgöra ett forum för kontinuerligt erfarenhets-

och kunskapsutbyte och därmed vara ett komplement till exempelvis

kontakter i enskilda ärenden eller särskilda projekt.

Det bör i framtiden vara en uppgift för såväl staten som Svenska

kyrkan att verka för att det skapas förutsättningar för samverkan i

övergripande frågor liksom i den löpande ärendehanteringen. Det är av

grundläggande betydelse att samverkan sker utifrån en tydlig roll- och

ansvarsfördelning. Frågan om samarbete, bl.a. i samrådsgrupper, bör

behandlas inom ramen för den föreslagna överenskommelsen (se avsnitt

5.1.4).

5.3 Kulturminneslagen efter relationsändringen

Av riksdagens principbeslut framgår att kulturminneslagens skydd för

kyrkliga kulturminnen skall behållas även vid ändrade relationer mellan

staten och Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80 s. 39). Relationsändringen i

sig innebär dock att det finns behov av vissa ändringar i bestämmelserna.

Det beror bl.a. på att den kyrkliga organisationen, förutom genom vissa

grundläggande föreskrifter i lagen om Svenska kyrkan, inte kommer att

vara offentligrättsligt reglerad i framtiden. Regeringen föreslår vidare

vissa kompletteringar i 4 kap. kulturminneslagen. Bland annat bör det

enligt regeringens uppfattning finnas en bestämmelse om den

kyrkoantikvariska ersättningen och dess fördelning (avsnitt 5.1.2 och

5.1.3). Det bör vidare införas en föreskrift som gör det möjligt att ingripa

för att åstadkomma rättelse om bestämmelser och beslut enligt 4 kap.

kulturminneslagen inte följs (avsnitt 5.3.3).

5.3.1 Kyrkobyggnader

Regeringens förslag: Skyddet för kyrkobyggnader i 4 kap.

kulturminneslagen skall gälla oavsett ägare. Med kyrkobyggnad avses

en byggnad som före den 1 januari 2000 har invigts för Svenska

kyrkans gudstjänst och den 1 januari 2000 ägdes eller förvaltades av

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att en överlåtelse av

en kyrkobyggnad skall anmälas till länsstyrelsen samt att förvärvet inte

skall bli giltigt förrän länsstyrelsen har beslutat i fråga om

byggnadsminnesförklaring eller sex månader har gått från det att

anmälan kom in till länsstyrelsen. Vidare har kommittén föreslagit att

kyrkobyggnad skall definieras som en byggnad som har invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och som det ankommer på Svenska kyrkan

eller någon av dess organisatoriska delar att förvalta.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll inte någon särskild enkätfråga

som avsåg förslaget avseende överlåtelse av en kyrkobyggnad. Det är

endast ett fåtal remissinstanser som i sina yttranden har tagit upp det

förslaget eller den föreslagna definitionen av begreppet kyrkobyggnad.

Hovrätten för Västra Sverige har inget att erinra mot förslaget att en

överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till länsstyrelsen. RAÄ

föreslår att skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla

även sedan en kyrka har överlåtits och att en överlåtelse av en

kyrkobyggnad eller kyrkotomt skall kräva tillstånd från länsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Hallands län förordar att länsstyrelsens tillstånd skall

krävas för att en överlåtelse av en kyrkobyggnad skall bli giltig. Ett

alternativ till förslaget att länsstyrelsen skall kunna utfärda en

byggnadsminnesförklaring är, enligt länsstyrelsen, att kyrkobyggnaden

även i fortsättningen ges ett skydd enligt 4 kap. kulturminneslagen.

Länsstyrelsen i Västerbottens län föreslår att det generella lagskyddet

enligt 4 kap. kulturminneslagen skall gälla för de kyrkliga kulturminnena

oberoende av framtida ägare.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 2 § kulturminneslagen

skall kyrkobyggnader vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska

värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas.

Vidare gäller att en kyrkobyggnad som är uppförd före utgången av

år 1939 inte får ändras på något väsentligt sätt utan länsstyrelsens

tillstånd (4 kap. 3 §). RAÄ har möjlighet att besluta att tillståndsplikten

skall gälla också kyrkobyggnader som är uppförda efter utgången av år

1939 (4 kap. 4 §). Tillståndspliktiga åtgärder är exempelvis rivning,

flyttning och ombyggnad. Skyddsreglerna för kyrkobyggnader är, till

skillnad mot vad som gäller i fråga om liknande regler beträffande

byggnadsminnen enligt 3 kap. kulturminneslagen, inte tillämpliga i

förhållande till en ny ägare. Det finns inte heller några bestämmelser som

särskilt reglerar hur en kyrkobyggnads kulturhistoriska värde skall kunna

skyddas i samband med en överlåtelse.

Regeringen delar kommitténs bedömning att kyrkor förmodligen

endast undantagsvis kommer att tas ur bruk och att det därmed kommer

att vara ytterst sällsynt med en överlåtelse av en kyrkobyggnad. Det är

dock angeläget att det finns möjlighet att tillgodose de kulturhistoriska

skyddsintressena i de fall detta sker.

Enligt kommitténs förslag skall en överlåtelse av en kyrkobyggnad

anmälas till länsstyrelsen. Det blir då möjligt för länsstyrelsen att

tillgodose behovet av skydd för de kulturhistoriska värdena genom en

byggnadsminnesförklaring enligt 3 kap. kulturminneslagen. Förvärvet

blir, enligt förslaget, inte giltigt förrän länsstyrelsen har beslutat i fråga

om byggnadsminnesförklaring eller sex månader har gått från det att

anmälan kom in till länsstyrelsen. Några remissinstanser har i stället

föreslagit att det generella skyddet i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla

även i förhållande till en förvärvare.

Kyrkobyggnadernas särskilda karaktär och den betydelse som de har

som en central del av vårt nationella kulturarv motiverar att de omfattas

av ett starkt skydd. Det förhållandet att byggnaden överlåts innebär i sig

inte att det kulturhistoriska värdet, och därmed inte heller behovet av

skydd, minskar. Så gott som alla kyrkobyggnader som skyddas enligt

4 kap. kulturminneslagen torde ha ett så stort kulturhistoriskt värde att de

kan bli föremål för en byggnadsminnesförklaring. Mot bakgrund härav

bör skyddet omfatta byggnaden som sådan, oberoende av vem som är

ägare. Bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen bör alltså gälla även i

förhållande till en förvärvare. Det innebär att kommitténs förslag inte bör

genomföras. Därmed slipper man den administration som förslaget skulle

ha inneburit. Vidare undviks den osäkerhet som skulle ha följt av att en

överlåtelse inte blev giltig förrän länsstyrelsen beslutat i fråga om

byggnadsminnesförklaring eller sex månader gått sedan anmälan gjordes.

Den av regeringen föreslagna ordningen innebär att det är möjligt för en

presumtiv förvärvare att överblicka vilka skyddsbestämmelser som

byggnaden omfattas av. Denne kan redan före förvärvet bilda sig en

uppfattning om vilka inskränkningar i rådigheten över byggnaden som

gäller och därmed hur detta kan påverka byggnadens användningssätt.

Eftersom regeringens förslag medför att byggnaden omfattas av

skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen oberoende av vem

som är ägare finns det inte skäl att införa en reglering som innebär en

tillståndsprövning vid en överlåtelse. Det är inte heller nödvändigt att

införa en skyldighet att anmäla en överlåtelse till länsstyrelsen.

I samband med en överlåtelse av en kyrkobyggnad är det viktigt att

uppmärksamma de särskilda hänsynstaganden som gör sig gällande i

fråga om de kyrkliga inventarierna. Det rör sig ofta om föremål med

såväl kulturhistoriskt som konstnärligt värde. Många gånger har de

förvarats på samma ställe genom århundradena. Som tidigare har nämnts

(avsnitt 5.1.1) finns det bestämmelser som innebär att det krävs tillstånd

från länsstyrelsen för att avyttra ett föremål eller för att flytta det från den

plats där det sedan gammalt hör hemma. Vidare förekommer det att

inventarier har donerats av t.ex. en enskild person eller släkt med

särskilda villkor eller föreskrifter. Regeringen vill understryka betydelsen

av att frågan om de kyrkliga inventarierna och deras framtida förvaring

uppmärksammas av Svenska kyrkan och länsstyrelserna i de som det

får förmodas fåtaliga fall som det blir aktuellt att överlåta en

kyrkobyggnad. Om kyrkobyggnaden omges av en begravningsplats

innebär också det att särskilda hänsyn måste tas. Det måste vidare

beaktas att det i många kyrkobyggnader finns äldre gravvårdar samt

gravkammare, gravkor och gravmonument.

När det gäller begravningsplatser är skyddsbestämmelserna i 4 kap.

kulturminneslagen tillämpliga oberoende av vem som är innehavare, jfr

4 kap. 12 § kulturminneslagen och 1 kap. 1 § begravningslagen

(1990:1144). Detsamma gäller i fråga om kyrkotomter (se 4 kap. 2 §

tredje stycket kulturminneslagen).

En kyrkobyggnad som överlåts omfattas inte längre av den

kyrkoantikvariska ersättningen. Som anförts i avsnitt 5.1.3 bör

ersättningen reduceras om omfattningen av Svenska kyrkans ansvar för

de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt ändras, exempelvis

genom en överlåtelse.

Begreppet kyrkobyggnad definieras i kulturminneslagen i dess

nuvarande lydelse som byggnader som invigts för Svenska kyrkans

gudstjänst och som vårdas av en kyrklig kommun dvs. en församling

eller kyrklig samfällighet samt domkyrkor som står under egen

förvaltning (se 4 kap. 2 § andra stycket). Det är endast sådana byggnader

som omfattas av skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen.

Bestämmelserna gäller alltså inte för kyrkor (i bemärkelsen i Svenska

kyrkans ordning invigd byggnad) som vårdas av en annan huvudman,

t.ex. staten, en landstingskommun eller borgerlig kommun eller ett privat

rättssubjekt en fysisk eller enskild juridisk person.

Relationsändringen innebär att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör, liksom att den offentligrättsliga

regleringen angående särskild förvaltning av vissa domkyrkor upphävs

(jfr dock nedan angående Lunds domkyrka). Definitionen av

kyrkobyggnad i kulturminneslagen måste därför ändras. Utgångspunkten

bör vara att de kyrkobyggnader som omfattas av bestämmelserna före

relationsändringen, skall göra det också därefter. Någon utvidgning eller

inskränkning i tillämpningsområde är inte avsedd.

Mot denna bakgrund bör kyrkobyggnader efter relationsändringen

definieras som byggnader som före den 1 januari 2000 har invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och den 1 januari 2000 ägdes eller

förvaltades av Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar,

dvs. en församling eller kyrklig samfällighet eller ett stift. Skyddet bör

gälla oberoende av om kyrkan används eller inte och även om den

sedermera tas ur bruk genom ett inomkyrkligt beslut. Om en

kyrkobyggnad skulle överlåtas bör skyddet, som tidigare har nämnts,

gälla även i förhållande till den nye ägaren.

Med invigning avses här den kyrkliga handling som företas innan en

byggnad tas i bruk för Svenska kyrkans gudstjänst. Byggnader som ägs

av Svenska kyrkan kan vara dels sådana kyrkobyggnader som för

närvarande är kyrkokommunal egendom, dels sådana äldre domkyrkor

och kyrkor som överförs med äganderätt enligt 9 § första stycket lagen

(1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan. I

9 § tredje stycket i samma lag föreskrivs att Lunds domkyrka med

fastigheter och fastighetsfond skall behållas som en självständig

förmögenhet efter relationsändringen och att egendomen skall förvaltas

av Svenska kyrkan. Det innebär att också Lunds domkyrka omfattas av

den föreslagna definitionen av begreppet kyrkobyggnad.

5.3.2 Kyrkliga inventarier

Regeringens förslag: Varje församling skall utse två personer som

skall föra en förteckning över kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt

värde. Församlingen skall anmäla vilka som har utsetts till

länsstyrelsen. Stiftet skall minst vart sjätte år kontrollera att de

föremål som tas upp i förteckningen finns kvar. Efter varje kontroll

skall en kopia av förteckningen skickas till länsstyrelsen.

Bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla även för

kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde på kyrkotomter.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rörde den förteckning över kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga

inventarier som skall finnas i varje församling. Fråga 12 gällde vilka som

skall föra förteckningen och fråga 13 handlade om tillsynen över att

föremålen i förteckningen finns kvar. En stor majoritet av

remissinstanserna har ställt sig bakom förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 12

94 %

5 %

1 %

Fråga 13

95 %

4 %

1 %

Endast ett fåtal remissinstanser har behandlat de aktuella förslagen i

sina yttranden.

RAÄ föreslår att vissa gravanordningar tillkomna före år 1850 skyddas

direkt i kulturminneslagen, på samma sätt som andra fasta anordningar

på begravningsplatser. RAÄ förordar vidare att den exemplifiering av

kyrkliga inventarier som nu finns i 19 § kulturminnesförordningen efter

relationsändringen i stället bör finnas i kulturminneslagen.

Svenska kyrkans centralstyrelse ifrågasätter om det inte är tillräckligt

att föreskriva att församlingen skall svara för att det finns en förteckning

över inventarierna och för att de förvaras och vårdas väl. Centralstyrelsen

anser vidare att det bör vara stiftet som har det eventuella lagstadgade

kyrkliga tillsynsansvaret i fråga om inventarierna. Ärkebiskopen efter

hörande av övriga biskopar anser att kontrollansvaret för inventarierna i

kyrkorna inom stiftet inte bör läggas på biskopen utan på respektive stift.

Även Stiftsjuristernas förening och Sveriges hembygdsförbund anser att

stiftet skall ha kontrollansvaret. Domkapitlet i Göteborg motsätter sig

inte en lösning som innebär att stiften har ansvar för kontrollen av

inventarierna. Pastoralinstitutet i[REDACTED_EFTERNAMN] däremot menar att det är

angeläget att bevara biskopens ansvar.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund anser att förslaget

att två personer skall svara för inventarieförteckningen måste förenklas

för att motverka onödig administration.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: I varje församling samt i domkyrkor

som står under egen förvaltning skall det i dag finnas en förteckning över

kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde (4 kap. 7 § första stycket

kulturminneslagen). I förteckningen skall det anges om ett föremål ägs

eller förvaltas av någon annan än församlingen eller domkyrkan och om

det förvaras på någon annan plats än i kyrkan. Förteckningen skall föras

av kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd, som skall vara

ledamot eller suppleant i rådet (4 kap. 7 § andra stycket). De skall också

se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Det är fråga om ett

personligt ansvarstagande som är delat mellan kyrkoherden som

ämbetsbärare och den förtroendevalda kyrkvärden och som reglerades

redan i 1686 års kyrkolag (jfr prop. 1987/88:104 s. 98 f.).

Kontraktsprosten skall minst vart sjätte år kontrollera att alla föremål i

förteckningen finns kvar (4 kap. 8 § kulturminneslagen). En sådan

kontroll skall göras också vid byte av ansvarig kyrkoherde eller

kyrkvärd. I en församling där kontraktsprosten är kyrkoherde skall

biskopen se till att kontroll sker.

Det bör även efter relationsändringen finnas en förteckning över

kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde i varje församling. Varken

ämbetsmanna- eller förtroendemannaorganisationen inom Svenska

kyrkan kommer dock att vara offentligrättsligt reglerad i framtiden och

de ovan nämnda bestämmelserna måste därför ändras.

När det gäller uppgiften att bl.a. föra förteckningen bör den nuvarande

ordningen som innebär ett personligt ansvarstagande behållas.

Relationsändringen bör inte medföra någon förändring i detta hänseende.

Det bör därför utses två personer i varje församling som skall föra

förteckningen och se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Eftersom

det inte som tidigare kommer att framgå direkt av lagen vilka personer

som har detta ansvar bör det lämnas uppgift om vilka som utses till

länsstyrelsen. Denna anmälningsskyldighet torde inte behöva innebära

någon tungrodd administration.

Några kyrkliga remissinstanser anser att det även fortsättningsvis bör

vara kyrkoherden och en kyrkvärd som har ansvaret för

inventarieförteckningen. Vilka personer som utses blir dock en

inomkyrklig angelägenhet.

Kommittén har föreslagit att biskopen skall ha kontrollansvaret i fråga

om föremålen i förteckningen. Flera remissinstanser anser dock att

ansvaret i stället bör läggas på respektive stift. Enligt ärkebiskopen kan

det med tanke på den syn på biskopsämbetet som finns, inte anses rimligt

att kontrollansvaret för inventarierna i kyrkorna inom stiftet läggs på

biskopen. Regeringen finner med beaktande av dessa synpunkter att det

bör vara stiftet som har kontrollansvaret i fråga om de kyrkliga

inventarierna.

Efter varje kontroll som utförs av stiftet bör en kopia av förteckningen

skickas till länsstyrelsen. Härigenom får länsstyrelsen en överblick över

inventariebeståndet i länet. Det är betydelsefullt inte minst med tanke på

länsstyrelsens ansvar för den övergripande tillsynen inom kulturmiljö-

området i länet.

Av 4 kap. 6 § kulturminneslagen framgår att en förutsättning för att

kyrkliga inventarier skall omfattas av skyddsbestämmelserna är att de har

kulturhistoriskt värde. Enligt samma bestämmelse är en ytterligare

förutsättning att inventarierna hör till en kyrkobyggnad eller annan

kyrklig byggnad eller begravningsplats (se nedan angående kyrkliga

inventarier på kyrkotomter). Kriterierna för att skyddsbestämmelserna

skall vara tillämpliga anges sålunda i kulturminneslagen och det behövs

därför inte någon exemplifierande uppräkning i lagen.

Bestämmelserna om skydd för kyrkliga inventarier är enligt sin

ordalydelse inte tillämpliga på inventarier på kyrkotomter. Det är dock

rimligt att föreskrifterna gäller även de kyrkliga inventarier av

kulturhistoriskt värde som kan finnas på en kyrkotomt.

Kulturminneslagen bör därför ändras så att även dessa inventarier

skyddas.

Äldre gravvårdar av kulturhistoriskt värde som hör till en

kyrkobyggnad eller annan kyrklig byggnad eller begravningsplats

omfattas i princip av bestämmelserna om skydd för kyrkliga inventarier

(jfr 19 § kulturminnesförordningen, 4 kap. 6 10 §§ kulturminneslagen).

RAÄ har, bl.a. med hänvisning till att enskilt ägda inventarier inte annat

än i ringa mån omfattas av inventarieskyddsreglerna, föreslagit att

gravanordningar tillkomna före år 1850 i stället skall omfattas av skyddet

för begravningsplatser.

Även om tillståndsplikten enligt 4 kap. 9 § första stycket

kulturminneslagen inte gäller i fråga om en gravvård som ägs av en

enskild person eller släkt, följer det dock av skyddsbestämmelserna att

den oberoende av vem som är ägare skall förvaras och vårdas väl och

att den skall föras upp på inventarieförteckningen. Länsstyrelsen har

vidare alltid möjlighet att vidta åtgärder för att skydda eller vårda en

gravvård om det finns allvarlig fara för att den skadas (4 kap. 10 § tredje

stycket kulturminneslagen, se även avsnitt 5.3.3). Enligt regeringens

uppfattning finns det inte belägg för att de nuvarande bestämmelserna ger

ett bristfälligt skydd. Det finns därför inte skäl att införa ett särskilt

skydd för vissa äldre gravanordningar.

5.3.3 Möjlighet att åstadkomma rättelse, vissa bestämmelser

om överklagande

Regeringens förslag: Länsstyrelsen ges rätt att förelägga den som är

ansvarig för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne att vidta rättelse

eller avbryta pågående åtgärder om föreskrifter eller beslut enligt

4 kap. kulturminneslagen inte följs. Ett föreläggande får förenas med

vite. Länsstyrelsen kan i stället begära särskild handräckning hos

kronofogdemyndigheten.

Domkapitlets rätt att överklaga beslut i tillståndsärenden enligt

4 kap. kulturminneslagen upphävs och ersätts inte av någon

motsvarande rätt för stiftet.

Länsstyrelsens beslut att ta upp ett föremål i förteckningen över

kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde eller att vidta någon

åtgärd för att skydda eller vårda ett föremål får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Detsamma gäller Riksantikvarieämbetets beslut

att bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen om tillståndsprövning

skall tillämpas i fråga om en kyrkobyggnad, en kyrkotomt eller en

begravningsplats som har tillkommit efter utgången av år 1939.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Det ställdes inte någon särskild enkätfråga

avseende dessa förslag. RAÄ anser att det måste finnas möjlighet till

sanktioner i minst den utsträckning som föreslås av kommittén. RAÄ

förordar att beslut enligt 4 kap. 10 § kulturminneslagen får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol i stället för hos regeringen. Enligt

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund är de föreslagna

bestämmelserna om möjlighet till handräckning från

kronofogdemyndigheten och till vitesföreläggande överflödiga.

I fråga om förslaget om stiftets rätt att överklaga uttalar

Justitieombudsmannen (JO) att det i mål, vari sådana beslut överklagas,

som regel redan finns två motstående parter, församlingen och

länsstyrelsen. JO anför att om stiftet också tillåts träda in som part

uppkommer ett trepartsmål, vilket inte är av helt okomplicerad natur hos

domstolarna.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Möjlighet att åstadkomma rättelse

Av avgörande betydelse för att de kulturhistoriska värdena inom Svenska

kyrkan skall bevaras är att kulturminneslagens bestämmelser följs. Som

tidigare har nämnts är RAÄ central förvaltningsmyndighet för

kulturmiljön och har överinseende över kulturminnesvården i landet,

medan länsstyrelserna ansvarar för tillsynen i länet. Möjligheterna att

vidta åtgärder om kraven enligt 4 kap. kulturminneslagen inte

upprätthålls är dock begränsade. RAÄ och länsstyrelsen har rätt att

besikta kyrkliga inventarier (4 kap. 10 § första stycket). Länsstyrelsen får

vidare besluta att ett föremål skall tas upp i förteckningen över kyrkliga

inventarier av kulturhistoriskt värde (4 kap. 10 § andra stycket). Om det

finns allvarlig fara för att ett föremål skadas, får länsstyrelsen ta hand om

det tills vidare eller vidta någon annan nödvändig åtgärd för att skydda

eller vårda det (4 kap. 10 § tredje stycket). Utöver dessa bestämmelser

finns det inte någon möjlighet att ingripa om föreskrifter och beslut enligt

4 kap. kulturminneslagen inte efterlevs.

Regeringen anser, i likhet med kommittén, att det är rimligt att

länsstyrelsen kan ingripa om exempelvis en tillståndspliktig åtgärd vidtas

utan tillstånd eller om en åtgärd genomförs på ett sätt som inte är

förenligt med ett lämnat tillstånd och det inte har gått att få till stånd en

rättelse på annat sätt. Länsstyrelsen bör därför ges möjlighet att förelägga

den som är ansvarig för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne att

vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder om föreskrifter eller beslut

enligt 4 kap. kulturminneslagen inte följs. Ett sådant föreläggande bör

kunna förenas med vite. Länsstyrelsen bör i stället kunna begära särskild

handräckning hos kronofogdemyndigheten om de krav som följer av

4 kap. kulturminneslagen inte uppfylls. Liknande bestämmelser finns

redan när det gäller byggnadsminnen (se 3 kap. 16 och 17 §§ kultur-

minneslagen).

Ett antal remissinstanser föreslår att det införs straffansvar vid

överträdelser av bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. Regeringen

anser dock inte att det finns tillräckliga skäl att även införa

straffbestämmelser.

Vissa bestämmelser om överklagande

Enligt 4 kap. 16 § första stycket kulturminneslagen får domkapitlet alltid

överklaga beslut i tillståndsärenden. Bakgrunden är att domkapitlet har

tillsyn över lära och gudstjänster i församlingarna och därför har särskild

anledning att bevaka beslut som avser utformningen av kyrkorummet

m.m. och som kan påverka dess användning (prop. 1987/88:104 s. 101).

Möjligheten att överklaga torde ha utnyttjats i mycket begränsad

omfattning.

Domkapitlen kommer inte att vara offentligrättsligt reglerade efter

relationsändringen. Om det skall finnas motsvarande organ i framtiden är

en inomkyrklig fråga. Enligt lagen om Svenska kyrkan skall stiften

utgöra självständiga juridiska personer på regional nivå. Till stiftets

grundläggande uppgift hör bl.a. att ha tillsyn över församlingslivet.

Det kan ifrågasättas om de skäl som anfördes i den ovan nämnda

propositionen (prop. 1987/88:104) motiverar att den regionala nivån

(stiftet) inom Svenska kyrkan också i framtiden skall ha en generell rätt

att överklaga tillståndsbeslut. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223)

följer att ett beslut som innebär att en tillståndsansökan helt eller delvis

avslås kan överklagas av sökanden (församlingen eller motsvarande). Det

finns inte skäl att dessutom stiftet skall kunna överklaga sådana beslut.

Inte heller finns det, enligt regeringens uppfattning, anledning att ge

stiftet rätt att överklaga ett beslut att bifalla en tillståndsansökan.

Tillståndsbeslutet är i ett sådant fall endast en konsekvens av ett

inomkyrkligt beslut att vidta en viss åtgärd. Det är snarast en

inomkyrklig fråga om stiftet skall ha möjlighet att agera om åtgärden i

sig anses påverka exempelvis kyrkorummets användning på ett negativt

sätt. Mot bakgrund av detta anser regeringen att Svenska kyrkan på

regional nivå i fortsättningen inte bör ha en generell rätt att överklaga

beslut i tillståndsärenden enligt 4 kap. kulturminneslagen.

Länsstyrelsens beslut att ta upp ett föremål i förteckningen över

kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde eller att vidta någon åtgärd

för att skydda eller vårda ett föremål (4 kap. 10 § andra och tredje

styckena) får enligt 4 kap. 16 § tredje stycket överklagas hos regeringen.

Detsamma gäller RAÄ:s beslut att bestämmelserna om tillståndsprövning

skall tillämpas också i fråga om en kyrkobyggnad, en kyrkotomt eller en

begravningsplats som har tillkommit efter utgången av år 1939 (4 kap.

4 och 14 §§). Beslut i sådana ärenden är emellertid inte av den art att de

bör prövas av regeringen, utan bör i stället överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

6 Offentlighet och insyn

I detta avsnitt behandlas frågan om en offentligrättsligt reglerad

handlingsoffentlighet beträffande handlingar som tillkommer i Svenska

kyrkans verksamhet efter relationsändringen. De förslag som är aktuella

har lämnats av Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering i

betänkandet Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU

1997:41).

Regeringens förslag: Den offentligrättsligt reglerade

handlingsoffentligheten inom Svenska kyrkan skall avse handlingar

som rör begravningsverksamheten samt fördelningen och

användningen av den kyrkoantikvariska ersättningen.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Svea hovrätt och Kammarkollegiet tillstyrker

utredningens förslag. Datainspektionen har från integritetssynpunkt inte

någon invändning mot förslaget.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Svenska kyrkan är i dag en del av det

allmänna, vilket bl.a. innebär att handlingsoffentlighet gäller för den

övervägande delen av den kyrkliga verksamheten. Till följd av de

ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan upphör

församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus och

kyrkan lämnar även i övrigt det allmänna. Det medför bl.a. att den

offentligrättsliga regleringen avseende handlingsoffentlighet inte längre

kommer att vara tillämplig på Svenska kyrkans verksamhet.

Som regeringen tidigare har uttalat är frågan om handlingsoffentlighet

inom Svenska kyrkan efter relationsändringen av stor principiell

betydelse (se prop. 1997/98:49 s. 19 och prop. 1997/98:116 s. 64). Det är

viktigt att kyrkans verksamhet också i fortsättningen bedrivs under

öppenhet och att allmänheten har tillgång till handlingar i samma

utsträckning som i dag. Offentlighet och möjlighet till ett fritt

meningsutbyte utgör förutsättningar för att Svenska kyrkans karaktär

som öppen folkkyrka skall behållas och för att demokratins

grundläggande idéer skall förbli vägledande inom kyrkan.

Efter relationsändringen kommer en offentligrättslig

handlingsoffentlighet att gälla för handlingar som avser områden där

intresset av insyn från statlig utgångspunkt är störst, nämligen i de fall

Svenska kyrkan utför viktiga samhällsuppgifter. Frågan skall regleras i

sekretesslagen (1980:100), se 10 § lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan. Svenska kyrkans handlingar i övrigt skall omfattas av en

inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet, se 11 § lagen om Svenska

kyrkan. Regeringen lägger nu fram förslag till närmare reglering av den

offentligrättsliga handlingsoffentligheten.

Begravningsverksamheten är en viktig samhällelig angelägenhet. I

enlighet med riksdagens principbeslut föreslår regeringen att Svenska

kyrkan också efter relationsändringen skall vara huvudman för den

övervägande delen av denna verksamhet (se avsnitt 4). Det innebär att

Svenska kyrkan ges i uppdrag att utföra en samhällsuppgift, i vilken det

ingår myndighetsutövning. Mot denna bakgrund bör den offentlig-

rättsliga handlingsoffentligheten gälla i fråga om handlingar som avser

begravningsverksamheten.

Som framgår i avsnitt 5 föreslår regeringen att Svenska kyrkan skall få

viss ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i

samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena

(kyrkoantikvarisk ersättning). Enligt förslaget skall ersättningen fördelas

genom Svenska kyrkans försorg. Kostnaderna för vård och underhåll av

de kyrkliga kulturminnena kommer alltså tills vidare att till viss del

finansieras genom en statlig ersättning. Bevarandet av de kyrkliga

kulturvärdena är nämligen en angelägenhet för hela samhället och

svenska folket (se prop. 1995/96:80 s. 40). De handlingar som avser

fördelningen och användningen av den kyrkoantikvariska ersättningen

bör omfattas av den offentligrättsligt reglerade handlingsoffentligheten.

För övriga handlingar som avser den kulturhistoriskt värdefulla

egendomen kommer enligt 11 § lagen om Svenska kyrkan en

inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet att gälla.

Den offentligrättsliga handlingsoffentligheten skall, som tidigare har

nämnts, regleras i sekretesslagen. Det är fråga om offentlighet på vissa,

särskilt avgränsade områden där Svenska kyrkan kommer att ha uppgifter

som tillgodoser allmänna samhällsintressen. Detta liknar den ordning

som tillämpas i fråga om handlingsoffentlighet när samhällsuppgifter

lämnas till organ utanför myndighetssfären och som regleras i 1 kap. 8 §

andra stycket första meningen sekretesslagen. Den regleringen innebär

att handlingsoffentligheten utvidgas till att gälla även vissa enskilda

organ som anges särskilt i en bilaga till sekretesslagen. I bilagan

preciseras också den verksamhet hos de angivna organen som omfattas

av bestämmelserna om handlingsoffentlighet. Det är lämpligt att den

offentligrättsliga handlingsoffentlighet som nu föreslås beträffande vissa

av Svenska kyrkans verksamheter regleras på motsvarande sätt. Det bör

alltså göras ett tillägg i bilagan till sekretesslagen om Svenska kyrkan

och dess organisatoriska delar i fråga om handlingar som avser dels

begravningsverksamheten, dels fördelningen och användningen av den

kyrkoantikvariska ersättningen. Mot bakgrund av regeringens förslag i

fråga om den kyrkoantikvariska ersättningens omfattning (se

avsnitt 5.1.2) bör bestämmelsen om handlingsoffentlighet beträffande

fördelning och användning av ersättningen inte träda i kraft förrän

den 1 januari 2002.

Arkivlagen (1990:782) bör tillämpas inom de områden av Svenska

kyrkans verksamhet där den offentligrättsliga handlingsoffentligheten

gäller.

7 De kyrkliga arkiven

Enligt den ändring i 2 kap. 17 § tryckfrihetsförordningen som träder i

kraft den 1 januari 2000 skall allmänna handlingar kunna förvaras hos

Svenska kyrkan även efter relationsändringen utan att därigenom

upphöra att vara allmänna. I denna proposition lämnas förslag till

närmare utformning av regleringen. De förslag som behandlas har

lämnats av Kommittén angående det kyrkliga kulturarvet i betänkandet

Staten och trossamfunden, Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga

egendomen och de kyrkliga arkiven (SOU 1997:43).

Förslagen avser endast handlingar som omfattas av bestämmelserna

om allmänna handlingar i 2 kap. tryckfrihetsförordningen och som senast

den 31 december 1999 har kommit in till eller upprättats hos antingen

myndigheter med uppgifter som hänför sig till Svenska kyrkans

verksamhet eller Svenska kyrkans beslutande församlingar. Förslagen

gäller alltså inte handlingar som kommer in till eller upprättas hos ett

kyrkligt organ efter relationsändringen. Frågan om sådana handlingar

behandlas i avsnitt 6, se även 10 12 §§ lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan. Inte heller avses handlingar som är från tiden före

relationsändringen, men som inte är att anse som allmänna. Det innebär

att förslagen inte gäller de organ inom Svenska kyrkan som bedriver sin

verksamhet i privaträttsliga former, t.ex. stiftelser och föreningar, och

som i dag inte omfattas av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen

eller av arkivlagstiftningen. Sådana organ regleras inte heller i

kyrkolagen (1992:300).

Riksarkivet har på regeringens uppdrag kartlagt den ungefärliga

omfattningen och sammansättningen av de kyrkliga arkiven samt utrett

konsekvenserna för arkivmyndigheterna med anledning av relations-

ändringen. Riksarkivets rapport finns tillgänglig i Kulturdepartementet

(dnr Ku97/3313/Ka).

7.1 Kyrkliga myndigheter

Regeringens förslag: Allmänna handlingar som före år 2000 har

kommit in till eller upprättats hos myndigheter med uppgifter som

hänför sig till Svenska kyrkans verksamhet skall efter beslut av

regeringen kunna förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar efter relationsändringen utan att därigenom

upphöra att vara allmänna. En särskild lag stiftas om detta.

Handlingsoffentligheten enligt tryckfrihetsförordningen skall bestå.

Bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100) samt bestämmelserna i

övrigt i arkivlagen (1990:782) skall tillämpas i samma utsträckning

som före relationsändringen.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rör detta avsnitt. I fråga 2 var frågeställningen om lagstiftningen om

handlingsoffentlighet, sekretess och arkiv skall gälla handlingar från

tidigare kyrkliga myndigheter. I fråga 3 behandlades förslaget att någon

längsta tid för förvaring av allmänna handlingar hos kyrkliga organ inte

skall fastställas, men att målet bör vara att handlingarna levereras inom

tio år från relationsändringen. En klar majoritet av remissinstanserna har

ställt sig bakom dessa förslag.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 2

98 %

1 %

1 %

Fråga 3

84 %

13 %

3 %

Riksarkivet tillstyrker kommitténs förslag och framhåller att det behövs

ett kontinuerligt samråd mellan arkivmyndigheterna och Svenska kyrkan

inför relationsändringen. Svenska kyrkans centralstyrelse anser att det är

värdefullt att det inte sätts någon absolut tidsgräns för när

arkivhandlingarna skall vara överlämnade till arkivmyndigheterna. Enligt

Domkapitlet i Luleå bör målet vara att arkivalierna levereras till

arkivmyndigheterna senast 70 år efter handlingarnas upprättande.

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund menar att det inte

bör uttalas ett mål för när inleverans senast skall ske. Förbundet anser att

Svenska kyrkan i likhet med staten skall vara fri från avgifter för kopior

och registerutdrag m.m. Domkapitlet i Västerås menar att det är fråga om

kyrkans böcker och arkiv och att det därför borde vara en självklarhet att

endast de församlingar m.fl. som själva vill lämna ifrån sig sitt

arkivmaterial skall behöva göra det. Liknande synpunkter framförs av

Västerås stiftssamfällighet samt ett antal kyrkokommuner på lokal nivå,

bl.a. Grangärde, Gagnefs, Rättviks, Stora Tuna och Västanfors kyrkliga

samfälligheter samt Avesta, Malungs, Solleröns, Orsa och Tortuna

församlingar. Riksskatteverket förutsätter att allmänheten kommer att ha

samma möjligheter som i dag att få utdrag ur kyrkobokföringsarkiven

oavsett om det gäller arkiv som finns hos arkivmyndigheterna eller hos

Svenska kyrkan.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Utgångspunkter

Det finns myndigheter med uppgifter som hänför sig till Svenska kyrkans

verksamhet, kyrkliga myndigheter, inom såväl den kyrkokommunala

som den statliga delen av Svenska kyrkans organisation. Av 11 §

arkivlagen följer att om en statlig myndighet upphör och verksamheten

inte förs över till en annan statlig myndighet, skall myndighetsarkivet

överlämnas till en statlig arkivmyndighet, dvs. Riksarkivet eller något av

landsarkiven, inom tre månader. Denna bestämmelse gäller också arkiv

hos kyrkokommunala myndigheter (se 2 § 1 arkivlagen).

I och med relationsändringen upphör de nuvarande kyrkliga

myndigheterna att vara myndigheter. Enligt gällande bestämmelser skall

följaktligen de allmänna handlingar som finns hos dessa organ levereras

till en statlig arkivmyndighet före den 1 april 2000. Den ändring i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen som träder i kraft den 1 januari 2000

innebär dock att det i lag får föreskrivas att regeringen får besluta att

allmänna handlingar som senast vid utgången av år 1999 har kommit in

till eller upprättats hos en kyrklig myndighet får överlämnas till Svenska

kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för förvaring, utan att

handlingarna därigenom upphör att vara allmänna. Det kyrkliga organet

övertar den tidigare myndighetens uppgifter i fråga om bl.a. prövning av

utlämnande av handlingarna. Regeringens beslut om förvaring förutsätter

alltså ett bemyndigande i lag.

Utgångspunkten i fråga om vilka organ inom Svenska kyrkan som

skall kunna förvara allmänna handlingar efter relationsändringen har

varit den ordning som kommer att gälla beträffande Svenska kyrkans

framtida organisation. Enligt lagen om Svenska kyrkan skall Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar, dvs. församlingar, kyrkliga

samfälligheter och stift, var för sig ha rättskapacitet (se 3 §). Det är också

till dessa självständiga rättssubjekt som allmänna handlingar skall kunna

överlämnas enligt det nämnda tillägget till tryckfrihetsförordningen.

Förvaring av allmänna handlingar hos kyrkliga organ

En stor del av de arkiv som enligt gällande regler skall levereras in till

arkivmyndigheterna i anslutning till relationsändringen finns hos

myndigheter inom den kyrkokommunala delen av Svenska kyrkans

organisation. På lokal nivå är det fråga om kyrkorådet och övriga

nämnder i församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna. På regional

nivå, i stiftssamfälligheterna, handlar det om stiftsstyrelsen och övriga

nämnder, bl.a. egendomsnämnden. Allmänna handlingar från dessa

tidigare kyrkokommunala myndigheter bör som huvudregel förvaras hos

motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift efter

relationsändringen. Utgångspunkten bör alltså vara att den församling

eller kyrkliga samfällighet eller det stift som övertar en kyrkokommuns

uppgifter skall förvara de allmänna handlingar som härrör från den

tidigare kyrkokommunala verksamheten.

Det finns också ett antal statliga myndigheter som har uppgifter som

hänför sig till Svenska kyrkans verksamhet och som kommer att

avvecklas i samband med relationsändringen. Som exempel kan nämnas

Svenska kyrkans centralstyrelse, Kyrkofondens styrelse,

Ansvarsnämnden för biskopar, domkapitel och pastor. Om motsvarande

organ kommer att inrättas efter relationsändringen är en inomkyrklig

angelägenhet. I fråga om dessa tidigare myndigheters arkiv bör

huvudregeln vara att de allmänna handlingarna fortsättningsvis skall

förvaras på samma nivå inom den kyrkliga organisationen som tidigare.

Så bör exempelvis ansvaret för allmänna handlingar från domkapitlen

ligga på stiften, medan allmänna handlingar från Svenska kyrkans

centralstyrelse och Kyrkofondens styrelse bör överlämnas till Svenska

kyrkan på nationell nivå.

Inom den statliga förvaltningen finns det myndigheter som bl.a. har till

uppgift att behandla ärenden med anknytning till Svenska kyrkan. I stor

utsträckning kommer denna många gånger klart avgränsade verksamhet

att upphöra i och med relationsändringen. Det gäller exempelvis

Kammarkollegiets handläggning av kyrkliga indelningsärenden,

Arbetsgivarverkets uppgifter beträffande statligt reglerade tjänster inom

Svenska kyrkan och Riksskatteverkets uppgifter i fråga om de kyrkliga

valen. Enligt 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen skall

bestämmelserna inte omfatta allmänna handlingar hos dessa

myndigheter, utan bara gälla myndigheter som helt upphör senast den

31 december 1999.

Regeringens beslut om förvaring bör ske i förordningsform i likhet

med vad som gäller när allmänna handlingar från en myndighet som

upphör överlämnas till ett enskilt organ för förvaring, se förordningen

(1994:1495) om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ

än myndigheter för förvaring. Härigenom tillgodoses behovet av

information till allmänheten. Det är fråga om ett stort antal enskilda

myndigheter och det måste därför vara möjligt att meddela beslut av

generell karaktär, dvs. att besluta vilka organ som skall förvara allmänna

handlingar från olika kategorier av kyrkliga myndigheter.

Indelnings- och strukturförändringar

Frågan om den kyrkliga indelningen kommer att vara en inomkyrklig

angelägenhet efter relationsändringen (jfr prop. 1997/98:49 s. 23). Den

föreslagna regleringen om förvaring av allmänna handlingar är inte

avsedd att innebära några begränsningar i detta hänseende. En

indelningsändring kan emellertid aktualisera exempelvis frågan om var

de allmänna handlingarna skall förvaras i fortsättningen. Vidare kan det

bli nödvändigt med justeringar i tidsplanen för överlämnande av

handlingar (se nedan). Med hänsyn till detta är det motiverat att

ändringar i den kyrkliga indelningen kommer till arkivmyndigheternas

kännedom. Även en genomgripande förändring av den kyrkliga

strukturen på olika nivåer kan tänkas få återverkningar i fråga om

förvaringen av allmänna handlingar. Det är därför rimligt att

arkivmyndigheterna underrättas också om strukturförändringar. Svenska

kyrkan skall lämna uppgifter om indelning och stadgar till det statliga

registret över trossamfund samt vidare att förändringar i registrerade

uppgifter skall anmälas genast (se 14 § lagen om Svenska kyrkan).

Härigenom bör arkivmyndigheternas behov av information kunna

tillgodoses.

Arkivvårdsregler m.m.

Relationsändringen bör i princip inte innebära några förändringar när det

gäller hur de kyrkliga arkivens bestånd av allmänna handlingar skall

behandlas. Det bör alltså ställas samma krav före som efter

relationsändringen. Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar bör

även i fortsättningen bevara, ordna och vårda arkiven på ett sådant sätt att

behovet av tillgång till handlingarna tillgodoses. Vidare måste de

kyrkliga arkivens betydelse som en del av det nationella kulturarvet

beaktas. Föreskrifterna i arkivlagen om arkivbildningen och dess syften,

arkivvården samt gallring bör därför gälla i samma utsträckning som före

relationsändringen. De bestämmelser som avser statliga myndigheter bör

tillämpas. Eftersom kyrkokommunala myndigheter omfattas av de

bestämmelser i arkivlagstiftningen som avser statliga myndigheter,

innebär detta inte någon förändring i förhållande till vad som gäller före

relationsändringen, se 2 § 1 arkivlagen och 10 § andra stycket

arkivförordningen (1991:446).

De kyrkliga myndigheterna både statliga och kyrkokommunala står

i dag under tillsyn av de statliga arkivmyndigheterna (Riksarkivet och

landsarkiven), se 8 § första stycket arkivlagen och 8 § arkivförordningen.

En arkivmyndighet har rätt att överta arkivmaterial från en myndighet

som står under dess tillsyn (9 § arkivlagen). Det kan ske efter

överenskommelse, men arkivmyndigheten kan också överta

arkivmaterial efter ett ensidigt beslut. Det sistnämnda kan bli aktuellt

exempelvis om arkiven inte sköts på ett tillfredsställande sätt. Regeringen

anser att motsvarande reglering bör gälla även efter relationsändringen i

fråga om de kyrkliga arkivens bestånd av allmänna handlingar. De

statliga arkivmyndigheterna bör alltså ha tillsyn över de kyrkliga organ

som förvarar allmänna handlingar såvitt avser dessa handlingar samt ha

rätt att överta de aktuella arkiven.

Svenska kyrkan kommer efter relationsändringen att förvara

handlingar som omfattas av olika regelsystem (se närmare avsnitt 6 samt

10 12 §§ lagen om Svenska kyrkan). Det innebär att det utöver de

generella föreskrifter som finns i arkivlagstiftningen kan behövas vissa

särskilda bestämmelser om hanteringen av de kyrkliga arkivens bestånd

av allmänna handlingar. Bland annat bör det föreskrivas att allmänna

handlingar skall förvaras och handhas så att det utan svårigheter går att

skilja dem från andra handlingar hos de förvarande kyrkliga organen.

Vidare bör det framgå att eventuella tillägg i en allmän handling skall

utföras på ett sådant sätt att det tydligt framgår när och av vem de har

gjorts. Om det vid utlämnande av den allmänna delen av handlingen

skulle vara omöjligt att avskilja senare påförda delar, bör det kyrkliga

organet vara skyldigt att lämna ut också eget material (se nedan). De här

föreslagna bestämmelserna är av särskild betydelse i fråga om ärenden

som påbörjas före men som inte avslutas förrän efter relationsändringen.

Här skall nämnas att ärenden som vid utgången av år 1999 handläggs hos

bl.a. domkapitlen och Kyrkofondens styrelse skall överlämnas till

Svenska kyrkan för fortsatt handläggning, se 5 § lagen (1998:1592) om

införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan.

Frågor om utlämnande av allmänna handlingar

En förutsättning för att kyrkliga organ skall kunna förvara allmänna

handlingar är att allmänhetens möjlighet att ta del av handlingarna inte

försvåras. Regeringens förslag innebär att tryckfrihetsförordningens

bestämmelser om handlingsoffentlighet samt sekretesslagstiftningen skall

gälla hos Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar i fråga om

hanteringen av allmänna handlingar. I detta ligger exempelvis att i eget

namn pröva utlämnande- och sekretessfrågor. De kyrkliga organen måste

också iaktta sekretess.

Förslaget medför bl.a. att en begäran att få ta del av uppgifter i en

allmän handling skall prövas i enlighet med bestämmelserna i

tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen. Prövningen skall på

samma sätt som när det gäller myndigheter göras av den som har hand

om handlingen. I tveksamma fall skall frågan hänskjutas till det kyrkliga

organet, om det kan ske utan omgång. Om en befattningshavare vägrar

att lämna ut en handling skall frågan hänskjutas till det kyrkliga organet,

om sökanden begär det. Sökanden får överklaga ett negativt beslut hos

kammarrätten. Bestämmelserna om överklagande i förvaltningslagen

(1986:223) skall tillämpas också i fråga om beslut som meddelas av

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar med anledning

av en begäran om utlämnande av en handling.

Som framgår ovan föreslår regeringen att ett kyrkligt organ skall vara

skyldigt att lämna ut eget material om detta är en förutsättning för att en

allmän handling skall kunna lämnas ut. En sådan föreskrift torde

emellertid vara av mindre praktisk betydelse eftersom handlingar från

tiden efter relationsändringen kommer att omfattas av antingen en

offentligrättsligt eller en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet (se

avsnitt 6).

En allmän handling som inte är hemlig skall tillhandahållas gratis på

stället (2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen). Handlingen skall lämnas ut

genast eller så snart som möjligt. Vidare har var och en rätt att mot avgift

få en kopia eller en avskrift av en allmän handling som är offentlig

(2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen). Frågan om avgiftens storlek och

utformning regleras inte närmare i vare sig tryckfrihetsförordningen eller

sekretesslagen. Till följd av bestämmelserna i avgiftsförordningen

(1992:191) gäller för närvarande i princip en enhetlig taxa för de statliga

myndigheterna. För de kyrkokommunala myndigheterna finns det

däremot inte någon motsvarande enhetstaxa. För varje myndighet

bestäms taxan av det beslutande organet, varvid den kommunala

självkostnadsprincipen innebär begränsningar i fråga om avgiftsuttaget.

Det är angeläget att avgiften för att få en kopia eller en avskrift av en

allmän handling inte fastställs till ett belopp som i praktiken innebär att

möjligheterna att ta del av handlingen begränsas. Utgångspunkten måste

vara att den avgift som Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar tar

ut skall ligga på en nivå som motsvarar vad som tillämpas av

myndigheter. De bestämmelser och principer som gäller för statliga och

kyrkokommunala myndigheter i dag kommer emellertid inte att vara

tillämpliga på Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter

relationsändringen. Det kan därför ifrågasättas om det behövs särskilda

bestämmelser om avgifter beträffande de allmänna handlingar som i

framtiden förvaras hos kyrkliga organ.

Den reglering som föreslås beträffande de kyrkliga arkiven liknar den

som gäller när enskilda organ övertar en tidigare myndighets uppgifter,

jfr lagen (1994:1383) om överlämnande av allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för förvaring. I förarbetena till dessa bestämmelser

behandlades frågan om avgifter för att få ut en kopia eller en avskrift av

en handling. Bland annat uttalades följande: Regeringen, som utgår från

att bolagen kommer att tillämpa samma avgiftsprinciper som gäller inom

det allmänna, finner inte skäl att särskilt reglera denna fråga. Skulle

illojala förfaranden uppdagas får regeringen återkomma till frågan om en

särskild reglering.... (prop. 1993/94:113 s. 31).

Kommittén har anfört att frågan om avgifter inte bör regleras särskilt,

utan utgår från att Svenska kyrkan tar ansvar för att möjligheterna att ta

del av allmänna handlingar inte fördyras eller på annat sätt försvåras

jämfört med vad som gäller i dag. Kommittén förutsätter vidare att det

utfärdas inomkyrkliga riktlinjer och principer om avgiftens storlek och

utformning. Regeringen finner inte anledning att göra någon annan

bedömning. Om det skulle visa sig att de ovan angivna utgångspunkterna

inte följs, kan det bli aktuellt att på nytt överväga frågan om reglering av

avgiftsprinciperna.

Staten har rätt att utan någon avgift få kopior eller avskrifter av

allmänna handlingar hos statliga myndigheter (jfr 21 § avgifts-

förordningen). Regeringen finner att detta bör gälla också efter

relationsändringen i fråga om handlingar från tidigare statliga

myndigheter som förvaras hos Svenska kyrkan och förutsätter att kyrkan

inte heller efter det att reformen har genomförts tar ut någon avgift i

förhållande till staten.

Efter relationsändringen kommer de kyrkliga organen i likhet med

övriga fysiska och juridiska personer att ha rätt att få kopior eller

avskrifter av allmänna handlingar. Detta gäller även i fråga om de

kyrkliga arkiv som har lämnats till arkivmyndigheterna för förvaring.

Med hänsyn till regeringens förslag avseende kostnadsansvaret för dessa

handlingar (se avsnitt 7.3) finns det inte skäl att göra en särreglering

beträffande eventuella kostnader för kopior och avskrifter av dessa

handlingar. En sådan reglering skulle dessutom kunna medföra praktiska

olägenheter och gränsdragningsproblem. Den ordning som i dag

tillämpas i förhållande till kyrkokommunerna bör tillämpas gentemot de

kyrkliga organen efter relationsändringen.

Justitieombudsmannen (JO) och Justitiekanslern (JK) har tillsyn över

den som innehar en tjänst eller ett uppdrag som innefattar

myndighetsutövning, såvitt avser denna verksamhet, se 2 § lagen

(1986:765) med instruktion för Riksdagens ombudsmän respektive 3 §

lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. Eftersom prövning av

utlämnande- och sekretessfrågor är att anse som myndighetsutövning,

kommer befattningshavare och uppdragstagare hos de kyrkliga organen

att stå under tillsyn av JO och JK när det gäller denna verksamhet.

En särskild lag om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska

kyrkan för förvaring

Som tidigare har nämnts liknar den lösning som föreslås i fråga om

allmänna handlingar från tidigare kyrkliga myndigheter den som

tillämpas när en myndighet upphör och verksamheten förs över till ett

enskilt organ. Den närmare regleringen i fråga om de kyrkliga arkiven

skulle kunna genomföras genom ändringar i den lag som gäller i dessa

fall, dvs. lagen om överlämnande av allmänna handlingar till andra organ

än myndigheter för förvaring. Med hänsyn till den speciella situation som

uppstår när relationerna mellan staten och Svenska kyrkan ändras bör det

emellertid skapas en särskild lag avseende de kyrkliga arkivens bestånd

av allmänna handlingar. En sådan lösning torde också medföra att

lagstiftningen blir mer överskådlig.

Leverans till arkivmyndigheterna

Förslaget om de kyrkliga arkivens bestånd av allmänna handlingar

innebär ett undantag från bestämmelsen i 11 § arkivlagen att

myndighetsarkivet från en myndighet som upphör skall överlämnas till

en arkivmyndighet inom tre månader. Däremot innebär det inte någon

förändring beträffande de statliga arkivmyndigheternas uppgifter i fråga

om tillsyn över de kyrkliga arkiven eller deras funktion som arkivdepåer

för arkivmaterial från Svenska kyrkan. På sikt skall alltså de allmänna

handlingarna från tidigare kyrkliga myndigheter levereras till de statliga

arkivmyndigheterna, dvs. Riksarkivet eller något av landsarkiven.

Enligt kommittén bör det inte bestämmas någon generell längsta tid för

förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan. Kommittén har

härvid hänvisat till att förhållandena varierar från fall till fall beroende på

omfattningen av arkiven, kyrkans behov av handlingarna och

arkivmyndigheternas möjlighet att ta emot dem. Vidare har kommittén

pekat på det värde som handlingarna har för Svenska kyrkan.

Regeringen delar bedömningen att det inte bör fastställas någon

absolut tidsgräns för förvaring av allmänna handlingar hos Svenska

kyrkan. Däremot är det lämpligt att som mål ange en viss tidsperiod inom

vilken leveranserna bör vara avslutade. Enligt kommitténs förslag bör de

kyrkliga myndighetsarkiven vara överlämnade till arkivmyndigheterna

inom tio år från relationsändringen. Ett antal kyrkokommuner anser att

den föreslagna perioden är för kort. Andra menar däremot att

tidsperioden bör vara kortare. En övervägande majoritet av

remissinstanserna, bl.a. Riksarkivet, har dock ställt sig bakom förslaget.

Även regeringen anser att den föreslagna tidsperiodens längd är lämpligt

avvägd. Allmänna handlingar bör dock kunna förvaras hos kyrkliga

organ även efter tioårsperiodens utgång, exempelvis om ett kyrkligt

organ behöver handlingarna i sin verksamhet. Det bör också vara möjligt

att tillmötesgå intresset av att ha tillgång till handlingarna som historiska

dokument som utgör en del av exempelvis en enskild församlings

identitet (se angående s.k. dispensarkiv nedan).

Som ovan har nämnts regleras frågan om överlämnande av arkiv till

arkivmyndigheterna i 9 § arkivlagen. Det får förutsättas att

arkivmyndigheterna i samråd med Svenska kyrkan upprättar tidsplaner

för hur leveranserna skall genomföras. Därvid bör beaktas bl.a. kyrkans

behov och intresse av handlingarna samt vidare arkivmyndigheternas

förutsättningar att ta emot handlingarna. Det bör eftersträvas att

leveranserna genomförs på ett sådant sätt att kyrkans verksamhet inte

onödigtvis försvåras. Tidsplanerna gör det möjligt för såväl

arkivmyndigheterna som de kyrkliga organen att överblicka behovet av

personal och lokaler och underlättar därmed planeringen.

Av avgörande betydelse för att allmänna handlingar skall kunna

förvaras hos Svenska kyrkan är, som tidigare nämnts, att de sköts på ett

tillfredsställande sätt samt att frågor om utlämnande och sekretess

hanteras i enlighet med gällande bestämmelser. Arkiven står under

arkivmyndigheternas tillsyn och dessa myndigheter har möjlighet att

ingripa (se 9 § arkivlagen).

Kyrkobokföringsarkiven

En viktig del av de offentligrättsligt reglerade kyrkliga arkiven är

kyrkobokföringsarkiven. De innehåller bl.a. de löpande

folkbokföringsregistren fram till den 1 juli 1991, då de lokala

skattemyndigheterna övertog ansvaret för folkbokföringen. Inför den

reformen beslutade regeringen den 26 april 1990 att

kyrkobokföringsarkiven skulle föras över från pastorsämbetena till

landsarkiven. Enligt ett regeringsbeslut den 5 september 1991 bör arbetet

vara slutfört inom högst 20 år.

I 10 § lagen (1991:482) om införande av folkbokföringslagen

(1991:481) finns vissa föreskrifter om vad som skall gälla beträffande de

kyrkobokföringshandlingar som har bildats före den 1 juli 1991, till dess

de överlämnas till en statlig arkivmyndighet. Den reglering som

regeringen nu föreslår innefattar även kyrkobokföringsarkiven och

bestämmelsen i lagen om införande av folkbokföringslagen bör därför

upphävas.

 Dispensarkiv

I kungörelse den 14 november 1902 angående överlämnande av

arkivhandlingar till landsarkiven i Uppsala, Vadstena och[REDACTED_EFTERNAMN] ålades

kyrkoförsamlingarna att leverera äldre arkivhandlingar till landsarkiven.

Ett antal församlingar i Dalarna ansåg det dock inte motiverat att leverera

handlingarna. Genom kungörelse den 6 december 1907 om undantag

beträffande kyrkoarkiv i Kopparbergs län från bestämmelserna i § 2 i

nådiga kungörelsen angående överlämnande av arkivhandlingar till

landsarkiven i Uppsala, Vadstena och[REDACTED_EFTERNAMN] den 14 november 1902 fick

dessa församlingar möjlighet att bli befriade från leveransskyldigheten.

Med stöd av kungörelsen befriades ett antal församlingar från leverans av

arkivhandlingar fram till och med utgången av år 1921. År 1923 blev

Sollerö, Floda och[REDACTED_EFTERNAMN] församlingar enligt beslut av Kungl. Maj:t

befriade tills vidare från skyldigheten att sända in äldre arkivhandlingar

till landsarkivet. Övriga församlingar har inte fått någon förlängd

dispens.

Den 1 januari 1962 trädde allmänna arkivstadgan (1961:590) i kraft.

Enligt denna författning skulle arkivhandlingar hos myndighet, för vilken

landsarkiv är arkivmyndighet, avlämnas till landsarkivet. Skyldigheten

att avlämna arkivhandlingar inträdde vart tionde år och avsåg

arkivhandlingar som var äldre än 100 år. I övergångsbestämmelserna

föreskrevs dock att stadgan inte innebar någon ändring i sådant beslut

som meddelats enligt äldre bestämmelser om befrielse för vissa

myndigheter att till landsarkiv avlämna äldre arkivhandlingar.

Riksarkivet gavs dock möjlighet att återkalla en sådan befrielse.

Inför förändringen av folkbokföringsorganisationen, som bl.a. innebar

att kyrkobokföringsarkiven skulle överföras till landsarkiven, hemställde

ett antal kyrkoarkiv i Kopparbergs län att de s.k. dispensarkiven ,

oavsett de förändringar som föranleddes av ändringar i organisationen för

folkbokföringen, skulle få behålla böcker och andra arkivalier i sina

lokala arkiv. Regeringen meddelade beslut den 20 december 1990

(Utbildningsdepartementet dnr 3531/89). I beslutet hänvisades till

arkivlagen, som sedermera trädde i kraft den 1 juli 1991. Regeringen

anförde att en arkivmyndighet enligt 9 § arkivlagen kommer att få rätt att

överta arkivmaterial från en myndighet som står under dess tillsyn samt

att ett sådant övertagande kan ske både efter överenskommelse och på

grund av ett ensidigt beslut från arkivmyndigheten. Enligt regeringen låg

det i linje med principerna bakom arkivlagen att regeringen delegerar till

Riksarkivet att meddela föreskrifter om leveranser till

arkivmyndigheterna.

Ett antal remissinstanser i Västerås stift har i sina yttranden över

kommitténs förslag aktualiserat frågan om de s.k. dispensarkiven. Frågan

har också tagits upp i några spontana yttranden. Önskemål har framställts

om att få behålla arkiven även efter relationsändringen.

Arkivmyndigheterna bör, som tidigare har anförts, vara arkivdepå för

de kyrkliga arkiv som består av allmänna handlingar även efter

relationsändringen. Det finns inte tillräckliga skäl att göra undantag för

vissa kyrkliga arkiv i detta hänseende. Som ovan har framkommit bör

målet vara att allmänna handlingar från de tidigare kyrkliga

myndigheterna levereras till arkivmyndigheterna inom tio år från

relationsändringen. Enligt regeringens uppfattning bör dock allmänna

handlingar kunna förvaras hos kyrkliga organ också efter denna

tidsperiod. Förutom behov av handlingarna i den fortsatta verksamheten,

bör även kunna beaktas den betydelse som arkiven har som en

dokumentation av exempelvis en församlings framväxt och historia. Det

bör alltså vara möjligt att tillgodose intresset av att ha tillgång till

handlingarna som historiska dokument som är en del av exempelvis en

församlings identitet. En förutsättning för detta är att förvaringen sker

under betryggande former och att frågor om utlämnande och sekretess

behandlas på ett tillfredsställande sätt. Det är en uppgift för

arkivmyndigheterna att behandla frågan om överlämnande av arkiv-

materialet.

7.2 Beslutande församlingar

Regeringens förslag: Allmänna handlingar som före år 2000 har

kommit in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande

församlingar skall överlämnas till statlig arkivmyndighet inom tre

månader från relationsändringen. Handlingarna skall dock även

därefter efter beslut av regeringen kunna förvaras hos Svenska kyrkan

eller någon av dess organisatoriska delar efter relationsändringen utan

att därigenom upphöra att vara allmänna. Handlingsoffentligheten

enligt tryckfrihetsförordningen skall bestå. Bestämmelserna i

sekretesslagen samt arkivlagens bestämmelser om arkivbildningen

och dess syften, arkivvården och gallring skall tillämpas i samma

utsträckning som före relationsändringen. Arkivlagens bestämmelser

om arkivmyndigheternas tillsyn skall gälla även för dessa arkiv.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att arkiv hos Svenska

kyrkans beslutande församlingar inte skall omfattas av bestämmelserna

om arkivmyndigheternas tillsyn och om överlämnande till

arkivmyndigheterna.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rör detta avsnitt. I fråga 7 var frågeställningen om lagstiftningen om

handlingsoffentlighet och sekretess skall gälla handlingar från Svenska

kyrkans beslutande församlingar. Fråga 8 gällde arkivlagstiftningens

tillämpning i fråga om arkiven hos de beslutande församlingarna. En stor

majoritet av remissinstanserna har ställt sig bakom förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 7

99 %

0 %

1 %

Fråga 8

92 %

2 %

5 %

Justitiekanslern och Kammarkollegiet tillstyrker utredningsförslaget.

Svea hovrätt förordar att undantaget från arkivmyndigheternas tillsyn i

fråga om Svenska kyrkans beslutande församlingar tas bort. Enligt

hovrättens mening bör de allmänna handlingar som överlämnas för

handhavande hos ett privaträttsligt organ behandlas lika, oavsett från

vilken del av den tidigare kyrkliga förvaltningen de härrör. Riksarkivet

anser att allmänna handlingar från de beslutande församlingarna skall

överlämnas till arkivmyndigheterna. Enligt Riksarkivet skulle

kommitténs förslag innebära att allmänna handlingar lämnas till enskilda

organ för förvaring för all framtid. Inte heller Teologiska fakulteten i
[REDACTED_EFTERNAMN] eller Domkapitlet i Göteborg anser att det bör göras åtskillnad

mellan myndigheters och beslutande församlingars arkiv. Liknande

synpunkter framförs också av ett antal kyrkokommuner, däribland

Brämaregårdens, Sätila och Näsets församlingar. Svenska kyrkans

centralstyrelse anser att också arkivmaterial från de beslutande

församlingarna bör kunna överlämnas på samma villkor som material

från myndigheterna, dvs. så att arkivmyndigheterna svarar för

kostnaderna efter överlämnandet. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund anför att en indelning av arkivmaterial i

myndighetsmaterial och beslutande församlings material är mycket svår.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt den ändring i 2 kap. 17 §

tryckfrihetsförordningen som träder i kraft den 1 januari 2000 får i lag

föreskrivas att regeringen får besluta att allmänna handlingar som senast

vid utgången av år 1999 har kommit in till eller upprättats hos någon av

Svenska kyrkans beslutande församlingar skall kunna överlämnas till och

förvaras hos Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar

utan att handlingarna därigenom upphör att vara allmänna. Med Svenska

kyrkans beslutande församlingar avses kyrkomötet och de

kyrkokommunala beslutande församlingarna på lokal och regional nivå.

I likhet med vad som föreslås beträffande allmänna handlingar som nu

finns hos kyrkliga myndigheter bör handlingsoffentligheten för allmänna

handlingar från Svenska kyrkans beslutande församlingar bestå och

sekretesslagstiftningen gälla i samma utsträckning som före

relationsändringen. Regleringen bör genomföras i den särskilda lag som

regeringen föreslår (se avsnitt 7.1). När det gäller exempelvis vilka

kyrkliga organ som skall kunna förvara allmänna handlingar, prövning av

frågor om utlämnande och sekretess samt avgifter för kopior och

avskrifter hänvisas till vad som anförs avseende kyrkliga myndigheter (se

avsnitt 7.1).

De beslutande församlingarna omfattas för närvarande endast av de

grundläggande föreskrifterna i arkivlagen, dvs. bestämmelserna om

arkivbildningen och dess syften samt om arkivvården och gallring (1 §

arkivlagen). Däremot är reglerna om arkivmyndigheternas tillsyn inte

tillämpliga. Arkivmyndigheterna fungerar inte som arkivdepå för arkiven

från de beslutande församlingarna. Riksarkivet får dock ta emot

handlingar från kyrkomötet, se 4 § förordningen (1995:679) med

instruktion för Riksarkivet och landsarkiven. Det finns inte någon

motsvarande bestämmelse i fråga om kyrkokommunala beslutande

församlingar.

Relationsändringen bör inte innebära någon förändring i fråga om hur

de kyrkliga arkivens bestånd av allmänna handlingar skall behandlas.

Arkivlagens bestämmelser om arkivbildning, arkivvård och gallring bör

därför gälla även efter relationsändringen. Vidare bör de särskilda

föreskrifter som föreslås i fråga om allmänna handlingar som förvaras

hos kyrkliga organ vara tillämpliga (se avsnitt 7.1).

När det gäller bestämmelserna om arkivmyndigheternas tillsyn och

överlämnande till arkivmyndighet innebär kommitténs förslag att de

arkiv från Svenska kyrkans beslutande församlingar som härrör från

tiden före relationsändringen inte heller i fortsättningen skall omfattas av

dessa föreskrifter. Ett antal remissinstanser, däribland Svea hovrätt och

Riksarkivet, anser dock att förslaget inte bör genomföras.

Det förhållandet att de aktuella arkiven för närvarande inte omfattas av

regleringen om arkivmyndigheternas tillsyn och överlämnande till

arkivmyndighet utgör inte i sig tillräckliga skäl för att samma ordning

skall gälla också fortsättningsvis. Förutsättningarna förändras eftersom

relationsändringen innebär att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i

övrigt lämnar det allmänna. Som Riksarkivet har anfört innebär

kommitténs förslag att allmänna handlingar lämnas till enskilda organ för

förvaring för all framtid.

Regeringen finner mot denna bakgrund att även allmänna handlingar

från beslutande församlingar bör överlämnas till arkivmyndighet.

Allmänna handlingar från Svenska kyrkans beslutande församlingar bör,

på samma sätt som arkiv från tidigare kyrkliga myndigheter, stå under

tillsyn av de statliga arkivmyndigheterna och på sikt levereras till dessa

myndigheter. Det är naturligt att de kyrkliga arkivens bestånd av

allmänna handlingar behandlas lika, oavsett om det gäller handlingar från

en tidigare myndighet eller från en beslutande församling. Vidare torde

det från forskningssynpunkt vara ändamålsenligt att samtliga allmänna

handlingar som härrör från en församling eller samfällighet förvaras på

ett och samma ställe. Det finns även praktiska synpunkter som talar för

denna lösning. Så torde exempelvis församlingens arkiv i viss

utsträckning betraktas som en enhet trots att det formellt är fråga om dels

kyrkorådets och övriga nämnders arkiv, dels det beslutande organets

arkiv.

Skyldigheten att överlämna handlingarna till arkivmyndighet bör

utformas på i huvudsak samma sätt som 11 § arkivlagen, som gäller när

en myndighet upphör och verksamheten inte längre skall bedrivas av det

allmänna. Som tidigare har nämnts är denna bestämmelse tillämplig i

fråga om de nuvarande kyrkliga myndigheterna (se avsnitt 7.1). En

liknande bestämmelse avseende de beslutande församlingarna bör, i

enlighet med vad Lagrådet anfört, innebära att de allmänna handlingarna

skall överlämnas inom tre månader från relationsändringen, dvs. senast

den 31 mars 2000. På samma sätt som när det gäller allmänna handlingar

från tidigare kyrkliga myndigheter skall emellertid de allmänna

handlingarna från beslutande församlingar kunna förvaras hos de

kyrkliga organen även därefter. På sikt skall dock handlingarna levereras

till en statlig arkivmyndighet. Även när det gäller dessa handlingar bör

målet vara att leveranserna fullgörs inom tio år från relationsändringen

(jfr avsnitt 7.1). Regeringens förslag innebär bl.a. att bestämmelserna i

9 § arkivlagen om överlämnande av arkivmaterial till

arkivmyndigheterna blir tillämpliga i fråga om de allmänna handlingar

som härrör från Svenska kyrkans beslutande församlingar.

När det gäller frågan om tillsyn av och överlämnande till

arkivmyndigheterna hänvisas även till vad som föreslås beträffande de

kyrkliga myndigheterna (se avsnitt 7.1).

De beslutande församlingarnas arkiv torde inte vara av samma

omfattning som myndigheternas.

7.3 Kostnader

Regeringens förslag: Svenska kyrkan svarar för kostnaderna för

arkiven fram till dess materialet har överlämnats till

arkivmyndigheterna. Staten svarar för de kostnader som uppkommer

därefter.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den

kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven

som rör frågan om kostnaderna för arkiven från de kyrkliga

myndigheterna. Fråga 4 handlade om förslaget att Svenska kyrkan skall

svara för kostnaderna fram till och med överlämnandet till

arkivmyndigheterna. Fråga 5 gällde förslaget att staten skall svara för

kostnaderna efter överlämnandet. En stor majoritet av remissinstanserna

har ställt sig bakom förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 4

89 %

8 %

3 %

Fråga 5

97 %

1 %

2 %

Kammarkollegiet tillstyrker utredningsförslaget. Länsstyrelsen i

Jönköpings län anser att det överlämnande (kyrkliga) organet skall svara

för de kostnader som uppstår hos arkivmyndigheterna efter

överlämnandet. Domkapitlet i Skara menar att det bör göras en

fördelning av kostnaderna mellan staten och kyrkan eller alternativt att

kyrkan har ett beloppsmaximerat kostnadsansvar med avtrappning under

de tio åren. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] anser att tidsperioden för förvaring av

arkiven hos Svenska kyrkan skall bestämmas till tio år och att arkiv som

på grund av utrymmesbrist hos arkivmyndigheterna finns kvar hos

Svenska kyrkan därefter bör anses överlämnade med statligt

kostnadsansvar. Några kyrkliga remissinstanser, bl.a. Limhamns

församling, menar att staten bör svara för arkivkostnaderna efter 10 år

oberoende av var arkiven då finns. Flera kyrkokommuner, däribland

Kungsängens, Skredviks och Norrköpings S:t Olai församlingar samt

Löddeköpinge kyrkliga samfällighet, anser att staten bör svara för

arkivkostnaderna från och med år 2000.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Förvaring av allmänna handlingar

innebär dels kostnader för att rent fysiskt härbärgera och vårda

handlingarna på ett sätt som garanterar säkerhet och beständighet, dels

kostnader som följer av nyttjande och tillhandahållande. I samband med

leveranser till arkivmyndigheterna uppkommer kostnader för den

praktiska överföringen, men även för att avsluta och färdigställa arkiven

samt för att ta emot dem.

Enligt gällande principer svarar en myndighet för samtliga kostnader

till dess handlingarna överlämnas till en arkivmyndighet. Därutöver skall

myndigheten bidra till arkivmyndighetens kostnader för den fortsatta

förvaringen av arkivet. Detta har ansetts rimligt eftersom en leverans

innebär att långsiktiga kostnader för bevarande och tillhandahållande

uppstår för arkivmyndigheten, samtidigt som den levererande

myndigheten befrias från dessa kostnader (jfr prop. 1992/93:100 bil. 12 s.

105 f.). Frågan om kostnader för den fortsatta förvaringen samt för

engångskostnader i samband med övertagandet skall enligt 17 § andra

stycket arkivförordningen regleras i en överenskommelse mellan

arkivmyndigheten och den levererande myndigheten.

Enligt 9 § lagen om överlämnande av allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för förvaring skall enskilda organ som förvarar

allmänna handlingar från statliga myndigheter svara för de kostnader

som uppstår för arkivmyndigheten när handlingarna överlämnas till

denna. I förarbetena till denna reglering anfördes att de principer som

lagts fast när det gäller kostnader för arkivvård m.m. borde gälla också

när ett bolag övertagit en myndighets verksamhet samt att det saknas

anledning att just i dessa fall övervältra kostnaden på någon annan än

den som svarar för verksamheten (prop. 1993/94:113 s. 36 ff.).

En tillämpning av de ovan angivna finansieringsprinciperna skulle

innebära att Svenska kyrkan skall svara för kostnaderna fram till och med

överlämnandet till arkivmyndigheterna samt därutöver också bidra till

kostnaderna för den fortsatta förvaringen. I detta sammanhang måste

dock beaktas den särskilda situation som föranleds av de ändrade

relationerna mellan staten och Svenska kyrkan. Det förhåller sig utan

tvekan så att Svenska kyrkan behöver delar av arkiven i den fortsatta

verksamheten. Därtill kommer det värde i övrigt som det har för kyrkan

att ha tillgång till handlingarna som en symbol för kontinuitet och

tradition. Den föreslagna regleringen om förvaring av allmänna

handlingar hos kyrkliga organ skall emellertid även ses mot bakgrund av

att arkivmyndigheterna inte utan vidare har möjlighet att ta emot samtliga

kyrkliga arkiv inom föreskriven tid. Med hänsyn till detta föreslår

regeringen följande när det gäller fördelningen av kostnaderna för de

allmänna handlingar från tiden före relationsändringen som härrör från

kyrkliga myndigheter och Svenska kyrkans beslutande församlingar.

I fråga om de kostnader som uppstår fram till och med överlämnandet

finns det inte skäl att göra avsteg från vad som annars gäller i detta

hänseende. Svenska kyrkan bör alltså svara för samtliga kostnader för

arkiven fram till dess de har levererats till arkivmyndigheterna. Det rör

sig inte om någon tillkommande omkostnad, utan det är fråga om

kostnader som finansieras av kyrkan redan i dag. På sikt kommer

kostnaderna att minska i takt med att handlingarna levereras till

arkivmyndigheterna.

Vid överlämnandet till arkivmyndigheten skall arkivet vara avslutat,

dvs. förtecknat, gallrat och i övrigt färdigställt i enlighet med gällande

bestämmelser. Att avsluta arkiven är att anse som ett led i den ordinarie

arkivverksamheten. Om arkiven fortlöpande har skötts enligt de

föreskrifter som finns bör de kostnader som detta innebär vara

begränsade för varje enskilt kyrkligt organ. Det är rimligt att kyrkan

svarar för dessa kostnader, vars storlek delvis är beroende av hur

arkivvården tidigare har genomförts. Kyrkan bör också stå för de

engångsvisa kostnaderna för det praktiska överförandet av de allmänna

handlingarna till arkivmyndigheterna.

Staten bör svara för kostnaderna för den fortsatta förvaringen och för

de engångskostnader som kan uppstå i samband med att arkiven i

färdigställt skick enligt ovan kommer in till arkivmyndigheterna. Dessa

kostnader uppstår för arkivmyndigheterna i takt med att leveranserna

faktiskt genomförs.

Samtidigt som kostnaderna för förvaring av de kyrkliga arkiven

uppstår allteftersom leveranserna sker, kommer arkivmyndigheternas

tillsynskostnader när det gäller dessa arkiv att minska. Vidare innebär

den reglering som föreslås om offentlighet för handlingar som

tillkommer efter relationsändringen (se avsnitt 6) att arkivmyndig-

heternas tillsyn endast kommer att omfatta en begränsad del av det

framtida kyrkliga arkivmaterialet, nämligen de delar som omfattas av den

offentligrättsligt reglerade handlingsoffentligheten. Detta medför att

arkivmyndigheternas tillsynsverksamhet i fråga om Svenska kyrkan

successivt kommer att minska jämfört med förhållandena före

relationsändringen, vilket bör leda till ett kostnadsbortfall.

Relationsändringen innebär alltså såväl ökade som minskade kostnader

för arkivmyndigheterna. Vilka nettoeffekter som uppkommer och när de

uppstår är i nuläget svårt att bedöma. Av avgörande betydelse för hur

kostnaderna fördelas över tiden är i vilken takt de allmänna handlingarna

överlämnas. Som tidigare har nämnts anser regeringen att målet bör vara

att handlingarna levereras inom tio år från relationsändringen, men att

allmänna handlingar bör kunna förvaras hos kyrkliga organ även efter

denna tidsperiods utgång. Arkivmyndigheterna får vid planeringen av

leveranserna beakta möjligheterna att ta emot materialet inom ramen för

sina resurser. I detta sammanhang skall erinras om att till de delar

materialet utgörs av folkbokföringshandlingar kompenseras

arkivmyndigheterna för de kostnader som leveranserna innebär inom

ramen för folkbokföringsreformen.

Mot bakgrund av vad som ovan anförts bör, enligt regeringens

bedömning, relationsändringen i sig inte föranleda några utvidgade

budgetramar i detta hänseende. Skulle det visa sig att ytterligare resurser

behövs får det ske genom omprioriteringar inom verksamheten eller det

aktuella utgiftsområdet.

8 Svenska kyrkans personal

De förslag som behandlas i detta avsnitt har lämnats dels av Utredningen

om kyrkans personal och om samfundsstöd i betänkandet Staten och

trossamfunden, Svenska kyrkans personal (SOU 1997:44), dels i

promemorian Svenska kyrkans personal och relationsändringen som

upprättats inom Kulturdepartementet.

8.1 Personalkategorier i Svenska kyrkan

Svenska kyrkan bedriver sin verksamhet med såväl privatanställd som

offentliganställd personal. Den privatanställda personalen exempelvis

anställda hos Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet,

Kyrkans hus AB och domkyrkan i Lunds stift berörs inte annat än

indirekt av relationsändringen. Den offentliganställda personalen, som

utgör flertalet av arbetstagarna i Svenska kyrkan, kan delas in i följande

kategorier.

 Anställda med kyrkokommunala villkor

 Präster

 Biskopar

 Övrig offentliganställd personal

Den sistnämnda kategorien består av ett mindre antal statligt anställda

som har en nära anknytning till Svenska kyrkan genom att verksamheten

utövas för kyrkans räkning. I formellt hänseende rör det sig dock inte om

anställningar inom Svenska kyrkan.

Anställda med kyrkokommunala villkor

Den största delen av Svenska kyrkans personal är anställd med

kyrkokommunala villkor hos landets kyrkokommuner som också står för

deras avlöningsförmåner. Dessa ca 22 000 anställda representerar många

yrkesgrupper inom områdena församlingsverksamhet, mark och fastighet

samt administration. Hit hör församlingssekreterare, diakoner,

kyrkomusiker, kyrkvaktmästare, kyrkogårdsarbetare, krematoriepersonal,

skogvaktare, kanslichefer, stiftsjägmästare, stiftsjurister m.fl.

Den anställde har ett anställningsavtal med en församling, en

pastoratssamfällighet, en flerpastoratssamfällighet eller en stifts-

samfällighet. Innehållet i anställningsavtalet regleras huvudsakligen i

kollektivavtal som har tecknats av arbetsgivaren själv eller någon som

arbetsgivaren har utsett att företräda sig. Vissa bestämmelser om

behörighet till kyrkomusikertjänster finns i kyrkolagen (1992:300).

Präster

Svenska kyrkans ca 3 300 präster är till övervägande del anställda hos

kyrkokommunerna. På lokal nivå, i pastorat, finns tjänster inrättade som

domprost, kyrkoherde och komminister. På regional nivå, i

stiftssamfälligheter, finns det tjänster som stiftsadjunkt, kontraktsadjunkt

och pastorsadjunkt. Den kyrkokommun där tjänsten är inrättad svarar för

avlöningsförmånerna till prästen men kostnaderna för prästens

pensionsförmåner betalas ur kyrkofonden. I kyrkolagen finns det

särskilda behörighetsvillkor för innehav av prästtjänster. Prästernas

anställningsvillkor bestäms till stor del i kollektivavtal men till skillnad

från de anställda med kyrkokommunala villkor har de som innehar

prästtjänster statligt reglerade anställningar. Det är regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer som medverkar vid fastställandet

av prästernas avlöningsförmåner. Det är också en uppgift för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer att för arbetsgivarsidan

besluta om stridsåtgärder vid konflikt om sådana kollektivavtal samt att

företräda arbetsgivaren i tvister om kollektivavtal av denna typ eller att

besluta om påföljder vid konflikt om dessa avtal (32 kap. 11 §

kyrkolagen). Arbetsgivarverket företräder pastoraten och stifts-

samfälligheterna i de nämnda frågorna enligt 1 § förordningen

(1994:272) med instruktion för Arbetsgivarverket.

Arbetsgivarfunktionerna för dem som innehar prästtjänster är inte

entydigt samlade hos vare sig stat eller kyrkokommun, de är uppdelade

mellan staten och kyrkokommunen. Det har ansetts oklart om staten

tillsammans med kyrkokommunen är arbetsgivare för prästerna eller om

staten endast agerar som ställföreträdare för den egentlige arbetsgivaren,

kyrkokommunen. Med utgångspunkt från regleringen i kyrkolagen talar

dock övervägande skäl för att staten endast agerar som ställföreträdare.

Biskopar

Svenska kyrkan har 13 stift. I varje stift skall det finnas en tjänst som

biskop. I Uppsala stift är ärkebiskopen biskop. I det stiftet finns det också

en biträdande biskop. Svenska kyrkans 14 biskopar utgör var för sig en

statlig förvaltningsmyndighet under regeringen. Biskoparna är statligt

anställda. Deras tjänster tillsätts av regeringen med fullmakt. I

kyrkolagen finns det särskilda behörighetsvillkor för innehav av

biskopstjänster. Kyrkofonden, som till största delen får sina inkomster

från kyrkokommunerna, betalar biskoparnas löner.

Övrig offentliganställd personal

Statligt anställda som utövar verksamhet för Svenska kyrkans räkning

finns bl.a. hos Ärkebiskopsämbetet, tre personer, och vid Kyrkofondens

kansli, sju personer. Även kyrkoherdarna i de svenska utlands-

församlingarna i Helsingfors, London och Oslo bör närmast betraktas

som anställda i staten.

8.2 Fullmaktsinstitutet

Före den 1 juli 1989 tillsattes biskops-, domprost-, kyrkoherde- och

komministertjänster med fullmakt. Biskopstjänster tillsätts fortfarande

med denna anställningsform, övriga tjänster tillsätts med förordnande

tills vidare. Den som innehar sin tjänst med fullmakt kan inte sägas upp

annat än i vissa undantagsfall.

Lagen (1994:261) om fullmaktsanställning (LFA) och lagen

(1994:260) om offentlig anställning (LOA) gäller inte biskopar och

präster som avses i kyrkolagen. För Svenska kyrkan finns i stället

särskilda regler om fullmaktsanställning i kyrkolagen. Det gäller också

särskilda regler om vilka rättsverkningar en fullmaktsanställning medför

på kyrkans område (jfr prop. 1993/94:65 s. 51). Dessa rättsverkningar

skiljer sig från dem som gäller enligt LFA och LOA. Kyrkolagens

reglering anses uttömmande (se SOU 1992:60 s. 251).

En präst som var anställd med fullmakt var enligt äldre bestämmelser

skyldig att låta sig förflyttas till annan prästerlig tjänst som tillsattes med

samma anställningsform om det var påkallat av organisatoriska eller

andra synnerliga skäl. Den 1 juli 1989 ändrades emellertid

bestämmelserna om förflyttning. Om en fullmaktsanställd präst får en

annan tjänst gäller numera att han eller hon i princip förlorar fullmakten

(jfr 35 kap. 10 § kyrkolagen). Det enda skydd en fullmaktspräst har i dag

är att inte kunna sägas upp, t.ex. vid arbetsbrist. En kyrkoherde eller

komminister som har fullmakt på sin tjänst kan förflyttas av

stiftsstyrelsen till en förordnandetjänst (jfr AD 1997 nr 88). Från denna

tjänst kan sedan uppsägning ske. Om kyrkoherden eller komministern får

en annan prästtjänst, ett vikariat på en prästtjänst eller en annan statligt

reglerad tjänst eller ett vikariat på en sådan tjänst förlorar han eller hon

alltså fullmakten. Dock får kyrkoherden eller komministern behålla

fullmakten om han eller hon förflyttas till en förordnandetjänst i samband

med en indelningsändring. Fullmakten förs då över stat i det nybildade

pastoratet.

Det särskilda skydd som anställningsformen fullmakt innebär utgör en

del av det enskilda anställningsavtalet. Ungefär 650 präster har för

närvarande fullmakt på sina tjänster.

Inom Svenska kyrkan finns det tre kyrkomusiker kvar som anställts

med konstitutorial, en anställningsform som i stort innehåller samma

skydd som fullmakten. Vid 1990 års kyrkomusikerreform blev

kyrkomusikertjänsterna rent kyrkokommunala. De tre kyrkomusikerna

torde ha kvar det förstärkta anställningsskydd som konstitutorialet gav.

Detta skydd utgör en del av det enskilda anställningsavtalet.

8.3 Anställningsskydd

Lagen om anställningsskydd

I lagen (1982:80) om anställningsskydd, LAS, finns skyddsbestämmelser

för arbetstagare bl.a. i fråga om uppsägning och avskedande.

Bestämmelserna i LAS gäller arbetstagare i såväl allmän som enskild

tjänst (1 § första stycket). Från lagens tillämpning undantas dock bl.a.

arbetstagare som med hänsyn till arbetsuppgifter och anställningsvillkor

får anses ha företagsledande eller därmed jämförlig ställning (1 § andra

stycket 1).

Om det i en annan lag eller i en förordning som har meddelats med

stöd av lag finns särskilda föreskrifter som avviker från bestämmelserna i

LAS, skall dessa avvikande föreskrifter gälla (2 § första stycket).

När ett företag, en verksamhet eller en del av en verksamhet övergår

från en arbetsgivare till en annan, övergår enligt 6 b § första stycket LAS

också de rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal

och de anställningsförhållanden som gäller vid tidpunkten för

övergången på den nya arbetsgivaren. Enligt tredje stycket i paragrafen

undantas dock ålders-, invaliditets- och efterlevandeförmåner från den

automatiska övergången av rättigheter och skyldigheter. Den tidigare

arbetsgivaren svarar solidariskt med den nya arbetsgivaren för de

ekonomiska förpliktelser som hänför sig till tiden före övergången.

Arbetstagaren kan dock välja att vara kvar hos sin tidigare arbetsgivare

med risken att likväl inte kunna beredas fortsatt arbete där (6 b § fjärde

stycket). Vidare innehåller LAS ett uttryckligt förbud mot uppsägningar

som grundar sig på en verksamhetsövergång som sådan, se 7 § tredje

stycket. Detta förbud hindrar dock inte uppsägningar som sker av

ekonomiska, tekniska eller organisatoriska skäl där förändringar i

arbetsstyrkan ingår.

Bestämmelserna i 6 b § och 7 § tredje stycket LAS grundar sig på

artikel 3.1 och 4.1 i rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977

om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för

arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller

delar av verksamheter. De svenska reglerna trädde i kraft den

1 januari 1995. Det är ytterst EG-domstolen som avgör vad som omfattas

av direktivet och därmed av bestämmelserna i LAS som utgår från

direktivet.

Lagen om medbestämmande i arbetslivet

I lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, MBL, finns regler

om bl.a. förhandlingsrätt, arbetsfred och om arbetstagares rätt till

medinflytande genom sina fackliga organisationer. Lagen äger

tillämpning på förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (1 §

första stycket). Från lagens tillämpningsområde undantas bl.a.

arbetsgivares verksamhet som är av religiös natur såvitt avser

verksamhetens mål och inriktning (2 §). I likhet med LAS är MBL

subsidiär i förhållande till regler av specialkaraktär i lagar och i

förordningar som meddelats med stöd av lag (se 3 §).

När ett företag, en verksamhet eller en del av en verksamhet övergår

från en arbetsgivare som är bunden av kollektivavtal till en ny arbets-

givare, genom en sådan övergång som omfattas av 6 b § LAS, gäller

enligt 28 § MBL följande. Den tidigare arbetsgivarens kollektivavtal

gäller i tillämpliga delar för den nya arbetsgivaren, om inte denne redan

är bunden av något annat kollektivavtal som kan tillämpas på de

arbetstagare som följer med. Bundenheten gäller också den fredsplikt

som följer med ett kollektivavtal. Uppsägning av kollektivavtalet i

samband med verksamhetsövergången kan göras av såväl arbetstagar-

parten som den ursprunglige arbetsgivaren. Om den nya arbetsgivaren

redan är bunden av ett kollektivavtal som kan tillämpas på den övertagna

personalen, gäller detta kollektivavtal också för denna personalgrupp.

Under en övergångstid av maximalt ett år skall dock villkoren i den

tidigare arbetsgivarens kollektivavtal tillämpas på den övertagna perso-

nalen. Villkoren skall tillämpas på samma sätt som den tidigare

arbetsgivaren var skyldig att tillämpa dem. Om den tidigare arbets-

givarens kollektivavtal har sagts upp är den nya arbetsgivaren ändå

skyldig att tillämpa villkoren i detta avtal under dess giltighetstid, dock

längst i ett år. Träffar den nya arbetsgivaren senare ett avtal för den över-

tagna personalen upphör skyldigheten att tillämpa de gamla villkoren.

Verksamhetsövergång

Begreppet verksamhetsövergång

EG-domstolen har i ett flertal avgöranden behandlat frågan om vad som

är en verksamhetsövergång. Domstolen har bl.a. uttalat att för att avgöra

om en verksamhet, eller en del av en verksamhet, har övergått från en

arbetsgivare till en annan, är det av väsentlig betydelse om verksamheten

har bevarat sin identitet eller inte. En helhetsbedömning av samtliga

omständigheter kring övergången måste ske. Omständigheter som kan

vara av betydelse är

1. arten av företag eller verksamhet,

2. frågan om företagets materiella tillgångar, såsom byggnader och

lösöre, har överlåtits eller inte,

3. värdet av överlåtna immateriella tillgångar vid överlåtelsetidpunkten,

4. om majoriteten av de anställda har tagits över av den nya

arbetsgivaren eller inte,

5. om kunderna har tagits över eller inte,

6. graden av likhet mellan verksamheten före och efter överlåtelsen, och

7. i förekommande fall den tidsperiod under vilken verksamheten har

legat nere.

Det skall framhållas att med övergång kan avses också andra typer av

transaktioner än sedvanliga överlåtelser och fusioner m.m.

Vid bedömningen av om det föreligger en överlåtelsesituation fästs det

avseende vid att det skall vara fråga om ett arbetsgivarbyte. Något

rättsligt samband mellan den som har drivit en verksamhet och en ny

arbetsgivare som tar över verksamheten behöver inte finnas. Det kan

tilläggas att EG-domstolen i Redmond Stichting-målet (mål 29/91,

[1992] ECR s. I-3189) har ansett EG-direktivet tillämpligt också i en

situation då understödet från en offentlig myndighet till en juridisk

person dras in och överflyttas till en annan juridisk person som driver

verksamhet med ett liknande ändamål, med påföljd att den förstnämnda

juridiska personens verksamhet helt upphör.

När det gäller överlåtelse av en del av en verksamhet skall denna del

identifieras. Det gäller sedan att avgöra vilka arbetstagare som kan anses

höra till denna del. Om kriterierna i övrigt för tillämpning av reglerna är

uppfyllda torde samtliga sålunda berörda arbetstagare omfattas av

direktivets regler.

Skyddsregler för de anställda

Vid verksamhetsövergång går den tidigare arbetsgivarens samtliga

rättigheter och skyldigheter utom i fråga om pensionsförmåner

automatiskt över på förvärvaren. Tanken är att förvärvaren, den nya

arbetsgivaren, träder in i anställningsavtalet sådant det var vid tidpunkten

för överlåtelsen. Det betyder bl.a. att arbetstagaren inte är skyddad mot

sådana förändringar av anställningsvillkoren som redan den tidigare

arbetsgivaren hade kunnat vidta.

Huvudregeln är alltså att anställningsavtalet med automatik skall gå

över på förvärvaren som en direkt följd av överlåtelsen. Denna

huvudregel gäller dock inte utan undantag. Arbetstagaren kan nämligen

av egen fri vilja avstå från att följa med till den nya arbetsgivaren. Av

EG-domstolens dom i Katsikas-målet (mål 132, 138 och 139/91, [1992]

ECR I-6577) framgår att arbetstagare genom bestämmelser i

medlemsstaternas lagstiftning kan tillåtas frånträda sin anställning eller,

om man vill gå längre, tillåtas välja att stå kvar i anställning hos

överlåtaren med den risk för uppsägning på grund av arbetsbrist som kan

föreligga. När EG-direktivet genomfördes i Sverige valdes, som tidigare

nämnts, det sistnämnda alternativet.

Bestämmelserna är däremot tvingande på det sättet att en arbetstagare

inte kan avstå från sina rättigheter för det fall han eller hon verkligen

följer med till förvärvaren. Detta gäller även om arbetstagaren på något

sätt skulle kompenseras för avståendet så att han vid en

helhetsbedömning inte kan anses ha blivit missgynnad.

En särskild bestämmelse om övergång av rättigheter och skyldigheter

Lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan. innehåller bl.a. särskilda övergångsbestämmelser för

genomförandet av relationsändringen. När det gäller rättigheter och

skyldigheter för kyrkokommunerna gäller följande bestämmelse.

3 § Ansvaret för de skyldigheter som har uppkommit för en församling

eller kyrklig samfällighet före den 1 januari 2000 övergår vid den tidpunkten

till motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift inom Svenska

kyrkan. Den 1 januari 2000 övergår också en församlings eller kyrklig

samfällighets rättigheter till motsvarande församling, kyrkliga samfällighet

eller stift inom Svenska kyrkan.

Avsikten med bestämmelsen är att klargöra vad som händer med

rättigheter och skyldigheter i samband med den förändring av rättslig

form som sker vid relationsändringen (a. prop. s. 77). Den innebär att

ansvaret för skyldigheter som åvilar någon av Svenska kyrkans

församlingar eller kyrkliga samfälligheter följer med vid övergången från

kyrkokommun till den nya associationsformen. Vad som avses är

skyldigheter av civilrättslig art, men även vissa skyldigheter av

offentligrättslig art, exempelvis skattskyldighet. Efter relationsändringen

gäller skyldigheterna alltså för motsvarande församling, kyrkliga

samfällighet eller stift. Detsamma gäller för rättigheterna. Frågan om

rättigheter och skyldigheter i anledning av anställningsavtal och andra

anställningsförhållanden diskuterades inte i propositionen.

8.4 Svenska kyrkans personal och relationsändringen

Regeringens förslag: Anställningsavtalen för all offentliganställd

personal inom Svenska kyrkan går den 1 januari 2000 över till det

registrerade trossamfundet Svenska kyrkan eller dess organisatoriska

delar.

Personalen garanteras de rättigheter som de har i dag på grund av

anställningsavtal och andra anställningsförhållanden. Även

skyldigheterna består.

Den arbetstagare som inte vill att anställningsavtalet skall gå över

till den nya arbetsgivaren skall anmäla det senast den 31 december

1999. Anställningen skall då anses upphöra den 1 januari 2000.

En särskild lag stiftas om Svenska kyrkans personal vid

relationsändringen.

8.4.1 Principiella utgångspunkter

En utgångspunkt för stat kyrkareformen är att den rättsliga regleringen

av trossamfunden och deras förhållanden skall skapa goda

arbetsförutsättningar och så likvärdiga villkor som möjligt för olika

trossamfund. Alla trossamfund skall ges möjlighet att i formellt och

rättsligt hänseende uppträda som just trossamfund. I detta syfte har det

skapats en särskild associationsform för trossamfund registrerat

trossamfund till vilken också Svenska kyrkan hänförs, se lagen

1998:1593 om trossamfund. En grundtanke i reformen är vidare att de

ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan skall medföra att

Svenska kyrkan blir ett eget rättssubjekt, skilt från det allmänna, som

självständigt reglerar sina angelägenheter. Av lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan framgår att Svenska kyrkan skall vara ett evangelisk-

lutherskt trossamfund med episkopal struktur, en öppen folkkyrka,

demokratiskt uppbyggd och rikstäckande. Svenska kyrkans

grundläggande identitet preciseras för att denna skall vara oförändrad

över relationsändringen. I propositionen framhålls särskilt att regleringen

inte får medföra att Svenska kyrkan uppfattas som ett på statligt initiativ

nu upprättat trossamfund (se prop. 1997/98:116 s. 41).

Svenska kyrkan skall alltså lämna det allmänna. En följd av detta blir

att församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus

upphör (se prop. 1997/98:49 s. 10). Detta medför i sin tur att den

nuvarande beskattningsrätten kommer att upphöra för dessa rättssubjekt.

Relationsändringen får också personalpolitiska konsekvenser. Av

grundläggande betydelse för anställningstryggheten är Svenska kyrkans

framtida ekonomiska ställning. Enligt principbeslutet skall den kyrkliga

egendomen stå till kyrkans förfogande efter relationsändringen.

Regeringen har föreslagit att en del av denna egendom, bl.a.

kyrkofonden, skall föras över med äganderätt i regel förenad med en

ändamålsbestämmelse till olika enheter inom Svenska kyrkan medan

prästlönetillgångarna skall disponeras av kyrkan enligt det s.k.

lagstiftningsalternativet (se prop. 1997/98:116 s. 80 ff.). Vidare har

regeringen föreslagit att Svenska kyrkan skall få kostnadsfri hjälp av

staten med att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifter från dem som

tillhör Svenska kyrkan (a. prop. s. 60). Riksdagen har, som tidigare

nämnts, antagit förslagen (bet. 1997/98:KU20, rskr. 1997/98:284, bet.

1998/99:KU5 och rskr. 1998/99:3). I lagen om Svenska kyrkan regleras

församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas samt stiftens

grundläggande uppgifter på ett sätt som i huvudsak överensstämmer med

den nuvarande regleringen. Dessa åtgärder bör sammantaget kunna

tillförsäkra Svenska kyrkan en stabil ekonomi och organisation.

Härigenom bör de anställdas trygghet så långt som möjligt kunna

tillgodoses. Av stor betydelse i detta sammanhang är givetvis hur stor

tillhörigheten till Svenska kyrkan blir under 2000-talet. De

undersökningar som gjorts (se t.ex. SOU 1992:9 s. 231 ff.) tyder på att

det inte kommer att ske några mer betydande förändringar av antalet

tillhöriga i samband med relationsändringen. I samma riktning talar den

omständigheten att utträdesmöjligheten funnits under många år utan att

den utnyttjats i någon större omfattning.

När det gäller stat kyrkareformens ekonomiska konsekvenser innebär

riksdagens principbeslut att en statsfinansiellt neutral lösning skall vara

vägledande för reformarbetet (prop. 1995/96:80 s. 44). I dag har staten

inte något kostnadsansvar för kyrkans personal. Att staten på grund av

relationsändringen på något sätt skulle belastas med kostnader eller annat

ansvar för personal som hör hemma inom Svenska kyrkan bör därför inte

komma i fråga.

Mot denna bakgrund måste en utgångspunkt för lösningen av

personalfrågorna vid relationsändringen vara att all personal som är

anställd hos kyrkokommunerna i fortsättningen bör vara anställd inom

Svenska kyrkan i dess förnyade gestalt. Detsamma bör i princip gälla

personal med statlig eller därmed jämförlig anställning som utövar

verksamhet inom Svenska kyrkan. Detta medför att all offentliganställd

personal inom Svenska kyrkan behandlas lika. Den kyrkliga

verksamheten kommer därmed att fortsätta utan avbrott och med samma

personal, vilket kan antas ha varit förutsatt när de principiella besluten

om relationsändringen fattades år 1995.

Relationsändringen sker i samförstånd mellan staten och Svenska

kyrkan. I formellt hänseende är det dock staten som i princip ensidigt

fattar de nödvändiga besluten. På nationell nivå skapas ett nytt enhetligt

rättssubjekt, det registrerade trossamfundet Svenska kyrkan. På lokal och

regional nivå byter kyrkokommunerna församlingar och kyrkliga

samfälligheter associationsform till registrerade organisatoriska delar

av Svenska kyrkan. Kyrkans identitet och karaktär skall emellertid vara

oförändrad över relationsändringen. I lagen om Svenska kyrkan regleras

kyrkans grundläggande organisation och verksamhet på sådant sätt att det

med fog kan sägas att den kyrkliga verksamheten i huvudsak kommer att

vara densamma efter ändringen av relationerna.

Ur arbetsrättslig synvinkel innebär stat kyrkareformen emellertid

omdaningar av sådan karaktär att arbetstagarnas situation förändras även

om förhållandet arbetstagare arbetsgivare i grunden blir detsamma. Av

väsentlig betydelse är det byte av associationsform som sker beträffande

församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna. Förändringarna är av

sådan art att de bör betraktas som ett byte av arbetsgivare. Det blir

således fråga om en verksamhetsövergång. Samtidigt skall dock

framhållas att Svenska kyrkans identitet kommer att vara oförändrad över

relationsändringen. Ur praktisk synvinkel innebär verksamhets-

övergången ingen förändring av arbetssituationen utan samma

arbetsuppgifter kommer att utföras och detta sker på samma arbetsplats

som före relationsändringen. Betydelsen av förändringen bör därför inte

överdrivas.

I LAS och MBL finns, som framgår av avsnitt 8.3, skyddsregler för

arbetstagare vid verksamhetsövergång. Lagarna gäller om inte annat

följer av särskilda föreskrifter i annan lagstiftning. Bestämmelser som

avviker från LAS eller MBL får dock inte strida mot det ovan nämnda

EG-direktivet.

Det skydd för rättigheter och skyldigheter i anledning av

anställningsavtal och andra anställningsförhållanden samt för

anställningsvillkoren i övrigt som följer av LAS och MBL bör självklart

gälla också för Svenska kyrkans olika personalkategorier vid

verksamhetsövergång i anledning av relationsändringen. Skyddet bör

inträda med automatik. De nya arbetsgivarna får överta

anställningsavtalen sådana som dessa är vid relationsändringen. De

kyrkokommunala arbetsgivarna kommer dock inte att kunna ansvara

solidariskt med de nya arbetsgivarna för ekonomiska förpliktelser som

hänför sig till tiden före övergången, eftersom kyrkokommunerna upphör

att existera vid relationsändringen. Någon olägenhet för arbetstagarna

torde detta dock inte medföra då de nya arbetsgivarna övertar

kyrkokommunernas samtliga rättigheter och skyldigheter. Som tidigare

nämnts har åtgärder beslutats som sammantaget bör kunna tillförsäkra

Svenska kyrkan en stabil ekonomi och organisation. Eftersom

kyrkokommunerna upphör att existera är det inte heller möjligt för

arbetstagarna att stanna kvar som arbetstagare hos dessa arbetsgivare.

För dem med statlig anställning är situationen annorlunda. Staten finns

kvar. Emellertid skall statens befattning med kyrkliga frågor i princip

helt upphöra. Det finns därför skäl att behandla dessa personalkategorier

på samma sätt som den kyrkokommunalt anställda personalen.

De kollektivavtal som gäller vid tidpunkten för relationsändringen bör

i tillämpliga delar gälla för de nya arbetsgivarna till dess nya

kollektivavtal träffats som är anpassade till de förhållanden som gäller

efter relationsändringen. Bestämmelser om detta finns, som tidigare

nämnts, i 28 § första stycket MBL. Dessa bör vara tillämpliga också på

de kollektivavtal som gäller inom Svenska kyrkans verksamhetsområde.

Inom det offentliga området är rätten att vidta fackliga stridsåtgärder

inskränkt. När Svenska kyrkan lämnar det allmänna bör samma regler

gälla för Svenska kyrkans personal som för privatanställda. Frågan om

eventuella inskränkningar i konflikträtten bör vara en fråga för

kollektivavtalsparterna att ta ställning till.

De kollektivavtalsreglerade trygghetssystem som finns för den

offentliganställda personalen inom Svenska kyrkan Avgångsförmåner

för anställda hos kommuner och landsting, församlingar m.fl. (AGF-KL)

för dem med kyrkokommunalt reglerade villkor samt Avtal om

trygghetsfrågor (TA) för dem med statliga och statligt reglerade

anställningar tillförsäkrar arbetstagarna vissa förmåner om de sägs upp

av arbetsgivaren exempelvis i samband med en verksamhetsövergång.

För båda trygghetssystemen gäller i princip att arbetstagaren inte har rätt

till några förmåner om arbetstagaren motsätter sig ett byte av anställning

som skäligen borde ha godtagits. Det är en uppgift för avtalsparterna att

avgöra hur de kollektivavtalsreglerade trygghetssystemen skall tillämpas

vid relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan.

Med hänsyn till de principiella ställningstaganden som nu redovisats

bör det införas särskilda bestämmelser om vad som skall gälla för

Svenska kyrkans personal vid relationsändringen. Om dessa

bestämmelser placeras i lagen (1998:1592) om införande av lagen om

Svenska kyrkan, måste de antas i den kvalificerade ordning som gäller

för den lagen. Det bör därför stiftas en särskild lag om Svenska kyrkans

personal vid relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan den

1 januari 2000.

I det följande behandlas vad relationsändringen får för konsekvenser

för de olika kategorierna av offentliganställd personal i Svenska kyrkan.

8.4.2 Anställda med kyrkokommunala villkor

Regeringens förslag: De rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och de anställningsförhållanden som vid

relationsändringen gäller för dem som är anställda med

kyrkokommunala villkor i en kyrkokommun går över till motsvarande

församling, kyrkliga samfällighet eller stift, om inte arbetstagaren

väljer att frånträda anställningen.

Om arbetstagaren inte vill att anställningsavtalet skall gå över till

den nya arbetsgivaren skall han eller hon anmäla det till sin

arbetsgivare senast den 31 december 1999. Anställningen skall i så

fall anses upphöra den 1 januari 2000.

Utredningens bedömning: Utredningen anser att det inte är någon

verksamhetsövergång för dem som är anställda med kyrkokommunala

villkor. De behåller därför sina anställningar över relationsändringen och

deras kollektivavtal består.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allmänhet lämnat

utredningens bedömning utan erinran.

Av de remissinstanser som yttrat sig om förslagen i promemorian är en

klar majoritet positiva. Arbetsdomstolen anser dock att det bör krävas en

rättshandling från arbetstagarens sida för att anställningsavtalet inte

automatiskt skall föras över vid relationsändringen. Rättsverkan av denna

rättshandling bör, enligt domstolen, vara att anställningen upphör.

Kammarkollegiet och Sveriges Kommunaltjänstemannaförbund avstyrker

förslaget. Enligt kollegiet och förbundet kommer den arbetstagare som

anses ha sagt upp sig själv att ställas utanför trygghetssystemet.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För den personal som är anställd med

kyrkokommunala villkor är någon av Svenska kyrkans församlingar eller

kyrkliga samfälligheter arbetsgivare. Dessa utgör i dag kyrkokommuner

och de har rätt att beskatta sina medlemmar, såväl dem som tillhör

Svenska kyrkan som dem som inte gör det. Efter relationsändringen

kommer verksamheten i stället att utövas av det registrerade

trossamfundet Svenska kyrkans organisatoriska delar: församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift. Dessa skall visserligen överta

rättigheter och skyldigheter från kyrkokommunerna, men någon

kommunstatus med beskattningsrätt kommer de inte att ha. Denna

skillnad i rättslig ställning utgör en sådan förändring av arbetsgivarens

karaktär att ett arbetsgivarbyte måste anses ske vid relationsändringen.

Det är således fråga om en verksamhetsövergång.

De rättigheter och skyldigheter som arbetstagarna har på grund av sina

anställningsavtal och övriga anställningsförhållanden vid tidpunkten för

relationsändringen bör gå över från kyrkokommunerna till motsvarande

församling, kyrkliga samfällighet eller stift inom Svenska kyrkan. Detta

innebär att de som är anställda med kyrkokommunala villkor fortsätter

sin verksamhet inom Svenska kyrkan med oförändrade rättigheter och

skyldigheter. Detsamma gäller de kyrkomusiker som har kvar det

förstärkta anställningsskydd som konstitutorialet gav, eftersom det utgör

en del av deras anställningsavtal.

Om en arbetstagare inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den

nya arbetsgivaren bör arbetstagaren kunna frånträda anställningen. I

promemorian har föreslagits att anställningsavtalet skall anses uppsagt av

arbetstagaren om han eller hon väljer att frånträda anställningen. Några

närmare regler om hur frånträdandet skall gå till har emellertid inte

föreslagits i promemorian. Enligt regeringens uppfattning bör det, som

Arbetsdomstolen föreslår, krävas att arbetstagaren vidtar en rättshandling

för att anställningsavtalet inte automatiskt skall föras över vid

relationsändringen. Detta kan lämpligen ske genom en underrättelse till

arbetsgivaren. Senast den 31 december 1999 bör arbetstagaren anmäla till

sin arbetsgivare om han eller hon inte vill att anställningsavtalet skall gå

över till den nya arbetsgivaren. Rättsverkan av en sådan anmälan bör bli

att anställningen upphör den 1 januari 2000, eftersom den nuvarande

arbetsgivaren inte kommer att finnas kvar efter relationsändringen.

Frågan om en arbetstagare som väljer att frånträda sin anställning ställs

utanför trygghetssystemet eller inte är, som framgår av avsnitt 8.4.1, en

uppgift för avtalsparterna att avgöra.

Det är av stor betydelse för arbetstagarna personligen och även för de

kyrkliga arbetsplatsernas funktion att varje arbetstagare inom Svenska

kyrkan i god tid får korrekt, klar och utförlig information om vad rela-

tionsändringen innebär för den egna anställningen. Denna information

bör också innehålla avtalsparternas ställningstagande till trygg-

hetssystemens tillämplighet i förhållande till den arbetstagare som

eventuellt väljer att frånträda sin anställning.

8.4.3 Präster

Regeringens förslag: De rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och de anställningsförhållanden som vid rela-

tionsändringen gäller för präster som är anställda i en kyrkokommun

går över till motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift,

om inte prästen väljer att frånträda anställningen.

Om prästen inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den nya

arbetsgivaren skall han eller hon anmäla det till sin arbetsgivare senast

den 31 december 1999. Anställningen skall i så fall anses upphöra den

1 januari 2000.

Utredningens förslag: Kammarkollegiet tar arbetsgivaransvaret för de

präster med fullmakt som motsätter sig en övergång till den nya

arbetsgivaren. Kollegiet skall "hyra ut" dem till Svenska kyrkan. De

kyrkliga arbetsgivarna får dock själva avgöra om de vill hyra någon präst

från Kammarkollegiet. Präster som inte har fullmakt och som motsätter

sig övergång skall sägas upp av domkapitlet.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Av remissinstanserna var en stor majoritet positiv

till utredningens förslag. Samtidigt är många kyrkliga instanser negativa

till att hyra präster med fullmakt som motsätter sig övergång. En orsak

till detta är att de anser att präster som motsätter sig övergång är illojala.

Av de remissinstanser som yttrat sig om förslagen i promemorian är en

klar majoritet positiv. Arbetsdomstolen anser dock att det bör krävas en

rättshandling från arbetstagarens sida för att anställningsavtalet inte

automatiskt skall överföras vid relationsändringen. Rättsverkan av denna

rättshandling bör, enligt domstolen, vara att anställningen upphör.

Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar anser det självklart att de

som är präster i Svenska kyrkan vid reformens ikraftträdande stannar

kvar i sina befattningar med de oförändrade villkor som promemorian

beskriver, eftersom prästens identitet ur teologisk synvinkel inte

förändras. Svea hovrätt tillstyrker förslagen utom såvitt avser

befattningshavare med fullmakt. Enligt hovrätten har dessa

fullmaktshavare en särskild rätt gentemot staten som är förknippad med

fullmaktstjänsten och denna rätt anser hovrätten inte bör åsidosättas.

Kammarkollegiet avstyrker förslaget och föreslår bl.a. att fullmakterna

genom lag skall förlora sin speciella rättsverkan vid en viss angiven

tidpunkt och att arbetsgivaren från denna tidpunkt skall ha rätt att på

saklig grund säga upp själva anställningsförhållandet. Svenska kyrkans

personalförbund avstyrker förslaget och föreslår att det inrättas en

särskild avvecklingsmyndighet som övertar Svenska kyrkans

arbetsgivaransvar för de fullmaktshavare som önskar kvarstå i sina

statligt reglerade tjänster.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare redovisats är

arbetsgivarfunktionerna för dem som innehar prästtjänster uppdelade

mellan staten och kyrkokommunerna. Med utgångspunkt från regleringen

i kyrkolagen talar dock övervägande skäl för att staten endast agerar som

ställföreträdare för den egentlige arbetsgivaren, kyrkokommunen.

Tjänsterna är inrättade i kyrkans pastorat eller stiftssamfälligheter, dvs. i

någon av Svenska kyrkans församlingar eller kyrkliga samfälligheter,

och det är också där som prästerna utövar sin verksamhet. Detta gäller

också dem som innehar sin prästtjänst med fullmakt. Beträffande

fullmakternas rättsverkningar framgår det av avsnitt 8.2 att det gäller

särskilda regler på kyrkans område som skiljer sig från dem som gäller

för övriga fullmaktshavare. Utöver vad som följer av regleringen i

kyrkolagen har fullmaktshavare på kyrkans område inte någon särskild

rätt gentemot vare sig staten eller sin arbetsgivare.

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan innebär

bl.a. att den statliga regleringen av prästtjänsterna upphör. Efter

relationsändringen kommer den verksamhet som prästerna utövar att som

huvudregel utövas inom någon av Svenska kyrkans församlingar eller

kyrkliga samfälligheter eller inom något av kyrkans stift. Den förändring

av församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas rättsliga ställning

som sker vid relationsändringen innebär att det för prästernas del sker en

verksamhetsövergång i den mening som avses i anställningsskydds-

lagstiftningen.

De rättigheter och skyldigheter som prästerna har på grund av sina

anställningsavtal och övriga anställningsförhållanden vid tidpunkten för

relationsändringen bör då gå över till den församling, den kyrkliga

samfällighet eller det stift inom Svenska kyrkan där verksamheten i

fortsättningen skall bedrivas. Hur arbetsgivarfunktionerna för prästerna

skall utövas efter relationsändringen är Svenska kyrkans sak att besluta

om.

Eftersom det särskilda skydd som anställningsformen fullmakt innebär

utgör en del av prästens anställningsavtal, inbegrips även detta skydd i

det som föreslås gå över vid relationsändringen. Detta innebär att alla

präster fortsätter sin verksamhet inom Svenska kyrkan med oförändrade

villkor. Att avveckla fullmakterna på det sätt som Kammarkollegiet

föreslagit skulle innebära en oacceptabel försämring för de präster som

innehar sina tjänster med fullmakt.

Om en präst inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den nya

arbetsgivaren bör prästen kunna frånträda anställningen. Några närmare

regler om hur frånträdandet skall gå till har emellertid inte föreslagits i

promemorian. Enligt regeringens uppfattning bör det krävas att prästen

vidtar en rättshandling för att anställningsavtalet inte automatiskt skall

föras över vid relationsändringen. Det kan lämpligen ske genom en

underrättelse till arbetsgivaren. Senast den 31 december 1999 bör prästen

anmäla till sin arbetsgivare om han eller hon inte vill att

anställningsavtalet skall gå över till den nya arbetsgivaren. Rättsverkan

av en sådan anmälan bör, i likhet med vad som föreslås för den övriga

kyrkokommunalt anställda personalen, bli att anställningen upphör

den 1 januari 2000.

Såsom framhållits i tidigare avsnitt är det en uppgift för avtalsparterna

att avgöra hur trygghetssystemen skall tillämpas vid relationsändringen.

Även när det gäller prästerna är det betydelsefullt att det lämnas

korrekt, klar och utförlig information om vad relationsändringen innebär

för den egna anställningen och om trygghetssystemens tillämplighet för

den präst som eventuellt väljer att frånträda sin anställning.

8.4.4 Biskopar

Regeringens förslag: De rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och de anställningsförhållanden som vid relations-

ändringen gäller för innehavare av biskopstjänst går över till det stift

inom Svenska kyrkan i vilket biskopstjänsten är inrättad, om inte

biskopen väljer att frånträda anställningen.

Om biskopen inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den

nya arbetsgivaren skall han eller hon anmäla det till sin arbetsgivare

senast den 31 december 1999. Anställningen skall i så fall anses

upphöra den 1 januari 2000.

Utredningens förslag: Arbetsgivarverket ges i uppdrag att avveckla

biskoparnas statliga anställningar eftersom deras anställningsavtal inte

automatiskt går över på den nye arbetsgivaren. Kammarkollegiet skall ta

arbetsgivaransvaret för de biskopar som motsätter sig övergång.

Kollegiet skall "hyra ut" dem till Svenska kyrkan.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har tillstyrkts eller lämnats

utan erinran av remissinstanserna.

De allra flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat

promemorieförslaget utan erinran. Svea hovrätt avstyrker dock förslaget.

Enligt hovrätten har fullmaktshavare en särskild rätt gentemot staten som

är förknippad med fullmaktstjänsten och denna rätt anser hovrätten inte

bör åsidosättas. Även Kammarkollegiet avstyrker förslaget. Enligt

kollegiet kommer den arbetstagare som anses ha sagt upp sig själv att

ställas utanför trygghetssystemet. Kollegiet föreslår bl.a. att fullmakterna

genom lag skall förlora sin speciella rättsverkan vid en viss angiven

tidpunkt och att arbetsgivaren från denna tidpunkt skall ha rätt att på

saklig grund säga upp själva anställningsförhållandet.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Biskopstjänster tillsätts i dag med

fullmakt av regeringen efter val. I varje stift skall det finnas en tjänst som

biskop. Det är i stiftet som biskopen utövar sin huvudsakliga verksamhet.

Beträffande fullmakternas rättsverkningar framgår det av avsnitt 8.2 att

det gäller särskilda regler på kyrkans område som skiljer sig från dem

som gäller för övriga fullmaktshavare.

Enligt 5 § andra stycket i lagen om Svenska kyrkan är stiftets

grundläggande uppgift att främja och ha tillsyn över församlingslivet.

För varje stift skall det också i fortsättningen finnas en biskop.

Biskoparnas verksamhet kommer således att bedrivas inom något av

Svenska kyrkans stift efter relationsändringen.

LAS gäller, som ovan nämnts, inte för arbetstagare som har

företagsledande eller jämförlig ställning. Svenska kyrkans biskopar är att

jämställa med personer i företagsledande ställning. Biskoparna omfattas

således inte av skyddsreglerna i LAS och deras anställningsavtal går

därför inte automatiskt över till de nya arbetsgivarna. För att biskoparnas

anställningar skall hamna inom Svenska kyrkan i dess förnyade gestalt

krävs det alltså särskilda bestämmelser. Det behövs också särskilda

bestämmelser som skyddar biskoparnas rättigheter och skyldigheter på

motsvarande sätt som övriga personalkategoriers.

De rättigheter och skyldigheter som biskoparna har på grund av sina

anställningsavtal och övriga anställningsförhållanden vid tidpunkten för

relationsändringen bör då gå över till det stift inom Svenska kyrkan i

vilket respektive biskopstjänst är inrättad. Eftersom det särskilda skydd

som anställningsformen fullmakt innebär utgör en del av biskopens

anställningsavtal, inbegrips även detta skydd i det som föreslås gå över

vid relationsändringen. Detta innebär att biskoparna fortsätter sin

verksamhet inom Svenska kyrkan med oförändrade villkor. Att avveckla

fullmakterna på det sätt som Kammarkollegiet föreslagit skulle innebära

en oacceptabel försämring av biskoparnas situation.

Om en biskop inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den nya

arbetsgivaren, stiftet, bör biskopen kunna frånträda anställningen. Några

närmare regler om hur frånträdandet skall gå till har emellertid inte

föreslagits i promemorian. Enligt regeringens uppfattning bör det krävas

att biskopen vidtar en rättshandling för att anställningsavtalet inte

automatiskt skall föras över vid relationsändringen. Detta kan lämpligen

ske genom en underrättelse till arbetsgivaren. Senast den 31 december

1999 bör biskopen anmäla till sin arbetsgivare, staten, om han eller hon

inte vill att anställningsavtalet skall gå över till den nya arbetsgivaren.

Rättsverkan av en sådan anmälan bör, i likhet med vad som föreslås för

den kyrkokommunalt anställda personalen, bli att anställningen upphör

den 1 januari 2000.

Hur de kollektivavtalsreglerade trygghetssystemen skall tillämpas när

de ändrade relationerna träder i kraft är en uppgift för avtalsparterna att

avgöra.

I likhet med vad som uttalats beträffande övriga personalkategorier bör

också biskoparna ha korrekt, klar och utförlig information om vad

relationsändringen innebär för den egna anställningen och om

trygghetssystemens tillämplighet för den biskop som eventuellt väljer att

frånträda sin anställning.

8.4.5 Övrig offentliganställd personal

Regeringens förslag: De rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och de anställningsförhållanden som vid

relationsändringen gäller för dem som är anställda vid

Ärkebiskopsämbetet går över på Svenska kyrkan, om inte

arbetstagaren väljer att frånträda anställningen.

Om arbetstagaren inte vill att anställningsavtalet skall gå över till

den nya arbetsgivaren skall han eller hon anmäla det till sin

arbetsgivare senast den 31 december 1999. Anställningen skall i så

fall anses upphöra den 1 januari 2000.

Regeringens bedömning: Det statliga ansvaret för kyrkoherdarna i

de svenska utlandsförsamlingarna i Helsingfors, London och Oslo bör

avvecklas. Arbetsgivarverket bör få i uppdrag att lösa denna fråga.

Utredningens förslag: Kammarkollegiet tar över arbetsgivaransvaret

för dem vars statliga anställningar består vid utgången av år 1999.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens. I promemorian föreslås emellertid också att anställnings-

avtalen för dem som tjänstgör vid Kyrkofondens kansli skall gå över på

Svenska kyrkan.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har bemötts positivt eller

lämnats utan erinran av remissinstanserna.

När det gäller promemorieförslaget har den övervägande delen av

remissinstanserna varit positiva. Kammarkollegiet har avstyrkt förslaget

och beträffande dem som tjänstgör vid Kyrkofondens kansli särskilt

framhållit att de är anställda i kollegiet. Enligt kollegiet bör principerna i

gällande rätt tillämpas. Kollegiet har vidare påtalat att en kategori statligt

anställda fallit bort i den genomgång som görs i promemorian, nämligen

kyrkoherde för döva.

1998 års kyrkomöte: Förslaget till lag om Svenska kyrkans personal

vid relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan den 1 januari

2000 bör även omfatta de anställda vid Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN]. I övrigt

tillstyrker kyrkomötet regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Anställda vid Ärkebiskopsämbetet

De anställda vid Ärkebiskopsämbetet har arbetsuppgifter som framför

allt hänför sig till ärkebiskopens arbete på nationell nivå. Vid

relationsändringen kommer denna verksamhet att övertas av det

registrerade trossamfundet Svenska kyrkan. Det sker således en

verksamhetsövergång i den mening som avses i anställningsskydds-

lagstiftningen för dessa arbetstagare.

De rättigheter och skyldigheter som de anställda vid

Ärkebiskopsämbetet har på grund av sina anställningsavtal och övriga

anställningsförhållanden vid tidpunkten för relationsändringen bör då gå

över till det registrerade trossamfundet Svenska kyrkan. Detta innebär att

de anställda vid Ärkebiskopsämbetet fortsätter sin verksamhet inom

Svenska kyrkan med oförändrade villkor.

Om en anställd vid Ärkebiskopsämbetet inte vill att anställningsavtalet

skall gå över till den nya arbetsgivaren bör han eller hon kunna frånträda

sin anställning. Några närmare regler om hur frånträdandet skall gå till

har emellertid inte föreslagits i promemorian. Enligt regeringens

uppfattning bör det krävas att arbetstagaren vidtar en rättshandling för att

anställningsavtalet inte automatiskt skall föras över vid

relationsändringen. Det kan lämpligen ske genom en underrättelse till

arbetsgivaren. Senast den 31 december 1999 bör arbetstagaren anmäla till

sin arbetsgivare om han eller hon inte vill att anställningsavtalet skall gå

över till den nya arbetsgivaren. Rättsverkan av en sådan anmälan bör, i

likhet med vad som föreslås för den kyrkokommunalt anställda

personalen, bli att anställningen upphör den 1 januari 2000.

Hur de kollektivavtalsreglerade trygghetssystemen skall tillämpas när

de ändrade relationerna träder i kraft är en uppgift för avtalsparterna att

avgöra.

I likhet med vad som uttalats beträffande övriga personalkategorier är

det betydelsefullt att det också till dessa arbetstagare lämnas korrekt, klar

och utförlig information om vad relationsändringen innebär för den egna

anställningen och om trygghetssystemens tillämplighet för den som

eventuellt väljer att frånträda sin anställning.

De som tjänstgör hos domkyrkan i Lunds stift

I 39 och 41 kap. kyrkolagen finns föreskrifter om förvaltningen av

domkyrkan i Lunds stift. Domkyrkan, dess inventarier och övriga

egendom samt domkyrkans fastigheter skall förvaltas av Domkyrkorådet

i[REDACTED_EFTERNAMN]. Domkyrkorådet, som är en statlig myndighet, består av fem

ledamöter med lika många ersättare. Av 16 § förordningen (SKFS

1989:1) med instruktion för Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], m.m. framgår att

personal hos domkyrkan anställs av domkyrkorådet.

Hos domkyrkorådet finns ingen personal anställd. Den personal som

behövs för att förvalta domkyrkan med tillhörande egendom är anställd

hos domkyrkan som är ett särskilt rättssubjekt av stiftelsekaraktär.

Personalen är alltså privatanställd, inte statsanställd som kyrkomötet har

antagit. Regeringens förslag omfattar bara den offentliganställda

personalen.

De som tjänstgör vid kyrkofondens kansli

Enligt 9 § första stycket 1 i lagen om införande av lagen om Svenska

kyrkan skall kyrkofondens tillgångar sedan medel avsatts för

pensionsåtagandena föras över med äganderätt till Svenska kyrkan och

användas för kyrkliga ändamål. I förvaltningen av tillgångarna ingår

främst hanteringen av det kyrkliga utjämningssystemet, placering av

fondens medel samt bokföring och redovisning av fondmedlen.

Förvaltningen av kyrkofonden är i dag delad mellan Kyrkofondens

styrelse och Kammarkollegiet i vilket styrelsens kansli ingår.

Efter relationsändringen kommer alltså förvaltningen av kyrkofondens

tillgångar att handhas av det registrerade trossamfundet Svenska kyrkan.

Under förutsättning att kyrkan organiserar förvaltningen av tillgångarna

och hanteringen av utjämningssystemet så att dessa uppgifter sköts inom

trossamfundet, bör det även för de sju personer som är anställda i

Kammarkollegiet och utför kansligöromål åt Kyrkofondens styrelse

anses ske en verksamhetsövergång i den mening som avses i

anställningsskyddslagstiftningen. Kammarkollegiet kommer emellertid

att finnas kvar, vilket måste beaktas i sammanhanget. Med hänsyn till att

Svenska kyrkan inte tagit ställning till på vilket sätt förvaltningen av

tillgångarna och utjämningssystemet skall organiseras, kan man f.n. inte

avgöra om det blir fråga om en verksamhetsövergång för denna

personalkategori. Promemorieförslaget bör därför inte genomföras i

denna del. När det står klart hur Svenska kyrkan kommer att förvalta

kyrkofondens tillgångar och organisera utjämningssystemet får frågan

hanteras enligt de generella bestämmelserna i anställnings-

skyddslagstiftningen

Utlandskyrkoherdarna m.fl.

Kyrkoherdarna i de svenska utlandsförsamlingarna i Helsingfors, London

och Oslo och har anställningar som närmast bör betraktas som statliga.

Sin verksamhet utövar de dock inom Svenska kyrkans

utlandsverksamhet. För kyrkans räkning sköts denna verksamhet sedan

den 1 januari 1997 av respektive utlandsförsamling tillsammans med

Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet. Någon förändring

av detta förhållande kommer relationsändringen inte att innebära. Därför

torde det inte för dessa präster vara fråga om en verksamhetsövergång i

den mening som avses i anställningsskyddslagstiftningen. Deras

anställningsvillkor påverkas således inte. Det är dock rimligt att det

statliga ansvaret för dem avvecklas i samband med relationsändringen.

Arbetsgivarverket bör därför få i uppdrag att lösa denna fråga.

Kyrkoherdarna för döva hade tidigare statliga tjänster tillsatta med

fullmakt. År 1990 erbjöds de att få nyinrättade tjänster för teckenspråkiga

i stiftssamfälligheterna. (jfr prop. 1989/90:101 s. 26). De som fick de nya

tjänsterna lämnade då sina statliga tjänster. Det finns i dag inte någon

sådan präst med statlig anställning.

8.5 Pensioner

8.5.1 Dagens förhållanden

Biskopar och präster

Till komplettering av den lagstadgade allmänna pensionen har

biskoparna och alla präster med statligt reglerade tjänster

tjänstepensionsrätt enligt det statliga pensionsavtalet PA-91,

pensionsplan för arbetstagare hos staten m.fl. Detta pensionsavtal skall

också tillämpas på präster som är anställda hos stiftelsen Svenska kyrkan

i utlandet och hos vissa diakoniinstitutioner. Statens pensionsverk (SPV)

administrerar förmånerna enligt pensionsavtalet.

PA-91, som trädde i kraft den 1 januari 1992, är ett

nettopensionssystem vilket innebär att tjänstepensionen beräknas som ett

tillägg till den lagstadgade pensionen. Pensionsplanen omfattar

ålderspension, kompletterande ålderspension, sjukpension, kompletteran-

de delpension, efterlevandepension, kompletterande efterlevandepension,

egenlivränta, kompletterande efterlevandelivränta och fribrev för

kompletterande ålderspension. Kostnaderna för biskoparnas och

prästernas pensionsförmåner enligt PA-91 betalas ur kyrkofonden

(42 kap. 11 § kyrkolagen). Det yttersta ansvaret för pensionsåtagandena

till prästerna har dock kyrkokommunerna som svarar för prästernas

avlöningsförmåner (32 kap. 12 och 13 §§ kyrkolagen). För biskoparnas

pensionsfordringar torde staten som arbetsgivare ha det yttersta ansvaret.

Kostnaderna för den kompletterande ålderspensionen (KÅPAN) har

fortlöpande betalats av kyrkofonden genom premier till Försäkrings-

föreningen för det statliga området (FSO), som har fonderat medlen.

Anställda med kyrkokommunala villkor

Till komplettering av den lagstadgade allmänna pensionen har de som är

anställda med kyrkokommunala villkor tjänstepensionsrätt enligt ett nytt

pensionsavtal, kommunala pensions- och försäkringsavtalet PFA 98.

Kyrkokommunen betalar kostnaderna för pensionsförmånerna som

med vissa undantag administreras av Kommunsektorns pension AB

(KPA). Pensionsbestämmelserna gäller från och med den 1 januari 1998

och omfattar arbetstagare som är födda 1938 eller senare. PFA 98 är

liksom det statliga pensionsavtalet PA-91 ett nettopensionssystem där

tjänstepensionen beräknas som ett tillägg till den lagstadgade pensionen.

Förmånerna är ålderspension, kompletterande ålderspension eller särskild

ålderspension före 65 år samt efterlevandepension.

För dem som är födda före 1938 gäller det tidigare pensionsavtalet för

arbetstagare hos kommuner och landsting, PA-KL 85. Detta avtal är till

skillnad från det nya PFA 98 ett bruttopensionsavtal, vilket innebär att

pensionstagarna garanteras en pension som inberäknat allmän pension

skall uppgå till minst en viss bestämd nivå av slutlönen.

I det tidigare pensionssystemet har pensionerna betalats löpande över

budgeten. Många kyrkokommuner har skuldfört utfästelserna i sin

balansräkning men det har förekommit att redovisning endast skett

genom att verksamhetsårets utbetalningar har tagits med som kostnader i

resultaträkningen.

Övrig offentliganställd personal

De som är anställda hos Ärkebiskopsämbetet och de som är anställda hos

Kammarkollegiet för tjänstgöring vid Kyrkofondens kansli är arbets-

tagare hos staten och därmed gäller det statliga pensionsavtalet PA-91 för

dem. Ämbetets förvaltningskostnader betalas ur kyrkofonden. Kollegiet

betalar kostnaderna för avlöningsförmåner till dem som tjänstgör vid

kyrkofondens kansli men får ersättning ur kyrkofonden för dessa

kostnader. Ersättningen skall enligt ett avtal mellan Kyrkofondens

styrelse och Kammarkollegiet betalas med ett överenskommet fast

belopp per år.

PA-91 skall också tillämpas på de tre utlandskyrkoherdarna i

Helsingfors, London och Oslo. Deras avlöningsförmåner betalas ur

kyrkofonden.

8.5.2 De historiska pensionsåtagandena

I dag anses pensionsutfästelserna, dvs. löftena om framtida

pensionsutbetalningar till de anställda och f.d. anställda i Svenska kyrkan

samt deras efterlevande, tryggade genom den beskattningsrätt som staten

och kyrkokommunerna har. En viss säkerhet ligger också i kyrkolagens

regler om den kyrkliga indelningen och om de församlings-

angelägenheter som kyrkokommunerna får ägna sig åt. Beskatt-

ningsrätten och kyrkolagen upphör år 2000 men ansvaret för

kyrkokommunens skyldigheter går, enligt 3 § lagen om införande av

lagen om Svenska kyrkan, över till motsvarande församling, kyrkliga

samfällighet eller stift (se avsnitt 8.3).

Regeringens principiella utgångspunkt är att de pensionsutfästelser

som har gjorts fram till tidpunkten för relationsändringen, de s.k.

historiska pensionsåtagandena, inte får försvagas eller minskas.

Arbetstagare och tidigare arbetstagare bör inte försättas i ett läge som är

mindre tryggt än det de har i dag. Staten har visserligen ett ansvar för hur

beslutet om relationsändringen påverkar gjorda pensionsutfästelser för

Svenska kyrkans personal. Det primära ansvaret för de historiska

pensionsåtagandena ligger dock hos Svenska kyrkan. Eftersom varje

enskild arbetsgivare inte kan förväntas komma att ha erforderliga

ekonomiska resurser för att klara alla sina pensionsutfästelser måste

någon form av samlat ansvarstagande uppnås för att tryggheten för

arbetstagarna skall bli tillfredsställande. Ett sådant samlat ansvarstagande

för pensionsåtagandena för all personal övervägs nu inom Svenska

kyrkan.

Föreskrifter om säkerställande av pensionsåtaganden finns i lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. Enligt den lagen

kan arbetsgivares utfästelse om pension till arbetstagare eller

arbetstagares efterlevande tryggas genom särskild redovisning av

pensionsskuld eller avsättning av medel till pensionsstiftelse. Tryggandet

anses också kunna ske genom en försäkringslösning.

Särskild redovisning innebär att arbetsgivaren i balansräkningen gör en

avsättning för pensionsskulden. Beloppet skall motsvara nuvärdet av

pensionsutfästelserna. Avsättningarna skall göras enligt en allmän

pensionsplan som innehåller regler om säkerställande, t.ex. i form av

kreditförsäkring.

En pensionsstiftelse är en stiftelse som inrättats av arbetsgivaren med

det enda syftet att trygga pensionsutfästelserna till arbetstagarna eller

deras efterlevande. Utfästelserna tryggas genom att arbetsgivaren gör

avsättningar till framtida pensionsutbetalningar.

Pensionsåtaganden kan även tryggas genom tjänstepensionsförsäkring.

Arbetsgivaren betalar då premier till ett försäkringsbolag eller en

försäkringsförening mot att bolaget eller föreningen fullgör pensions-

utfästelserna. Finansinspektionen har tillsyn över försäkringsbolagen och

försäkringsföreningarna.

En försäkringsförening är en understödsförening. Därmed avses enligt

lagen (1972:262) om understödsförening en sådan förening för inbördes

bistånd som har till ändamål att meddela personförsäkring utan

affärsmässigt bedrivande av försäkringsrörelse. Om verksamheten

huvudsakligen avser pensionsförsäkring på grund av anställning anses

föreningen som understödsförening även om medlemsavgifterna betalas

av arbetsgivaren.

För allt tjänstepensionskapital som har tryggats enligt tryggandelagen

eller i försäkringsförening skall avkastningsskatt betalas. Föreskrifter om

detta finns i lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel.

Skattskyldiga är försäkringsbolag, försäkringsföreningar, pensions-

stiftelser och arbetsgivare som skyddar pensionerna via balansräkningen.

Skatten uppgår för närvarande till 15 procent av ett på visst sätt beräknat

skatteunderlag. För pensionsmedel hos stat eller kommun betalas inte

någon avkastningsskatt. Efter relationsändringen blir försäkrings-

föreningen, pensionsstiftelsen eller den enskilde arbetsgivaren skyldig att

betala avkastningsskatt.

Den som har utfäst en tjänstepension skall betala särskild löneskatt

enligt lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader.

Skatten utgår för närvarande med 24,26 procent på kostnaden för

pensionsutfästelsen som beräknas på ett visst angivet sätt.

Den ackumulerade pensionsskulden för biskopar och präster har SPV

beräknat per den 31 december 1997 till 1 257 mkr. I detta belopp ingår

särskild löneskatt på 245 mkr. Det totala pensionsåtagandet inklusive den

latenta skatteskulden har på ett år ökat med 183 mkr. Ökningen beror

delvis på ändrade beräkningsgrunder. Trots detta har sådana

reserveringar för framtida pensionsförpliktelser kunnat göras i

kyrkofondens balansräkning att det avsatta kapitalet motsvarar hela den

beräknade pensionsskulden per den 31 december 1997. Kyrkofonden har

under ett antal år gjort avsättningar i syfte att hela pensionsskulden skall

vara täckt vid utgången av år 1999. Den kyrkokommunala

pensionsskulden uppskattas av KPA per den 31 december 1997 till

3 500 mkr inklusive särskild löneskatt. Enligt SCB:s senaste ekonomiska

redogörelse för kyrkokommunerna redovisas 2 595 mkr som pensions-

skuld inklusive löneskatten vid utgången av år 1997. Denna redovisning

bygger på delvis osäkra uppgifter från kyrkokommunerna som inte har

beräknat sina pensionsskulder på ett enhetligt sätt.

8.5.3 Biskopar och präster

Regeringens förslag: Övergången av rättigheter och skyldigheter

skall även omfatta pensionsrättigheterna. Det stift, den församling

eller den kyrkliga samfällighet som anställningsavtalen går över till

skall svara för de pensionsåtaganden som gäller för biskoparna och

prästerna vid tidpunkten för relationsändringen.

Regeringens bedömning: Ett så stort kapital som vid tidpunkten för

relationsändringen motsvarar hela pensionsskulden inklusive den

särskilda löneskatten skall avskiljas ur kyrkofonden och användas för

att trygga biskoparnas och prästernas pensionsfordringar.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen har dock föreslagit att staten och Svenska kyrkan skall sluta

ett avtal om de historiska pensionsåtagandena till biskopar och präster

samt att Kyrkofondens styrelse skall få i uppdrag att redan före

relationsändringen bilda en försäkringsförening eller pensionsstiftelse för

att trygga åtagandena.

Remissinstanserna: En enkätfråga i avsnittet Svenska kyrkans

personal i Remiss II är aktuell i detta sammanhang. Fråga nr 6 handlade

om uppdrag till Kyrkofondens styrelse att redan före relationsändringen

bilda en pensionsförening eller pensionsstiftelse för att trygga

pensionsskulderna. En mycket stor majoritet av de remissinstanser som

besvarade frågan stödde förslaget.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 6

92 %

3 %

5 %

Statens löne- och pensionsverk (SPV) tillstyrker bildandet av en

försäkringsförening och att den tar hand om det historiska

pensionsåtagandet och det framtida intjänandet enligt de villkor som då

kommer att gälla för kyrkans personal. Det är, enligt SPV, angeläget att

bilda försäkringsföreningen före relationsändringen, eftersom förutsätt-

ningarna för vilka försäkringstekniska grunder som skall tillämpas vid

beräkning av Svenska kyrkans pensionsåtaganden då klargörs.

Kammarkollegiet och Kyrkofondens styrelse avstyrker förslaget att

Kyrkofondens styrelse skall ges i uppdrag att redan före relations-

ändringen bilda en försäkringsförening eller en pensionsstiftelse för att

säkerställa de avsättningar som kyrkofonden gjort för prästers och

biskopars pensioner. Kyrkofondens styrelse framhåller att det inte är

styrelsens uppgift att bilda en försäkringsförening eller en pensions-

stiftelse före relationsändringen. Svenska kyrkans centralstyrelse har

inget att invända mot förslaget beträffande tryggandet av

pensionsåtaganden. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

tillstyrker förslaget att bilda en Svenska kyrkans pensionsförening. Enligt

förbundet kan Svenska kyrkans organisatoriska uppbyggnad med många

små arbetsgivare och med en solidaritet mellan arbetsgivarna på ett bra

sätt tas till vara i en pensionsförening.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Arbetstagarens rätt till ålders-,

invaliditets- och efterlevandeförmåner går, enligt 6 b § tredje stycket

LAS, inte såsom övriga rättigheter automatiskt över till den nya

arbetsgivaren vid en verksamhetsövergång. Denne övertar därför inte på

grund av övergången överlåtarens skyldighet att betala sådana intjänade

förmåner. Detta hindrar inte att ansvaret för pensionsåtaganden på annan

grund t.ex. med stöd av lag kan flyttas över i samband med

verksamhetsövergång. Relationsändringen mellan staten och Svenska

kyrkan innebär ingen förändring av kyrkans verksamhet. Också

förhållandet arbetsgivare arbetstagare är egentligen detsamma även om

arbetsgivarens associationsform ändras. Samtliga övriga rättigheter och

skyldigheter går enligt regeringens förslag över till den nya arbetsgivaren

vid relationsändringen. Övergången av rättigheter och skyldigheter bör

därför också omfatta de anställdas pensionsrättigheter. Detta innebär att

det stift, den församling eller den kyrkliga samfällighet som

anställningsavtalen går över till också skall svara för de

pensionsåtaganden som gäller för biskoparna och prästerna vid

tidpunkten för relationsändringen.

Som tidigare nämnts betalas biskoparnas och prästernas pensioner av

kyrkofonden. Utgående pensioner och gjorda pensionsåtaganden till

biskopar och präster samt deras efterlevande bör säkerställas inför

ändringen av relationerna mellan staten och Svenska kyrkan. Ett så stort

kapital som vid relationsändringen motsvarar hela pensionsskulden

inklusive den särskilda löneskatten bör därför avskiljas ur kyrkofonden

och användas för att trygga biskoparnas och prästernas

pensionsfordringar. Detta kan ske t.ex. i en försäkringsförening eller

pensionsstiftelse, som övertar ansvaret för att utfästelserna kan infrias

den dag pensionerna skall betalas ut. Kapitalet överlämnas samtidigt till

föreningen/stiftelsen.

Regeringen anser i likhet med Kyrkofondens styrelse att det inte är

styrelsens uppgift att bilda en försäkringsförening eller pensionsstiftelse.

En sådan förberedelse till en förening eller stiftelse som styrelsen i sitt

remissvar föreslår som ett bättre alternativ har redan igångsatts. En

arbetsgrupp som består av representanter från Kyrkofondens styrelse,

Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund, Svenska kyrkans

centralstyrelse samt Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet

har utsetts. Inom gruppen övervägs planerna på en försäkringsförening

som skall överta ansvaret för samtliga pensionsåtaganden till och med

den 31 december 1999 för biskopar, präster och all annan personal inom

Svenska kyrkan samt garantera avtalad tjänstepension från och med den

1 januari 2000 för all personal inom trossamfundet.

8.5.4 Anställda med kyrkokommunala villkor

Regeringens förslag: Övergången av rättigheter och skyldigheter

skall även omfatta pensionsrättigheterna. Det stift, den församling

eller den kyrkliga samfällighet som anställningsavtalen går över till

skall svara för de pensionsåtaganden som gäller för de anställda med

kyrkokommunala villkor vid tidpunkten för relationsändringen.

Arbetsgivarna inom Svenska kyrkan skall ha fonderat sina

historiska pensionsåtaganden senast vid utgången av år 2009. Till dess

fondering har skett skall arbetsgivaren kreditförsäkra

pensionsåtagandena.

För de pensionsåtaganden som inte är möjliga att kreditförsäkra

skall Svenska kyrkan svara solidariskt med sina organisatoriska delar.

Regeringens bedömning: 300 mkr skall avskiljas ur kyrkofonden

och användas för att underlätta ett samlat tryggande av

pensionsfordringarna för de anställda med kyrkokommunala villkor.

Förutsättningarna för en avveckling av de kostnadsbidrag för

pensionsförmåner åt vissa anställda som har övergått från statlig till

kyrkokommunal anställning eller omvänt bör utredas. Statens

pensionsverk bör få detta uppdrag.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Fem enkätfrågor i avsnittet Svenska kyrkans

personal i Remiss II är aktuella i detta sammanhang. Fråga 1 avsåg

förslaget att kyrkokommunerna skall beräkna sina pensionsskulder på

enhetligt sätt vid tidpunkten för relationsändringen. Fråga 2 gällde

förslaget att ansvaret för gjorda pensionsåtaganden och kostnaden för att

infria dessa bärs inomkyrkligt. Fråga 3 handlade om att de gjorda

pensionsåtagandena skall vara helt fonderade senast vid utgången av år

2009. Fråga 4 handlade om förslaget att avsätta medel ur kyrkofonden,

en grundplåt på 300 mkr, för att underlätta ett samlat tryggande av

pensionsåtagandena. Fråga 5 gällde om arbetsgivarna bör kreditförsäkra

sina pensionsåtaganden till dess fondering har skett. En mycket stor

majoritet av remissinstanserna har varit positiv till förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 1

97 %

0 %

3 %

Fråga 2

95 %

2 %

3 %

Fråga 3

94 %

2 %

4 %

Fråga 4

95 %

1 %

4 %

Fråga 5

93 %

2 %

5 %

Statens löne- och pensionsverk (SPV) tillstyrker bildandet av Svenska

kyrkans pensionsförening för säkerställande av pensionsåtagandena och

att 300 mkr från kyrkofonden avsätts som en grundplåt till föreningen.

Förslaget om en övergångsperiod på tio år för fondering av tidigare

kyrkokommunala åtaganden finner SPV skäligt med hänsyn till

kyrkokommunernas skiftande ekonomi. Enligt SPV är det angeläget att

bilda försäkringsföreningen i god tid före relationsändringen. SPV

instämmer i förslaget om avveckling av statliga kostnadsbidrag till vissa

kyrkomusikers och stiftsanställdas pensioner samt av kyrkokommunala

kostnadsbidrag för tidigare anställd personal inom folkbokföringen.

Kammarkollegiet delar utredningens uppfattning att det är av intresse för

staten att åtaganden avseende intjänade pensionsrätter säkerställs.

Eftersom kyrkokommunerna redan säkerställt delar av sina

pensionsskulder torde det, enligt kollegiet, inte behövas tolv år för att

fondera återstoden. Kollegiet och Kyrkofondens styrelse föreslår att

arbetsgivarna skall ha säkerställt sina åtaganden senast vid utgången av

år 2004. Styrelsen har ingen erinran mot att 300 mkr avsätts ur

kyrkofonden för att underlätta ett samlat tryggande av pensionsskulden.

Styrelsen förutsätter dock att samtliga kyrkokommuner får en

proportionerlig del av dessa medel.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag med undantag av

den del som avser kreditförsäkring av pensionsskuld för kyrkogårds-

personal.

Skälen för regeringens förslag: Av samma skäl som regeringen

framför beträffande biskopar och präster i avsnitt 8.5.3 bör övergången

av rättigheter och skyldigheter även omfatta pensionsrättigheterna för de

anställda med kyrkokommunala villkor. Detta innebär att det stift, den

församling eller den kyrkliga samfällighet som anställningsavtalet går

över till också bör svara för de pensionsåtaganden som gäller för dessa

arbetstagare vid tidpunkten för relationsändringen. Det ansvar som

kyrkokommunerna har för redan utgående pensioner och för livräntor

omfattas också av övergången av rättigheter och skyldigheter och

övergår därmed på motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller

stift.

Kyrkokommunerna med sina skiftande ekonomiska förhållanden har

inte alls i samma utsträckning som kyrkofonden haft möjlighet att göra

de reserveringar som krävs för att senare kunna infria pensionsskulderna.

Som trygghet för pensionsutbetalningar har den enskilda kyrko-

kommunen haft sin beskattningsrätt men den upphör med relations-

ändringen. För att ersätta den trygghet som beskattningsrätten har

inneburit förbereds nu ett samlat ansvarstagande inom hela Svenska

kyrkan för pensionsåtagandena. Frågan om att bilda en

försäkringsförening för Svenska kyrkans historiska och framtida

pensionsåtaganden övervägs, som framgår av avsnitt 8.5.3, av en särskild

arbetsgrupp.

För att underlätta uppbyggnaden av ett sådant gemensamt

ansvarstagande i form av en försäkringsförening har personalutredningen

föreslagit att 300 mkr skall avsättas ur kyrkofonden som ett slags

grundplåt till föreningen. En mycket stor majoritet av remissinstanserna

uttalar sitt stöd för detta förslag.

Om någon form av samlat ansvarstagande skall kunna uppnås torde det

krävas att kyrkokommunerna beräknar sina pensionsskulder på ett

enhetligt sätt. Bortfallet av den säkerhet som beskattningsrätten och

kyrkolagen har inneburit för anställda och tidigare anställda med

kyrkokommunala villkor kan kompenseras genom att en del av

kyrkofondens kapital tas i anspråk. För att underlätta ett samlat tryggande

av pensionsskulderna bör därför ett bidrag på 300 mkr betalas ur

kyrkofonden. Regeringen utgår från att dessa medel fördelas

proportionerligt.

Många kyrkokommuner kommer säkert ha svårt att redan vid

tidpunkten för relationsändringen dels avsätta medel motsvarande hela

sin pensionsskuld, dels betala särskild löneskatt på avsättningen.

Åtskilliga arbetsgivare har långsiktigt bundit upp medel avsedda för

pensionsåtaganden i fasta anläggningstillgångar. Andra har inte gjort

några avsättningar alls för sina pensionsförpliktelser. Ett krav på att alla

kyrkokommuner skall fondera sina åtaganden i samband med

relationsändringen genom att avsätta medel till pensionsförsäkring eller

pensionsstiftelse är därför inte realistiskt. En successiv fondering bör

därför göras möjlig. En överväldigande majoritet av remissinstanserna

tillstyrker förslaget om en tioårig övergångsperiod för att fondera

pensionsskulden. Kammarkollegiet och Kyrkofondens styrelse anser

däremot att fem år är tillräckligt för att de kyrkliga arbetsgivarna skall

kunna fondera den återstående pensionsskulden. Arbetstagarnas fackliga

organisationer har inte några invändningar mot den föreslagna

övergångsperioden. Med hänsyn till arbetsgivarnas skiftande ekonomi

och remissutfallet bör enligt regeringens uppfattning den längre tiden

väljas. Detta innebär naturligtvis inte något hinder mot en tidigare

fondering. Det torde ligga i varje kyrklig arbetsgivares intresse att så

snart som möjligt fondera sina historiska pensionsåtaganden, eftersom

kostnaderna blir större ju längre man väntar.

Inom en tioårsperiod efter relationsändringen bör således samtliga

arbetsgivare inom Svenska kyrkan ha fonderat alla sina historiska

pensionsåtaganden.

De arbetsgivare som inte har möjlighet att genast fondera medlen bör

vara skyldiga att under övergångstiden kreditförsäkra pensionsskulden.

En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker detta förslag. Det

alternativ som för närvarande erbjuds på svensk arbetsmarknad är

kreditförsäkring hos Försäkringsbolaget Pensionsgaranti (FPG). Den

arbetsgivare som anlitar FPG måste betala en avgift för försäkringen.

FPG är ett ömsesidigt försäkringsbolag som ägs av de försäkrade

företagen. Enligt bolagsordningen meddelar FPG dock kreditförsäkring

bara till arbetsgivare som bedriver näringsverksamhet. En ändring av

bolagsordningen är således nödvändig för att FPG skall kunna lämna

kreditförsäkring för kyrkliga pensioner.

Om FPG inte ändrar sin bolagsordning eller om nya alternativ som

erbjuder kreditförsäkring inte tillkommer bör Svenska kyrkan bära ett

solidariskt ansvar med sina organisatoriska delar för pensionsskulderna

fram till dess att fondering har skett. Detsamma bör också gälla för de

kyrkliga arbetsgivare som inte bedöms vara kreditvärdiga. Bland

remissinstanserna är en stor majoritet positiv till att Svenska kyrkan

svarar för att pensionsskulderna infrias. Att staten, som i dag inte har

något kostnadsansvar för Svenska kyrkans personal, skulle garantera

eller på annat sätt ansvara för dessa åtaganden bör inte komma ifråga (jfr

avsnitt 8.4.1).

Svenska kyrkan kommer efter relationsändringen få disponera

kyrkofonden för kyrkliga ändamål, nämligen det som återstår av

fondmedlen sedan ett kapital avsatts för pensionsåtagandena, se 9 §

första stycket 1 lagen om införande av lagen om Svenska kyrkan och

prop. 1997/98:116 s. 114. Svenska kyrkan får själv besluta om formerna

för förfogandet över tillgångarna och om den närmare användningen av

dessa, dock inom ramen för det fastlagda ändamålet. Att under en

övergångstid garantera vissa historiska pensionsåtaganden torde ligga

inom den ramen.

Kyrkomötet har avstyrkt förslaget i vad det avser kreditförsäkring av

pensionsskuld för kyrkogårdspersonal. Kyrkomötet anser att den

särskilda avgift som alla som är folkbokförda i Sverige skall betala för att

täcka kostnaderna för begravningsverksamheten (se avsnittet 4.4)

motiverar undantag från kravet på kreditförsäkring av

pensionsåtagandena för kyrkogårdspersonalen. I det nya kommunala

pensions- och försäkringsavtalet PFA 98 finns särskilda föreskrifter om

tryggande av pensionsutfästelser. För en kyrklig kommun tryggas

utfästelserna intill den 31 december 1999 genom beskattningsrätten

(Kap. 8 § 33 mom. 1). Fr.o.m. den 1 januari 2000 då beskattningsrätten

har upphört skall tryggandet ske på annat sätt (Kap. 8 § 33 mom. 2), t.ex.

genom att teckna pensionsförsäkring i försäkringsförening, redovisa

pensionsutfästelserna förenat med kreditförsäkring eller på annat sätt

enligt tryggandelagen. I avtalet görs inte något undantag från kravet på

kreditförsäkring vad gäller pensionsåtaganden för kyrkogårdspersonal.

Kyrkomötets hemställan om särbehandling av sådan personal skiljer sig

alltså från vad de avtalsslutande parterna centralt har kommit överens

om. Mot den bakgrunden är regeringen inte beredd att särbehandla denna

personalkategori.

Pensionskostnadsbidrag vid ändrat huvudmannaskap

I samband med tidigare förändringar av huvudmannaskap mellan staten

och kyrkokommunerna har regeringen beslutat om bidrag till

pensionskostnader till vissa arbetstagare. Besluten grundar sig på en

överenskommelse den 6 maj 1981 mellan staten, Landstingsförbundet

och Svenska kommunförbundet om pensionskostnadsreglering med

anledning av ändrat huvudmannaskap för viss verksamhet. Den

16 oktober 1997 ingicks en ny överenskommelse mellan samma parter

som innebar bl.a. att 1981 års överenskommelse fortsätter att gälla men

att dess regelsystem fick en ny lydelse från och med år 1998.

Med tillämpning av 1981 års överenskommelse har regeringen

(civildepartementet) fattat följande beslut om bidrag till pensions-

kostnader för vissa yrkeskategorier i Svenska kyrkan.

 För arbetstagare som har gått över från statligt reglerade tjänster

hos domkapitel och stiftsnämnder till kommunalt reglerade tjänster

hos stiftssamfälligheter (1990-03-29 nr 7).

 För arbetstagare som har gått över från statligt reglerade

kyrkomusikertjänster till kommunalt reglerade tjänster hos pastorat

(1990-05-31 nr 34).

 För arbetstagare med arbetsuppgifter inom folkbokföringen som

har gått över från kommunalt reglerade anställningar till statligt

reglerade tjänster vid en lokal skattemyndighet (1991-12-05 nr 2).

Principen i överenskommelsen är den att den tidigare arbetsgivaren

betalar kostnadsbidrag när det står klart hur stor den allmänna pensionen

blir för arbetstagaren. Överföring av medel från den ena huvudmannen

till den andra sker således tidigast när den allmänna pensionen börjar

betalas ut.

Enligt 1997 års överenskommelse är parterna överens om att

kostnadsregleringar mellan statliga och kommunala pensionssystem bör

avvecklas.

Det är naturligt att kostnadsregleringarna beträffande vissa

kyrkomusiker och stiftsanställda avvecklas i samband med relations-

ändringen. Hela ansvaret för deras pensionsåtaganden bör ligga på

Svenska kyrkan. Kostnadsregleringarna beträffande vissa anställda vid

lokala skattemyndigheter bör också avvecklas. För denna kategori bör

hela ansvaret ligga på staten.

Statens pensionsverk bör få i uppdrag att utreda förutsättningarna för

en avveckling av de kostnadsbidrag för pensionsförmåner åt vissa

anställda som har övergått från statlig till kyrkokommunal anställning

eller omvänt.

8.5.5 Övrig offentliganställd personal

Regeringens förslag: Övergången av rättigheter och skyldigheter

skall även omfatta pensionsrättigheterna för de anställda vid

Ärkebiskopsämbetet. Svenska kyrkan skall svara för de

pensionsåtaganden som vid tidpunkten för relationsändringen gäller

för dessa anställda.

Utredningens förslag: En uppgörelse träffas mellan staten och den

nya arbetsgivaren om gjorda pensionsåtaganden för de anställda vid

Ärkebiskopsämbetet och för dem som tjänstgör vid Kyrkofondens kansli.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd-

ningar mot utredningens förslag.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Av samma skäl som regeringen

framför beträffande biskopar och präster i avsnitt 8.5.3 bör övergången

av rättigheter och skyldigheter även omfatta pensionsrättigheterna för

dem som är anställda vid Ärkebiskopsämbetet. Svenska kyrkan skall

svara för de pensionsåtaganden som vid tidpunkten för relations-

ändringen gäller för dessa arbetstagare.

Som framgår av avsnitt 8.4.5 är det för närvarande inte möjligt att

avgöra om det blir fråga om en verksamhetsövergång eller inte för de

anställda i Kammarkollegiet som tjänstgör vid Kyrkofondens kansli. Om

det senare kan konstateras att det sker en verksamhetsövergång för denna

personalgrupp kan en uppgörelse mellan staten och Svenska kyrkan om

gjorda pensionsåtaganden bli aktuell.

9 Beskattning av trossamfunden

Regeringens överväganden i detta avsnitt omfattar de frågor som

behandlats i avsnittet om beskattning i betänkandet Staten och

trossamfunden, Stöd, skatter och finansiering, SOU 1997:45, om inte

annat anges.

9.1 Framtida ägarförhållanden

Genom lagen (1998:1593) om trossamfund införs det en ny

associationsform, registrerat trossamfund. Svenska kyrkan blir vid

relationsändringen ett registrerat trossamfund medan dess församlingar

och kyrkliga samfälligheter, vilka i dag är kyrkokommuner, blir

registrerade organisatoriska delar av trossamfundet. Även andra

trossamfund och deras organisatoriska delar kan genom registrering välja

att bedriva sin verksamhet i den nya associationsformen. De kan också

välja att stanna kvar i sin nuvarande associationsform.

Den kyrkliga egendomen kommer att stå till Svenska kyrkans

förfogande även efter relationsändringen, se 9 och 10 §§ lagen

(1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan.

Den specialreglerade egendomen består huvudsakligen av egendom av

äldre ursprung med stiftelsekaraktär vars förvaltning och ändamål i dag

är särskilt reglerade i lag. Äganderätten till denna egendom tillkommer

efter relationsändringen Svenska kyrkan, dess församlingar eller kyrkliga

samfälligheter. Det gäller dock inte prästlönetillgångarna och Lunds

domkyrka med fastigheter och fastighetsfond. De kommer i stället att

bibehållas som självständiga förmögenheter och förvaltas av Svenska

kyrkan. För den kyrkokommunala egendomen gäller att de nuvarande

församlingarnas och kyrkliga samfälligheternas rättigheter och

skyldigheter, inklusive rätten till egendomen, kommer att övergå

oförändrade på motsvarande församlingar, kyrkliga samfälligheter eller

stift i den nya relationen, se 3 § lagen om införande av lagen om Svenska

kyrkan. Med kyrkokommunal egendom avses sådan egendom som

anskaffats för kyrkokommunala medel sedan församlingen blivit en

självständig juridisk person (år 1817 på landet och år 1843 i stad),

exempelvis kyrkor, begravningsplatser, församlingshem,

kanslibyggnader och tjänstebostäder. Äganderätten till den fria stiftelse-

och föreningsegendomen påverkas inte av relationsändringen. Denna

kategori avser egendom som ägs av en stiftelse eller en förening med

särskild anknytning till Svenska kyrkan.

9.2 Principer för beskattning

Regeringens förslag: Registrerade trossamfund, däribland Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar, skall i likhet med ideella

föreningar under vissa förutsättningar vara begränsat skattskyldiga till

inkomst- och mervärdesskatt.

Prästlönetillgångarna skall vara befriade från inkomst- och

förmögenhetsskatt under en övergångsperiod. En förlängning av

undantaget förutsätter ett nytt riksdagsbeslut om förlängning eller

modifiering av övergångsregeln.

Fastighetsskatt skall inte betalas för byggnad och tomtmark som ägs

av ett registrerat trossamfund eller någon av dess registrerade

organisatoriska delar och som till övervägande del används i

verksamheten. Inte heller för prästlönetillgångarna skall

fastighetsskatt betalas.

Undantag från skyldigheten att betala stämpelskatt görs för förvärv

av mark för allmän begravningsplats och byggnader med anknytning

till begravningsverksamheten.

Regeringens bedömning: Förslaget att stiftelser med ändamål att

främja religiös verksamhet skall bli begränsat skattskyldiga bör inte

genomföras.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslår dessutom att stiftelser med ändamål att främja

religiös verksamhet skall bli begränsat skattskyldiga.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll fyra frågor i avsnittet Stöd,

skatter och finansiering om beskattning av Svenska kyrkan och andra

trossamfund. Fråga 10 gällde förslaget att Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar i skattehänseende likställs med ideella föreningar

och andra trossamfund. Fråga 11 avsåg begränsad skattskyldighet för

stiftelser med ändamål att främja religiös verksamhet. I fråga 12

behandlades begränsad skattskyldighet för prästlönefastigheter och i

fråga 13 en övergångsfrist i fråga om förändrad beskattning av den

kyrkliga jorden. En majoritet av de instanser som besvarade enkäten var

positiva till förslagen. Andelen positiva var dock betydligt lägre än

beträffande flertalet övriga frågor i Remiss 2.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 10

87 %

9 %

4 %

Fråga 11

86 %

8 %

5 %

Fråga 12

73 %

20 %

7 %

Fråga 13

79 %

11 %

10 %

Utredningens förslag att såväl Svenska kyrkan som andra trossamfund

skall beskattas på samma sätt som allmännyttiga ideella föreningar

tillstyrks av bland andra Svea hovrätt, Kammarkollegiet, Juridiska

fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN], Riksskatteverket och Förenade islamiska församlingar

i Sverige. Av svaren från de tre förstnämnda framgår att de tillstyrker att

även prästlönetillgångarna beskattas efter en övergångstid.

Svenska kyrkans centralstyrelse anser inte att det finns skäl att de

ändrade stat kyrkarelationerna skall medföra skattemässiga förändringar

för Svenska kyrkan. Centralstyrelsen kan dock acceptera att Svenska

kyrkan och organisatoriska delar inom kyrkan i inkomstskattehänseende

jämställs med allmännyttiga ideella föreningar. Centralstyrelsen är

däremot negativ till att även prästlönetillgångarna skall vara begränsat

skattebefriade.

Att prästlönetillgångarna (prästlönefastigheter och prästlönefonder)

även i fortsättningen bör vara helt befriade från inkomstskatt har

framförts av ett betydande antal remissinstanser, bland andra Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund, flertalet domkapitel och

stiftssamfälligheter, Stiftsjuristernas förening, Egendomsnämndernas

samarbetsorgan, Stiftsjägmästarföreningen, Luleå stifts församlings- och

pastoratsförbund samt ett stort antal församlingar, pastorat och

samfälligheter inom Svenska kyrkan.

Svea hovrätt anser det vara tveksamt att, som utredningen har

föreslagit, trossamfund som väljer att fortsätta i stiftelseform automatiskt

skall få samma beskattningsnorm som de registrerade trossamfunden.

1998 års kyrkomöte: Det bör nu tas slutlig ställning till frågan om

skattefrihet för prästlönetillgångarna. Principen om skattefrihet i sin

helhet bör slås fast. Det är naturligt att relatera skattefriheten till det i

lag

uppställda kravet på en rikstäckande kyrklig verksamhet. Vidare är det

angeläget att det skapas sådana ekonomiska betingelser att prästgårdarna

kan bevaras. Lunds domkyrka bör omfattas av samma undantag från

fastighetsskatt som prästlönetillgångarna.

Skälen för regeringens förslag

Likställighet med allmännyttiga ideella föreningar

Vid relationsändringen upphör kommunstatusen för Svenska kyrkans

församlingar och kyrkliga samfälligheter. De omfattas då inte längre av

de beskattningsregler som gäller för kommuner. Svenska kyrkan blir vid

relationsändringen ett registrerat trossamfund medan dess församlingar

och kyrkliga samfälligheter blir registrerade organisatoriska delar av

detta trossamfund.

Registrerat trossamfund är en ny associationsform som är avpassad

efter trossamfundens behov. En utgångspunkt bör vara att alla

trossamfund som använder sig av den nya associationsformen behandlas

lika i beskattningshänseende. Andra trossamfund än Svenska kyrkan är i

regel organiserade som ideella föreningar och kommer efter år 2000

sannolikt att antingen övergå till den nya associationsformen eller kvarstå

i sin nuvarande form. Mot denna bakgrund och då ökad likställighet

mellan olika trossamfund enligt principbeslutet bör eftersträvas (prop.

1995/96:80 s. 15), är det naturligt att utgå från att i princip samma

beskattningsregler bör gälla för Svenska kyrkan och andra registrerade

trossamfund som för ideella föreningar.

Ideella föreningar som har till huvudsakligt syfte att främja

allmännyttiga ändamål är enligt 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt (SIL) frikallade från skattskyldighet för inkomst av

näringsverksamhet som inte hänför sig till innehav av fastighet eller

rörelse. Religiösa ändamål nämns i lagen som exempel på allmännyttigt

ändamål. Det finns även undantag från skattskyldigheten för inkomster

från fastighet och rörelse för sådana föreningar. Om samma principer

tillämpas för registrerade trossamfund som för ideella föreningar

kommer Svenska kyrkan och andra trossamfund att, i detta sammanhang,

i fråga om statlig inkomstskatt och mervärdesskatt i princip beskattas i

samma utsträckning som ideella föreningar. Det kan i sammanhanget

framhållas att regeringen i prop. 1997/98:116 starkt har betonat att den

verksamhet som bedrivs av ett registrerat trossamfund inte genom

registreringen har sanktionerats av staten och att registreringen i sig inte

innebär någon kvalitetsstämpel på verksamheten (se s. 26). Enbart den

omständigheten att trossamfundet är registrerat innebär således inte att

det i beskattningshänseende kan anses främja ett religiöst ändamål.

Prästlönetillgångarna

Prästlönetillgångarna prästlönefastigheter och prästlönefonder är i

dag självständiga rättssubjekt av stiftelsekaraktär vars ändamål är att

bidra till de ekonomiska förutsättningarna för Svenska kyrkans

förkunnelse, se 41 kap. 9 § kyrkolagen (1992:300). Enligt en

kartläggning i Kammarkollegiets betänkande Staten och trossamfunden,

Den kyrkliga egendomen (SOU 1997:47) har huvuddelen av tillgångarna

medeltida ursprung och har tillkommit genom gåvor och donationer från

enskilda eller genom andra tillskott från församlingsbor. Prästlöne-

tillgångarna förvaltas i dag av de kyrkokommunala egendomsnämnderna.

Genom sin anknytning till de nuvarande kyrkokommunerna är

tillgångarna, i likhet med dessa kommuner, frikallade från

skattskyldighet för all inkomst enligt 7 § 3 mom. SIL.

Prästlönetillgångarna kommer även efter relationsändringen att utgöra

särskilda rättssubjekt som förvaltas som självständiga förmögenheter av

Svenska kyrkan. De omfattas därmed inte längre av skattebefrielsen i 7 §

3 mom. SIL.

Ett antal remissinstanser inom Svenska kyrkan har förordat fortsatt

fullständig befrielse från inkomstskatt för prästlönetillgångarna med

hänvisning till bland annat egendomens unika ursprung och karaktär

samt dess oförändrade identitet och ändamål efter relationsändringen. De

framhåller i detta sammanhang att relationsändringen inte haft till syfte

att åstadkomma några skattemässiga förändringar. De hänvisar vidare till

statens krav att Svenska kyrkan skall upprätthålla en rikstäckande

verksamhet, något som kan uppfyllas bland annat med hjälp av det

utjämningssystem som tillgångarna bidrar till att finansiera.

Som utredningen har framhållit finns det skäl som talar för att dessa

tillgångar bör inkomstbeskattas. Ett vägande skäl är enligt regeringens

uppfattning reformens inriktning på ökad likställighet mellan Svenska

kyrkan och andra trossamfund.

Utredningen har vidare pekat på att en total skattebefrielse skulle

kunna innebära risk för konkurrenssnedvridning och hänvisat till artikel

92 i Romfördraget som förbjuder statliga stödåtgärder som snedvrider

eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller

viss produktion, i den utsträckning åtgärderna påverkar handeln mellan

medlemsstaterna.

Mot utredningens resonemang kan invändas att en fortsatt total

inkomstskattebefrielse för prästlönetillgångarna inte skulle innebära

någon förändring jämfört med dagens ordning. Vidare kan nämnas att

kyrkans skogsinnehav enbart motsvarar 1,6 procent av den totala

skogsarealen i landet vilket, som flera remissinstanser framhållit, inte

torde medge något övertag på marknaden. I betänkandet Ekonomi och

egendom (Svenska kyrkans utredningar 1998:5) föreslås dessutom att

den fasta egendomens andel på sikt nedbringas till 50 procent av

tillgångarnas totala värde. Den 31 december 1996 var andelen jord och

fastigheter 19 procent, skog 67 procent och prästlönefond 14 procent. En

debatt om förslaget pågår för närvarande inom Svenska kyrkan.

Även om det inte är uppenbart att en fortsatt skattebefrielse skulle

strida mot förbudet i artikel 92 i Romfördraget finns det enligt

regeringens uppfattning ändå anledning att väga in konkurrensaspekten

vid en samlad bedömning av hur den egendom som Svenska kyrkan

disponerar skall beskattas.

Flera remissinstanser har betonat att om inkomstbeskattning av

prästlönetillgångarna blir aktuell bör detta ske efter en väl tilltagen

övergångsfrist, bland annat mot bakgrund av att egendomen i alla tider

varit befriad från skatt. En övergång till beskattning av tillgångarna

innebär vidare en betydande omställning för Svenska kyrkan både när det

gäller den fortsatta inriktningen av innehavet och den förändrade

finaniseringssituationen för utjämningssystemet.

Avvägningen mellan de olika argumenten föranleder regeringen att

göra följande bedömning när det gäller beskattningen av

prästlönetillgångarna. De normala skattereglerna skall efter en

övergångsperiod gälla även för Svenska kyrkan. Under tioårsperioden

2000 2009 inkomstbeskattas inte avkastningen på prästlönetillgångarna

och inte heller förmögenhetsbeskattas prästlönetillgångarna. För tiden

därefter skall beskattningen ses över med utgångspunkt i principbeslutet

om stat kyrkareformen. Den lagtekniska utformningen innebär i sig inte

något ställningstagande till vilka regler som skall gälla för följande år. En

förlängning av undantaget förutsätter dock ett nytt riksdagsbeslut om

förlängning eller modifiering av övergångsregeln.

Kyrkomötets synpunkter i frågan om beskattningen av prästlöne-

tillgångarna föranleder ingen ändring av regeringens bedömning.

Lunds domkyrka med fastigheter och fastighetsfond

Lunds domkyrka med fastigheter och fastighetsfond kommer även efter

relationsändringen att behålla sin stiftelseliknande karaktär och förvaltas

som en självständig förmögenhet. Den kommer att utgöra ett särskilt

rättssubjekt som får förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt

föra talan vid domstol och andra myndigheter. Efter relationsändringen

kommer domkyrkan med fastigheter och fastighetsfond att förvaltas av

Svenska kyrkan. Enligt gällande rätt är Lunds domkyrka befriad från

skyldigheten att betala inkomstskatt i den omfattning som anges i 7 §

6 mom. lagen (1976:576) om statlig inkomstskatt. Lunds domkyrka är

inte skattepliktig enligt 3 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen. Detta innebär

enligt 1 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt att ingen

fastighetsskatt utgår. Relationsändringen påverkar inte

beskattningssituationen för Lunds domkyrka. Några särskilda

lagstiftningsåtgärder är därför inte nödvändiga.

Fastighetsskatt för förvaltningsbyggnader och prästgårdar

Pastorsexpeditioner, andra förvaltningsbyggnader och prästgårdar

hänförs enligt bestämmelserna i 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen till

byggnadstypen specialbyggnad (ecklesiastikbyggnad eller allmän

byggnad). Specialbyggnad med tillhörande tomtmark är enligt 3 kap. 2 §

fastighetstaxeringslagen undantagen från skatteplikt vilket innebär att

sådan egendom inte skall åsättas något taxeringsvärde. Enligt 1 § lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt gäller att för fastighet som året

före taxeringsåret inte var skattepliktig enligt fastighetstaxeringslagen

inte heller skall erläggas fastighetsskatt.

Efter relationsändringen kommer pastorsexpeditioner, andra

förvaltningsbyggnader och prästgårdar inte längre att enligt

fastighetstaxeringslagen kunna hänföras till byggnadstypen special-

byggnad. Egendom av detta slag torde i stället genomgående vara att

hänföra till byggnadstyperna hyreshus eller småhus enligt

bestämmelserna i 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen. För fastigheter av

detta slag utgår fastighetsskatt.

Utredningen har konstaterat att relationsändringen för bl.a.

prästgårdarnas del innebär att sådana fastigheter inte längre omfattas av

undantagsbestämmelser när det gäller fastighetstaxering och fastighets-

skatt. Regeringen delar denna bedömning. Svenska kyrkan bör i detta

hänseende behandlas på samma sätt som andra trossamfund.

I 3 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen anges bl.a. att fastigheter som ägs

av kyrkor, barmhärtighetsinrättningar, stiftelser och ideella föreningar

som avses i 7 § 5 och 6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

undantas från skatteplikt om fastigheten till övervägande del används i

deras verksamhet som sådana. För en fastighet som enligt denna

bestämmelse betecknas som skattefri gäller enligt 1 § fastighets-

skattelagen att fastighetsskatt inte heller skall erläggas.

Bestämmelsen i 3 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen bör ändras så att

den även omfattar fastigheter som ägs av registrerade trossamfund. Även

prästlönetillgångarna bör omfattas. En sådan ändring innebär bl.a. att om

en viss prästgård till övervägande del används i den kyrkliga

verksamheten och alltså bostadsdelen utgör en mindre del kommer

fastigheten i fråga att vara befriad från fastighetsskatt. Även om

förutsättningarna för bevarandet av prästgårdarna inte är en

beskattningsfråga kan det noteras att undantagsbestämmelsen stärker ett

sådant bevarande. Här kan också nämnas att kulturhistoriskt värdefulla

prästgårdar kan få ekonomiskt stöd enligt förordningen (1993:379) om

bidrag till kulturmiljövård.

Stämpelskatt

I 6 § 6 lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

görs i dag undantag från skyldighet att betala stämpelskatt för

kommuners och andra menigheters förvärv av mark för allmän plats,

begravningsplatser eller ändamål som medför att byggnad skall anses

som specialbyggnader enligt 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen. Svenska

kyrkans lokala och regionala enheter omfattas fram till

relationsändringen år 2000 av undantaget i sin egenskap av kyrkliga

kommuner. Andra trossamfund omfattas inte av detta undantag.

Församlingar och kyrkliga samfälligheter inom Svenska kyrkan

kommer, enligt regeringens förslag i avsnitt 4, att vara huvudmän för den

framtida begravningsverksamheten. I denna egenskap bör de, med tanke

på att begravningsverksamheten är en samhällelig uppgift, även i

fortsättningen omfattas av undantaget från skyldigheten att betala

stämpelskatt när det gäller förvärv av mark som är hänförlig till denna

verksamhet. Undantaget bör omfatta förvärv av mark för allmän

begravningsplats samt för bårhus, krematorier och byggnader som

används för skötsel av allmän begravningsplats.

Det finns enligt regeringens uppfattning inte skäl att generellt utvidga

den krets som i dag undantas från skyldigheten att betala stämpelskatt.

Utöver undantaget för förvärv med anknytning till begravnings-

verksamheten föreslår regeringen därför inga ytterligare undantag när det

gäller Svenska kyrkan eller andra registrerade trossamfund. Regeringen

återkommer i avsnitt 9.3 till frågan om stämpelskatt för

egendomsöverföringar som har direkt samband med relationsändringen.

Stiftelser med ändamål att främja religiös verksamhet

Utredningen har föreslagit att trossamfund som efter relationsändringen

väljer eller har skäl att använda stiftelseformen för sin verksamhet skall

ha en likvärdig skattesituation som övriga trossamfund, dvs. begränsad

skattskyldighet till inkomstskatt. En stiftelse som har till ändamål att

främja religiös verksamhet är i dag i princip fullt skattskyldig. Religiös

verksamhet är inte ett sådant ändamål som gör att stiftelsen skall anses

vara kvalificerat allmännyttig och därmed begränsat skattskyldig enligt

7 § 6 mom. SIL. Med utredningens förslag skulle alltså kretsen av

begränsat skattskyldiga stiftelser vidgas.

Beskattningen av stiftelser och ideella föreningar är för närvarande

föremål för översyn. Stiftelse- och föreningsskattekommittén lade i

juni 1995 fram sitt slutbetänkande Översyn av skattereglerna för stiftelser

och ideella föreningar, SOU 1995:63. I direktiven till denna kommitté

(dir. 1988:6) står bland annat att grunderna för skattebefrielse inte får

utformas mindre restriktivt än i dag. Frågan bereds för närvarande inom

Regeringskansliet.

Enligt regeringens uppfattning är det olämpligt att under pågående

översyn av skattelagstiftningen föreslå ändringar som strider mot en av

de utgångspunkter som gäller för översynen. Det har vidare inte varit ett

syfte med stat kyrkareformen att förändra beskattningssituationen för

samfunden utöver vad som med nödvändighet följer av själva

principbeslutet om relationsändringen. Mot bakgrund av detta bör

utredningens förslag inte genomföras i denna del.

9.3 Särskilt om egendomsöverföring vid

relationsändringen

Regeringens bedömning: Den egendomsöverföring som har direkt

samband med relationsändringen eller med registrering som

trossamfund bör vara befriad från stämpelskatt.

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens.

Utredningen föreslår också stämpelskattefrihet för trossamfund som

övergår från stiftelse till registrerat trossamfund.

Remissinstanserna: Fråga 14 i avsnittet Stöd, skatter och finansiering

i Remiss II gällde förslaget att den egendomsöverföring som

relationsändringen eller registreringen som trossamfund innebär, inte

skall föra med sig någon stämpelskatteplikt. En stor majoritet av

remissinstanserna var positiv till detta.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 14

94 %

1 %

5 %

Svea Hovrätt, Kammarkollegiet och Juridiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

tillstyrker utredningens förslag.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har tidigare framhållit att

relationsändringen som sådan inte är avsedd att föra med sig några

beskattningskonsekvenser. Den egendomsöverföring som sker i direkt

samband med relationsändringen bör därför vara befriad från

stämpelskatt. Detta bör stå klart oavsett hur frågan om skatteplikt kan

komma att bedömas av de tillämpande myndigheterna.

Enligt 4 § lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter är

förvärv av fast egendom skattepliktiga om de sker genom köp eller byte,

tillskott till bolag eller förening, utdelning eller skifte från bolag eller

förening, fusion enligt 14 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385),

expropriation eller annan inlösen på grund av stadgande om rätt eller

skyldighet att lösa fast egendom.

Kammarkollegiet ifrågasatte i betänkandet Staten och trossamfunden,

Den kyrkliga egendomen (SOU 1997: 47) om den äganderättsövergång

som sker i direkt samband med relationsändringen för med sig skyldighet

att betala stämpelskatt (s. 193). Kammarkollegiet ansåg sig dock inte

kunna utesluta att stämpelskatteplikt i princip skulle komma att anses

föreligga och föreslog därför att det skulle lagstiftas om att

"engångsöverföringen" av den kyrkliga egendomen skall vara befriad

från stämpelskatt.

Som nyss anförts bör enligt regeringens uppfattning den

egendomsöverföring som sker i direkt samband med relationsändringen

vara befriad från stämpelskatt. Detta bör även gälla för

egendomsöverföring som sker i samband med att annat trossamfund än

Svenska kyrkan övergår från ideell förening till registrerat trossamfund.

Om tillämpande myndigheter skulle finna att stämpelskatteplikt

föreligger bör befrielse enligt 42 § stämpelskattelagen medges.

Eftersom aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser enligt 7 §

lagen om trossamfund inte får registreras, blir det med regeringens

förslag inte aktuellt med övergång från någon av dessa

associationsformer till registrerat trossamfund.

10 Statlig medverkan vid betalning av

kyrkoavgift/avgift till trossamfund

10.1 Förutsättningar för statlig medverkan

Enligt principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84) bör

staten erbjuda Svenska kyrkan kostnadsfri uppbördshjälp. Detta statliga

stöd får ses mot bakgrund av bl.a. statens krav att Svenska kyrkan skall

upprätthålla en demokratiskt uppbyggd rikstäckande verksamhet. Genom

principbeslutet har det slagits fast att kyrkoavgiften kostnadsfritt för

Svenska kyrkan skall tas ut tillsammans med och på samma sätt som

inkomstskatten under förutsättning att hjälpen kan inordnas i gällande

uppbördssystem (a. prop. s. 29).

Av jämställdhetsskäl bör, enligt beslutet, motsvarande erbjudande

kunna riktas även till andra trossamfund. När det gäller andra

trossamfund än Svenska kyrkan skall staten, enligt beslutet, i varje

enskilt fall ta ställning till frågan om statlig hjälp med att ta in avgifter

skall ges. Även för dessa trossamfund gäller förutsättningen att hjälpen

kan inordnas i gällande uppbördssystem.

Rätten till statlig hjälp med att ta in avgifter framgår av 16 § lagen

(1998:1593) om trossamfund. Att den som tillhör Svenska kyrkan skall

betala lokal och regional kyrkoavgift framgår av 7 § lagen (1998:1591)

om Svenska kyrkan.

Riksskatteverket (RSV) har i sitt betänkande Staten och

trossamfunden, Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46)

lagt fram förslag till utformning av den statliga hjälpen med att ta in

kyrkoavgift/avgift till trossamfund. Detta avsnitt omfattar de frågor som

behandlats i RSV:s betänkande.

Regeringens förslag avser enbart utformningen av hjälpen med att ta in

avgifter men inte villkoren för att få denna hjälp eller andra former av

statligt stöd. Regeringen beslutade den 12 mars 1998 att tillsätta en

arbetsgrupp med uppdrag att se över det statliga stödet till trossamfunden

och lägga fram förslag till bland annat kriterier för stöd under hösten

1998. Under våren 1999 avser regeringen att föreslå vilka förutsättningar

som skall gälla för att trossamfunden skall få statligt stöd.

10.2 Beräkning, debitering och betalning av avgift

Regeringens förslag: Kyrkoavgift/avgift till trossamfund som tas in

med statens hjälp skall tas ut med viss procentsats av den kommunalt

beskattningsbara inkomsten. Avgiften skall i hanteringshänseende

behandlas som en skatt. För den som tillhör Svenska kyrkan och inte

är folkbokförd i en kommun där kommunen är huvudman för

begravningsverksamheten, skall begravningsavgift räknas in i

kyrkoavgiften.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss II innehöll två enkätfrågor om avgiften i

avsnittet Statlig medverkan vid avgiftsbetalning. Fråga 1 gällde förslaget

att underlaget för avgiften skall vara den kommunalt beskattningsbara

inkomsten. Fråga 2 avsåg förslaget att avgiften skall behandlas som skatt

i hanteringshänseende. Remissinstansernas anslutning till förslagen var

nära hundraprocentig.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 1

99 %

0 %

1 %

Fråga 2

98 %

0 %

2 %

Några remissinstanser har berört frågan om avgiftens behandling som

skatt. Domkapitlet i Uppsala och Uppsala stiftssamfällighet tillstyrker att

avgiften behandlas som en skatt men anser, i likhet med Stockholms

katolska stift, att det ändå är angeläget att det införs en möjlighet att

avskriva avgiftsskulden då fråga om indrivning är aktuell. Ett mindre

antal remissinstanser, bland andra Domkapitlet i Växjö och Växjö

stiftssamfällighet anser att ett tak för avgiften bör införas.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: I principbeslutet anges som en

förutsättning för hjälpen att den kan inordnas i det gällande

uppbördssystemet och i hanteringshänseende behandlas fullt ut som en

skatt. Detta innebär bland annat att avgiften lämnas för indrivning

tillsammans med skatten om den inte betalas. Några remissinstanser

anser att trossamfundet bör ha möjlighet att avskriva en tillhörigs

avgiftsskuld. Det skulle dock inte vara förenligt med principbeslutet att

särbehandla avgiften i samband med skatte- och avgiftsbetalningen.

Genom att avgiften debiteras med tillämpning av skattebetal-

ningslagens bestämmelser kommer den att ingå i skattekontosystemet.

Om det vid avstämning av kontot visar sig att det sammanlagda betalda

beloppet är mindre än det sammanlagda debiterade beloppet under

perioden, uppkommer ett underskott på kontot. Eftersom det inte finns

någon bestämd avräkningsordning i skattekontosystemet kan

underskottet inte hänföra sig till någon viss av de bakomliggande

debiteringarna. Bara i speciella situationer finns det anledning att ange

hur mycket av underskottet som belöper på olika debiteringar. Det görs

med tillämpning av den s.k. likafördelningsmetoden (jfr prop.

1996/97:100 s. 309 ff).

Ett underskott skall i normalfallet överlämnas till krono-

fogdemyndigheten för indrivning efter en kortare tid.

Skattemyndighetens beslut om överlämnande utgör i så fall

exekutionstitel. Det kommer alltså inte att finnas någon särskild

exekutionstitel som avser just avgiften (jfr prop. 1996/97:100 s. 355).

Att skattebetalningslagen tillämpas innebär vidare att samma regler om

omprövning och överklagande kommer att gälla som för skatter och

arbetsgivaravgifter som ingår i skattekontosystemet. Skattemyndigheten

kommer alltså att ha möjlighet att ompröva debiteringen under en

femårsperiod och skattemyndighetens beslut kan överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Enligt principbeslutet bör avgiften tas ut i förhållande till inkomsten.

Regeringen föreslår, i likhet med RSV, att avgiftsunderlaget skall vara

den kommunalt beskattningsbara inkomsten. Detta avviker från

principbeslutet som utgick från att underlaget skulle vara den statligt

beskattningsbara inkomsten. De båda underlagen beräknas i dag på

samma sätt och är alltså lika stora. Ett skäl för regeringens förslag är att

precisionen i preliminärskattetabellerna skulle bli sämre med det statliga

underlaget om de båda underlagen blir olika i framtiden. Tabellerna

bygger på att delposterna i den nuvarande kommunalskatten (landstings-,

kommunal- och församlingsskatt) beräknas på samma underlag. Om

skatte- och avgiftsbeloppen i tabellerna skall beräknas på delvis olika

underlag kommer exempelvis "skattetabell 31" att ha olika innebörd

beroende på om 31 kr består av 29 kr i skatt till kommun och landsting

och 2 kr i avgift till trossamfund eller av 30 kr i skatt till kommun och

landsting och 1 kr i avgift till trossamfund. Hur mycket precisionen i

tabellerna skulle försämras beror på skillnaden mellan de båda

underlagen. Ett ytterligare skäl för förslaget är att ett oförändrat underlag

tekniskt sett kräver minst ingrepp. Om det kommunala underlaget skulle

komma att förändras på ett mer betydande sätt kan det finnas skäl att

ompröva detta ställningstagande.

För trossamfunden skulle det kanske vara önskvärt att själva få

bestämma vilket underlag som skall ligga till grund för respektive

samfunds medlemsavgift även när avgiften tas in med statlig hjälp. En

sådan valfrihet för de enskilda trossamfunden skulle dock innebära en

betydande belastning på skattebetalningssystemet och fördyra den

statliga hjälpen avsevärt. Denna möjlighet för trossamfunden kan inte

heller anses ligga i linje med principbeslutet.

Några få remissinstanser har föreslagit att avgift bara skall tas ut på

underlaget upp till ett visst "tak" och hänvisat till beräkningen av

sjukförsäkringsavgiften. Det finns dock en avgörande skillnad mellan

egenavgifter/allmänna egenavgifter och avgiften till trossamfund;

egenavgifterna är kopplade till en förmån som beräknas på motsvarande

sätt, dvs. på underlaget upp till sju och en halv gånger basbeloppet.

Någon motsvarande koppling mellan avgifter och förmåner finns inte när

det gäller trossamfund. Att sätta en övre gräns för underlaget för avgift

till trossamfund skulle vidare innebära en avvikelse från principbeslutet.

Regeringen ser inte några vägande skäl till att föreslå en sådan avvikelse.

Den föreslagna utformningen av avgiftssystemet innebär inga hinder

mot att betala avgift via skattsedeln till mer än ett samfund. Om en

person anmäls för avgiftsdebitering av exempelvis två samfund kommer

alltså avgift till båda samfunden att anges på beskedet om den slutliga

skatten.

Av 1995 års principbeslut följer att begravningsavgift bör räknas in i

kyrkoavgiften för den som tillhör Svenska kyrkan. Den som är

folkbokförd i en kommun som är huvudman för begravnings-

verksamheten betalar dock i stället begravningsavgift till kommunen.

Det kan noteras att personer som inte är bosatta eller stadigvarande

vistas i Sverige ändå kan ha kommunalt beskattningsbara inkomster här i

landet. De beskattas, enligt 56 § kommunalskattelagen (1928:370), för

inkomsterna i Stockholm för gemensamt kommunalt ändamål. Någon

kyrkoavgift torde inte bli aktuell för dessa personer eftersom det kan

förutsättas att de inte kommer att tillhöra någon församling eller något

stift inom Svenska kyrkan enligt förslaget till kyrkoordning är

tillhörigheten till en församling beroende av dels tillhörigheten till

Svenska kyrkan, dels bosättning i Sverige. Inte heller begravningsavgift

torde bli aktuell eftersom avgiften, enligt regeringens förslag, enbart skall

tas ut av dem som är folkbokförda i Sverige (se avsnitt 4.4.1).

10.3 Riksskatteverket och trossamfunden

10.3.1 Uppgifter från trossamfunden till RSV

Regeringens förslag: De uppgifter som behövs för debitering av

avgift till trossamfund lämnas till RSV på datamedium av

trossamfundet. Uppgifter om tillhöriga/avgiftsskyldiga skall gälla för

helt inkomstår och avse förhållandena den 1 november året före

inkomståret. Trossamfunden lämnar uppgift om antingen en enhetlig

avgiftssats för samfundet eller den avgiftssats som skall gälla för varje

individ. Församlingsindelning som redan finns i skatteförvaltningens

register kan dock användas vid rapportering av avgiftssatser. Uppgift

om avgiftssatser för det följande inkomståret skall lämnas till RSV

senast den 3 december. Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer får meddela närmare föreskrifter om hur uppgifter skall

lämnas.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: I avsnittet Statlig medverkan vid avgiftsbetalning

i remiss II avsåg två frågor formerna för trossamfundens

uppgiftslämnande. Fråga 3 gällde uppgifter till RSV om fastställda

avgiftssatser och fråga 4 uppgifter om tillhöriga/medlemmar/betjänade.

En övervägande del av remissinstanserna var positiva till förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 3

95 %

3 %

2 %

Fråga 4

95 %

3 %

2 %

Svea hovrätt, Statistiska centralbyrån (SCB), Lunds stiftsförbund och

Ärkestiftets församlings- och pastoratsförbund tillstyrker utredningens

förslag om rapportering via Svenska kyrkans centrala organ. Svenska

kyrkans centralstyrelse anser det vara nödvändigt med ett och samma

system för begravningsavgift och kyrkoavgift. Vad gäller uppgifter om

beslutad avgiftssats anser Centralstyrelsen att övervägande skäl talar för

den av RSV föreslagna ordningen. Ett antal remissinstanser motsätter sig

förslaget till centralt uppgiftslämnande. Svenska kyrkans församlings-

och pastoratsförbund anser att den kyrkliga indelningen i pastorat och

samfälligheter bör finnas kvar i skattesystemet och hanteras som i dag.

Uppgifter om avgiftssatser för kyrkoavgift (och begravningsavgift) bör

enligt förbundet lämnas per pastorat/samfällighet till SCB för

vidarebefordran till RSV. Genom detta, säger förbundet, tillgodoses

RSV:s önskemål om en kontaktpunkt. Församlings- och

pastoratsförbunden i Göteborgs, Karlstads, Luleå och Stockholms stift,

Stockholms stads stiftsförbund samt Stockholms stiftssamfällighet

förordar nuvarande decentraliserade ordning för uppgiftslämnande.

Frågan om andra trossamfunds uppgiftslämnande har berörts av

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges

frikyrkosamråd (SST), Islamiska kulturcenterunionen i Sverige och

Judiska församlingarna i Sverige. De anser bland annat att utformningen

av den statliga hjälpen för de samfund där församlingarna inte är

territoriella bör utredas ytterligare och pekar på skillnaden mellan

uppgiftslämnandet för Svenska kyrkan (uppgifter om avgiftssatser på

församlingsnivå) och övriga trossamfund (enhetlig avgift alternativt

uppgift per individ). Stockholms katolska stift ansluter sig till SST:s

yttrande och konstaterar vad gäller uppgiftslämnandet att samfunden

kommer att lämna ett databaserat underlag med personnummer till RSV

för debitering av avgift och att det där är möjligt att differentiera

avgiftssatserna.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För att kunna debitera rätt avgift

behöver skatteförvaltningen uppgifter från trossamfunden om vilka

medlemmar/tillhöriga som skall debiteras avgift och avgiftssatsen.

Uppgifterna skall lämnas till RSV på datamedium från trossamfundets

centrala nivå. Syftet med denna ordning är dels att skatteförvaltningen

inte skall behöva föra register över trossamfundens lokala indelning, dels

att säkra uppgifternas kvalitet och att de lämnas i rätt tid.

För andra trossamfund än Svenska kyrkan gäller att vissa kan komma

att ta ut avgift med en gemensam procentsats för alla inom trossamfundet

medan avgifterna hos andra trossamfund sannolikt kommer att variera

lokalt eller på annat sätt. För att skatteförvaltningen inte skall behöva

hålla reda på trossamfundens indelning krävs att uppgifter om avgiftssats

lämnas till RSV antingen i form av en gemensam procentsats för alla

inom trossamfundet eller att det anges individuellt för varje person vilken

procentsats som skall användas vid debiteringen av avgift. De

trossamfund som t.ex. har lokala enheter med olika utdebitering kan

alltså ange procentsatsen per individ. Avgiftsunderlaget skall vara

kommunalt beskattningsbar inkomst.

Församlingsindelning som redan finns i skatteförvaltningens register

kan användas vid rapporteringen. Uppgifterna om avgiftssats kan då

lämnas per församling, dvs. med de procentsatser som skall gälla vid

debiteringen av tillhöriga i respektive församling.

Svenska kyrkans församlingsindelning måste finnas kvar i

skatteförvaltningens register även efter utgången av år 1999. När det

gäller denna indelning är regeringens uppfattning generellt sett att den i

så liten utsträckning som möjligt bör användas i skatteförvaltningens

register efter relationsändringen; indelningen blir fr.o.m. år 2000 en

inomkyrklig fråga som det borgerliga samhället inte kommer att ha något

inflytande över. Den föreslagna utformningen av huvudmannaskapet för

begravningsverksamheten förutsätter dock att uppgift om församling

även efter relationsändringen finns registrerad inom skatteförvaltningen.

Med regeringens förslag (se avsnitt 4.3) kommer Svenska kyrkans

samfälligheter att ha ansvaret för begravningsverksamheten för samtliga

personer som är folkbokförda i de församlingar som ingår i

samfälligheten, alltså även för personer som inte tillhör Svenska kyrkan.

Det måste därför finnas möjlighet att konstatera inom vilken församlings

område en person som inte tillhör Svenska kyrkan är folkbokförd.

Grundläggande bestämmelser om Svenska kyrkans organisatoriska

uppbyggnad finns i lagen om Svenska kyrkan. Någon närmare reglering

av den kyrkliga indelningen har dock inte gjorts. För att avgifterna skall

kunna tas in på det sätt som föreslås är det dock väsentligt att den

kyrkliga indelningen inte ändras på ett sätt som försvårar och fördyrar

detta.

Ett antal remissinstanser inom Svenska kyrkan har ansett att

meddelandena om de lokala enheternas avgiftssatser inte bör lämnas via

Svenska kyrkan centralt till RSV utan via de borgerliga kommunerna

eller SCB till skattemyndigheten i respektive län. Regeringen ser dock

ingen anledning att föreslå att de borgerliga kommunerna skall fortsätta

att fungera som mellanhand vid uppgiftslämnandet efter

relationsändringen eller att någon statlig myndighet får motsvarande

uppdrag. Det ter sig mer naturligt att denna funktion ligger hos Svenska

kyrkan. Det finns inte heller något vägande skäl till att uppgifterna om

avgiftssatser skulle lämnas till skattemyndigheten i respektive län och

inte till RSV.

Uppgifterna om tillhöriga/avgiftsskyldiga skall, för att följa den

tidscykel som gäller vid inkomstbeskattningen, avse förhållandena

den 1 november året före inkomståret och gälla för hela inkomståret.

Uppgifterna om avgiftssatser för nästföljande inkomstår skall lämnas till

RSV senast den 3 december vilket är nödvändigt för att de skall kunna

beaktas vid beräkningen av den preliminära skatten. Regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer bör få meddela närmare föreskrifter om

hur trossamfunden skall lämna uppgifter till RSV för avgiftsdebiteringen.

10.3.2 Riksskatteverkets redovisning till trossamfunden

Regeringens förslag: Förskott på avgiftsmedlen betalas ut under

inkomståret och en slutreglering görs när det slutliga underlaget är

känt. Underlaget för förskott är avgiftsunderlaget enligt senaste

taxering. Omräkningar av enskildas skatt och avgift efter ordinarie

taxering skall inte påverka beräkningen av trossamfundets

avgiftsmedel. Det belopp som betalas ut till trossamfunden skall

motsvara de debiterade avgifterna. Redovisning och utbetalning av

avgifter till trossamfund sker till trossamfundet centralt. Tidpunkten

för utanordning av avgiftsmedel blir den tredje vardagen efter

den 17:e i varje månad. Avräkning för den inomkyrkliga utjämningen

görs inte vid utbetalningen till Svenska kyrkan.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: I remiss II, avsnittet Statlig medverkan vid

avgiftsbetalning, ställdes två frågor som avsåg redovisning och

utbetalning av avgiftsmedel. I fråga 5 behandlades beräkningssätt och

månatlig utbetalning av avgiftsmedel medan fråga 6 gällde förslaget om

redovisning och utbetalning av medlen till trossamfundet på central nivå.

Förslagen bemöttes positivt av en stor majoritet av remissinstanserna.

Andelen negativa till förslaget i fråga 6 var dock högre än till flertalet

övriga förslag i det aktuella betänkandet.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 5

98 %

0 %

2 %

Fråga 6

83 %

14 %

3 %

Ett antal remissinstanser, däribland Svenska kyrkans centralstyrelse har

noterat att Begravningsverksamhetskommittén och RSV föreslagit olika

ordning för utbetalningen av begravningsavgifter respektive

kyrkoavgifter och framhåller att samma ordning bör gälla för båda

avgifterna. Centralstyrelsen menar att den lösning RSV föreslagit är

möjlig men anser att det finns skäl att noga pröva

Begravningsverksamhetskommitténs förslag att nuvarande ordning för

utbetalning av församlingsskatt skall gälla. Centralstyrelsen betonar att

det inte får skapas en sådan ordning att avgiftsmedlen kan komma att

förvaltas ens en mycket kort tid hos den nationella nivån eller någon

annanstans och där generera ränteinkomster. Vidare får, säger

Centralstyrelsen, det system som införs inte leda till misstankar om att de

ändrade stat kyrkarelationerna på detta område medför en oacceptabel

form av centralisering.

Drygt tio procent av de kyrkliga remissinstanser som yttrat sig i frågan

är negativa till den föreslagna ordningen för redovisning och utbetalning

av kyrkoavgiftsmedel. Domkapitlet i Strängnäs föreslår att nuvarande

system för utbetalning består. Domkapitlet i Göteborg avstyrker förslaget

om central redovisning. Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund hävdar att det finns starka praktiska skäl till att

skatteförvaltningen betalar ut såväl kyrkoavgifterna som

begravningsavgifterna direkt till församlingar och samfälligheter.

Församlings- och pastoratsförbunden i Skara, Västerås, Göteborgs,

Karlstads, Härnösands, Luleå och Stockholms stift , Stockholms stads

stiftsförbund avstyrker förslaget till central utbetalning liksom ett antal

församlingar och samfälligheter, bland andra Rödöns församling,

Torrskogs församling och Vindelns kyrkliga samfällighet.

Frågan om tidpunkt för utbetalning har tagits upp av bland andra

Sveriges kyrkokamerala förening som anser att utbetalning av förskott

bör göras senast tredje vardagen efter respektive uppbördsdag.

1998 års kyrkomöte: Kyrkomötet anser att det är orationellt att ha

olika utbetalningssystem för kyrkoavgifter och de icke tillhörigas

begravningsavgifter. Den föreslagna centrala utbetalningsmodellen för

kyrkoavgifterna bör inte genomföras. Svenska kyrkans särställning,

bland annat genom statens krav på rikstäckning, motiverar en särskild

utbetalningsordning för Svenska kyrkan jämfört med andra trossamfund.

Vidare anser kyrkomötet att skatteförvaltningen inom ramen för sin

uppdragsverksamhet bör administrera in- och utbetalningar till det

kyrkliga utjämningssystemet i samband med utbetalningen av

kyrkoavgifterna.

Skälen för regeringens förslag: Ett förskott på avgiftsmedlen bör

betalas ut under inkomståret till trossamfund vilkas avgifter tas in via

skattebetalningssystemet. När det slutliga avgiftsunderlaget är känt görs

en slutavräkning. Detta motsvarar den ordning som gäller i dag för

utbetalning av församlingsskattemedel. Underlag för förskottet är

avgiftsunderlaget enligt senaste taxering. Det innebär exempelvis att

förskottet för inkomståret 2005 baseras på avgiftsunderlaget enligt

2004 års taxering och betalas ut månatligen under år 2005. När det

slutliga avgiftsunderlaget för år 2005 är känt, dvs. i december 2006, kan

en slutlig reglering göras. Den regleringen görs år 2007. Omräkningar av

enskildas skatt och avgift som görs efter ordinarie taxering bör inte

påverka beräkningen.

Eftersom det inte går att konstatera hur stor del av influten skatt och

avgift som avser en viss delpost, exempelvis avgift till trossamfund, bör

de avgiftsmedel som betalas ut vara de debiterade och inte de faktiskt

influtna avgifterna. Även detta överensstämmer med dagens ordning

för församlingsskatt. Någon avräkningsordning finns inte mellan de olika

delposter som ingår i skatten. Staten står i dag för den förlust som blir

följden av att församlingsskatten inte betalas fullt ut och någon

förändring i detta hänseende föreslås inte.

Redovisning och utbetalning av avgiftsmedlen bör göras av RSV till

trossamfundet på central nivå. De trossamfund som omgående vill

fördela medlen till lokala/regionala enheter kan se till att medel fördelas

ut till respektive enhet samma dag som pengarna från staten kommer in

på kontot. Den centrala utbetalningsmodellen innebär för Svenska

kyrkans del en förändring jämfört med dagens ordning för

församlingsskatt. I dag görs redovisning och utbetalning av

skattemyndigheten i respektive län till de lokala och regionala enheter

inom Svenska kyrkan som har rätt att ta ut skatt.

Förslagen avser enbart utbetalningen av avgifter till trossamfund.

Dessa inkluderar för Svenska kyrkans del de tillhörigas avgift till

begravningsverksamheten. De begravningsavgifter som betalas av

personer som inte tillhör Svenska kyrkan föreslås däremot betalas ut

direkt till huvudmännen för begravningsverksamheten. Detta framgår av

avsnitt 4 om begravningsverksamheten.

Ett antal remissinstanser inom Svenska kyrkan har uttryckt önskemål

om att både begravningsavgifter från icke tillhöriga och

kyrkoavgiftsmedel skall betalas ut direkt till de lokala enheterna. Detta

skulle enligt remissinstanserna vara den mest praktiska lösningen.

Kyrkomötet delar denna uppfattning. Regeringen anser dock att

övervägande skäl talar för den centrala modellen när det gäller avgift till

trossamfund. En och samma ordning kommer därigenom att gälla

gentemot alla trossamfund vilket står i överensstämmelse med

strävandena att behandla alla trossamfund lika. Det torde inte innebära

några mer betydande olägenheter för de lokala kyrkliga enheterna att

redovisning och utbetalning av begravningsavgifter respektive

kyrkoavgifter sker i två olika delposter. Inte heller torde de

administrativa kostnaderna hos skatteförvaltningen eller Svenska kyrkan

bli så stora att de kan anses vara ett tyngre argument i sammanhanget. De

principiella skälen för att behandla alla trossamfund lika väger avsevärt

tyngre än eventuella praktiska vinster med en enda utbetalningsväg.

Som nämnts ovan kan kyrkoavgifterna fördelas till de lokala enheterna

samma dag som pengarna kommer in på kontot. Förslaget om en central

utbetalning innebär alltså inte heller att avgiften behöver nå den lokala

nivån senare med ränteförluster för denna som följd. Frågan om hur

avgiftsmedel eventuellt skall fördelas vidare till lokala enheter ankommer

på trossamfunden att själva besluta om. Det får också anses vara en fråga

för trossamfunden själva att se till att inga oönskade förseningar uppstår

vid en sådan fördelning.

Vid utbetalningen av avgiftsmedlen till Svenska kyrkan bör RSV inte

göra någon avräkning för bidrag och avgifter i det inomkyrkliga

utjämningssystemet. Statens åtagande enligt principbeslutet omfattar den

statliga hjälpen med att ta in avgift till Svenska kyrkan men inkluderar

inte administrationen av utjämningssystemet som får ses som en intern

kyrklig angelägenhet. Genom förslaget med en central

utbetalningsmodell för avgiftsmedlen kan dock goda möjligheter skapas

för Svenska kyrkan att, om man så önskar, göra avräkning för avgifter

och bidrag inom det kyrkliga utjämningssystemet i samband med att

avgiftsmedlen fördelas till lokala och regionala enheter. Kyrkomötet

anser att skatteförvaltningen bör fortsätta att administrera in- och

utbetalningar till utjämningssystemet men till skillnad från i dag på

uppdragsbasis. Ett sådant uppdrag förutsätter dock en annan

utbetalningsordning för kyrkoavgifterna än den som regeringen har

föreslagit. Det finns dessutom principiella skäl som talar emot att staten

åtar sig ett sådant uppdrag; 1995 års principbeslut har dragit upp

riktlinjerna för relationerna mellan staten och Svenska kyrkan och anger

ramarna för den statliga hjälpen med att ta in avgifter till trossamfunden.

Ett statligt uppdragsarbete åt Svenska kyrkan i anslutning till denna hjälp

kan inte anses rymmas inom principbeslutets beskrivning av de framtida

relationerna.

Utbetalningen av avgiftsmedel till trossamfunden bör samordnas med

utbetalningen av kommunalskattemedel m.m. till de borgerliga

kommunerna. Utanordningsdag blir därmed den tredje vardagen efter

den 17:e i månaden, dvs. densamma som gäller i dag för borgerliga

kommuner. Vissa remissinstanser anser att utbetalningen i stället bör

göras den tredje vardagen efter respektive uppbördsdag, dvs. efter den

dag då avgiften betalas in, vilket vanligtvis är den 12:e i månaden. Det

får dock anses följa av principen om hanteringen av avgiften som en skatt

att utbetalningstidpunkten samordnas med den som gäller i övrigt vid

utbetalning av skattemedel.

10.3.3 Förändringar av avgiftsunderlagets nivå

I samband med att de nuvarande kyrkokommunernas budget fastställs,

vanligen i november månad, beslutas även vilken skattesats som skall

gälla vid debiteringen av församlingsskatt för det nästföljande

inkomståret. Avgörande för vilken skattesats som beslutas är bl.a.

storleken på kyrkokommunens skatteunderlag, dvs. summan av de

kommunalt beskattningsbara inkomsterna för dem som bor i

församlingen.

Nivån på den kommunalt beskattningsbara inkomsten kan såväl i dag

som i framtiden förändras genom ändringar i skattelagstiftningen. Om

exempelvis rätten att göra ett visst avdrag under inkomst av tjänst tas

bort, innebär det att underlaget för beskattning blir högre. Andra

ändringar av skattereglerna kan få effekter i motsatt riktning. Storleken

på kommunernas skatteunderlag, och därmed även på skatteintäkterna,

kan alltså påverkas av bl.a. förändringar i skattereglerna.

Ändringar som påverkar skatteunderlaget för de enskilda men som inte

syftar till att minska eller öka de borgerliga och kyrkliga kommunernas

skatteintäkter neutraliseras i dag genom olika åtgärder. För de kyrkliga

kommunernas del neutraliseras effekterna genom att hänsyn tas till dem

när den s.k. ekonomiska regleringen mellan staten och

kyrkokommunerna beräknas och fastställs, senast i lagen (1997:684) med

särskilda bestämmelser om utbetalning av skattemedel år 1998.

Regleringen innebär i denna del att en ökning av kyrkokommunernas

skatteintäkter neutraliseras genom att ett totalt sett lika stort avdrag görs

från skatteintäkterna innan skattemedlen betalas ut till mottagarna. En

minskning av intäkter neutraliseras genom ett tillägg.

På motsvarande sätt neutraliseras effekterna av andra statliga åtgärder

som gör att kostnaderna för den kyrkokommunala verksamheten blir

lägre eller högre utan att kyrkokommunernas åligganden förändras. I den

nuvarande ekonomiska regleringen ingår vidare den skatteadministra-

tionsavgift som kyrkokommunerna betalar till staten sedan år 1995.

Även efter relationsändringen kommer ändringar av skatteregler och

andra statliga åtgärder att få effekter för Svenska kyrkans och andra

trossamfunds ekonomi. Någon ekonomisk reglering motsvarande den

som görs gentemot kyrkokommunerna i dag blir dock inte aktuell

gentemot Svenska kyrkan eller andra trossamfund efter

relationsändringen. Det innebär att trossamfunden själva får bedöma

effekterna av exempelvis förändringar i skattereglerna och ta med dem i

beräkningen när avgiftsuttaget fastställs. En ökning av avgiftsunderlaget

kan alltså neutraliseras genom en sänkning av uttagsprocenten så att

medlemmarna betalar avgifter som är i samma storleksordning som

tidigare. En minskning av underlaget kan kompenseras med en höjning

av uttagsprocenten om trossamfundet vill undvika att avgiftsintäkterna

minskar. Vad gäller Svenska kyrkans avgiftsuttag hänvisas också till

avsnitt 13 där regeringen redovisar sin uppfattning att det, till följd av

stat kyrkareformen, under tidsperioden 2000 2009 finns ett utrymme för

en sänkning av kyrkoavgiften som regeringen anser bör utnyttjas.

10.4 Övriga förutsättningar för den statliga hjälpen

10.4.1 Beslut om hjälp åt andra trossamfund än Svenska kyrkan

Regeringens förslag: Regeringen får besluta att annat registrerat

trossamfund än Svenska kyrkan skall få statlig hjälp med att ta in

avgifter. Regeringen får också besluta att ett trossamfund som beviljats

sådan hjälp inte längre skall få den.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

1998 års kyrkomöte har inget att erinra mot förslagen.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 1995 års principbeslut bör

erbjudande om uppbördshjälp riktas även till andra trossamfund än

Svenska kyrkan men villkoras av att staten får ta ställning i varje enskilt

fall och föreskriva erforderliga villkor. Att registrerade trossamfund kan

beviljas sådan hjälp framgår av 16 § lagen om trossamfund. En

bestämmelse om vem som får besluta om avgiftshjälpen bör tas in i den

nu föreslagna lagen om avgift till registrerat trossamfund. Regeringen

beslutar i dag om vilka trossamfund som skall få statligt stöd i form av

statsbidrag. Att regeringen även i fortsättningen bör besluta om vilka

samfund som skall få statligt stöd framgår av uppdraget till den

arbetsgrupp som under hösten 1998 skall föreslå bl.a. förutsättningar för

det statliga stödet till trossamfunden (se avsnitt 10.4.2). Regeringen bör

därför även fatta de individuella besluten om vilka samfund som skall få

stöd i form av avgiftshjälp.

I sitt yttrande över förslaget till lag om trossamfund anmärkte Lagrådet

att det var önskvärt att det redan i den lagen angavs de principer enligt

vilka frågan om rätt till avgiftsuppbörden skulle prövas för att samfunden

skall bli behandlade på ett likvärdigt sätt. I detta lagstiftningsärende har

Lagrådet påpekat att förslaget innebär att regeringen ges en

beslutanderätt utan några som helst riktlinjer från riksdagens sida. Vidare

har Lagrådet uttalat att man utgår från att regeringen inte kommer att

utnyttja sin beslutanderätt, innan riksdagen har dragit upp riktlinjer för

hur beslutanderätten skall utövas.

Med hänsyn till det pågående arbetet med förutsättningarna för statens

stöd till trossamfunden behandlas enbart beslutsförfarandet i denna

proposition. Regeringen avser att återkomma med förslag i frågan om

förutsättningarna för statens stöd till trossamfunden under våren 1999.

Om ett trossamfund som får statlig hjälp med att ta in avgifter inte

längre uppfyller villkoren för att få denna hjälp bör regeringen kunna

besluta att hjälpen inte längre skall ges. Detta kan bli aktuellt om ett

trossamfund inte längre uppfyller de generella förutsättningarna för att få

statligt stöd (se avsnitt 10.4.2). Det kan också bli aktuellt med ett sådant

beslut om samfundet inte längre uppfyller de specifika villkor som är

förknippade med avgiftshjälpen. Utan att föregripa arbetsgruppens

förslag om villkor för avgiftshjälpen kan det konstateras att vissa

förutsättningar tekniskt sett måste vara uppfyllda för att avgifter skall

kunna tas in. Bestämmelser om detta föreslås i lagen om avgift till

registrerat trossamfund. Exempelvis måste trossamfundet ha lämnat

uppgift om procentsats för avgift till RSV. Likaså måste trossamfundet se

till att medgivande i någon form finns från dem som skall omfattas av

avgiftshjälpen. Brister trossamfundet i dessa eller liknande avseenden har

skatteförvaltningen inte möjlighet att genomföra den beslutade hjälpen.

Innan regeringen beslutar att ett trossamfund inte längre skall få hjälp

med att ta in avgifter bör det dock noga prövas om hindren för att

genomföra det statliga åtagandet kan undanröjas.

10.4.2 Villkor för statligt stöd till andra trossamfund än Svenska

kyrkan

Regeringen beslutade den 12 mars 1998 att tillsätta en arbetsgrupp med

uppdrag att göra en översyn av det statliga stödet till trossamfunden och

lägga fram förslag till framtida utformning, kriterier, administration och

organisation av detta stöd. I arbetsgruppen ingår företrädare för

Kulturdepartementet och de trossamfund som är representerade i

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund samt en företrädare

för Svenska kyrkan.

Vad gäller de generella kriterierna för statligt stöd skall arbetsgruppen

lägga fram förslag till sådana kriterier med utgångspunkt från vissa krav

som bör ställas på samfundet. Kraven innebär att samfundet skall vara

stabilt och ha en egen livskraft. Det skall vidare utöva sin verksamhet

med respekt för alla människors lika värde och bidra till en normbildning

i samhället som överensstämmer med demokratins idéer. Regeringen bör,

enligt beskrivningen av uppdraget, även i fortsättningen fatta besluten om

vilka trossamfund som skall vara berättigade till statligt stöd.

Arbetsgruppen skall dock överväga om kriterierna för stöd bör tas in i

lag.

I uppdraget till arbetsgruppen konstateras att det framgår av

principbeslutet att statlig hjälp med att ta in medlemsavgifter av

jämställdhetsskäl även bör ges till andra trossamfund än Svenska kyrkan.

De generella förutsättningarna för att få statligt stöd bör givetvis gälla

även för stöd i denna form. Genom att individuella beslut fattas om

avgiftshjälpen kan dessutom villkor av praktisk och annan art som är

specifika för stödformen anges i beslutet.

Arbetsgruppen kommer inom kort att lämna sina förslag till

regeringen.

10.4.3 Enskildas samtycke till avgiftsbetalning

Regeringens förslag: Enskilda som skall betala avgift via

skattebetalningssystemet till annat trossamfund än Svenska kyrkan

skall ge sitt samtycke till detta. Samtycke kan lämnas i form av ett

skriftligt medgivande från den enskilde eller genom att

trossamfundets stadgar innehåller en klart uttalad skyldighet för

medlemmarna att betala avgift till trossamfundet via

skattebetalningssystemet. Den som återkallar sitt samtycke till att

betala avgift via skattebetalningssystemet skall få en skriftlig

bekräftelse på detta från trossamfundet. På motsvarande sätt skall den

som utträder ur Svenska kyrkan få en skriftlig bekräftelse på utträdet.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: I remiss II, avsnittet Statlig medverkan vid

avgiftsbetalning, gällde fråga 7 förslaget om krav på skriftligt

medgivande till statlig uppbördshjälp från medlemmar i andra

trossamfund än Svenska kyrkan. Fråga 8 avsåg förslaget att

trossamfunden skall bekräfta skriftligt när avgiftsskyldigheten för en

person upphör. En klar majoritet av remissinstanserna var positiv till

förslagen. När det gäller fråga 7 har dock en förhållandevis stor andel

valt att inte ta ställning.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 7

81 %

1 %

17 %

Fråga 8

98 %

0 %

2 %

Behovet av samtycke har berörts av bland andra Svea hovrätt som

understryker vad Riksskatteverket anför om behovet av explicit samtycke

från varje individ för att staten skall kunna bistå andra trossamfund än

Svenska kyrkan med avgiftsuppbörd. Dessutom är medgivande enligt

hovrättens mening nödvändigt med hänsyn till gällande rätt på

dataskyddsområdet. Hovrätten för Västra Sverige anser att det tydligt bör

framgå att medgivandet även bör omfatta registrering av

samfundstillhörighet. Kammarrätten i Stockholm anser att förslaget om

medgivande reser frågeställningar om bland annat vilka krav som skall

ställas på medgivandet och vilka formföreskrifter som krävs.

Ett antal remissinstanser anser att undantag från krav på skriftligt

medgivande till avgiftsbetalning bör kunna göras. Teologiska fakulteten i

Uppsala avstyrker förslaget om medgivande med motiveringen att

medlemskapet i trossamfund är tillräckligt som medgivande till att betala

medlemsavgift via den statliga uppbördshjälpen. Förenade islamiska

församlingar i Sverige anser att undantag från medgivande bör kunna

göras. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund/Sveriges

frikyrkosamråd (SST) föreslår att trossamfund skall kunna undantas från

kravet på skriftligt medgivande i de fall samfundet i sin konstitution har

en förpliktelse för medlemmarna att bidra ekonomiskt. Vidare bör det,

säger SST, finnas en möjlighet att erbjuda medlemmarna att betala

avgiften på annat sätt även om huvudregeln är att avgiften tas in via

skattsedeln. Ett yttrande med likartat innehåll har lämnats av Stockholms

katolska stift. När ett trossamfund som Katolska kyrkan i sina stadgar,

den kanoniska lagen, klart slår fast att varje enskild medlem är

förpliktigad att bidra finansiellt till kyrkans verksamhet och den lokale

biskopen har rätt att bindande besluta hur det skall ske och i vilken

omfattning, så bör, menar Stockholms katolska stift, detta respekteras.

Svenska missionsförbundet tillstyrker för egen del förslaget om

medgivande men anser att samfund skall kunna undantas från kravet på

skriftligt medgivande.

1998 års kyrkomöte har inget att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Samtycke till att betala avgift via skattebetalningssystemet

I detta avsnitt behandlas formerna för samtycke till avgiftsbetalning via

skattebetalningssystemet från personer som är medlemmar i ett

trossamfund. Begreppet medlem används i avsnittet som en gemensam

beteckning på dem som omfattas av ett trossamfunds stadgar eller

liknande grunddokument.

Medlemmar i andra trossamfund än Svenska kyrkan har inte någon

författningsreglerad skyldighet att betala avgift till samfundet. Vissa

samfund tar ut en avgift medan andra finansierar verksamheten med

medlemmars och sympatisörers gåvor och frivilliga insatser. De avgifter

som trossamfunden tar ut är av privaträttslig natur och kräver därför

någon form av samtycke från de enskilda medlemmarna. Vanligen

innehåller trossamfundets stadgar eller liknande grunddokument en regel

om skyldighet för medlemmarna att betala avgift. Genom sitt

medlemskap i trossamfundet får medlemmarna anses ha samtyckt till att

betala avgift i enlighet med vad som framgår av stadgarna. Om

trossamfundet inte har avgiftsskyldigheten inskriven i stadgarna måste

samtycke från medlemmarna hämtas in på annat sätt.

Avgift till trossamfund som tas ut via skattebetalningssystemet bör,

som tidigare nämnts, behandlas som en skatt i hanteringshänseende.

Detta innebär bland annat att den debiteras tillsammans med skatten och

lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning om den inte betalas i

tid.

Att avgiften behandlas som en skatt får ses som en ingripande åtgärd

för medlemmarna, vilket talar för att det bör finnas ett samtycke från dem

till att betala avgiften via skattebetalningssystemet. Om trossamfundets

stadgar anger att avgiften får tas ut via skattebetalningssystemet bör detta

anses tillräckligt. Genom sitt medlemskap i trossamfundet får

medlemmarna anses ha samtyckt både till att betala avgift och att göra

detta via skattebetalningssystemet. Om trossamfundets stadgar inte

innehåller någon regel om hur avgiften skall betalas måste

medlemmarnas samtycke till att betala via skattebetalningssystemet

hämtas in på annat sätt. Ett sådant samtycke torde i princip kunna hämtas

in både muntligt och skriftligt. Med hänsyn till den enskilde bör ett

sådant samtycke dock vara skriftligt. Även praktiska skäl talar för detta.

Om trossamfundets stadgar saknar regler för såväl avgiftsskyldighet som

sättet att betala avgift bör det skriftliga samtycket omfatta båda dessa

frågor.

Som nämnts ovan används medlemsbegreppet i detta avsnitt som en

beteckning på dem som omfattas av ett trossamfunds stadgar eller

liknande grunddokument. Frågan om statlig hjälp vid avgiftsbetalning

kan emellertid bli aktuell också beträffande personer som har en mindre

stark anknytning till trossamfundet och som inte kan definieras som

medlemmar. Hur stark anknytningen till trossamfundet är och vilket

tillhörighetsbegrepp (medlem, tillhörig, betjänad etc.) som används

varierar mellan trossamfunden. Inom ett trossamfund kan också olika

grad av anknytning förekomma. Graden av anknytning till trossamfundet

påverkar bedömningen av vilken form för samtycke som krävs för

avgiftsbetalning via skattebetalningssystemet. Regeringen bör därför ges

möjlighet att i samband med beslutet om statlig hjälp med att ta in

avgifter bedöma vilken form av samtycke som krävs i det enskilda fallet.

Den statliga hjälpen förutsätter att trossamfunden lämnar uppgifter till

RSV om vilka medlemmar som skall debiteras avgift. För att

skatteförvaltningen skall få behandla uppgifter om religiös tillhörighet i

sina register krävs att vissa förutsättningar är uppfyllda. Ett sätt att skapa

förutsättningar för behandlingen är att den enskilde lämnar sitt

uttryckliga samtycke till den. Andra alternativ finns också, vilket

regeringen återkommer till i avsnitt 10.4.3.

Konsekvenser av de olika formerna för samtycke

När de enskildas skriftliga samtycke krävs bör trossamfundet, med den

föreslagna ordningen, hämta in sådant från var och en som skall debiteras

avgift. Samtycket bör gälla tills vidare och dokumentationen om det

förvaras hos samfundet.

Om samtycke skall ges "via stadgarna" bör trossamfundet svara för att

medlemmarnas skyldigheter klart kommer till uttryck i stadgarna och att

informera medlemmarna om innebörden av avgiftsbetalning via

skattebetalningssystemet.

I de fall trossamfundet och den enskilde har olika uppfattning om

dennes medlemskap/avgiftsskyldighet kan ett samtycke via stadgarna

möjligen sägas ge den enskilde en något svagare ställning gentemot

samfundet än ett skriftligt medgivande. Exempelvis torde ett skriftligt

medgivande som inte återkallats kunna ses som ett bevis på att

avgiftsskyldighet finns och från vilken tidpunkt, medan avgiftsskyldighet

som bygger på samtycke via stadgarna kan vara svårare att konstatera,

inte minst vad gäller tidpunkten för när avgiftsskyldigheten skall anses

ha inträtt. Här kan nämnas att avgiftsskyldighet enligt regeringens förslag

kommer att gälla för helt inkomstår. Förhållandena den 1 november året

före inkomståret bör, som tidigare nämnts, bestämma avgiftsskyldigheten

för hela det kommande inkomståret. Den som detta datum är registrerad

som medlem/tillhörig/betjänad bör alltså vara skyldig att betala avgift för

hela det kommande året.

Bekräftelse på att avgiftsskyldighet upphör

Den som återkallar sitt samtycke till att betala avgift via

skattebetalningssystemet bör få en skriftlig bekräftelse från

trossamfundet. Detta bör även gälla för den som utträtt ur Svenska

kyrkan. För den som tillhör Svenska kyrkan kan nämligen

avgiftsbetalningen via skattebetalningssystemet bara upphöra genom

utträde ur kyrkan. I det inomkyrkliga utredningsarbetet har det föreslagits

att den som utträder ur Svenska kyrkan genast skall få ett skriftligt bevis

om det. Ett bevis på utträde blir då samtidigt ett bevis på att

avgiftsskyldigheten upphör. Avgiftsskyldigheten bör dock gälla per

inkomstår och inte upphöra omedelbart. När utträdet sker före den

1 november bör avgiftsskyldigheten upphöra från och med det

nästkommande inkomståret.

För medlemmar i andra trossamfund än Svenska kyrkan bör

avgiftsskyldigheten upphöra genom att de utträder ur samfundet eller

genom att de får betala avgiften på annat sätt (se nedan om andra

betalningssätt). När avgift betalas via skattebetalningssystemet bör

avgiftsskyldigheten inte upphöra omedelbart utan gälla för hela

inkomståret på det sätt som tidigare nämnts. Situationen den 1 november

bör avgöra avgiftsskyldigheten för det nästkommande inkomståret.

Det är enligt regeringens uppfattning av vikt att trossamfunden

bekräftar när skyldigheten att betala avgiften via skattebetalnings-

systemet av något skäl upphör. En sådan ordning skapar säkerhet både

för trossamfunden vilka har rätt till den statliga hjälpen, och för den

enskilde som skall betala avgiften. Vidare skapas goda möjligheter att

kunna konstatera vid vilken tidpunkt ett samtycke har återkallats. Det

torde inte bli en betungande uppgift för samfunden att utfärda bevisen.

Andra betalningssätt

Det har ansetts viktigt att medlemmar i andra trossamfund än Svenska

kyrkan ges möjlighet att betala avgift på annat sätt än via

skattebetalningssystemet. Som skäl för detta har åberopats

integritetsaspekter och att varje medborgare gentemot det allmänna är

skyddad mot tvång att ge till känna sin åskådning i religiöst hänseende

(se SOU 1992:9 s.396 och SOU 1994:42 s.137). Regeringsformens

bestämmelser innebär dock inte att staten kan kräva av trossamfunden att

de skall erbjuda alternativa betalningssätt. Det måste stå trossamfunden

fritt att utforma sina egna stadgar även i detta avseende. Om avgiften till

ett trossamfund enligt stadgarna skall betalas på ett sätt som innebär att

uppgift om avgiftsskyldighet/medlemskap lämnas till skatteförvaltningen

kan den enskilde välja att stå utanför detta samfund. Han eller hon har

alltså ett handlingsalternativ och kan inte tvingas att ge sin åskådning till

känna. Visserligen skulle alternativet att stå utanför kunna upplevas som

otillfredsställande för den som i övrigt känner stark samhörighet med

trossamfundet men något tvång att ge åskådningen till känna kan inte

anses föreligga. Inte heller föreligger det några integritetsaspekter som

kan sägas tala för att staten skall tvinga trossamfunden att ha alternativa

betalningssätt.

Även om staten inte kan föreskriva om alternativa betalningssätt är det

för flertalet trossamfund som berört frågan i sina remissvar en naturlig

och självklar sak att ge medlemmarna möjlighet att betala avgiften på

annat sätt än via skattebetalningssystemet.

10.4.4 Register- och dataskyddsfrågor

Regeringens förslag: Uppgift om att en person tillhör Svenska

kyrkan respektive är skyldig att betala avgift till annat trossamfund

skall få registreras i skatteregistret.

Trossamfundet skall ersätta staten för skadestånd som har betalats

på grund av en oriktig uppgift som har lämnats av trossamfundet.

Riksskatteverkets förslag: Överensstämmer med regeringens när det

gäller registrering i skatteregistret. RSV har vidare föreslagit att staten

inte bör ha strikt skadeståndsansvar enligt 23 § datalagen (1973:289).

Remissinstanserna: Remiss II innehöll ingen enkätfråga om register-

och dataskyddsfrågor. Några remissinstanser har ändå berört frågorna.

Kammarrätten i Stockholm har i detta sammanhang tagit upp frågan

om behandlingen av klagomål på avgift. Denna fråga har delvis berörts i

avsnitt 10.4.2. Kammarrätten förordar att den enskildes erinringar godtas

och uppgiften om avgiftsskyldighet tas bort ur skatteregistret.

Datainspektionen motsätter sig förslaget att staten inte skall ha strikt

skadeståndsansvar eftersom den registeransvarige enligt datalagen är

strikt ansvarig för de uppgifter som registreras. Det finns däremot, enligt

Datainspektionen, inget som hindrar den registeransvarige att regressvis

kräva kompensation för utgivet skadestånd av den ursprunglige

uppgiftslämnaren.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

För att skatteförvaltningen skall kunna ge trossamfunden den föreslagna

hjälpen med att ta in medlemsavgifter bör uppgift om att enskilda

individer är skyldiga att betala avgift till ett trossamfund få registreras i

skatteregistret. Detta innebär att det i skatteregistret kommer att finnas

uppgift om enskilda individers religiösa tillhörighet. Uppgift om

tillhörighet till Svenska kyrkan får redan i dag registreras i

skatteregistret. För att även de uppgifter om medlem-

skap/betalningsskyldighet som andra trossamfund lämnar för

avgiftsdebiteringen skall kunna bearbetas i skatteregistret föreslås en

ändring i 7 § skatteregisterlagen (1980:343).

Uppgift om tillhörighet till Svenska kyrkan behöver även med tanke på

begravningsavgiften registreras i skatteregistret. Begravningsavgiften

behandlas i avsnitt 4.4.3. Enligt regeringens förslag skall begravnings-

avgiften räknas in i kyrkoavgiften för den som tillhör Svenska kyrkan

medan de som inte tillhör Svenska kyrkan påförs en separat

begravningsavgift. Uppgift om tillhörighet till Svenska kyrkan bör därför

även i fortsättningen ingå i den kategori uppgifter som enligt 5 §

skatteregisterlagen skall registreras i det centrala skatteregistret.

Övriga uppgifter som behövs för avgiftsdebitering, exempelvis

procentsatsen för avgift till trossamfund, är sådana uppgifter som behövs

för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen och som får

registreras enligt punkten 3 i 7 § skatteregisterlagen. Eftersom

skattebetalningslagen föreslås gälla vid beräkning, debitering,

redovisning och betalning av avgift till trossamfund krävs inte någon

ändring i skatteregisterlagen för att dessa uppgifter skall få registreras.

Personuppgiftslagen

Personuppgiftslagen (1998:204) trädde i kraft den 24 oktober 1998.

Lagen är subsidiär i förhållande till andra författningar, vilket innebär att

om det i annan lag eller i förordning finns bestämmelser som avviker

från personuppgiftslagen skall de bestämmelserna tillämpas i stället

(2 §). Det är således möjligt att införa regler som avviker från person-

uppgiftslagen. Bestämmelser som avviker från personuppgiftslagen får

inte avvika från EG:s direktiv om skydd för enskilda personer med

avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av

sådana uppgifter (95/46/EG). Det gäller dock inte områden som inte

regleras av EG-rätten, t.ex. straffrätten.

De uppgifter som lämnats kommer som angivits ovan att registreras i

det centrala skatteregistret, som förs med stöd av skatteregisterlagen. För

den behandling som sker hos skattemyndigheterna är således

personuppgiftslagen inte tillämplig. Regeringen har tillsatt en utredning

som skall se över skatteförvaltningens registerförfattningar bland annat

för att anpassa dessa till personuppgiftslagen.

Enligt 10 § personuppgiftslagen får personuppgifter bara behandlas om

den registrerade lämnat sitt samtycke till behandlingen eller om den är

nödvändig för vissa angivna ändamål. Ett av de angivna ändamålen är att

en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras. Den statliga

hjälpen till trossamfunden måste anses tillgodose ett sådant allmänt

intresse (se prop. 1997/98:49 s. 17).

Känsliga personuppgifter, bland annat uppgifter som avslöjar religiös

övertygelse, får enligt 13 § personuppgiftslagen inte behandlas. Undantag

från förbudet finns dock. Förbudet gäller exempelvis inte om den

registrerade lämnat sitt uttryckliga samtycke till behandlingen (15 §).

Vidare får ideella organisationer med religiöst syfte inom ramen för sin

verksamhet behandla känsliga personuppgifter men däremot inte lämna

ut dem till tredje man utan den registrerades uttryckliga samtycke (17 §).

Den grundläggande definitionen av begreppet samtycke är enligt 3 §

personuppgiftslagen "varje slag av frivillig, särskild och otvetydig

viljeyttring genom vilken den registrerade, efter att ha fått information,

godtar behandling av personuppgifter som rör honom eller henne". I

Datalagskommitténs betänkande Integritet Offentlighet Informations-

teknik (SOU 1997:39) avsnitt 12.2.9, diskuteras innebörden av

begreppen otvetydigt och uttryckligt samtycke. Det förefaller, säger

kommittén, oklart vad dessa förstärkningsord har för materiell betydelse

vid sidan av den grundläggande definitionen. Samtycket behöver enligt

kommittén inte vara skriftligt.

Känsliga personuppgifter får också behandlas i vissa andra fall, bland

annat om behandlingen är nödvändig för att rättsliga anspråk skall kunna

fastställas, göras gällande eller försvaras enligt 16 § c person-

uppgiftslagen. Behandlingen av uppgift om samfundstillhörighet för att

ta in avgifter till samfundet från dess medlemmar får anses vara ett

sådant fall eftersom den är en förutsättning för att samfundet skall få den

statliga hjälp det är berättigat till. Datalagskommittén har som exempel

på sådana fall nämnt förhållandet att tillhörigheten till Svenska kyrkan

har betydelse för vilken skatt den registrerade är skyldig att betala (a. bet.

s. 375). Ett annat exempel är situationen när uppgift om medlemskap i

fackförening behandlas till följd av att fackliga organisationer avtalar om

individuella eller kollektiva tjänster för medlemmarna, t.ex.

gruppförsäkring (prop. 1997/98:44 s. 125).

Förutom de nämnda undantagen från förbudet finns också möjlighet

för regeringen att enligt 20 § personuppgiftslagen meddela föreskrifter

om ytterligare undantag om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt

intresse. Den statliga hjälpen med att ta in avgifter får, som nämnts ovan,

anses tillgodose ett sådant intresse.

Enligt regeringens bedömning finns således de nödvändiga

förutsättningarna för att uppgifter om samfundstillhörighet skall kunna

lämnas till RSV och användas för debitering av avgift utan hinder av

personuppgiftslagen och det aktuella EG-direktivet.

Registeransvarigs skadeståndsskyldighet

Datalagen innehåller i 23 § en bestämmelse om strikt skadeståndsansvar

för skada på grund av oriktig eller missvisande uppgift i personregister.

Regleringen av skadeståndsansvaret i 48 § personuppgiftslagen ligger i

linje med nuvarande reglering även om möjlighet till jämkning av

skadestånd i enskilda fall införs. RSV har föreslagit en uttrycklig

bestämmelse med innebörden att trossamfundet skall anses som

registeransvarigt när bestämmelsen om skadeståndsansvar tillämpas i de

fall trossamfundet lämnat den oriktiga uppgiften. Regeringen anser

emellertid i likhet med Datainspektionen att det inte finns skäl att frångå

aktuella regler om strikt skadeståndsansvar. RSV:s förslag bör alltså inte

genomföras. Däremot bör trossamfundet vara skyldigt att ersätta staten i

det fall skadestånd betalats och detta har orsakats av en oriktig uppgift

som har lämnats av trossamfundet.

10.4.5 Sekretessfrågor

Regeringens förslag: Uppgift om tillhörighet till trossamfund skall

omfattas av sekretess medan uppgift om avgift till trossamfund är en

del av skattebeslutet. Sekretessen skall gälla i 70 år.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De två avslutande frågorna i avsnittet Statlig

medverkan vid avgiftsbetalning i remiss II gällde offentlighet och

sekretess. Fråga 9 avsåg omfattningen av sekretessen medan fråga 10

gällde hur lång tid sekretessen skall bestå. En stor majoritet av

remissinstanserna var positiva till förslagen.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 9

93 %

3 %

4 %

Fråga 10

91 %

4 %

5 %

Ett antal församlingar och kyrkliga samfälligheter, bland andra

Linköpings Ryds församling, Heliga korsets församling i Kalmar och

Kiruna kyrkliga samfällighet anser att sekretessen bör gälla i all framtid

respektive i minst 100 år.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 10.2 föreslår

regeringen att avgiften till trossamfund i hanteringshänseende behandlas

som en skatt. Den debiterade avgiften kommer att redovisas som en

särskild post i slutskattebeskedet och vara en del av beslutet. Det kommer

dock inte att framgå av själva beslutet vilket trossamfund avgiften avser.

Den enskilde kommer däremot att underrättas om detta.

Uppgifter som gäller avgift till trossamfund bör enligt regeringens

uppfattning omfattas av samma sekretess som enligt 9 kap. 1 §

sekretesslagen (1980:100) gäller i dag för uppgift om tillhörighet till

Svenska kyrkan i ärenden om församlingsskatt. Det innebär att sekretess

gäller för de uppgifter som ingår i underlaget för debitering av avgift,

bland annat uppgift om tillhörighet/medlemskap. Besluten om taxering

och skatt är däremot undantagna från den sekretess som i övrigt gäller i

beskattningsverksamheten vilket gör att den debiterade avgiften är

offentlig eftersom den ingår i skattebeslutet. Till den enskilde kommer

både underlag och beslut om debiterad avgift att redovisas i

slutskattebeskedet.

Om en person klagar på den debiterade avgiften kan det i

skattemyndighetens beslutsskäl förekomma uppgift om vilket

trossamfund personen är avgiftsskyldig till. Uppgift om

tillhörighet/medlemskap kan alltså i detta fall framgå av ett beslut om

skatt, vilket som nämnts är offentligt. Besluten om taxering och skatt har

undantagits från skattesekretessen för att tillgodose offentlighetsintresset.

RSV har inte ansett det lämpligt att inskränka offentligheten ytterligare.

Regeringen delar RSV:s uppfattning och föreslår därför inte någon

begränsning av skattebeslutens offentlighet.

Regeringen föreslår att sekretessen skall gälla i 70 år vilket är den tid

som gäller i dag i ärenden om tillhörighet till Svenska kyrkan enligt

7 kap. 15 § sekretesslagen. Ett mindre antal remissinstanser har ansett att

sekretessen bör gälla i minst 100 år, med tanke på människans livslängd,

respektive för all framtid. Sekretesslagens nuvarande längsta tid på 70 år

för vissa uppgifter om enskildas personliga förhållanden är dock bestämd

i avsikt att sekretessen nästan alltid skall kunna gälla så länge personen är

i livet (prop. 1937:107 s. 39). Denna tidsgräns gäller bland annat för

vissa uppgifter inom socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Den gäller

också som nämnts för uppgift om tillhörighet till Svenska kyrkan. I detta

sammanhang kan även påpekas att avgiftsdebitering inte blir aktuell

förrän en person har beskattningsbara inkomster, dvs. vanligen tidigast i

tonåren.

Med förslaget om en 70-årsgräns för uppgifter i ärenden om avgift till

registrerat trossamfund anpassas dagens regler till förhållandena efter

relationsändringen. Regeringen har inte för avsikt att i detta sammanhang

införa nya tidsgränser i sekretesslagen.

11 Stadgad åborätt och landgille

I detta avsnitt behandlas frågan om avveckling av de äldre rättsinstituten

stadgad åborätt och landgille. Kammarkollegiet har föreslagit en

avveckling i betänkandet Staten och trossamfunden, Den kyrkliga

egendomen (SOU 1997:47).

11.1 Bakgrund

Stadgad åborätt

Stadgad åborätt är en ålderdomlig form av ständig besittningsrätt till

hemman och lägenheter (äldre fastigheter) av krononatur med rötter i

1500-talet. Åborätten kan innehas av både fysisk och juridisk person.

Upplåtelseformen medför att staten endast har en formell äganderätt till

marken.

Regelsystemet kring åborättsinstitutet är i flera avseenden omständligt

och föråldrat. De huvudsakliga reglerna finns i förordningen den

21 februari 1789 om kronohemmans försäljande till skatte samt kungl.

brevet den 5 februari 1808 angående besittningsrätt å kronohemman och

Kammarkollegiets kungörelse den 29 februari 1808 angående

besittningsrätt å kronohemman. En närmare redogörelse för

åborättsinstitutet finns i prop. 1930:246. Där framgår att riksdagen

behandlat frågan om avveckling av åborätten vid upprepade tillfällen

alltsedan mitten av 1800-talet.

Åborätten är ärftlig enligt regler av fideikommisskaraktär. Den som

innehar en fastighet med åborätt är skyldig att bebygga och bruka jorden

på lämpligt sätt. Åborättsinnehavaren jämställs i skattehänseende med

ägare. Även i andra hänseenden, t.ex. i mark- och planfrågor och i frågor

om jakt- och fiskerätt, likställs åbon med ägare. Åborättshavarna skulle

ursprungligen betala en årlig avgift till kronan för besittningsrätten, men

den skyldigheten har sedan länge upphört.

Åborätten kan överlåtas till annan fysisk eller juridisk person. En

överlåtelse kan även avse andelar av rätten. Åborätten upphör när det inte

längre finns någon som kan göra gällande rättmätiga anspråk på rätten.

Dispositionsrätten till fastigheten återgår i sådant fall till staten.

I fastighetsregistret framgår åborättskaraktären av att det beträffande

jordnaturen antecknats "krono under enskild disposition".

Enligt de gällande bestämmelserna kan en innehavare av en

kronofastighet i vissa fall efter ansökan hos länsstyrelsen bli villkorligt

antagen som åbo på fastigheten och villkorligt inrymd i åbo- och

besittningsrätten till den. Efter ett särskilt kungörelseförfarande kan den

som anser sig bättre berättigad till fastigheten, inom ett år från det att

kungörelsen utfärdats, anmäla sitt anspråk till länsstyrelsen. Om ingen

sådan anmälan görs, kan länsstyrelsen besluta att anta innehavaren som

ständig åbo och inrymma denne i åbo- och besittningsrätten till

fastigheten.

Enligt kungörelsen den 15 december 1848 angående förändring uti

hittills gällande stadganden i avseende på ordningen och sättet för

vinnande av skattemannarätt till lägenheter av krono natur samt kungl.

cirkulär den 19 augusti 1870 angående upprättande av förteckningar över

till skatte icke lösta kronohemman har en inrymd åbo rätt att skatteköpa

(friköpa) en åborätt för en köpeskilling som fastställs i särskild ordning

(skatteköpeskilling). Möjligheten till skatteköp gäller inte för juridiska

personer. Länsstyrelsen skall enligt bestämmelserna regelbundet kungöra

en förteckning över de fastigheter som kan skatteköpas inom länet.

Skatteköpeskillingarna skall anges i förteckningen. Till följd av de

ålderdomliga bestämmelserna uppgår skatteköpeskillingarna till mycket

låga belopp och ligger normalt inom intervallet 1 25 kronor per objekt.

Sedan köpeskillingen har betalts, utfärdar länsstyrelsen ett

skatteköpebrev på vilket köparen kan söka lagfart. Stämpelskatt utgår

inte på förvärvet.

Kammarkollegiet skall enligt 6 § förordningen (1994:634) med

instruktion för Kammarkollegiet pröva överklaganden i fråga om stadgad

åborätt.

Trots att möjligheten att skatteköpa fastigheter under stadgad åborätt

har funnits under mycket lång tid, finns det enligt Kammarkollegiets

uppskattning alltjämt cirka 500 sådana fastigheter kvar. Den sannolika

orsaken är enligt kollegiet att förfaringssättet är otympligt och uppfattas

som krångligt. I många fall saknar åborättsinnehavaren dessutom

kännedom om fastighetens åborättsliga karaktär.

Landgille

I Skåne, Halland och Blekinge finns det vissa jordar (äldre fastigheter

eller markområden) som tillhör församlingskyrkor men till vilka

dispositionsrätten är inskränkt. Inskränkningen består i att marken

innehas och brukas med ständig brukningsrätt under en prästgård eller ett

annat hemman. Den som innehar brukningsrätten skall betala en årlig

avgift till församlingskyrkan eller till prästerskapets avlöning, benämnd

landgille. Utöver landgille kan det åvila en brukningsrättshavare att vid

tillträdet betala en engångsavgift, benämnd städja eller städsmål. De

fastigheter eller markområden för vilka landgille skall betalas kan inte

överlåtas till någon annan än den som innehar brukningsrätten.

Landgillefastigheter har i senare lagstiftning betecknats som

församlingskyrkas fastighet, som enligt 41 kap. 1 § första stycket 3

kyrkolagen (1992:300) är sådan fast egendom vars avkastning är avsedd

för församlingskyrkas behov.

Bakgrunden till detta rättsinstitut är historisk. I Skåne, Halland och

Blekinge förekom under medeltiden att kyrkans egendom ökades med

jord som givits eller köpts från bondgårdar. Härigenom minskades

gårdarnas areal så att bönderna fick svårt att betala sin skatt. Därför

beslutades det under 1500-talet att bönderna skulle fortsätta att bruka den

jord som avståtts mot att de betalade det landgille som av gammalt hade

betalts för jorden. Böndernas brukningsrätt bekräftades av den danske

kungen under 1600-talet. Efter det att de danska landskapen hade avträtts

till Sverige genom fredsfördraget i Roskilde år 1658, fastställdes denna

brukningsrätt av svenska staten genom förordningen den 16 oktober 1723

angående prästerskapets i Skåne uppbörd.

Det finns också ett annat slag av landgille som betalas till

församlingskyrkan utan att kyrkan har äganderätt till marken. Detta slag

av landgille har uppkommit genom att kyrkan sålt mark med förbehåll

om skyldighet för ny ägare att betala en sådan årlig avgift. Det har även

förekommit att fastighetsägare, med behållen äganderätt, till kyrka eller

präst upplåtit rätt till viss årlig avgift, också benämnd landgille, att för all

framtid utgå ur fastigheten.

Under 1800-talet utfärdades regler om att landgillena skulle

bestämmas efter skattläggning enligt samma normer som var föreskrivna

för kronans räntor (skatter). Skattläggningen av landgillena fastställdes

av Kammarkollegiet. De skattlagda landgillena är oföränderliga och har

inte ansetts kunna höjas (se Regeringsrättens avgörande RÅ 1934:32).

Brukningsrätten till landgillefastigheterna har åborättslig karaktär.

Brukaren jämställs därför i bl.a. skattehänseende med ägare. Inom båda

kategorierna landgille är det vanligt att marken inte är känd till sitt läge.

Uppgifter om landgille och landgilletagare finns antecknade i de senaste

jordeböckerna men är inte fullständiga. Det nuvarande fastighetsregistret

innehåller normalt inte uppgifter om landgillen.

Den mark som landgille betalas för kan till omfattningen variera från

ett hundratal kvadratmeter till flera hektar. Enligt Kammarkollegiets

utredning ligger den årliga avgiften för skattlagd mark normalt inom

intervallet 1 100 kronor per brukningsrätt; i många fall är dock avgiften

mindre än en krona. På grund av de försumbara beloppen har det ofta inte

ansetts värt besväret och kostnaden att driva in landgillena och de har

därför fallit i glömska. I ett mindre antal fall har skattläggning inte skett

och landgillet har ansetts kunna höjas vid byte av brukare och motsvara

skäligt arrende. För sådana jordar kan avgiften därför uppgå till några

tusen kronor.

Försök att avveckla landgilleinstitutet har gjorts vid flera tillfällen

alltsedan 1870-talet (en närmare redogörelse finns i prop. 1937:235).

Redan vid nämnda tidpunkt ansågs rättsinstitutet sakna ekonomisk

betydelse för kyrkan och de rättsregler som omgärdade det vara svåra att

tillämpa. Nya regler infördes kring sekelskiftet som gjorde det möjligt för

brukningshavare att under närmare angivna villkor friköpa marken eller

att få landgillet avlöst. Även om många landgillen då kom att avvecklas,

ledde det dock inte till en fullständig avveckling.

De nuvarande möjligheterna till avveckling regleras i följande

författningar.

Enligt 1 § förordningen (1937:540) om försäljning av vissa

kyrkolägenheter i Skåne, Halland och Blekinge kan en till läget känd och

kyrka tillhörig jordlägenhet, som ständigt brukas under ett visst hemman

och för vilken landgille bestämts efter skattläggning, under vissa villkor

säljas till den som äger hemmanet. Enligt 3 § skall Kammarkollegiet med

ledning av jordeboken och andra tillgängliga handlingar upprätta en

förteckning över de aktuella jordlägenheterna, deras beteckning och det

hemman med vilket brukningsrätten är förenad. I förteckningen skall för

varje objekt även anges landgillesbeloppet och den av kollegiet

fastställda lägsta köpeskillingen. Förteckningen skall sändas till

vederbörande egendomsnämnd. Om församlingen medger att en

jordlägenhet som har tagits upp i förteckningen säljs, skall kollegiet

enligt 4 § efter yttrande av egendomsnämnden erbjuda ägaren av det

hemman med vilket brukningsrätten är förenad att köpa lägenheten.

Såvitt har framkommit är den senast upprättade förteckningen från

år 1979 och avser Lunds stift. Den upptar ett 60-tal objekt, som samtliga

är särskilda registerfastigheter. De fastställda lägsta köpeskillingarna

varierar mellan ett par hundra till några tusen kronor. Enligt uppgift från

egendomsnämnden i Lunds stift genomför egendomsnämnden ibland

försäljningar av de objekt som är upptagna i 1979 års förteckning.

Fortfarande är dock cirka 50 stycken osålda. Enligt 5 § kan en

försäljning också genomföras efter anbud av ägaren av det hemman med

vilket brukningsrätten till lägenheten är förenad.

Enligt förordningen (1937:591) angående upphörande av det från viss

jord i Skåne, Halland och Blekinge utgående landgille kan staten inlösa

landgille på vissa villkor. Landgille som skall betalas för mark som inte

tillhör kyrkan kan inlösas mot ersättning av statsmedel, om staten eller

ägaren till den landgillepliktiga fastigheten begär det. Ersättningen skall

uppgå till tjugo gånger det årliga landgillesbeloppet. Staten skall i dessa

fall företrädas av ett allmänt ombud som utses av regeringen. Vidare kan

staten enligt förordningen inlösa landgille som utgår för mark som tillhör

en kyrka och som är belägen inom en viss fastighets ägoområde men till

sitt läge i övrigt är okänd. Ersättningen för detta slags landgille skall

uppgå till tjugofem gånger det årliga landgillesbeloppet. Om inlösen sker

av landgille för sådan mark, skall ägaren till den omgivande fastigheten

anses ha förvärvat äganderätten till marken. Ärenden om inlösen av

landgille enligt denna förordning prövas av länsstyrelsen. Länsstyrelsens

beslut får överklagas hos Kammarkollegiet. Fram till mitten av

1960-talet blev ett avsevärt antal landgillen inlösta. Inlösen har

sedermera förekommit alltmer sporadiskt och synes numera ha upphört

helt. Det har inte heller funnits något allmänt ombud sedan mitten av

1980-talet. Så länge reglerna om inlösen tillämpades var inlösenbeloppen

regelmässigt mycket låga till följd av de ringa belopp som de årliga

landgillena uppgick till.

Genom lagen (1938:159) om avlösning av avgälder från de till skatte

försålda så kallade halländska kyrkohemmanen skall landgillen som

åvilar sådana fastigheter avlösas på närmare reglerat sätt, om kronan

begär det. Enligt uppgift i 1958 års utredning kyrka stat: X Kyrklig

egendom Skattefrågor Prästerskapets privilegier (SOU 1967:46 s.105)

har dessa avgifter blivit avlösta mot ersättning till vederbörande

kyrkoråd.

Lagen (1988:1555) om landgille och städja för vissa församlings-

kyrkors fastigheter i Lunds och Göteborgs stift (som ersatte en

förordning från år 1867) skall tillämpas när landgillet eller städjan vid ett

åbobyte inte har fastställts av Kammarkollegiet efter skattläggning.

Frågor om storleken av den avgift som skall betalas till församlings-

kyrkan skall prövas av egendomsnämnden. Egendomsnämnden beslut får

överklagas hos Kammarkollegiet. Enligt uppgift av de berörda

egendomsnämnderna och Kammarkollegiet har denna lag inte tillämpats.

Kammarkollegiet uppskattar att det för närvarande finns totalt cirka

250 landgillen, som således utgörs av de båda slagen landgille; dels

landgille som brukare av mark är skyldig att betala till kyrkan såsom

ägare av marken, dels landgille som belastar en fastighet som inte ägs av

kyrkan utan ägs av den betalningsskyldiga. Det förstnämnda slaget

landgille kan beräknas uppgå till cirka 50. De motsvaras huvudsakligen

av de jordlägenheter som ännu inte blivit sålda enligt förordningen

(1937:540) om försäljning av vissa kyrkolägenheter i Skåne, Halland och

Blekinge. Det sistnämnda slaget landgille uppgår till cirka 200.

11.2 Avveckling av stadgad åborätt och landgille

Regeringens förslag: Stadgad åborätt avvecklas genom att

äganderätten till marken övergår till åborättsinnehavaren.

Landgille avvecklas genom att skyldigheten att betala landgille

upphör. I de fall rätten till landgille är förenad med äganderätt till

lokaliserad mark övergår äganderätten till den som har

brukningsrätten.

Den som hade rätt till landgille och lider förlust genom

avvecklingen har rätt till ersättning för förlusten av staten.

En särskild lag om avvecklingen stiftas.

Kammarkollegiets förslag överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet Den

kyrkliga egendomen, fråga 10, om avveckling av de äldre rättsinstituten

stadgad åborätt och landgille. En stor majoritet av remissinstanserna har

ansett att förslagen bör genomföras. En större andel av de svarande än

vad som förekommit i övriga frågor om den kyrkliga egendomen har

dock inte tagit ställning till frågan.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 10

81 %

1 %

17 %

Justitieombudsmannen anser att det bör framgå av lagen att

Kammarkollegiets beslut kan överklagas. Länsstyrelsen i Jönköpings län

anser att det bör klargöras hur bl.a. värderings- och lantmäterikostnader

skall hanteras. Om kostnaderna läggs på den som gör anspråk på en

åborättsfastighet, är det enligt länsstyrelsen möjligt att vissa objekt blir

svåra att avveckla. Ett fåtal lokala kyrkliga instanser har uttalat sig om

förslaget till avveckling av de båda rättsinstituten, däribland Ryssby

kyrkliga samfällighet, som avstyrker förslaget av historiska skäl.

Lantmäteriverket tillstyrker förslaget, men anser att kollegiets förslag

inte ger tillräcklig ledning för hur avvecklingen av åborätterna och

landgillena skall gå till. Länsstyrelsen i Västra Götalands län tillstyrker

förslaget om avveckling av åborättsinstitutet, men ifrågasätter om

tillvägagångssättet för att finna kvarvarande åborättsfastigheter är

effektivt. Länsstyrelsen i Västra Götalands län tillstyrker också förslaget

om avveckling av åborättsinstitutet, men befarar att många ärenden om

rätt innehavare av besittningsrätt kommer att vara tvistiga eller av

komplicerad beskaffenhet och kan kräva betydande arbetsinsatser.

Länsstyrelsen anser att det i vissa fall kan vara lämpligare att staten

förblir ägare till fastigheter som ingen gör anspråk på. Länsstyrelsen i

Blekinge län tillstyrker förslagen, men förutsätter att en innehavare av

åborättsfastighet skall svara för kostnader för den utredning som behövs

för att styrka innehavet.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag

Stadgad åborätt

Åborättsinstitutet avvecklas

Åborättsinstitutet har för länge sedan spelat ut sin roll. Statens äganderätt

till de fastigheter som innehas med åborätt är endast formell och saknar

ekonomisk betydelse med hänsyn till de dispositionsinskränkningar som

följer med åborätten. Regelsystemet är föråldrat och tillämpas inte längre

fullt ut. De praktiska olägenheterna är många. Förekomsten av

åborättsfastigheter försvårar bildandet av såväl lämpliga

registerfastigheter som brukningsenheter. Extra kostnader kan

uppkomma för att utreda ägar- och sakägareförhållanden i samband med

olika markfrågor. För myndigheterna är handläggningen av ärenden

rörande åborätterna omständlig och tidsödande. Det är därför ett

samhällsekonomiskt intresse att en avveckling sker. För den enskilde

åborättshavaren är det vidare en nackdel att inte kunna inteckna en

åborättsfastighet. Regeringen anser därför, i likhet med Kammarkollegiet

och remissinstanserna, att det är angeläget att åborätterna avvecklas. Det

bör ske snarast medan kunskaper i ämnet fortfarande finns kvar.

Regeringen föreslår att åborättsinstitutet avvecklas genom att staten

avstår sin formella äganderätt till fastigheter under stadgad åborätt i de

fall det finns en rättmätig innehavare av besittningsrätten. Den som är rätt

innehavare av besittningsrätten till en sådan fastighet bör i stället inneha

fastigheten med full äganderätt. Om det inte finns någon rätt innehavare

kommer staten att inneha fastigheten med full äganderätt. Bestämmelser

om avvecklingen av åborättsinstitutet bör tas in i en särskild lag.

Hur bör avvecklingen genomföras?

En avveckling bör i huvudsak genomföras på det sätt som

Kammarkollegiet har föreslagit. Det innebär att de aktuella fastigheterna

i ett första steg måste identifieras till beteckning och läge. Detta

förutsätter medverkan från Lantmäteriverkets sida.

I nästa steg behöver klarläggas vem som är rätt innehavare av

besittningsrätten till en åborättsfastighet. Enligt nuvarande bestämmelser

åligger det länsstyrelsen att pröva frågor om inrymning av åbo, dvs. att

avgöra om den som gör anspråk på en åborätt är berättigad att inneha

åborätten. Länsstyrelsen beslutar vidare om skatteköp av åborätts-

fastigheter. Det är därför naturligt att det får ankomma på länsstyrelsen

att i samband med avvecklingen pröva frågor om rätt innehavare av

åborättsfastighet.

Sedan Lantmäteriverket har identifierat befintliga åborättsfastigheter

och överlämnat uppgifterna om dem till respektive länsstyrelse, skall

länsstyrelsen således ta upp frågan om rätt innehavare av dessa

fastigheter. En utgångspunkt för länsstyrelsens utredning bör vara den

fysiska eller juridiska person som står upptagen som taxerad ägare enligt

taxeringsuppgifterna i fastighetsregistret. Om den personen är antagen

och inrymd åbo utan att skatteköp skett och således enligt nuvarande

bestämmelser skulle ha kunnat skatteköpa fastigheten, bör han eller hon

anses som rätt innehavare. Samma bör gälla, om personen skulle ha

kunnat villkorligt inrymmas i åborätten, t.ex. genom att ha styrkt sitt

innehav genom en åtkomsthandling. Den som under minst tio år har

beskattats för innehavet bör också anses som rätt innehavare.

Om en innehavare har beskattats för fastigheten kortare tid än tio år

och det inte går att styrka dennes rättmätiga anspråk på åborätten, bör ett

kungörelseförfarande ske på motsvarande sätt som nu genomförs vid

inrymning av åbo. Om ingen annan då anmäler anspråk på åborätten och

innehavaren gör sannolikt att han är rätt innehavare, skall han anses som

sådan.

Samma kungörelseförfarande bör tillämpas om det inte finns någon

taxerad innehavare av fastigheten. Om någon då anmäler anspråk på

åborätten, skall länsstyrelsen pröva frågan.

Sedan länsstyrelsen har klarlagt frågan om rätt innehavare, bör

länsstyrelsen genom ett särskilt beslut fastställa vem som är rätt

innehavare av åborätten och att äganderätten till åborättsfastigheten

övergår till denne. Länsstyrelsens beslut är, sedan det har vunnit laga

kraft, att betrakta som en fångeshandling som kan ligga till grund för

lagfart. När beslutet har vunnit laga kraft, skall länsstyrelsen genast för

förvärvarens räkning ansöka om lagfart avseende förvärvet hos

inskrivningsmyndigheten.

Sedan beslut om lagfart har meddelats, skall inskrivningsmyndigheten

underrätta lantmäterimyndigheten för att uppgiften om fastighetens

jordnatur, "krono under enskild disposition", skall kunna tas bort i

fastighetsregistret.

Länsstyrelsens beslut bör liksom nu kunna överklagas hos

Kammarkollegiet. Kollegiets beslut bör kunna överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till

kammarrätt.

I de fall länsstyrelsen vid sin prövning finner att ingen är rätt

innehavare av åborätten, har fastigheten upphört att ha jordnaturen krono

under enskild disposition. Staten innehar därmed fastigheten med full

äganderätt. Som Länsstyrelsen i Västra Götaland har påpekat kan det

vara lämpligt att staten behåller en sådan fastighet, om den exempelvis

har betydelse från naturvårdssynpunkt.

Liksom vid nuvarande skatteköp bör övergången av den formella

äganderätten till innehavaren inte föranleda stämpelskatt. Inte heller bör

expeditionsavgift tas ut.

I lagrådsremissen föreslogs att regeringen skulle ges möjlighet att

meddela närmare föreskrifter om förfarandet. På inrådan av Lagrådet har

det förslaget fått utgå. De ytterligare föreskrifter som kan behöva

meddelas torde vara av verkställighetskaraktär.

Kostnader för genomförandet

Handläggningen av åborättsärendena är i dag omständlig och tidsödande

och är därmed kostsam för de myndigheter som berörs, framför allt

Lantmäteriverket och länsstyrelserna. Det är därför angeläget att en

avveckling genomförs så fort som möjligt. Avvecklingen bör därför vara

en prioriterad uppgift för de berörda myndigheterna. På sikt kommer

detta att medföra rationaliseringsvinster.

Kammarkollegiet har uppskattat att myndigheternas kostnader för

avvecklingen sammantaget motsvarar högst en årsarbetskraft. Dessa

kostnader skall således fördelas på Lantmäteriverket och länsstyrelserna

och bör kunna rymmas inom ramen för myndigheternas respektive

verksamhetsanslag.

För inskrivningsmyndigheterna innebär avvecklingen endast ett

begränsat merarbete och således försumbara merkostnader.

Landgille

Landgilleinstitutet avvecklas

Landgilleinstitutet är en kvarleva av ett föråldrat rättssystem och får, i

likhet med åborättsinstitutet, anses för länge sedan ha spelat ut sin roll.

Det saknar i allt väsentligt ekonomisk betydelse för de berörda

församlingskyrkorna. Den äganderätt som församlingskyrkan har till

landgillejord är endast av formell natur och kyrkan kan alltså inte

disponera över jorden. Rätten att bruka landgillejorden är tillförsäkrad

innehavaren av en viss fastighet. Landgillejorden kan således inte

arrenderas ut till en annan person. Äganderätten kan inte överlåtas till

annan än den som är tillförsäkrad brukningsrätten. Kostnader för arbete

med att debitera och ta in landgillena har sedan länge ansetts inte stå i

rimlig proportion till nyttan av dem. Därför har betalningen av dessa

avgifter också som regel upphört.

Där landgillejordar förekommer har det i många fall medfört att

fastighetsindelningen blivit splittrad och olämplig. Genom detta

försvåras bildandet av såväl lämpliga registerfastigheter som

brukningsenheter. Det gäller enligt Lantmäteriverket i ännu högre grad

för landgillejordar än för åborätter. Det är således ett

samhällsekonomiskt intresse att en avveckling sker så snart som möjligt.

Regeringen delar därför Kammarkollegiets uppfattning att det är

nödvändigt att landgilleinstitutet avvecklas. Detta har också fått stöd hos

remissinstanserna. Grundläggande bestämmelser om landgilleinstitutets

avveckling bör tas in i en särskild lag.

Vilka landgillen behöver avvecklas?

Landgille som betalas till församlingskyrkan för mark utan att kyrkan har

äganderätten till marken bör upphöra. Detta gäller både om marken är

lokaliserad eller inte och om den är skattlagd eller inte. Skyldigheten bör

upphöra i och med att den föreslagna avvecklingslagen träder i kraft.

När det gäller den andra huvudtypen av landgille, nämligen landgille

som brukare av mark är skyldig att betala till kyrkan såsom ägare av

marken, bör följande gälla.

Sådan lokaliserad mark som är egen registerfastighet och tillhör en

församlingskyrka men brukas under en prästgård eller ett annat visst

hemman och för vilken landgille enligt äldre bestämmelser skall betalas

till församlingskyrkan, bör övergå med full äganderätt till den som

innehar brukningsrätten i och med att den föreslagna avvecklingslagen

träder i kraft. Detta gäller oavsett om landgillet tidigare har fastställts

genom skattläggning eller inte. Genom övergången upphör

församlingskyrkans formella äganderätt till fastigheten. Det kan i

sammanhanget anmärkas att kyrklig jord vars avkastning är avsedd för

församlingskyrkas behov (församlingskyrkas fastighet) från och med den

1 januari 2000 skall ägas av den församling där kyrkan är belägen, se 9 §

lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan. Avvecklingsförslaget innebär vidare att skyldigheten att betala

landgille för även nu nämnd jord upphör. Skyldigheten upphör i och med

att den föreslagna avvecklingslagen träder i kraft.

Sådan lokaliserad skattlagd eller inte skattlagd mark som är belägen

inom en registerfastighet och tillhör en församlingskyrka och som mot

landgille brukas enligt äldre bestämmelser, bör också övergå med full

äganderätt till den som har brukningsrätten. Enligt Lantmäteriverket är

det osäkert om denna typ av landgillejord över huvud taget existerar. Om

så skulle vara fallet, blir det nödvändigt att avskilja markområdet från

fastigheten i övrigt genom en lantmäteriförrättning (se vidare nedan

angående genomförandet av avvecklingen). Skyldigheten att betala

landgille för sådan mark bör också upphöra i och med att

avvecklingslagen träder i kraft.

Om en registerfastighet inte går att lokalisera, betraktas fastigheten

som obefintlig av lantmäteriet och avförs ur fastighetsregistret. Detta

följer av 15 § första stycket fastighetsregisterkungörelsen (1974:1059).

Svenska kyrkan avstår från sin rätt på grund av lag

Kammarkollegiet föreslår att avvecklingen av landgilleinstitutet skall gå

till så att Svenska kyrkan i samband med relationsändringen skall avstå

från dels rätten till landgille, dels den formella äganderätten till

lokaliserad, landgillepliktig mark.

I dag är församlingskyrkan den formella ägaren av landgillejorden och

den som har rätten till landgillet. I detta sammanhang företräds

församlingskyrkan enligt gällande bestämmelser av pastoratet. Efter

relationsändringen skall, som sagts ovan, äldre församlingskyrkor och

församlingskyrkas fastigheter ägas av den församling där kyrkan är

belägen. I så fall blir det församlingen som övertar de rättigheter som är

hänförliga till landgilleinstitutet. Kyrkomötet kan inte, med verkan för

berörda församlingar och kyrkliga samfälligheter, besluta att avstå från

rätten till landgille och landgillejord. Det förefaller inte heller praktiskt

genomförbart att i varje enskilt fall inhämta den berörda lokala instansens

beslut om avstående från den formella äganderätten till landgillejord

respektive rätten till landgille. Med hänsyn härtill bör det av lag framgå

att "kyrkans" rätt upphör. Det innebär att det till följd av grundlagens

regler om egendomsskydd kan uppkomma en rätt till ekonomisk

ersättning.

Kammarkollegiet har ansett att det bör vara möjligt för ägaren och

brukaren att träffa en överenskommelse om att avvecklingen skall ske på

annat sätt än en övergång av äganderätten till brukaren. Enligt kollegiet

kan det nämligen finnas situationer där "kyrkan" kan ha ett intresse av att

lösa ut brukaren. Regeringen anser dock att en särskild bestämmelse om

detta inte är nödvändig. Det är inget som hindrar att församlingen och

brukaren kommer överens om en annan lösning sedan den formella

äganderätten gått över till brukaren så som föreslås.

Ersättningsfrågan

Som sagts tidigare är den formella äganderätten till landgillejorden utan

ekonomiskt värde på grund av den dispositionsinskränkning som följer

av brukningsrätten. Rätten att ta ut landgille saknar också ekonomisk

betydelse med hänsyn till de försumbara beloppen, vilka som regel inte

längre debiteras den betalningsskyldiga. Regeringens förslag innebär

emellertid formellt att församlingen tvingas avstå från sin äganderätt till

mark och sin rätt att ta ut en avgift för innehav av mark till förmån för en

enskild.

I 2 kap. 18 § regeringsformen finns regler om skydd för äganderätten

som innebär att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna

eller till någon enskild eller tvingas tåla att det allmänna inskränker

användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose

angelägna allmänna intressen. Den som tvingas avstå sin egendom eller

tåla rådighetsinskränkningar av visst slag är enligt bestämmelsen

tillförsäkrad ersättning för förlusten eller skadan. Ersättningen skall

bestämmas enligt grunder som anges i lag. Genom lagen (1994:1219) om

den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller från och med den

1 januari 1995 även reglerna om egendomsskydd i Europakonventionen

som svensk lag. I artikel 1 i första tilläggsprotokollet till konventionen

anges att varje fysisk eller juridisk person skall ha rätt till respekt för sin

egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas

intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens

allmänna grundsatser. Enligt andra stycket i artikeln skall emellertid

första styckets bestämmelser inte inskränka en stats rätt att genomföra

sådan lagstiftning som en stat finner erforderlig för att reglera nyttjandet

av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Enligt

2 kap. 23 § regeringsformen får lagar eller andra föreskrifter inte

meddelas i strid med Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen.

Syftet med regeringens förslag att avveckla landgilleinstitutet är att

bringa ordning och reda i fastighetsindelningen samt att i största möjliga

utsträckning åstadkomma enkla och överskådliga regler för den kyrkliga

egendomen. Detta måste anses utgöra ett allmänt intresse av sådan vikt

att förslaget kan genomföras utan hinder av bestämmelserna om

egendomsskydd i grundlagen och Europakonventionen.

Trots att äganderätten till landgillejorden saknar ekonomisk betydelse

kan det inte helt uteslutas att det i samband med avvecklingen

uppkommer skada för någon rättsinnehavare, t.ex. den församling som är

formell ägare till landgillejord. Redan av allmänna principer torde följa

att en sådan rättsinnehavare bör ha rätt till ersättning. Reglerna om

egendomsskydd i 2 kap. 18 § regeringsformen föreskriver därtill att den

som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin

egendom skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. En bestämmelse

om sådan ersättning behövs därför.

Med hänsyn till de speciella förhållanden som gäller för landgillena

finner regeringen att det sannolikt endast i rena undantagsfall kan bli

fråga om ersättningsanspråk till följd av den föreslagna lagstiftningen.

Den som lider förlust genom att landgille upphör bör ha rätt till

ersättning för förlusten av staten. Vid ersättningens bestämmande bör en

utgångspunkt vara den nu gällande lagstiftningen om försäljning av

landgillejord och inlösen av landgille. På grund av att rätten till landgille

och den formella äganderätten till landgillejord i de allra flesta fall saknar

ekonomiskt värde kan eventuella ersättningar inte uppgå till annat än

mycket ringa belopp.

Hur bör avvecklingen genomföras?

Vid en avveckling av landgilleinstitutet kan det i vissa fall bli fråga om

att överföra äganderätten till del av fastighet. Sådana åtgärder kräver i

princip fastighetsbildning. Detta aktualiserar behovet av att knyta

avvecklingen av landgillejorden till befintligt system för lantmäteri-

förrättningar. Även i de fall det är fråga om att överföra äganderätten till

hela registerfastigheter talar flera skäl för att skapa bestämmelser som

ansluter till någon gällande förrättningslagstiftning. En lämplig

utgångspunkt är lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och

legalisering, ÄULL, eftersom den innehåller redskap för både utredning

om äganderätt, lagfarande och fastighetsbildning.

Lagen tillämpas av lantmäterimyndigheten. Utredningen i ett

avvecklingsärende bör därför genomföras av respektive lantmäteri-

myndighet. Det bör dock ankomma på Lantmäteriverket att ta initiativ till

utredning genom att hos lantmäterimyndigheten begära att den utreder

vilken jord som är föremål för landgille samt vilken eller vilka personer

som är att anse som brukare av landgillejorden. Förfarandet bör så långt

möjligt ansluta till bestämmelserna om äganderättsutredning i ÄULL.

Därigenom kan tillgängliga rutiner utnyttjas. Det innebär bl.a. att

fastighetsbildning åstadkoms i de fall som gäller del av fastighet. Genom

att det upprättas en äganderättsförteckning fastställs vidare vem som

skall anses vara ägare till varje särskild fastighet. Förfarandet resulterar

också i att lagfart beviljas på egendomen.

Det bör ankomma på de statliga lantmäterimyndigheterna att

handlägga ärenden om avveckling av landgillejorden.

Lantmäterimyndighetens beslut bör, liksom vid äganderättsutredning,

kunna överklagas hos fastighetsdomstol.

Som Kammarkollegiet föreslagit bör övergången av den formella

äganderätten till brukaren inte föranleda stämpelskatt. Inte heller bör

expeditionsavgift debiteras.

I fråga om skyldigheten att betala landgille för mark som ägs av

brukaren behöver inga särskilda genomförandeåtgärder vidtas. Den

skyldigheten upphör på grund av den föreslagna lagbestämmelsen.

Kostnader för genomförandet

Det är angeläget att avvecklingen av landgilleinstitutet kan genomföras

så snart som möjligt. Om inte avvecklingen genomförs nu, kommer de

lantmäteritekniska och fastighetsrättsliga problem som följer av

landgillefastigheterna att behöva lösas i det enskilda fallet. Detta torde på

längre sikt medför dryga kostnader för samhället. Därför bör arbetet med

avvecklingen ges prioritet. En sådan avveckling medför på sikt

rationaliseringsvinster för berörda myndigheter.

De förrättningskostnader som kan uppkomma i samband med

landgilleavvecklingen torde sammantaget kunna beräknas ligga inom

intervallet 500 000 1 000 000 kronor. Med hänsyn till landgilleinstitutets

speciella karaktär, bl.a. de bakomliggande historiska förhållandena och

de hittillsvarande svårigheterna att genomföra en avveckling, bör

kostnaderna bäras av staten. Med tanke på att avvecklingsprocessen

troligen tar några år att slutföra kan kostnaderna beräknas bli fördelade

på ett antal år och därmed marginella. På grund härav beräknas

kostnaderna rymmas inom Lantmäteriverkets ekonomiska ramar.

För inskrivningsmyndigheterna innebär avvecklingen endast ett

begränsat merarbete och således försumbara merkostnader.

12 Övriga frågor

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan innebär att det

behöver göras följdändringar i ett antal författningar. De förslag som tas

upp i detta avsnitt har i huvudsak lämnats av Utredningen om

trossamfundens rättsliga reglering i betänkandet Staten och

trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41). Regeringen avser att

under år 1999 föreslå ytterligare följdändringar med anledning av stat

kyrkareformen.

12.1 Vittnesförbud

Regeringens förslag: Förbudet att höra en präst inom ett trossamfund

eller den som har motsvarande ställning i ett sådant samfund som

vittne om något som han eller hon har erfarit under bikt eller enskild

själavård skall bestå.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Remiss I innehöll en enkätfråga i avsnittet

Rättslig reglering som rör detta avsnitt. Fråga 23 gällde bl.a. förslaget att

vittnesförbudet skall bestå. En klar majoritet av remissinstanserna har

ansett att förslaget bör genomföras.

Positiva

Negativa

Tar inte ställning

Fråga 23

74 %

23 %

3 %

Svea hovrätt ifrågasätter om inte den som lämnat en präst ett

förtroende under bikt eller enskild själavård bör ges möjlighet att lösa

prästen från dennes tystnadsplikt för ett vittnesmål. Enligt

Kammarkollegiet kan det övervägas om undantaget från vittnesplikt bör

gälla endast präst eller den som intar motsvarande ställning i ett

registrerat trossamfund eller trossamfund som bedriver sin verksamhet i

någon annan av rättsordningen accepterad juridisk form. Länsstyrelsen i

Jönköpings län anser att det bör klargöras om begreppet trossamfund är

liktydigt med eller skiljer sig från samma begrepp i den föreslagna lagen

om trossamfund.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Kyrkomötet

understryker att vittnesförbudet är knutet till ämbetet som präst och inte

till anställning som präst.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 36 kap. 5 § rättegångsbalken

råder det förbud för vissa yrkeskategorier att vittna. Bestämmelsen

innebär bl.a. att den som är eller har varit behörig att utöva det kyrkliga

ämbetet som präst i Svenska kyrkan inte får höras som vittne beträffande

sådant som omfattas av tystnadsplikten i 36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Tystnadsplikten, som gäller uppgifter som har erfarits under bikt eller

enskild själavård, anses vara absolut (se prop. 1997/98:116 s. 72).

Prästens tystnadsplikt har ovillkorligt företräde framför vittnesplikten (jfr

prop. 1979/80:20 s. 8). Den genombryts inte heller av det s.k.

meddelarskyddet.

Även den som är präst eller som intar motsvarande ställning i något

annat trossamfund än Svenska kyrkan omfattas av vittnesförbud i fråga

om uppgifter som har erfarits under bikt eller enskild själavård. När

vittnesförbudet för dessa infördes uttalade Lagrådet att bestämmelsen

 bör tillämpas i överensstämmelse med vad som kan anses gälla för präst

inom svenska kyrkan (prop. 1960:85 s. 49). Med präst eller person med

motsvarande ställning avses bara den som har erforderlig utbildning och

kompetens för sin syssla och som utövar denna som sitt egentliga kall

(a. prop. s. 37). En förutsättning för att vittnesförbud skall gälla måste

vara att trossamfundets stadgar (eller motsvarande dokument) innehåller

bestämmelser om tystnadsplikt.

Förbudet att höra den som är präst inom ett trossamfund eller den som

har motsvarande ställning i ett sådant samfund som vittne bör gälla även

efter relationsändringen. Det allmänna skall inte kunna avkräva en präst

(eller den som har motsvarande ställning) uppgifter som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild själavård. När det gäller präster inom

Svenska kyrkan hänvisas i 36 kap. 5 § femte stycket rättegångsbalken i

dess nuvarande lydelse till bestämmelserna om tystnadsplikt i

kyrkolagen. Regleringen i 2 § lagen (1998:1592) om införande av lagen

(1998:1591) om Svenska kyrkan medför att den lagreglerade

tystnadsplikten för präster upphör att gälla i och med relationsändringen.

Det innebär att det efter relationsändringen inte är straffbart att bryta mot

tystnadsplikten. För uppgifter som har anförtrotts före den 1 januari 2000

består dock den straffsanktionerade tystnadsplikten. Eftersom den

lagreglerade tystnadsplikten upphör måste bestämmelsen i

rättegångsbalken formuleras om. I sak föreslås dock inte någon ändring.

Utredningen har ansett att vittnesförbudet är livslångt för de uppgifter

som en präst (eller den som intar motsvarande ställning) har fått del av

under bikt eller enskild själavård under tid som han eller hon var behörig.

Regeringen delar denna uppfattning. Något särskilt förtydligande om

detta behövs dock inte i lagtexten och har inte heller gjorts beträffande

övriga yrkeskategorier som omfattas av vittnesförbudet (36 kap. 5 §

andra stycket rättegångsbalken). Detta innebär alltså att vittnesförbudet

för dessa uppgifter fortsätter att gälla även efter det att prästen (eller den

som intar motsvarande ställning) har lämnat sin tjänst eller sitt uppdrag,

exempelvis till följd av pensionering. Som kyrkomötet har understrukit

är vittnesförbudet knutet till ämbetet som präst (eller motsvarande) och

inte till anställningen.

Enligt 2 § lagen (1998:1593) om trossamfund definieras begreppet

trossamfund som en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det

ingår att anordna gudstjänst . Denna definition, som är oberoende av i

vilken associationsform verksamheten bedrivs, bör ligga till grund för

bedömningen vad som skall avses med trossamfund i detta sammanhang.

Det finns inte skäl att begränsa tystnadsplikten på det sätt som

Kammarkollegiet har föreslagit.

De ändringar som regeringen nu föreslår är föranledda av stat

kyrkareformen. Det saknas underlag för att i detta sammanhang överväga

frågan om inskränkningar i den absoluta tystnadsplikten och eventuella

undantag från vittnesförbudet. Enligt regeringens uppfattning finns det

för närvarande inte behov av att närmare utreda denna fråga.

12.2 Sekretesslagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100)

om sekretess i ärenden om medlemskap i Svenska kyrkan och i

Svenska kyrkans församlingsvårdande verksamhet upphävs. Äldre

bestämmelser skall dock gälla för uppgifter från tiden före

relationsändringen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte närmare behandlat förslagen.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Sekretesslagen innehåller vissa

bestämmelser om sekretess som speciellt tar sikte på den kyrkliga

verksamheten. I 7 kap. 15 § 2 finns det föreskrifter om sekretess i

ärenden om medlemskap i Svenska kyrkan. För Svenska kyrkans

församlingsvårdande verksamhet gäller sekretess enligt 7 kap. 33 §.

Frågan om sekretess på dessa områden kommer att vara en inomkyrklig

angelägenhet efter relationsändringen och bestämmelserna i

sekretesslagen bör därför upphävas.

Lagrådet har ifrågasatt om det inte behövs särskilda regler om skydd

för uppgifter om enskildas förhållanden när det gäller verksamhet som

bedrivs enligt begravningslagen (1990:1144). För närvarande saknas det

emellertid underlag att bedöma frågan. Det kan dock konstateras att

något sådant sekretesskydd hittills inte har bedömts nödvändigt.

Regeringen avser att följa utvecklingen på området och, om det visar sig

finnas ett behov, återkomma med förslag till åtgärder.

I 1 kap. 11 § och 16 kap. 1 § 7 sekretesslagen hänvisas till de särskilda

bestämmelser som gäller i fråga om tystnadsplikt för Svenska kyrkans

präster. Den lagreglerade tystnadsplikten för Svenska kyrkans präster

skall upphöra att gälla i och med relationsändringen, se 2 § lagen om

införande av lagen om Svenska kyrkan. Som en konsekvens av det bör

också bestämmelserna i sekretesslagen upphävas.

Äldre bestämmelser om sekretess bör dock gälla även fortsättningsvis i

fråga om uppgifter från tiden före relationsändringen.

Det har uppmärksammats att vid en tidigare ändring av 16 kap. 1 §

sekretesslagen har paragrafen fått en felaktig utformning vad det gäller

punkt 11. Detta föreslås nu åtgärdas genom en ändring i lagen (1998:624)

om ändring i sekretesslagen.

Frågan om ändringar i sekretesslagen behandlas även i avsnitten 6, 7

och 10.

12.3 Stiftelselagens tillämplighet

Regeringens förslag: Bestämmelserna i stiftelselagen (1994:1220)

skall inte gälla för sådana särskilda rättssubjekt som avses i 9 § tredje

stycket och 10 § första stycket i lagen (1998:1592) om införande av

lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan, dvs. inte för Lunds domkyrka

och dess fastigheter och fastighetsfond eller för prästlönetillgångarna.

Utredningen har inte lämnat något förslag i denna del.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen till regeringens förslag: Av 4 § andra stycket lagen

(1994:1221) om införande av stiftelselagen följer att sådan egendom som

avses i 38 kap. 1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 § samt 41 kap. 1, 23 och 24 §§

kyrkolagen och som är av stiftelsekaraktär endast omfattas av

bestämmelserna i 1 kap. 4 § stiftelselagen. Den kyrkliga egendom som

avses är församlingskyrkor och andra kyrkor, domkyrkor,

prästlönefastigheter, prästgårdar, församlingskyrkors och domkyrkors

fastigheter, kyrkofondsfastigheter, biskopsgårdar, prästlönefonder samt

församlingskyrkors och domkyrkors fastighetsfonder.

Enligt 2 § lagen om införande av lagen om Svenska kyrkan skall

kyrkolagen, inklusive bestämmelserna om den kyrkliga egendomen,

upphöra att gälla i och med relationsändringen. Lunds domkyrka och

dess fastigheter och fastighetsfond samt prästlönetillgångarna skall

behållas som självständiga förmögenheter och förvaltas av Svenska

kyrkan, se 9 § tredje stycket nämnda lag. De skall alltså även i

fortsättningen utgöra juridiska personer. Bestämmelserna i stiftelselagen

bör inte gälla för dem (jfr prop. 1997/98:116 s. 87 och s. 100). För att det

inte skall uppstå några missförstånd om stiftelselagens tillämplighet i

fråga om Lunds domkyrka och dess fastigheter och fastighetsfond samt

prästlönetillgångarna, bör det klargöras att den lagen inte gäller för dessa

rättssubjekt. När det gäller den kyrkliga egendom i övrigt som avses i 4 §

lagen om införande av stiftelselagen innebär regleringen i lagen om

införande av lagen om Svenska kyrkan att de nu existerande

rättssubjekten av stiftelsekaraktär upphör och att egendomen överförs

med äganderätt till organ på olika nivåer inom Svenska kyrkan.

Stiftelselagen kommer därmed inte att vara tillämplig i fråga om denna

egendom.

Mot bakgrund av vad som ovan anförs bör den aktuella bestämmelsen i

lagen om införande av stiftelselagen ändras. Ändringen, som är en

konsekvens av de ovan nämnda förslagen, har aktualiserats av Lagrådet

(se prop. 1997/98:116 s. 202).

12.4 Äktenskapsbalken

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 4 kap. 4 § äktenskapsbalken

skall upphöra i samband med relationsändringen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte närmare behandlat förslaget.

1998 års kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 3 § äktenskapsbalken är

Svenska kyrkans präster behöriga att vara vigselförrättare. Av 4 kap. 4 §

följer att en kvinna och en man som skall vigas inom Svenska kyrkan har

rätt att välja den präst inom kyrkan som de själva önskar och som är

villig att viga dem. Vidare gäller att de har rätt till vigsel i en församling

som någon av dem tillhör.

Efter relationsändringen bör det inte finnas en lagstadgad skyldighet

för präster och församlingar i Svenska kyrkan att stå till förfogande för

kyrklig vigsel. Bestämmelsen i 4 kap. 4 § äktenskapsbalken bör därför

upphävas. Denna fråga blir i stället inomkyrklig sedan reformen har

genomförts. Bestämmelsen i 4 kap. 3 § äktenskapsbalken berörs inte av

detta förslag.

12.5 Offentlig upphandling

Regeringens förslag: Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling

och lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende

avseende offentlig upphandling skall vara tillämpliga på Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar i fråga om den verksamhet som

bedrivs enligt begravningslagen (1990:1144). I övrigt skall lagarna

inte vara tillämpliga på Svenska kyrkan och dess organisatoriska

delar.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna har inte närmare behandlat denna fråga.

1998 års kyrkomöte: Lagstiftningen om offentlig upphandling är till

väsentlig del ett utflöde av internationella förpliktelser som Sverige har

åtagit sig. Huruvida Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar enligt

svenskt betraktelsesätt utgör en del av det allmänna är från denna

synpunkt inte av egentlig betydelse. Av vikt torde i stället främst vara

verksamhetens faktiska natur samt hur den finansieras och styrs. Mycket

talar för att de internationella förpliktelserna ännu efter

relationsändringen omfattar i vart fall begravningsverksamheten, där

kyrkan kommer att handha en allmän samhällsfunktion, vilken

finansieras tvångsvis och regleras i offentligrättslig ordning. Liknande

synpunkter kan möjligen göra sig gällande i fråga om den kyrkliga

kulturminnesvården.

Skälen för regeringens förslag: Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter omfattas för närvarande av lagen om offentlig

upphandling och lagen om ingripande mot otillbörligt beteende avseende

upphandling, eftersom de som kyrkokommuner utgör en del av det

allmänna.

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan innebär

bl.a. att församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommun-

status upphör och att Svenska kyrkan även i övrigt lämnar det allmänna.

Grunderna för Svenska kyrkans organisation och verksamhet regleras i

lagen om Svenska kyrkan. Inom de ramar som lagen uppställer är det

sedan Svenska kyrkans egen sak att själv reglera sina angelägenheter (se

prop. 1997/98:116 s. 39). Mot denna bakgrund bör lagen om offentlig

upphandling och lagen om ingripande mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling i princip inte vara tillämpliga på Svenska kyrkan

och dess organisatoriska delar efter relationsändringen.

Kyrkomötet har ifrågasatt om inte lagstiftningen angående offentlig

upphandling även fortsättningsvis bör gälla Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar i fråga om begravningsverksamheten samt möjligen

också beträffande den kyrkliga kulturminnesvården.

Ansvaret för en väl fungerande begravningsverksamhet vilar ytterst på

samhället. Huvudmannaskapet för begravningsverksamheten är en

samhällsuppgift som enligt regeringens förslag till den helt övervägande

delen anförtros Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfällig-

heter (se avsnitt 4). Alla som är folkbokförda inom Sverige skall betala

en avgift för att täcka kostnaderna för begravningsverksamheten. Frågan

om huvudmannaskapet liksom om skyldigheten att betala begravnings-

avgift skall enligt förslaget regleras i begravningslagen (1990:1144). Mot

denna bakgrund finner regeringen att lagen om offentlig upphandling bör

vara tillämplig på Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar i fråga

om begravningsverksamheten.

Kostnaderna för förvaltningen av den kyrkliga egendomen, inklusive

de kyrkliga kulturminnena, skall även efter stat kyrkareformen

finansieras av Svenska kyrkan. Hur detta sker är en inomkyrklig

angelägenhet. Enligt regeringens förslag skall Svenska kyrkan få en viss

ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband

med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (se avsnitt 5).

Bakgrunden till ersättningen är att bevarandet av de kyrkliga kultur-

värdena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket och det

har därför inte ansetts rimligt att den totala kostnaden för detta

allmänintresse bärs endast av Svenska kyrkans medlemmar (se prop.

1995/96:80 s. 40). Det förhållandet att Svenska kyrkan på detta sätt får en

viss statlig ersättning för särskilt ändamål utgör inte skäl för att lagen om

offentlig upphandling skall vara tillämplig i fråga om denna verksamhet.

12.6 Lagen om offentlig anställning

Regeringens förslag: Lagen (1994:260) om offentlig anställning

skall inte vara tillämplig på arbetstagare hos Svenska kyrkan efter

relationsändringen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte närmare behandlat förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I lagen om offentlig anställning,

LOA, finns bestämmelser som är tillämpliga på arbetstagare hos

kyrkomötet och dess myndigheter samt på arbetstagare hos Svenska

kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter, se 1 och 2 §§. Lagen

gäller dock inte biskopar och präster som avses i kyrkolagen (1992:300),

se 3 § första stycket 3. Enligt 6 § får kyrkomötet eller den myndighet

som kyrkomötet bestämmer besluta att bara svenska medborgare får ha

vissa anställningar hos kyrkomötet och dess myndigheter. Det gäller bl.a.

anställning som kan vara förenad med myndighetsutövning eller

handläggning av frågor som rör förhållandet till andra stater eller till

mellanfolkliga organisationer och anställning som medför kännedom om

förhållanden av betydelse för landets säkerhet.

Relationsändringen innebär bl.a. att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i

övrigt lämnar det allmänna. I avsnitt 8.4 föreslås att anställningsavtalen

för den offentliganställda personalen inom Svenska kyrkan skall gå över

till det registrerade trossamfundet Svenska kyrkan eller dess

organisatoriska delar den 1 januari 2000. Personalen kommer således inte

att ha offentliga anställningar efter relationsändringen. Mot denna

bakgrund bör LOA inte vara tillämplig på arbetstagare hos Svenska

kyrkan eller dess organisatoriska delar.

12.7 Kommunala delegationslagen

Regeringens förslag: Kommunala delegationslagen (1954:130) skall

inte vara tillämplig på Svenska kyrkans organisatoriska delar efter

relationsändringen.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte närmare behandlat förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den kommunala delegationslagen ger

en kommun rätt att uppdra åt en kommunal arbetsgivarorganisation, i

vilken kommunen är medlem, att med bindande verkan för kommunen

genom kollektivavtal eller på annat sätt reglera anställningsvillkoren för

arbetstagare i kommunens tjänst. Ett sådant uppdrag kan även lämnas av

den kommunala nämnd som handlägger frågor om anställningsvillkor för

arbetstagare i kommunens tjänst, om kommunen bestämmer det. Med

kommun jämställs i lagen även de kyrkliga kommunerna.

Relationsändringen innebär bl.a. att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i

övrigt lämnar det allmänna. Det kommer således inte att finnas några

kyrkokommuner efter den 1 januari 2000. Regleringen i kommunala

delegationslagen bör därför inte vara tillämplig på Svenska kyrkans

organisatoriska delar efter relationsändringen.

13 Ekonomiska konsekvenser av stat

kyrkareformen

13.1 Ett budgetperspektiv

Genom 1995 års principbeslut om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84)

har grunden lagts för en relationsförändring med bevarande av Svenska

kyrkans identitet. Svenska kyrkan kommer även i fortsättningen att vara

en evangelisk-luthersk kyrka med episkopal struktur, en öppen folkkyrka,

demokratiskt uppbyggd och rikstäckande. Utgångspunkten för reformen

är att kyrkan skall kunna fortsätta sin nuvarande verksamhet med

oförändrad identitet men med nya relationer till staten. Grundläggande är

att Svenska kyrkan har ekonomiska förutsättningar att klara detta.

Inför 1995 års principbeslut om ändrade relationer mellan staten och

Svenska kyrkan aviserade regeringen att den under år 1998 skulle

redovisa kostnaderna för reformen och hur dessa avsågs bli finansierade.

Regeringen tar i denna proposition ställning till kostnads- och

finansieringsfrågan för åren 2000 2009. Därefter förutsätts att regeringen

överväger de med finansieringen av reformen sammanhängande frågorna

på nytt efter överläggningar med Svenska kyrkan. 1998 års kyrkomöte

har framhållit att det från kyrkans sida finns behov av att kunna grunda

överväganden om den framtida verksamheten och dess ekonomiska bas

på långsiktigt gällande och överblickbara ställningstaganden från statens

sida. Enligt regeringens uppfattning utgör tio år ett mycket långt

perspektiv i budgetsammanhang. Att nu binda staten för betydande

utgifter på detta område under längre tid än tio år som kyrkomötet

förordar bör därför inte komma i fråga. Någon mera preciserad

ståndpunkt beträffande långsiktigheten av statens engagemang innehåller

inte heller 1995 års principbeslut Där slås dock fast att vägledande för

reformen är att denna skall vara statsfinansiellt neutral jämfört med läget

före reformens ikraftträdande. Kravet på statsfinansiell neutralitet är en

av de viktigaste förutsättningarna för reformen. Den självklara

utgångspunkten för regeringens redovisning har därför varit att belysa

reformens ekonomiska konsekvenser ur främst ett budget- och

kassamässigt perspektiv. 1998 års kyrkomöte har kritiserat detta synsätt.

Enligt kyrkomötet kan inte framtidskalkyler rörande kyrkans verksamhet

efter relationsändringen utan vidare infogas i någon statsfinansiell eller

samhällsekonomisk balansanalys. Med hänsyn till principbeslutets krav

på statsfinansiell neutralitet kan regeringen dock inte bortse från

reformens effekter på statsbudgeten. Även lagen om statsbudgeten

(1996:1059) ställer vissa krav i sammanhanget. Konsekvenserna av

reformen för statens budget bör därför tydligt redovisas.

De förändringar i enskildheter som reformen innebär behandlas

område för område under respektive rubrik. En grundläggande

förändring i ekonomiskt hänseende är framförallt att församlingarnas och

de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör och därmed rätten

att ta ut skatt. Församlingsskatten utgör omkring 80 procent av kyrkans

intäkter på den lokala nivån. Men staten bistår Svenska kyrkan i

fortsättningen genom att kostnadsfritt via skattesystemet ta in den

kyrkoavgift som ersätter församlingsskatten.

Det är framförallt i två avseenden som Svenska kyrkan kan påräkna

förbättrade inkomster jämfört med i dag. Det ena är att nuvarande

ekonomiska regleringar mellan staten och kyrkan inklusive

skatteadministrationsavgiften bortfaller i och med att församlingarnas

och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör och Svenska

kyrkan blir ett registrerat trossamfund. Det andra är att staten skjuter till

medel till kulturhistoriskt betingade kostnader i samband med vård och

underhåll av de kyrkliga kulturminnena (kyrkoantikvarisk ersättning).

Vidare medför stat kyrkareformen att det uppkommer ekonomiska

konsekvenser till följd av vissa administrativa och skattemässiga

förändringar. De normala skattereglerna skall efter en övergångsperiod

gälla även för Svenska kyrkan. Under tioårsperioden 2000 2009

inkomstbeskattas inte avkastningen på prästlönetillgångarna. För tiden

därefter skall beskattningen ses över med utgångspunkt i principbeslutet

om stat kyrkareformen. Den lagtekniska utformningen innebär i sig inte

något ställningstagande till vilka regler som skall gälla för följande år. En

förlängning av undantaget förutsätter dock ett nytt riksdagsbeslut om

förlängning eller modifiering av övergångsregeln. Slutligen får Svenska

kyrkans sysselsättningsprogram för åren 1998 2000, det s.k.

miljardprogrammet för kyrkliga jobb, effekter som bör beaktas i detta

sammanhang.

13.2 Budget- och kassamässiga effekter

De ekonomiska regleringarna upphör

Statsbudgeten har tillförts medel från kyrkokommunerna, dels i enlighet

med den finansieringsprincip som tillämpats mellan staten och hela den

kommunala sektorn, dels i form av en särskild skatte-

administrationsavgift.

Finansieringsprincipen (se prop. 1991/92:150) har i praktiken inneburit

att kyrkokommunernas skattemedelsfordran har minskats varje år från

och med år 1993 med en procentsats som motsvarat det som netto

tillfallit kyrkokommunerna som en följd av ändringar inom skatte- och

avgiftsområdet. År 1998 tillförs statsbudgeten härigenom 133 miljoner

kronor.

Sedan år 1995 har staten därutöver tagit ut en avgift för

administrationen av församlingsskatten. Uttaget har grundats på

riksdagens beslut om den ekonomisk-politiska propositionen 1994/95:25,

där regeringen uttalade att även de kyrkliga kommunerna borde bidra till

saneringen av statens finanser. Denna skatteadministrationsavgift uppgår

år 1998 till 410 miljoner kronor.

Kyrkomötet anser att skatteadministrationsavgiften inte skall beaktas i

här redovisade beräkningar vad gäller de ekonomiska regleringarna

mellan staten och kyrkokommunerna. Kyrkomötets uttalande synes

bygga på förutsättningen att skatteadministrationsavgiften var av tillfällig

natur när den infördes och att den automatiskt skulle falla bort efter en

viss tid. Av riksdagsbehandlingen vid införandet av denna avgift framgår

emellertid klart att avgiftsuttaget skulle gälla tills vidare (se

prop.1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145 och 146). Frågan

har därefter behandlats årligen av regering och riksdag i samband med

budgetarbetet (se senast prop. 1997/98:150, bet. 1997/98:FiU20, rskr.

1997/98:318 och 319) utan att något annat ställningstagande har gjorts.

Vid en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna av stat

kyrkareformen måste därför bortfallet av skatteadministrationsavgiften

beaktas.

Det kan i sammanhanget konstateras att under de år som de

ekonomiska regleringarna funnits har kyrkokommunernas genomsnittliga

skattesats ökat med 5 öre från 1,14 kronor per skattekrona år 1993 till

nuvarande 1,19 kronor per skattekrona. (En skattekrona motsvarar

100 kronor i beskattningsbar förvärvsinkomst.) Dessa 5 öre motsvarar

405 miljoner kronor i skatt år 1998 eller ungefär lika mycket som

skatteadministrationsavgiften till staten kostar kyrkan detta år. Någon

neddragning av verksamheten till följd av regleringarna har alltså inte

skett utan kostnaderna för dessa har övervältrats på dem som tillhör

Svenska kyrkan.

Värdet av att de ekonomiska regleringarna upphör genom reformen

kan för staten under perioden 2000-2009 beräknas till 543 miljoner

kronor per år eller 6,5 öre i skatte- eller avgiftssats. Av beloppet

543 miljoner kronor belöper 410 miljoner kronor på skatteadministra-

tionsavgiften och 133 miljoner kronor på regleringar mellan staten och

kommunsektorn till följd av finansieringsprincipen. Beräkningen baserar

sig på storleken av de ekonomiska regleringarna under budgetåret 1998.

Kyrkoantikvarisk ersättning

Regeringen lägger i denna proposition fram förslag om en successivt

ökande kyrkoantikvarisk ersättning fram t.o.m. år 2009 ( se avsnitt

5.1.2). Den kyrkoantikvariska ersättningen utgår fr.o.m. år 2002 med

50 miljoner kronor. Ersättningen skall därefter öka med 50 miljoner varje

år fram till och med år 2007, då ersättningen uppgår till 300 miljoner

kronor. Därefter höjs ersättningen till 390 miljoner kronor under år 2008

och till 460 miljoner kronor år 2009. Ersättningen skall utgå med

nominella belopp. Överväganden om den framtida ersättningens storlek

efter år 2009 skall ske efter särskilda överläggningar mellan staten och

Svenska kyrkan.

Administrativa effekter

Stat kyrkareformen innebär att vissa uppgifter upphör hos statliga

myndigheter och hos de borgerliga kommunerna, vilket medför minskade

kostnader för dessa. Främst avser uppgifterna de kyrkliga valen som

kostar ca 25 miljoner kronor per år. För Svenska kyrkan tillkommer

uppgiften att själv administrera de kyrkliga valen.

Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd har i

betänkandet Staten och trossamfunden, Stöd, skatter och finansiering

(SOU 1997:45) beräknat de årliga kostnadsminskningarna för de

borgerliga kommunerna till ca 12 miljoner kronor, för RSV:s valanslag

till ca 11 miljoner kronor, för länsstyrelserna till 1,3 miljoner kronor och

för den övriga statsförvaltningen till drygt 6 miljoner kronor, allt i

1996 års prisnivå. Med tillämpning av finansieringsprincipen kommer

kommunernas kostnadsminskning att växlas över till staten. Detta

innebär att nettoeffekten på statsbudgeten blir ca 31 miljoner kronor per

år.

Skatteeffekter m.m.

Regeringens förslag innebär att Svenska kyrkan och övriga registrerade

trossamfund kommer att likställas i skattehänseende med allmännyttiga

ideella föreningar, vilket innebär att de blir begränsat skattskyldiga.

Denna likställighet får till konsekvens i viss mån ökade skatteintäkter för

staten eftersom kyrkan till skillnad från dagsläget kommer att få betala

avkastningsskatt på pensionskapital och fastighetsskatt på vissa

förvaltningsbyggnader och prästgårdar. Dessa ökade skatteintäkter kan

beräknas till 50 miljoner kronor per år. Avkastningen på

prästlönetillgångarna skall dock enligt förslaget fortsätta att vara befriad

från inkomstskatt under tioårsperioden 2000 2009 vilket kan värderas till

mellan 50 och 100 miljoner kronor per år för Svenska kyrkan. Detta har

inte tagits med i beräkningarna av de ekonomiska konsekvenserna av

reformen eftersom det för åren 2000 2009 inte innebär någon förändring

i förhållande till nuläget. Angående tiden därefter hänvisas till vad som

anförts i avsnitt 13.1.

Kostnaderna för begravningsverksamheten som nu huvudsakligen

finansieras genom församlingsskatt kommer efter reformens

genomförande att bekostas genom uttag av en obligatorisk

begravningsavgift. De som tillhör Svenska kyrkan kommer att betala sin

begravningsavgift som en del av kyrkoavgiften.

Bortfallet av den del av församlingsskatten som de icke-tillhöriga

betalar i dag till Svenska kyrkan för begravningsverksamheten kommer

att innebära en skattelättnad för de skattebetalare i Stockholms och

Tranås kommuner som inte är medlemmar av Svenska kyrkan. I dessa

kommuner är det nämligen den borgerliga kommunen som är huvudman

för begravningsverksamheten. Den kommande begravningsavgiften

motsvaras i dag av skatt och avgifter till Stockholms kommun och Tranås

kommun för begravningsverksamheten. Förändringarna kommer att

innebära ett inkomstbortfall för Svenska kyrkan i dessa kommuner på

omkring 35 miljoner kronor per år.

Miljardprogrammet för kyrkliga jobb

För att minska arbetslösheten har Svenska kyrkan och staten tagit ett

gemensamt initiativ till att skapa ökad sysselsättning i åren 1998 2000.

Under dessa år bidrar kyrkokommuner, andra kyrkliga organisationer och

kyrkofonden med sammanlagt 1 275 miljoner kronor, dvs. 425 miljoner

kronor per år i genomsnitt, till bekämpning av arbetslösheten. Statliga

medel på minst 150 miljoner kronor finns tillgängliga för

arbetsmarknadsinsatser. Vid beräkningen av effekterna på statsbudgeten

till följd av reformen bör i varje fall det kyrkliga bidraget för år 2000 på

425 miljoner kronor tas med som en budgetintäkt för staten.

Reformens totala kassa- och budgetmässiga effekter

Den historiska stat kyrkareformen innehåller många komponenter och

det är inte självklart hur reformen bör summeras i ekonomiska termer.

Den sannolikt viktigaste komponenten, omfattningen av tillhörigheten till

Svenska kyrkan i framtiden, är särskilt svår att uppskatta. De

undersökningar som gjorts på området tyder emellertid på att det inte

kommer att ske några mera betydande förändringar av antalet tillhöriga i

samband med relationsändringen. I samma riktning talar den

omständigheten att utträdesmöjligheten funnits under många år utan att

den utnyttjats i någon större omfattning.

Under hela tioårsperioden efter stat-kyrkareformens ikraftträdande

uppgår i genomsnitt den årliga förbättringen för Svenska kyrkan i

jämförelse med nuläget till nominellt 580 miljoner kronor, vilket

motsvarar 5,5 procent av vad kyrkan kostade på lokal och regional nivå

år 1996 eller 7 öre i kyrkoavgiftssats. Detta öretal kan jämföras med de

5 ören som församlingsskatten har höjts under senare år till följd av bl.a.

tillkomsten av de ekonomiska regleringarna. I sammanhanget bör också

beaktas att kyrkan får fortsatt hjälp av staten att kostnadsfritt ta in

kyrkoavgiften och behålla friheten från inkomstskatt för

prästlönetillgångarna i enlighet med vad som redovisats i avsnitt 9.

Eftersom den föreslagna lösningen för åren 2000 2009 inte är

statsfinansiellt neutral kommer regeringen att överväga att under

perioden och för tiden därefter införa någon form av avgift eller skatt för

att uppnå statsfinansiell neutralitet. 1998 års kyrkomöte avvisar denna

tanke om den innebär en mot Svenska kyrkan riktad pålaga. Något

förslag om en skatte- eller avgiftsfinansiering av reformen finns

emellertid inte för närvarande. Frågan kommer att övervägas närmare.

Sammantaget innebär förändringarna att Svenska kyrkan genom

reformen kan klara sina uppgifter och leva upp till kravet på en bevarad

identitet som rikstäckande folkkyrka som riksdagen satt upp i

principbeslutet.

13.3 Effekter på skattetrycket och för den enskilde

Svenska kyrkan blir vid reformens ikraftträdande ett registrerat

trossamfund. Registrerade trossamfund är en privaträttslig

associationsform och Svenska kyrkan lämnar i och med reformen den

offentliga sektorn. Det innebär bl.a. att fr.o.m. den 1 januari år 2000 då

församlingarnas kommunstatus och beskattningsrätt upphör sjunker

skattetrycket med större delen av den nuvarande församlingsskatten. Att

inte skattetrycket minskar med hela församlingsskatten beror på att en del

av denna avser begravningsverksamhet. Denna verksamhet bör ses som

en samhällsuppgift som ligger kvar hos kyrkan även efter reformen. Alla

som betalar skatt på förvärvsinkomster kommer enligt lag även i

framtiden betala för begravningsverksamheten. Den kyrkoavgift som

genom reformens ikraftträdande ersätter församlingsskatten har karaktär

av privaträttslig avgift.

För att beräkna hur mycket skattetrycket sjunker bör först

församlingsskatten för dem som tillhör Svenska kyrkan minskas med

25 procent. Enligt gjorda undersökningar uppgår begravnings-

verksamhetens kostnader till ca 25 procent av församlingsskatten. Det är

också denna andel av församlingsskatten som de som inte tillhör Svenska

kyrkan i dag betalar för begravningsverksamhet. Beräkningar utifrån

läget år 1998 leder fram till att skattetrycket sjunker med 78 öre per

skattekrona eller med totalt 7 miljarder kronor genom reformen. Därmed

skapas ett motsvarande utrymme för en förstärkning av den offentliga

sektorns finanser.

Som tidigare har framkommit innebär reformen positiva ekonomiska

effekter för kyrkan. Det skapas därmed ett utrymme för en sänkning av

kyrkoavgiften som regeringen anser att kyrkan bör utnyttja. För en

person med 150 000 kronor i beskattningsbar förvärvsinkomst leder en

avgiftssänkning på 7 öre vilket motsvarar det ekonomiska tillskott som

kyrkan i genomsnitt får under tioårsperioden 2000 2009 till att

kyrkoavgiften minskar med drygt 100 kronor per år. För en person med

dubbelt så stor beskattningsbar förvärvsinkomst, dvs. 300 000 kronor per

år, blir den årliga sänkningen av kyrkoavgiften något mer än 200 kronor

per år.

14 Författningskommentarer

14.1 Förslaget till lag om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring

1 7 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.2.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.

Regeringens beslut skall ha formen av en förordning. Ett beslut om

förvaring innebär att det förvarande organet kan avhända sig de allmänna

handlingarna endast genom överlämnande till en arkivmyndighet eller

genom gallring, se 9 och 10 §§ arkivlagen (1990:782). En ändring när det

gäller förvaring förutsätter ett nytt beslut av regeringen.

Lagen är tillämplig även på allmänna handlingar som härrör från en

verksamhet som har upphört tidigare. Som exempel kan nämnas

kyrkobokföringshandlingarna som övergångsvis förvaras hos kyrkliga

organ. Detsamma gäller allmänna handlingar från kyrkliga myndigheter

som tidigare har lagts ned, exempelvis boställsnämnderna.

14.2 Förslaget till lag om Svenska kyrkans personal vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

den 1 januari 2000.

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4.1 8.4.3 samt 8.5.3 och

8.5.4.

De personalkategorier som avses i bestämmelsen är dels präster, dels

anställda med kyrkokommunala villkor. Även anställningsavtalen för de

tre kyrkomusiker som har konstitutorial går över till de nya arbetsgivarna

genom bestämmelsen.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4.4 och 8.5.3.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4.5 och 8.5.5.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4.1.

Bestämmelsen gör de särskilda skyddsregler för arbetstagarnas

kollektivavtal som finns i 28 § lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet tillämpliga för de personalkategorier som avses i de

föregående paragraferna.

5 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.5.4.

De sätt att trygga pensionsåtaganden som anvisas i lagen (1967:531)

om tryggande av pensionsutfästelse m.m. är särskild redovisning av

pensionsskuld (5 8 a §§) och avsättning av medel till pensionsstiftelse

(9 22 §§). I 5 § föreskrivs att arbetsgivaren får som skuld under rubriken

Avsatt till pensioner ta upp vad arbetsgivaren enligt allmän pensionsplan

åtagit sig att redovisa under denna rubrik. Av det kommunala pensions-

och försäkringsavtalet PFA 98 framgår att pensionsutfästelserna skall

redovisas förenat med kreditförsäkring (kap. 8 § 33 mom. 2 b).

De kyrkliga historiska pensionsåtagandena tryggas genom att medel

fonderas i pensionsförsäkring eller i pensionsstiftelse. De kyrkliga

arbetsgivare som inte redan vid relationsändringen kan fondera sina

historiska pensionsåtaganden får en tidsfrist på 10 år för att göra detta.

Under övergångstiden måste dessa arbetsgivare trygga sina åtaganden

genom att dels redovisa pensionsskulden särskilt i balansräkningen, dels

kreditförsäkra pensionsskulden.

6 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.5.4.

Ikraftträdande

Som framgår av avsnitt 8 är det av stor betydelse för arbetstagarna

personligen och även för den kyrkliga arbetsplatsens funktion att varje

arbetstagare inom Svenska kyrkan i god tid får korrekt, klar och utförlig

information om vad relationsändringen innebär för den egna

anställningen. För att möjliggöra detta bör lagen träda i kraft redan den

1 juli 1999.

14.3 Förslaget till lag om skattefrihet för

prästlönetillgångar vid 2001 2010 år taxeringar

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.2.

14.4 Förslaget till lag om avgift till registrerat

trossamfund

1 §

Enligt 16 § lagen (1998:1593) om trossamfund har Svenska kyrkan rätt

till hjälp av staten med beräkning, debitering och redovisning samt med

att ta in avgifter från dem som tillhör Svenska kyrkan.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.4.1.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.2.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.2.

Av paragrafen framgår att underlaget för avgiften till ett trossamfund

är den kommunalt beskattningsbara inkomsten. Avgiften kommer således

att tas ut i förhållande till den enskildes inkomst.

5 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.2.

Av hänvisningen till skattebetalningslagen (1997:483) följer bl.a. att de

regler som gäller preliminär skatt skall tillämpas och att avgiften skall

lämnas för indrivning tillsammans med skatten om den inte betalas.

Vidare kommer samma regler om omprövning och överklagande att gälla

som för skatter

6 §

Med trossamfundet avses trossamfundet på central nivå. Se vidare avsnitt

10.3.1 om trossamfundens uppgiftslämnande och avsnitt 10.4.3 om

enskildas samtycke till avgiftsbetalning. Bestämmelserna om enskildas

samtycke till avgiftsbetalning finns i 7 §. Bestämmelsen har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

7 §

Bestämmelsen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

behandlas närmare i avsnitt 10.4.3.

8 §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 10.4.3 under rubriken

Bekräftelse på att avgiftsskyldighet upphör.

9 §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 10.4.4 under rubriken

Registeransvarigs skadeståndsskyldighet.

10 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.3.

Ikraftträdande

Uppgifter som skall lämnas under 6 § skall första gången avse

förhållandena den 1 november 1999. Se vidare avsnitt 10.3.1 om

trossamfundens uppgiftslämnande och avsnitt 10.4.3 om enskildas

samtycke till avgiftsbetalning.

14.5 Förslaget till lag om avveckling av stadgad åborätt

och landgille

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.2.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.2.

I bestämmelsen anges de alternativa kriterier som skall vara uppfyllda

för att en fysisk eller juridisk person skall anses vara rätt innehavare av

besittningsrätten till en fastighet under stadgad åborätt. Hänvisningarna i

1 2 till grunderna för tidigare gällande bestämmelser avser de äldre

författningar som upphävs genom lagen.

3 6 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 11.2.

7 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.2.

De bestämmelser i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och

legalisering (ÄULL) som skall tillämpas är främst 2, 4-10, 25 och 27-

30 §§. Av första stycket tredje meningen följer att 26 § ÄULL, som

reglerar fördelningen av kostnader, inte skall tillämpas. Stycket har

utformats efter förslag av Lagrådet.

Andra stycket innebär att lantmäterimyndighetens beslut överklagas

hos fastighetsdomstol.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.2. Den har utformats efter

förslag av Lagrådet.

14.6 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

36 kap. 5 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.1.

Ändringen i femte stycket är en följd av att den straffsanktionerade

tystnadsplikten för präster i Svenska kyrkan enligt kyrkolagen

(1992:300) upphör att gälla den 1 januari 2000, se 2 § lagen (1998:1592)

om införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan.

14.7 Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken

4 kap. 4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.4.

14.8 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Ändringen föranleds av att församlingsskatt inte längre skall tas ut och

således inte heller ingå i den allmänna kommunalskatten.

14.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 9.2.

I princip samma beskattningsregler skall gälla för registrerade

trossamfund som för ideella föreningar. Ändringarna, som har tillkommit

i det syftet, har utformats efter förslag av Lagrådet.

14.10 Förslaget till lag om ändring i kommunala

delegationslagen (1954:130)

Ändringen behandlas närmare i avsnitt 12.7.

14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering av skatt, m.m.

1 §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitten 4.4.3 och 10.2. Den har

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

3 §

När det gäller kyrkoavgift/avgift till trossamfund skall redovisning och

uppgifter lämnas till trossamfundet på central nivå. I den kyrkoavgift

som tas in från tillhöriga till Svenska kyrkan ingår avgift till

begravningsverksamheten enligt 9 kap. begravningslagen (1990:1144),

vilket framgår av 2 § förslaget till lag om avgift till registrerat

trossamfund. Detta gäller dock inte för dem som är folkbokförda i en

församling där kommunen är huvudman för begravningsverksamheten.

Redovisning och uppgifter som gäller begravningsavgift som tas in

från dem som inte tillhör Svenska kyrkan eller är folkbokförda där en

kommun är huvudman för begravningsverksamheten lämnas till

huvudmannen, dvs. församlingen/den kyrkliga samfälligheten respektive

kommunen.

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitten 4.4.3 och 10.3.2.

3 a §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

3 b §

Bestämmelsen upphävs eftersom kommunstatusen och därmed

beskattningsrätten upphör för Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga

samfälligheter i och med relationsändringen.

4 §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

4 a 6 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitten 4.4.3 och 10.3.2.

Ikraftträdande

I punkt 2 regleras hur slutavräkningen av församlingsskattemedlen för

beskattningsåren 1998 och 1999 skall gå till. Bestämmelsen har kommit

till på inrådan från Lagrådet.

14.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:417) om

utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

rikets indelning i kommuner, landsting och

församlingar

4 §

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

14.13 Förslaget till lag om ändring i

fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.2. Den har i huvudsak

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

14.14 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

1 kap.

8 §

Ändringen i första stycket innebär att kyrkomötet utgår ur bestämmelsen

och är betingad av att Svenska kyrkan inte skall utgöra en del av det

allmänna efter relationsändringen.

I tredje stycket andra meningen anges att Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar skall jämställas med myndighet i fråga om

allmänna handlingar som har överlämnats med stöd av den föreslagna

lagen om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan eller

någon av dess organisatoriska delar för förvaring (se avsnitt 7.1 och 7.2).

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Bestämmelser om Svenska kyrkan finns dels såvitt avser begravnings-

verksamheten och den kulturminnesvård som det utgår kyrkoantikvarisk

ersättning till i bilagan till sekretesslagen vartill andra stycket första

meningen hänvisar, dels i tredje stycket andra meningen.

11 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.2.

7 kap.

15 och 33 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.2.

9 kap.

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10.4.4.

13 kap.

4 §

Paragrafen behandlar s.k. överföringssekretess. Genom det nya tredje

stycket kommer den sekretess som gällde hos den myndighet eller

beslutande församling från vilken de allmänna handlingarna härrör

automatiskt att överföras till det förvarande kyrkliga organet.

14 kap.

2 och 3 §§

Ändringarna i dessa bestämmelser är en följd av förslaget att 7 kap. 33 §

skall upphävas.

16 kap.

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.2.

Bilagan

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 6.

Övergångsbestämmelserna

Punkt 2

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.2. De äldre föreskrifterna

är tillämpliga i fråga om uppgifter i handlingar som förvaras hos såväl

Svenska kyrkan som arkivmyndigheterna.

14.15 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

5 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om uppgifter som skall anges i det

centrala skatteregistret. Ändringen i punkt 4 innebär att bestämmelsen

om att medlemskap i icke-territoriella församlingar inom Svenska kyrkan

skall registreras i det centrala skatteregistret tas bort. I 4 § lagen

(1998:1591) om Svenska kyrkan anges att icke-territoriella församlingar

kan finnas efter relationsändringen. Detta är dock en fråga för Svenska

kyrkan att besluta om internt. Uppgift om tillhörighet till icke-territoriella

församlingar inom Svenska kyrkan föreslås i stället få registreras med

stöd av 7 §, se nedan.

Uppgift om tillhörighet till Svenska kyrkan skall även i fortsättningen

registreras i skatteregistret. Detta är nödvändigt med tanke på

begravningsavgiften enligt förslaget till 9 kap. begravningslagen

(1990:1144). För den som tillhör Svenska kyrkan skall

begravningsavgiften i de flesta fall räknas in i kyrkoavgiften. Se förslaget

till 2 § lagen om avgift till registrerat trossamfund. De som inte tillhör

Svenska kyrkan påförs en separat begravningsavgift.

Se vidare avsnitt 4.4.3 och avsnitt 10.4.4 samt kommentaren till 7 §.

7 §

Uppgift om avgiftsskyldighet till trossamfund är att anse som en

integritetskänslig uppgift. Ett uttryckligt stöd behövs därför för

registrering av uppgiften.

För att kyrkoavgifter som betalas av dem som tillhör icke-territoriella

församlingar inom Svenska kyrkan skall kunna hänföras till rätt

församling behöver uppgift om tillhörighet till sådana församlingar få

registreras i skatteregistret. Se även kommentaren till 5 § ovan.

Övriga uppgifter som behövs för avgiftsdebitering är sådana uppgifter

som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen och som

får registreras med stöd av punkten 3 i 7 § skatteregisterlagen. Eftersom

skattebetalningslagen föreslås gälla vid beräkning, debitering,

redovisning och betalning av avgift till trossamfund se förslaget till 3 §

lagen om avgift till registrerat trossamfund behövs inte någon ändring i

skatteregisterlagen för att sådana uppgifter skall få registreras. Se vidare

avsnitt 4.4.3 och avsnitt 10.4.4.

14.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 9.2.

14.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

4 kap.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.1.

En ändring görs av definitionen av kyrkobyggnad i andra stycket. Till

de kyrkobyggnader som ägs av Svenska kyrkan den 1 januari 2000 hör

dels de byggnader som för närvarande utgör kyrkokommunal egendom,

dels de äldre kyrkor och domkyrkor som skall överföras till Svenska

kyrkan med äganderätt, se 9 § första stycket lagen (1998:1592) om

införande av lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan. Med byggnader som

förvaltas av Svenska kyrkan avses Lunds domkyrka. Domkyrkan skall

behållas som en självständig förmögenhet och förvaltas av Svenska

kyrkan (9 § tredje stycket lagen om införande av lagen om Svenska

kyrkan).

6 8 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.3.2.

9 §

Bestämmelsen i andra stycket motsvarar det som gäller för

kyrkobyggnader och kyrkotomter (se 3 § fjärde stycket). Jfr prop.

1987/88:104 s. 63. Den har i huvudsak utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

10 §

Ändringen i tredje stycket är en följd av ändringen i 8 §.

13 §

Bestämmelsen i andra stycket motsvarar det som gäller för

kyrkobyggnader och kyrkotomter (se 3 § fjärde stycket). Jfr prop.

1987/88:104 s. 63.

16 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.1.3.

Av första stycket framgår att den kyrkoantikvariska ersättningen endast

skall avse kostnader som är en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden.

17 och 18 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.3.3.

14.18 Förslaget till lag om ändring i arkivlagen (1990:782)

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.

Ändringen i andra stycket är en följd av att församlingarnas och de

kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör i och med

relationsändringen.

Tillägget i tredje stycket avser frågan om arkivlagens tillämplighet i

fråga om sådana allmänna handlingar som förvaras hos Svenska kyrkan

eller någon av dess organisatoriska delar med stöd av den föreslagna

lagen om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska kyrkan eller

någon av dess organisatoriska delar för förvaring.

2 §

Ändringen är en följd av att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör i och med relationsändringen.

7 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.

I första stycket har en ändring gjorts som innebär att

arkivmyndigheternas tillsyn omfattar Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar vid förvaring av allmänna handlingar med stöd av

den föreslagna lagen. Tillsynen omfattar allmänna handlingar från såväl

tidigare kyrkliga myndigheter, som Svenska kyrkans beslutande

församlingar.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.

Ändringen i fjärde stycket är en följd av att 1 § tredje stycket kommer

att innehålla två punkter.

I femte stycket slås det fast att Svenska kyrkan och dess organisatoriska

delar vid förvaringen av allmänna handlingar skall stå under tillsyn av de

statliga arkivmyndigheterna.

11 §

I andra stycket har det lagts till en andra mening.

14.19 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144)

1 kap.

1 §

Begreppet begravningsverksamhet behandlas i avsnitt 4.2.

Begreppet huvudman behandlas i avsnitt 4.3. Med förvaltningsområde

avses församlingens, den kyrkliga samfällighetens eller kommunens

område.

I lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan ställs inte något krav på att det

efter relationsändringen skall finnas pastorat inom Svenska kyrkan. De

skyldigheter som enligt begravningslagen åvilar pastorat har därför

ändrats till att avse församlingar eller kyrkliga samfälligheter inom

Svenska kyrkan.

Genom definitionen av begreppet gravrätt klargörs att om en

innehavare av en allmän begravningsplats, som inte är huvudman, lämnar

över förvaltningen till huvudmannen enligt 2 kap. 2 a § är det förvaltaren

som blir behörig att upplåta gravrätt och handlägga därmed

sammanhängande frågor.

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter kommer

efter relationsändringen inte längre att vara myndigheter. I stället för

begreppen kyrkogårdsmyndighet och krematoriemyndighet används

därför som regel begreppen huvudmannen för begravningsverksamheten

respektive innehavaren av krematoriet.

2 kap.

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.3.1.

2 §

Bestämmelsen i första stycket behandlas närmare i avsnitt 4.3.2.

Bestämmelsen i andra stycket behandlas närmare i avsnitt 4.6.

2 a §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.3.1.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.7.2.

4 §

Andra stycket har ändrats till följd av ändringen av 2 §, men innebär inte

någon ändring i sak. Som Lagrådet påpekat bör bestämmelsen tolkas

som att den ger en rätt men inte medför tvång för huvudmannen att kräva

tillhörighet till visst trossamfund. Det innebär att den som är ateist och

inte medlem av något trossamfund har rätt att gravsättas på en särskild

gravplats, avskild från gravar med religiösa symboler.

3 kap.

1 §

Begreppet kyrklig samfällighet har ersatts av ordet församling, vilket

enligt definitionen i 1 kap. 1 § även omfattar sammanslutningar av

församlingar. Någon ändring i sak är inte avsedd.

5 kap.

3 §

Se kommentaren till 1 kap. 1 §.

6 §

Se kommentaren till 1 kap. 1 §.

9 §

Se kommentaren till 1 kap. 1 §.

10 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.7.2.

11 13, 16 och 18 §§

Se kommentaren till 1 kap. 1 §.

6 kap.

2 §

Frågor om tillstånd till flyttning av stoft eller aska skall enligt

bestämmelsen prövas av huvudmannen eller den som innehar och

förvaltar en allmän begravningsplats i stället för av kyrkogårds-

myndigheten. Det innebär bl.a. att en församling inom Svenska kyrkan

som innehar och förvaltar allmän begravningsplats utan att vara

huvudman för begravningsverksamheten även i fortsättningen själv kan

pröva frågor om flyttning.

3 §

Se kommentaren till 6 kap. 2 §.

7 kap.

8 §

Som en följd av att gravplats skall tillhandahållas dödsboet utan kostnad,

upphör rätten att ta ut särskild avgift för gravrätten.

20 §

Enligt i avsnitt 4.4.2 ingår gravplats under en tid av 25 år bland de

tjänster som skall tillhandahållas dödsboet utan kostnad. Paragrafen har

ändrats för att överensstämma med bestämmelsen om detta i 9 kap. 9 §.

8 kap.

1 §

Beträffande första stycket, se kommentaren till 7 kap. 20 §.

Tredje stycket har ändrats till följd av att möjligheten att ta ut särskild

avgift för gravrätten upphör. Vidare kommer en innehavare av en allmän

begravningsplats, som inte är huvudman, att kunna lämna över

förvaltningen av begravningsplatsen till huvudmannen. Bestämmelsen

har ändrats för att klargöra att det i sådana fall är förvaltaren som beslutar

i frågor som rör gravplatsens skötsel.

9 kap.

1 3 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.4.1.

1 §

Av bestämmelsen i första stycket följer att begravningsavgift även skall

tas ut av den som avlidit under året.

4 §

Bestämmelsen i första stycket behandlas närmare i avsnitt 4.4.1.

Bestämmelserna i andra stycket behandlas närmare i avsnitt 4.4.1 och

4.4.3.

5 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

6 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.2.

7 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.5. Den har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

8 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.2.

9 §

Gravplats under en tid av 25 år ingår bland de tjänster som kostnadsfritt

skall tillhandahållas dödsboet. Vid förnyad upplåtelse av gravplats, utan

samband med ny gravsättning, skall det vara möjligt för huvudmannen

att ta ut ersättning för de kostnader som är hänförliga till den förnyade

upplåtelsen.

10 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.5. Den har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

11 12 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.5.

13 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.3.1.

14 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

10 kap.

1 7 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.6.

11 kap.

2 §

Den som innehar en allmän begravningsplats utan att vara huvudman för

begravningsverksamheten kan enligt 2 kap. 2 a § lämna över

förvaltningen av begravningsplatsen till huvudmannen. I sådana fall skall

skyldigheterna enligt lagen och länsstyrelsens åtgärder avse förvaltaren.

Bestämmelsen har ändrats för att åstadkomma detta.

6 §

Se kommentaren till 1 kap. 1 § angående ändringen av begreppen

kyrkogårds- resp. krematoriemyndigheten.

Genom tillägget att bestämmelsen avser beslut i enskilda ärenden

preciseras möjligheterna att överklaga beslut enligt lagen. Detta

behandlas närmare i avsnitt 4.7.1.

7 och 10 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.7.1

14.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om

införande av folkbokföringslagen (1991:481)

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7.1.

14.21 Förslag till lag om ändring i kommunallagen

(1991:900)

8 kap.

9 och 11 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 4.4.3.

14.22 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.5.

14.23 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.2.

14.24 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:260) om

offentlig anställning

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 12.6.

14.25 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:615) om

ingripande mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.5.

14.26 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1221) om

införande av stiftelselagen (1994:1220)

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12.3.

14.27 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för förvaring

1 §

Tillägget i första stycket är en följd av att ett andra stycke införs i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen.

7 §

Tillägget i tredje stycket är en följd av att ett andra stycke införs i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen.

14.28 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

1 kap.

1 §

I denna paragraf anges det område inom vilket lagen gäller fullt ut. De

nya avgifterna, begravningsavgift och avgift till registrerat trossamfund,

har därför tagits in i paragrafen. Se vidare avsnitt 4.4.3 och 10.2.

8 kap.

3 §

Paragrafens första stycke punkt 3 anger bl.a. vilka skatter och avgifter

som skall beaktas när skattetabellerna för preliminär skatt upprättas.

Avgift till registrerat trossamfund och begravningsavgift bör beaktas i

skattetabellerna. Se vidare avsnitt 4.4.3 och avsnitt 10.2.

11 kap.

6 8 §§

Med ledning av bestämmelserna i dessa paragrafer bestäms tillämplig

skattetabell. Se vidare avsnitten 4.4.3 och 10.2. Bestämmelsen i 6 § har

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

10 och 12 §§

Bestämmelserna behandlas i avsnitt 4.4.3 och 10.2. De har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

14.29 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:624) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Ändringen behandlas närmare i avsnitt 12.2.

Remissinstanserna

Följande remissinstanser har beretts tillfälle att yttra sig:

 1. Riksmarskalksämbetet

 2. Justitiekanslern

 3. Justitieombudsmannen

 4. Svea hovrätt

 5. Hovrätten för Västra Sverige

 6. Kammarrätten i Stockholm

 7. Kammarrätten i Jönköping

 8. Datainspektionen

 9. Överstyrelsen för civil beredskap

 10. Statskontoret

 11. Statistiska centralbyrån

 12. Riksrevisionsverket

 13. Riksskatteverket

 14. Arbetsgivarverket

 15. Statens löne- och pensionsverk

 16. Arbetsdomstolen

 17. Riksarkivet

 18. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer

 19. Kammarkollegiet

 20. Länsstyrelsen i Jönköpings län

 21. Länsstyrelsen i Hallands län

 22. Länsstyrelsen i Dalarnas län

 23. Länsstyrelsen i Stockholms län

 24. Länsstyrelsen i Västerbottens län

 25. Juridiska fakulteten i Uppsala

 26. Juridiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 27. Teologiska fakulteten i Uppsala

 28. Teologiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 29. Kyrkofondens styrelse

 30. Svenska kyrkans centralstyrelse

 31. Svenska kyrkans församlingsnämnd

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 33. Nämnden för Svenska kyrkans mission

 34. Nämnden för Svenska kyrkan i utlandet

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 36. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

 37. Domkapitlet i Uppsala

 38. Domkapitlet i Linköping

 39. Domkapitlet i Skara

 40. Domkapitlet i Strängnäs

 41. Domkapitlet i Västerås

 42. Domkapitlet i Växjö

 43. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN]

 44. Domkapitlet i Göteborg

 45. Domkapitlet i Karlstad

 46. Domkapitlet i Härnösand

 47. Domkapitlet i Luleå

 48. Domkapitlet i Visby

 49. Domkapitlet i Stockholm

 50. Ansvarsnämnden för biskopar

 51. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

 52. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

 53. Svenska kommunförbundet

 54. Solna kommun

 55. Stockholms kommun

 56. Tranås kommun

 57. Sveriges akademikers centralorganisation

 58. Svenska kyrkans personalförbund

 59. Tjänstemännens centralorganisation

 60. Kyrkomusikernas riksförbund

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 63. Sveriges frikyrkosamråd

 64. Anglikanska kyrkan

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 67. Evangeliska fosterlands-stiftelsen

 68. Frälsningsarmén

 69. Förenade islamiska församlingar i Sverige

 70. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

 71. Sveriges muslimska förbund

 72. Judiska församlingarna i Sverige

 73. Metodistkyrkan i Sverige

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 80. Grekisk-ortodoxa metropolitdömet

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 86. Svenska ortodoxa prosteriet

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 90. Pingströrelsen

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 92. Stockholms katolska stift

 93. Svenska alliansmissionen

 94. Svenska baptistsamfundet

 95. Svenska missionsförbundet

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 97. Svenska kyrkans pastoralinstitut i[REDACTED_EFTERNAMN]

 98. Svenska kyrkans pastoralinstitut i Uppsala

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 102. Svenska kyrkans lekmannaförbund

 103. Kvinnor i Svenska kyrkan

 104. Svenska kyrkans unga

 105. Sveriges kyrkogårdschefers förening

 106. Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund

 107. Sveriges kyrkokamerala förening

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 109. Stiftsjuristernas förening

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

 111. Sveriges hembygdsförbund

 112. Förbundet för kristen enhet

 113. Egendomsnämndernas samarbetsorgan

Av dessa har följande remissinstanser avstått från att yttra sig

beträffande Remiss I:

 16. Arbetsdomstolen

 23. Länsstyrelsen i Stockholms län

 24. Länsstyrelsen i Västerbottens län

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 53. Svenska kommunförbundet

 56. Tranås kommun

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 70. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 93. Svenska alliansmissionen

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 105. Sveriges kyrkogårdschefers förening

 106. Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

Av remissinstanserna har följande avstått från att yttra sig

beträffande Remiss II:

 1. Riksmarskalksämbetet

 9. Överstyrelsen för civil beredskap

 28. Teologiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 33. Nämnden för Svenska kyrkans mission

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 56. Tranås kommun

 59. Tjänstemännens centralorganisation

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 63. Sveriges frikyrkosamråd

 64. Anglikanska kyrkan

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 67. Evangeliska fosterlands-stiftelsen

 71. Sveriges muslimska förbund

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 80. Grekisk-ortodoxa metropolitdömet

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 90. Pingströrelsen

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 93. Svenska alliansmissionen

 94. Svenska baptistsamfundet

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 98. Svenska kyrkans pastoralinstitut i Uppsala

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 102. Svenska kyrkans lekmannaförbund

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

Vidare har samtliga kyrkokommuner beretts tillfälle att yttra sig.

Omkring 2 300 svar har kommit in från denna remisskategori, mot-

svarande ca 70 procent av kyrkokommunerna. Analyser av dessa och

övriga remissvar har lämnats i två särskilda rapporter från Statistiska

centralbyrån i september och november 1997.

På eget initiativ har följande yttrat sig:

Kyrkoherdarna i Västerås stift

Kyrkorådet i Kila församling

Svenska kommunalarbetarförbundet

Kyrkoherdarna i de svenska utlandsförsamlingarna i Helsingfors, Oslo

och London

Stiftsstyrelsen i Västerås

Rättviks församlings kyrkoråd

Kristdemokraterna i Kista församling

Human-Etiska förbundet

Centern kyrkopolitiska sektion i Bohuslän

Jämtlands läns museum

Samtliga stiftsförbund av Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund

Stiftsjägmästarföreningen

Lundby begravningsbyrå AB

Torsby missionsförsamling

Eskilstuna kyrkogårds- och fastighetsnämnd

Orsa kyrkoråd

Eksjö missionsförsamling

Gävle kyrkogårdsförvaltning

Akademikerförbundet SSR

Försvarsmakten, högkvarteret

Sveriges begravningsbyråers riksförbund

Metodistkyrkans Östra Smålandskrets

Socialstyrelsen

Samtliga egendomsnämnder utom egendomsnämnden i Visby stift

Svenska Missionsförbundet, uttalande vid förbundets generalkonferens

1997

Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN]

Kyrkofullmäktige i Varnhems kyrkliga samfällighet

Stiftsjägmästarföreningen

Sveriges Kristna Socialdemokraters Förbund

Skånes arrendatorförening

Sveriges Jordbruksarrendatorers Förbund

Svenska vice-provinsen av Den Heliga Dominikus Romerska

Kongregation

Dessutom har ett antal skrivelser från enskilda personer kommit in.

Samtliga yttranden finns tillgängliga i Kulturdepartementet

(dnr Ku97/903/Ky).

Remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över

promemorian Svenska kyrkans personal och

relationsändringen

1. Svea hovrätt

2. Kammarrätten i Jönköping

3. Statskontoret

4. Arbetsgivarverket

5. Arbetsdomstolen

6. Kammarkollegiet

7. Svenska kyrkans centralstyrelse

8. Stiftelsen Svenska kyrkan i utlandet

9. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

10. Domkapitlet i Skara

11. Domkapitlet i Västerås

12. Domkapitlet i Växjö

13. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

14. Sveriges akademikers centralorganisation

15. Tjänstemännens centralorganisation

16. Landsorganisationen i Sverige

17. Svenska kyrkans personalförbund

18. Svenska Kommunalarbetareförbundet

19. Sveriges Kommunaltjänstemannaförbund

20. Lärarförbundet

21. Stiftsjuristernas förening

22. Lunds stiftssamfällighet

23. Luleå stiftssamfällighet

24. Stockholms stiftssamfällighet

Av dessa har följande remissinstanser avstått från att yttra sig:

15. Tjänstemännens centralorganisation

16. Landsorganisationen i Sverige

20. Lärarförbundet

21. Stiftsjuristernas förening

Frågeformulär 1

Frågeformulär 2

Första kyrkolagsutskottets betänkande 1998:2

Andra kyrkolagsutskottets betänkande 1998:1

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om överlämnande av allmänna

 handlingar till Svenska kyrkan och dess

 organisatoriska delar för förvaring, m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om överlämnande av vissa arkiv

till arkivmyndighet och om överlämnande av allmänna handlingar till

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar i enlighet med vad som

avses i 2 kap. 17 § andra stycket tryckfrihetsförordningen och om

förvaring av dessa handlingar sedan de har överlämnats. I lagen finns

också bestämmelser om skyldigheten att pröva framställningar om

utlämnande av sådana allmänna handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen (1980:100).

Överlämnande av vissa arkiv till arkivmyndighet

2 § Allmänna handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit

in till eller upprättats hos Svenska kyrkans beslutande församlingar skall

senast den 31 mars 2000 överlämnas till en statlig arkivmyndighet, om

inte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

föreskriver något annat.

I arkivlagen (1990:782) finns bestämmelser om överlämnande i vissa

fall av kyrkokommunala myndigheters arkiv till arkivmyndighet.

Förvaring av allmänna handlingar hos Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar

3 § Regeringen får föreskriva att allmänna handlingar får överlämnas till

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar och förvaras

där under viss tid utan att handlingarna upphör att vara allmänna. Detta

gäller handlingar som senast den 31 december 1999 har kommit in till

eller upprättats hos

1. myndigheter som har upphört och som har haft uppgifter som hänför

sig till Svenska kyrkans verksamhet, eller

2. Svenska kyrkans beslutande församlingar.

Vården och tillsynen av de allmänna handlingarna

4 § Bestämmelser om vården av allmänna handlingar och om arkiv-

myndigheternas tillsyn finns i arkivlagen (1990:782).

5 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall vid förvaring och

handhavande av de allmänna handlingarna se till att dessa lätt kan

särskiljas från andra handlingar.

Om Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för sin

verksamhet behöver göra tillägg i allmänna handlingar skall tilläggen

utföras så att det tydligt framgår när och av vem de har gjorts om det inte

av omständigheterna klart framgår att tilläggen har gjorts efter den 31

december 1999.

Skyldigheter mot allmänheten

6 § Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i

2 kap. tryckfrihetsförordningen.

Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna

handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100).

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall jämställas med

myndighet i fråga om befattningen med allmänna handlingar som de

förvarar enligt denna lag. Detta framgår av 2 kap. 17 § andra stycket

tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 8 § andra stycket fjärde meningen

sekretesslagen.

7 § Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar är skyldiga att lämna

ut eget material, om detta är en nödvändig förutsättning för att en allmän

handling skall kunna lämnas ut med hänsyn till det sätt på vilket

materialet tillförts den handlingen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2 Förslag till lag om Svenska kyrkans personal vid

 relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

 den 1 januari 2000

Härigenom föreskrivs följande.

1 § De rättigheter och skyldigheter som Svenska kyrkans församlingar

och kyrkliga samfälligheter har övergår enligt 3 § lagen (1999:000) om

införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan till motsvarande

församlingar, kyrkliga samfälligheter eller stift inom Svenska kyrkan vid

relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan den 1 januari 2000.

Detta gäller också de rättigheter och skyldigheter på grund av de

anställningsavtal och de anställningsförhållanden som gäller vid

tidpunkten för relationsändringen, om inte arbetstagaren väljer att

frånträda sin anställning. Arbetstagaren skall senast den 31 december

1999 till arbetsgivaren anmäla om arbetstagaren inte vill att

anställningsavtalet skall övergå till den nya arbetsgivaren. Anställningen

skall i så fall anses ha upphört den 1 januari 2000.

2 § De rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och

de anställningsförhållanden som gäller för innehavare av biskopstjänst

vid tidpunkten för relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan

den 1 januari 2000 övergår då till det stift inom Svenska kyrkan i vilket

biskopstjänsten är inrättad, om inte biskopen väljer att frånträda

anställningen. Biskopen skall senast den 31 december 1999 till

arbetsgivaren anmäla om han eller hon inte vill att anställningsavtalet

skall övergå till den nya arbetsgivaren. Anställningen skall i så fall anses

ha upphört den 1 januari 2000.

3 § De rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och

de anställningsförhållanden som gäller för dem som är anställda vid

Ärkebiskopsämbetet vid tidpunkten för relationsändringen mellan staten

och Svenska kyrkan den 1 januari 2000 övergår då på Svenska kyrkan,

om inte arbetstagaren väljer att frånträda anställningen. Arbetstagaren

skall senast den 31 december 1999 till arbetsgivaren anmäla om

arbetstagaren inte vill att anställningsavtalet skall övergå till den nya

arbetsgivaren. Anställningen skall i så fall anses ha upphört den 1 januari

2000.

4 § Vid tillämpningen av 28 § lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet skall de anställningsavtal och anställningsförhållanden som

avses i 1 3 §§ anses ha övergått enligt 6 b § lagen (1982:80) om

anställningsskydd.

5 § En arbetsgivare inom Svenska kyrkan skall säkerställa sina åtaganden

som avser pensionsrättigheter som är intjänade före den 1 januari 2000.

Detta skall arbetsgivaren göra genom pensionsförsäkring eller på något

av de sätt som anvisas i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. Efter utgången av år 2009 skall dock

säkerställandet ske genom pensionsförsäkring eller på det sätt som

anvisas i 9 22 §§ nämnda lag.

6 § Svenska kyrkan svarar solidariskt med arbetsgivarna inom Svenska

kyrkan för sådana åtaganden som avser pensionsrättigheter som är

intjänade före den 1 januari 2000 och som inte har säkerställts enligt 5 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

3 Förslag till lag om skattefrihet för prästlönetillgångar

 vid 2001 2010 års taxeringar

Härigenom föreskrivs följande.

De särskilda rättssubjekt som avses i 10 § första stycket lagen

(1999:000) om införande av lagen (1999:000) om Svenska kyrkan skall

vid 2001 2010 års taxeringar vara frikallade från skattskyldighet för

inkomst och förmögenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

4 Förslag till lag om avgift till registrerat trossamfund

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Bestämmelser om statlig hjälp med beräkning, debitering och

redovisning av avgift till Svenska kyrkan samt med att ta in avgifter finns

i 16 § lagen (1999:000) om trossamfund. Bestämmelser om kyrkoavgift

finns i 7 och 8 §§ lagen (1999:000) om Svenska kyrkan.

2 § Regeringen får besluta att ett annat registrerat trossamfund än

Svenska kyrkan också skall få sådan statlig hjälp som avses i 16 § lagen

(1999:000) om trossamfund.

Regeringen får besluta att ett trossamfund som har beviljats statlig

hjälp inte längre skall få sådan hjälp.

3 § För den som tillhör Svenska kyrkan skall begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144), räknas in i kyrkoavgiften. Detta gäller

dock inte för den som är folkbokförd där en kommun är huvudman för

begravningsverksamheten.

4 § Avgifter som tas in med statlig hjälp, skall beräknas på grundval av

den till kommunal inkomstskatt beskattningsbara inkomsten.

5 § Vid beräkning, debitering, redovisning och betalning av avgift gäller

skattebetalningslagen (1997:483).

6 § Trossamfundet skall senast den 3 december varje år på medium för

automatisk databehandling till Riksskatteverket lämna de uppgifter som

behövs för att beräkna, debitera, redovisa och ta in avgifterna.

Uppgifterna skall gälla för visst inkomstår och får endast avse personer

som den 1 november året före det inkomstår för vilket avgiften skall tas

in,

1. är skyldiga att betala kyrkoavgift enligt 7 § lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan, eller

2. har samtyckt enligt 7 § till att betala avgift till trossamfundet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om hur uppgifterna skall lämnas.

7 § Andra registrerade trossamfund än Svenska kyrkan skall innan

uppgifter enligt 6 § lämnas skaffa skriftligt samtycke från de personer

vilkas avgifter skall tas in med statlig hjälp. Samtycket skall avse

avgiftsskyldigheten till trossamfundet och till att avgifterna tas in med

statlig hjälp.

Skriftligt samtycke enligt första stycket krävs dock inte om

trossamfundets stadgar innehåller regler om skyldighet för medlemmarna

att betala avgift till trossamfundet i den ordning som gäller för skatter

och avgifter enligt skattebetalningslagen (1997:483).

8 § Den som utträtt ur trossamfundet eller på annan grund inte längre är

betalningsskyldig till trossamfundet skall genast få en skriftlig

bekräftelse på detta från trossamfundet.

9 § Om staten till följd av behandlingen av en uppgift som avses i 6 §

betalar skadestånd till en person som är registrerad i skatteregistret skall

det trossamfund som lämnat uppgiften ersätta staten i motsvarande

utsträckning.

10 § Bestämmelser om beräkning av avgiftssats och utbetalning av

avgifterna till trossamfundet finns i lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt

enligt 2001 års taxering.

5 Förslag till lag om avveckling av stadgad åborätt och

 landgille

Härigenom föreskrivs följande.

Stadgad åborätt

1 § Den som är rätt innehavare av besittningsrätten till fastighet under

stadgad åborätt skall inneha fastigheten med full äganderätt.

2 § Rätt innehavare enligt 1 § är den som

1. enligt grunderna för tidigare gällande bestämmelser skulle ha kunnat

skatteköpa fastigheten,

2. enligt grunderna för tidigare gällande bestämmelser skulle ha kunnat

villkorligt inrymmas eller antas som åbo,

3. sedan minst tio år innehar fastigheten på ett sådant sätt att denne

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) är att anse som

ägare av fastigheten, eller

4. i annat fall efter kungörelse har gjort sannolikt att denne är rätt

innehavare.

3 § Länsstyrelsen prövar vem som är rätt innehavare enligt 1 §.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos Kammarkollegiet.

Kammarkollegiets beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

4 § Ett beslut om rätt innehavare av åborätt är att anse som en

fångeshandling. När länsstyrelsens beslut har vunnit laga kraft, skall

länsstyrelsen genast för förvärvarens räkning ansöka om lagfart.

5 § Regeringen får meddela närmare föreskrifter om förfarandet vid

avvecklingen av åborätt.

Landgille

6 § Skyldighet att betala landgille upphör i och med att denna lag träder i

kraft.

7 § Om en brukare inte äger marken som han eller hon är skyldig att

betala landgille för, skall äganderätten överföras till brukaren.

8 § Lantmäterimyndigheten i länet skall på begäran av Lantmäteriverket

utreda vilken jord som är föremål för landgille och vem som är att anse

som brukare av jorden. Vid utredning och redovisning skall i tillämpliga

delar gälla vad som sägs om äganderättsutredningen i lagen (1971:1037)

om äganderättsutredning och legalisering. Staten skall dock betala

förrättningskostnader som avses i 2 kap. 6 § fjärde stycket

fastighetsbildningslagen (1970:988). Brukaren skall anses ha framställt

anspråk på äganderätt till den brukade egendomen. Vidare skall

landgillejord som inte motsvarar hel registerfastighet anses ha avskilts

genom giltig sämjedelning.

Vid överklagande skall tillämpas 27 § lagen om äganderättsutredning

och legalisering.

9 § Den som innan denna lag trädde i kraft hade rätt till landgille och

som lider förlust genom att landgille upphör har rätt till skälig ersättning

av staten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Genom lagen upphävs

1. förordningen den 21 februari 1789 om kronohemmans försäljande

till skatte, samt de förmåner och villkor varunder skattehemman

hädanefter skola innehavas,

2. kungl. brev den 5 februari 1808 angående besittningsrätt å

kronohemman,

3. Kammarkollegiets kungörelse den 29 februari 1808 angående

besittningsrätt å kronohemman,

4. kungörelsen (1848:64 s. 2) angående förändring uti hittills gällande

stadganden i avseende på ordningen och sättet för vinnande av

skattemannarätt till hemman och lägenheter av krononatur,

5. kungörelsen (1863:26 s. 3) angående en utvidgad frihet i avseende

på överlåtelse av åborätt å kronohemman,

6. kungörelsen (1930:194) angående upphävande av förbud mot

skatteköp i vissa fall,

7. förordningen (1937:540) om försäljning av vissa kyrkolägenheter i

Skåne, Halland och Blekinge,

8. förordningen (1937:591) angående upphörande av det från viss jord

i Skåne, Halland och Blekinge utgående landgille,

9. lagen (1938:159) om avlösning av avgälder från de till skatte

försålda så kallade halländska kyrkohemmanen,

10. lagen (1988:1555) om landgille och städja för vissa

församlingskyrkors fastigheter i Lunds och Göteborgs stift.

6 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § rättegångsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 kap.

5 §

Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa

lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan

tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.

Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor,

psykologer, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen

(1980:620) och deras biträden får höras som vittnen om något som i

denna deras yrkesutövning anförtrotts dem eller som de i samband

därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån

tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 §

sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som

vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån

sekretessen gäller samtycker till det.

Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om

vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten

medger det.

Utan hinder av vad som sägs i andra eller tredje stycket föreligger

skyldighet att vittna för

1. andra än försvarare i mål angående brott som avses i 14 kap. 2 §

femte stycket sekretesslagen (1980:100) och

2. den som har uppgiftsskyldighet enligt 71 § socialtjänstlagen

(1980:620) i mål enligt 25 eller 27 § samma lag eller enligt lagen

(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga.

Om tystnadsplikt för den som är

eller har varit behörig att utöva

det kyrkliga ämbetet som präst i

Svenska kyrkan finns föreskrifter i

36 kap. kyrkolagen (1992:300).

Den som inom något annat

trossamfund än Svenska kyrkan är

präst eller den som i sådant

samfund intar motsvarande

ställning får inte höras som vittne

om något som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild

själavård.

Den som är präst inom ett

trossamfund eller den som i ett

sådant samfund har motsvarande

ställning får inte höras som vittne

om något som han eller hon har

erfarit under bikt eller enskild

själavård.

Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om

förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i

nämnda paragrafer.

Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som

vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med

den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

7 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § äktenskapsbalken skall upphöra att

gälla vid utgången av år 1999.

8 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370)

Härigenom föreskrivs att 1 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Med allmän kommunalskatt

avses i denna lag kommunalskatt,

landstingsskatt och församlings-

skatt.

Med allmän kommunalskatt

avses i denna lag kommunalskatt

och landstingsskatt.

Allmän kommunalskatt skall betalas av fysisk person och dödsbo i

förhållande till det antal skattekronor och skatteören, som påförs en var

skattskyldig enligt de i denna lag fastställda grunder, dock att skatten

skall tas ut i helt antal kronor enligt vad som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:483).

Den som är skattskyldig till en kommun inom ett landsting är också

skyldig att betala landstingsskatt.

I taxeringslagen (1990:324) finns föreskrifter om taxerings-

myndigheter och om förfarandet vid taxering till allmän kommunalskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser skall

fortfarande gälla i fråga om församlingskatt avseende 2000 och tidigare

års taxeringar.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

5 mom.1 Ideella föreningar som

uppfyller i fjärde stycket angivna

villkor frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av närings-

verksamhet som inte hänför sig till

innehav av fastighet eller till

rörelse. Sådana föreningar är

också frikallade från skatt-

skyldighet för inkomst som hänför

sig till innehav av fastighet som

tillhör föreningen och som har

använts på sätt anges i 3 kap. 4 §

fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) och för sådan inkomst

som hänför sig till förvaltnings-

enhet avseende innehav av

fastighet eller till särskild för-

värvsverksamhet avseende rörelse

och som till huvudsaklig del härrör

från verksamhet som har naturlig

anknytning till föreningens all-

männyttiga ändamål eller av hävd

utnyttjats som finansieringskälla

för ideellt arbete. Annan inkomst

som hänför sig till innehav av

fastighet, utom inkomst som avses

i 7 mom., och till rörelse utgör

således i sin helhet skattepliktig

inkomst för föreningen.

5 mom. Ideella föreningar och

registrerade trossamfund som

uppfyller i fjärde stycket angivna

villkor frikallas från skatt-

skyldighet för inkomst av

näringsverksamhet som inte

hänför sig till innehav av fastighet

eller till rörelse. Sådana föreningar

och registrerade trossamfund är

också frikallade från skatt-

skyldighet för inkomst som hänför

sig till innehav av fastighet som

tillhör föreningen eller tros-

samfundet och som har använts på

sätt anges i 3 kap. 4 § fastighets

taxeringslagen (1979:1152) och

för sådan inkomst som hänför sig

till förvaltningsenhet avseende

innehav av fastighet eller till

särskild förvärvsverksamhet

avseende rörelse och som till

huvudsaklig del härrör från

verksamhet som har naturlig

anknytning till föreningens eller

det registrerade trossamfundets

allmännyttiga ändamål eller av

hävd utnyttjats som finansierings-

källa för ideellt arbete. Annan

inkomst som hänför sig till

innehav av fastighet, utom

inkomst som avses i 7 mom., och

till rörelse utgör således i sin

helhet skattepliktig inkomst för

föreningen eller det registrerade

trossamfundet.

Inkomst som direkt härrör från föreningens ideella verksamhet, t.ex.

hyror som en samlingslokalägande förening uppbär på grund av

upplåtelse av lokaler för allmännyttigt ändamål, entréavgifter till idrotts-

och kulturevenemang o.d., skall anses ha naturlig anknytning till

föreningens ändamål. Detsamma gäller inkomst av verksamhet som utgör

ett direkt led i det ideella arbetet, t. ex. om en naturskyddsförening säljer

affischer, märken och böcker för att öka intresset för föreningens

verksamhet eller om en handikappförening säljer varor avsedda för

handikappade personer. Kravet på naturlig anknytning skall också anses

uppfyllt om en förenings kommersiella verksamhet har karaktär av

service till medlemmarna och andra som deltar i den ideella

verksamheten. Detta får exempelvis anses vara fallet om en

idrottsförening i mindre skala säljer förfriskningar eller idrottsartiklar i

sina klubblokaler. Inkomst av verksamhet, som inte har annat samband

med det ideella arbetet än att den skall finansiera detta, skall däremot

anses sakna naturlig anknytning till en förenings allmännyttiga ändamål.

Till verksamhet som av hävd utnyttjas för att finansiera ideellt arbete

räknas anordnande av bingo och andra lotterier, fester, basarer,

försäljnings- och insamlingskampanjer samt sådan biografrörelse som

bedrivs av nykterhetsförening eller förening med huvudsakligt ändamål

att tillhandahålla allmänna samlings- lokaler. Detsamma gäller

verksamhet som består i att en förening upplåter reklamutrymme på

klubbdräkter eller i föreningens samlingslokaler e.d.

En ideell förening är

skattebefriad enligt första stycket

om

a) föreningen har till

huvudsakligt syfte att utan

begränsning till viss familjs, vissa

familjers, föreningens med-

lemmars eller andra bestämda

personers ekonomiska intressen

främja ändamål som anges i

6 mom. eller andra allmännyttiga

ändamål, såsom religiösa,

välgörande, sociala, politiska,

konstnärliga, idrottsliga eller

därmed jämförliga kulturella

ändamål,

b) föreningen i sin verksamhet

uteslutande eller så gott som

uteslutande tillgodoser ändamål

som anges under a,

c) föreningen inte vägrar någon

inträde som medlem, om inte med

hänsyn till arten eller omfattningen

av föreningens verksamhet eller

föreningens syfte eller annan orsak

särskilda skäl motiverar det, samt

d) föreningen bedriver en

verksamhet som skäligen svarar

mot avkastningen av föreningens

tillgångar.

Skattebefrielse för en ideell

förening eller ett registrerat

trossamfund enligt första stycket

gäller om föreningen eller tros-

samfundet

a) har till huvudsakligt syfte att

 utan begränsning till viss familjs,

vissa familjers, föreningens eller

trossamfundets medlemmars eller

andra bestämda personers

ekonomiska intressen främja

ändamål som anges i 6 mom. eller

andra allmännyttiga ändamål,

såsom religiösa, välgörande,

sociala, politiska, konstnärliga,

idrottsliga eller därmed jämförliga

kulturella ändamål,

b) i sin verksamhet uteslutande

eller så gott som uteslutande

tillgodoser ändamål som anges

under a,

c) inte vägrar någon inträde som

medlem, om inte med hänsyn till

arten eller omfattningen av

föreningens eller trossamfundets

verksamhet eller föreningens eller

trossamfundets syfte eller annan

orsak särskilda skäl motiverar det,

samt

d) bedriver en verksamhet som

skäligen svarar mot avkastningen

av föreningens eller trossam-

fundets tillgångar.

Skattemyndigheten kan efter ansökan medge att förening, som avser

att anskaffa fastighet eller annan anläggning avsedd för den ideella

verksamheten, skall kunna anses hänförlig under detta moment utan

hinder av att föreningen inte uppfyller under fjärde stycket d angivet

villkor. Medgivande av detta slag får avse högst fem beskattningsår i

följd och kan förenas med villkor om ställande av säkerhet e.d. för den

inkomst- eller förmögenhetsskatt som enligt sjunde stycket kan komma

att påföras föreningen på grund av taxering för det eller de beskattningsår

medgivandet avser. Beslut i anledning av sådan ansökan får överklagas

hos riksskatteverket. Riksskatteverkets beslut får inte överklagas.

Medgivande enligt föregående stycke får lämnas även då en förening

avser att genomföra omfattande byggnads-, reparations- eller

anläggningsarbeten på en fastighet som brukas av föreningen.

Har förening inte inom föreskriven tid genomfört den investering för

vilken medgivande enligt femte eller sjätte stycket lämnats eller har

föreningen underlåtit att iaktta annat i sådant beslut angivet villkor, skall

föreningen taxeras för de beskattningsår som medgivandet avsett efter de

regler som skulle ha gällt om något medgivande inte hade lämnats. I

fråga om sådan taxering gäller bestämmelserna i 4 kap. 19 22 §§

taxeringslagen (1990:324) i tillämpliga delar.

Det förhållandet, att en ekonomisk förening med stöd av 14 § lagen

(1987:668) om införande av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar

fått bestå som registrerad förening, utgör inte hinder mot att föreningen

vid tillämpning av denna lag behandlas såsom ideell förening.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

10 Förslag till lag om ändring i kommunala

 delegationslagen (1954:130)

Härigenom föreskrivs att kommunala delegationslagen (1954:130)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Kommun, som tillhör sammanslutning av kommuner med uppgift att

tillvarataga medlemmarnas intressen såsom arbetsgivare (arbets-

givarorganisation), äger uppdraga åt sammanslutningen att med bindande

verkan för kommunen genom kollektivavtal eller annorledes enhetligt

reglera anställningsvillkoren för sådana arbetstagare i kommunens tjänst,

vilkas villkor det icke ankommer på statlig myndighet att fastställa.

Kommunen äger bestämma att uppdrag enligt första stycket får lämnas

av nämnd, som handlägger frågor om anställningsvillkor för arbetstagare

i kommunens tjänst.

Med kommun jämställas i

denna lag församling,

municipalsamhälle och lands-

tingskommun även som annan,

borgerlig eller kyrklig, kommunal

förvaltningsenhet.

Med kommun jämställs i denna

lag landsting och annan kommunal

förvaltningsenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

11 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

 särskilda bestämmelser om kommuns och annan

 menighets utdebitering av skatt, m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 och 3 6 §§ lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Skattesatsen för kommuns och

annan menighets uttag av skatt

skall bestämmas i förhållande till

det antal skattekronor, som enligt

skattemyndighetens beräkning

kommer att påföras de

skattskyldiga vid taxeringen det år

skattesatsen skall fastställas.

Om enligt 8 kap. 9 § andra

stycket kommunallagen

(1991:900) eller 19 kap. 7 § tredje

stycket kyrkolagen (1992:300)

någon annan skattesats slutligt

fastställts än den som har bestämts

tidigare, skall den nya skattesatsen

om möjligt bestämmas med

hänsyn till det antal skattekronor

som har påförts de skattskyldiga

vid taxeringen det år skattesatsen

skall fastställas.

Skatte- och avgiftssatsen för

kommuns uttag av kommunal

inkomstskatt och för uttag av

begravningsavgift enligt 9 kap.

begravningslagen (1990:1144)

skall bestämmas i förhållande till

det antal skattekronor, som enligt

skattemyndighetens beräkning

kommer att påföras de skatt-

skyldiga vid taxeringen det år

skatte- och avgiftssatserna skall

fastställas. Motsvarande gäller vid

bestämmande av avgiftssatsen för

ett trossamfunds uttag av avgift

som avses i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund.

Om enligt 8 kap. 9 § andra

stycket kommunallagen

(1991:900) någon annan skattesats

slutligt fastställts än den som har

bestämts tidigare, skall den nya

skattesatsen om möjligt

bestämmas med hänsyn till det

antal skattekronor som har påförts

de skattskyldiga vid taxeringen det

år skattesatsen skall fastställas.

3 §

Skattemyndigheten skall senast

den 8 mars till kommuner,

landsting, församlingar och

kyrkliga samfälligheter redovisa

den skatt för det föregående året

som tillkommer kommunen,

landstinget, församlingen eller den

kyrkliga samfälligheten. Regering-

en meddelar närmare föreskrifter

om sådan redovisning.

Skattemyndigheten skall senast

den 10 september varje år lämna

kommuner, landsting, försam-

lingar och kyrkliga samfälligheter

uppgift om det beräknade antal

skattekronor som avses i 1 § första

stycket.

Skattemyndigheten skall senast

den 8 mars till kommuner och

landsting redovisa den skatt för det

föregående året som tillkommer

kommunen eller landstinget.

Regeringen meddelar närmare

föreskrifter om sådan redovisning.

Skattemyndigheten skall senast

den 10 september varje år lämna

kommuner och landsting uppgift

om det beräknade antal

skattekronor som avses i 1 § första

stycket.

Riksskatteverket skall i fråga om

avgifter till trossamfund lämna

redovisning och uppgifter mot-

svarande dem som anges i första

och andra stycket till Svenska

kyrkan och andra registrerade

trossamfund, som enligt lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund har fått

statlig hjälp med att ta in

avgifterna. Riksskatteverket skall

lämna motsvarande redovisning

och uppgifter i fråga om

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen (1990:1144) till den

församling, kyrkliga samfällighet

eller kommun som är huvudman

för begravningsverksamheten.

3 a §

När en kommun eller ett landsting har fastställt budgeten, skall

kommunstyrelsen respektive landstingsstyrelsen genast underrätta

skattemyndigheten om den skattesats som har bestämts för det följande

året.

Om skattesatsen inte har fastställts före oktober månads utgång, skall

styrelsen genast underrätta skattemyndigheten om styrelsens förslag till

skattesats. Har någon annan skattesats än den föreslagna fastställts, skall

styrelsen genast underrätta skattemyndigheten och Riksskatteverket om

den fastställda skattesatsen. Om budgeten inte har fastställts före

november månads utgång, skall, så snart skattesatsen för den preliminära

skatten har fastställts, skattemyndigheten underrättas om skattesatsen.

Bestämmelserna i första och

andra stycket gäller även

underrättelse om avgiftssats enligt

begravningslagen (1990:1144).

3 b §

Föreskrifterna i 3 a § om

underrättelse om fastställd

skattesats skall tillämpas på

stiftssamfälligheter samt Stock-

holms territoriella församlingar

och kyrkliga samfälligheter. Före-

skrifterna om kommunstyrelsen

och landstingsstyrelsen skall

därvid avse stiftsstyrelsen respek-

tive kyrkorådet.

I andra kommuner än Stock-

holms kommun skall kommun-

styrelsen underrätta skattemyn-

digheten om beslut av försam-

lingar och kyrkliga samfälligheter

inom kommunen om skattesatsen

för det följande året.

Trossamfund som får statlig

hjälp med att ta in avgifter enligt

lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund skall

senast den 3 december varje år

underrätta Riksskatteverket om

den avgiftssats som skall gälla för

det följande inkomståret.

4 §

Vad som i denna paragraf sägs

om kommun och kommunal-

skattemedel tillämpas också i fråga

om landsting och landstingsskatte-

medel.

Det som sägs i denna paragraf

om kommun och kommunal-

skattemedel tillämpas också i fråga

om landsting och landstingsskatte-

medel samt kommuns begrav-

ningsavgiftsmedel. I fråga om

slutavräkning av begravnings-

avgiftsmedel gäller dock i stället

bestämmelserna i sjätte stycket.

En kommun har rätt att under visst år (beskattningsåret) av staten

uppbära preliminära kommunalskattemedel med ett belopp som

motsvarar produkten av de sammanlagda beskattningsbara förvärvs-

inkomsterna i kommunen enligt skattemyndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt

(skatteunderlaget) året före beskattningsåret, den skattesats som har

beslutats för beskattningsåret och de uppräkningsfaktorer enligt tredje

stycket som har fastställts senast i september året före beskattningsåret.

Senast i september varje år skall regeringen, eller den myndighet

regeringen bestämmer, fastställa två uppräkningsfaktorer som skall svara

mot den uppskattade procentuella förändringen av skatteunderlaget i

riket. Den ena skall avse förändringen mellan andra och första året före

beskattningsåret. Den andra skall avse förändringen mellan året före

beskattningsåret och beskattningsåret. Under år då riksdagsval hålls i

september, får regeringen dock ändra redan fastställda

uppräkningsfaktorer. Detta skall ske senast en vecka efter att regeringen

avlämnat budgetpropositionen.

Innan skattemyndigheten betalar ut kommunalskattemedel till

kommunerna skall avräkning göras enligt 10 § lagen (1995:1516) om

utjämningsavgift för kommuner och landsting, 2 § lagen (1995:1518) om

mervärdesskattekonton för kommuner och landsting och 16 kap. 8 §

skattebetalningslagen (1997:483). Vidare skall tillägg göras för bidrag

enligt 10 § lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och

landsting samt för bidrag enligt 1 och 2 §§ lagen (1995:1514) om

generellt statsbidrag till kommuner och landsting. Det belopp som

framkommer skall betalas ut med en tolftedel per månad den tredje

vardagen räknat från den 17 i månaden, varvid dag som enligt 2 § lagen

(1930:173) om beräkning av lagstadgad tid jämställs med allmän helgdag

inte skall medräknas. Är kommunens fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i månaderna januari och februari, skall

utbetalningarna dessa månader grundas på samma belopp som

utbetalningen i december månad det föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyndigheten dock förordna att utbetalningen

skall grundas på ett annat belopp. Om något av de belopp som

utbetalningen i månaderna januari, februari och mars grundats på inte

motsvarar en tolftedel av kommunens fordran, skall den jämkning som

föranleds av detta ske i fråga om utbetalningen i april eller, om det är

fråga om ett större belopp, fördelas på utbetalningarna i april, maj och

juni månader.

En slutavräkning av kommunalskattemedlen skall ske när den årliga

taxeringen under året efter beskattningsåret har avslutats. Därvid skall en

kommun som inte ingår i ett landsting behandlas som om den även

utgjorde ett landsting. Produkten av skatteunderlaget enligt den

taxeringen och den skattesats som har beslutats för beskattningsåret utgör

de slutliga kommunalskattemedlen. Om summan av dessa överstiger

summan av de preliminära kommunalskattemedlen enligt andra stycket

skall skillnaden betalas ut till kommunerna med ett enhetligt belopp per

invånare den 1 november året före beskattningsåret. I motsatt fall skall

skillnaden återbetalas av kommunerna med ett enhetligt belopp per

invånare den 1 november året före beskattningsåret. Utbetalning eller

återbetalning skall göras i januari andra året efter beskattningsåret.

En slutavräkning av kommunens

begravningsavgiftsmedel skall ske

när den årliga taxeringen under

året efter beskattningsåret har

avslutats. Produkten av skatte-

underlaget enligt den taxeringen

och den avgiftssats för begrav-

ningsavgiften som har beslutats

för beskattningsåret utgör de

slutliga begravningsavgiftsmedlen.

Om dessa överstiger de

preliminära begravningsavgifts-

medlen enligt andra stycket skall

skillnaden betalas ut till

kommunen. I motsatt fall skall

skillnaden återbetalas av

kommunen. Utbetalning eller åter-

betalning skall göras i januari

andra året efter beskattningsåret.

4 a §

Församling är berättigad att

under visst år av staten uppbära

församlingsskatt med belopp som

motsvarar vad som skulle utgå på

grundval av antalet skattekronor

och skatteören i församlingen

enligt skattemyndighetens beslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) vid det föregående

årets (taxeringsåret) taxering,

beräknat efter den skattesats som

har bestämts för året före

taxeringsåret. Har skattskyldig

enligt lagen (1951:691) om viss

lindring i skattskyldigheten för den

som inte tillhör svenska kyrkan

åtnjutit lindring i skattskyldigheten

till församlingen, skall belopp,

som församlingen annars skulle ha

varit berättigad att uppbära av

staten, nedsättas i motsvarande

mån.

Har enligt 19 kap. 7 § kyrko-

lagen (1992:300) någon annan

skattesats slutligt fastställts än den

som har bestämts tidigare, skall

till grund för utbetalningen läggas

den utdebitering som har bestämts

i samband med att budgeten fast-

ställdes.

Församling är berättigad att

under ett visst år av staten såsom

förskott uppbära ett belopp som

motsvarar produkten av den

skattesats som har beslutats för

året och det antal skattekronor och

skatteören, som enligt skatte-

myndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen rörande det

föregående årets taxering till

kommunal inkomstskatt har på-

förts de skattskyldiga. Förskottet

skall nedsättas i motsvarande mån

som skattskyldiga i församlingen

åtnjutit lindring i skattskyldigheten

enligt lagen om viss lindring i

skattskyldigheten för den som inte

tillhör Svenska kyrkan. Det

återstående beloppet ingår i

församlingens fordran hos staten

vid ingången av året efter det år,

då beslutet fattades. Förskottet

avräknas mot den församlings-

skatt, som församlingen har rätt att

uppbära av staten på grundval av

taxeringen under året efter det, då

förskottet enligt bestämmelserna i

nästföljande stycke utanordnas.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör församlingens fordran hos

staten enligt denna paragraf skall

skattemyndigheten under samma år

utanordna till församlingen med en

tolftedel den 18 i varje kalender-

månad. Är församlingens fordran

inte uträknad vid utbetalnings-

tillfällena i månaderna januari och

februari, skall vid dessa tillfällen

utbetalas samma belopp som har

utbetalats i december månad det

föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyn-

digheten dock förordna att utbetal-

ning skall ske med annat belopp.

Om något av de belopp som

utbetalades i månaderna januari

och februari inte motsvarar en

tolftedel av församlingens fordran,

skall den jämkning som föranleds

härav ske i fråga om det belopp,

som utbetalas i mars månad.

Vad som har sagts om för-

samling tillämpas på motsvarande

sätt i fråga om kyrklig sam-

fällighet.

Ett registrerat trossamfund som

avses i lagen (1999:000) om avgift

till registrerat trossamfund, är

berättigat att under visst år av

staten uppbära avgift som avses i

den lagen med belopp som

motsvarar vad som skulle utgå på

grundval av antalet skattekronor

och skatteören för de

avgiftsskyldiga i trossamfundet

enligt skattemyndighetens beslut

enligt 4 kap. 2 § taxeringslagen

(1990:324) vid det föregående

årets (taxeringsåret) taxering,

beräknat efter den eller de

avgiftssatser som har bestämts för

året före taxeringsåret.

Trossamfund som avses i första

stycket är berättigat att under ett

visst år av staten såsom förskott

uppbära ett belopp som motsvarar

produkten av den eller de

avgiftssatser som har beslutats för

året och det antal skattekronor och

skatteören, som enligt

skattemyndighetens beslut enligt 4

kap. 2 § taxeringslagen rörande det

föregående årets taxering till

kommunal inkomstskatt har

påförts de avgiftsskyldiga.

Förskottet avräknas mot de

avgifter, som trossamfundet har

rätt att uppbära av staten på

grundval av taxeringen under året

efter det, då förskottet enligt

bestämmelserna i nästföljande

stycke utanordnas.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör trossamfundets fordran

hos staten enligt denna paragraf

skall Riksskatteverket under

samma år utanordna till trossam-

fundet med en tolftedel per månad

den tredje vardagen räknat från

den 17 i månaden, varvid dag som

enligt 2 § lagen (1930:173) om

beräkning av lagstadgad tid

jämställs med allmän helgdag inte

skall medräknas. Är trossam-

fundets fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i månaderna

januari och februari, skall vid

dessa tillfällen utbetalas samma

belopp som har utbetalats i

december månad det föregående

året. När särskilda skäl föranleder

det får Riksskatteverket dock

förordna att utbetalning skall ske

med annat belopp. Om något av de

belopp som utbetalades i

månaderna januari och februari

inte motsvarar en tolftedel av

trossamfundets fordran, skall den

jämkning som föranleds härav ske

i fråga om det belopp, som

utbetalas i mars månad.

Vad som har sagts om avgift till

registrerat trossamfund tillämpas

på motsvarande sätt i fråga om

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen (1990:1144).

5 §

Finner skattemyndighet på grund

av anmärkning eller eljest att av

skattemyndigheten meddelat beslut

enligt denna lag blivit uppenbart

oriktigt till följd av skrivfel,

räknefel eller annat sådant

förbiseende, skall skatte-

myndigheten meddela beslut om

rättelse.

Finner skattemyndigheten eller

Riksskatteverket på grund av

anmärkning eller eljest att av myn-

digheten meddelat beslut enligt

denna lag blivit uppenbart oriktigt

till följd av skrivfel, räknefel eller

annat sådant förbiseende, skall

myndigheten meddela beslut om

rättelse.

6 §

Talan mot skattemyndighetens

beslut enligt denna lag föres hos

regeringen genom besvär.

Riksskatteverkets eller skatte-

myndighetens beslut enligt denna

lag får överklagas hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om skatt eller avgift som avser beskattningsåret 2000.

12 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:417) om

 utdebitering och utbetalning av skatt vid ändring i

 rikets indelning i kommuner, landsting och

 församlingar

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1979:417) om utdebitering och

utbetalning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner, landsting

och församlingar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Vad som sagts i denna lag om

kommun och kommunalskatt skall

gälla också för landsting och

landstingsskatt. Bestämmelserna i

1 § skall gälla också för för-

samling och församlingsskatt.

Vad som sagts i denna lag om

kommun och kommunalskatt skall

gälla också för landsting och

landstingsskatt. Bestämmelserna i

1 § skall gälla också för

begravningsavgift som skall

betalas till kommun enligt

begravningslagen (1990:1144).

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999. Äldre bestämmelser skall

fortfarande gälla i fråga om församlingsskatt avseende år 2000 och

tidigare års taxeringar.

13 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

 (1979:1152)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § och 3 kap. 4 § fastighetstaxerings-

lagen (1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

2 kap.

2 §1

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två

 familjer. Till sådan byggnad skall höra komplementhus

 såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och

högst tio familjer skall tillhöra byggnadstypen småhus,

om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer

 eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande.

 Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i anslutning

 till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall

 utgöra hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är

inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer, om

den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk

byggnad och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom

 djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin och

 växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till

jordbruk eller skogsbruk.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet.

byggnad

Special- Med specialbyggnad avses

byggnad

 Försvars- Byggnad som används för

 byggnad försvarsändamål eller ekonomisk

 försvarsberedskap, om byggnaden inte

 är en fristående industriell anläggning.

 Även mässbyggnad skall utgöra

 försvarsbyggnad.

 Kommunika- Garage, hangar, lokstall, terminal,

 tionsbyggnad stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

 vänthall, godsmagasin, reparations-

 verkstad och liknande, om byggnaden

 används för allmänna kommunika-

 tionsändamål.

Byggnad som används i Statens

järnvägars, Luftfartsverkets, Ban-

verkets, Svensk Rundradio Aktie-

bolags, Sveriges Radio Aktiebolags,

Sveriges Television Aktiebolags och

Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags

verksamhet.

 Distributions- Byggnad som ingår i överförings- eller

 byggnad distributionsnätet för gas, värme,

 elektricitet eller vatten.

 Värme- Byggnad för produktion och distri-

 central bution av varmvatten för uppvärmning,

 dock ej sådan anläggning som även är

 inrättad för produktion av elektrisk

 starkström för yrkesmässig distri-

 bution.

 Renings- Vattenverk, avloppsreningsverk, an-

 anläggning läggning för förvaring av radioaktivt

 avfall, sopstation och liknande samt

 pumpstation som hör till sådan

 anläggning.

 Vård- Byggnad som används för sjukvård,

 byggnad nykterhetsvård, narkomanvård,

 barnavård, kriminalvård, arbetsvård,

 åldringsvård eller omsorg om psykiskt

 utvecklingsstörda. Annan byggnad än

 som nu har nämnts skall utgöra

 vårdbyggnad, om den används som

 hem åt personer som behöver institu-

 tionell vård eller tillsyn.

 Bad-, sport- Byggnad som används för bad, sport,

 och idrotts- idrott och liknande, om allmänheten

 anläggning har tillträde till anläggningen.

 Skol- Byggnad som används för

 byggnad undervisning eller forskning vid skola

 som anordnas av staten skola som

 anordnas med statsbidrag och skola

 vars undervisning står under statlig

 tillsyn.

Byggnad som används som elevhem

eller skolhem för elever vid sådana

skolor.

 Kultur- Byggnad som används för kulturellt

 byggnad ändamål såsom teater, biograf,

 museum och liknande.

 Ecklesiastik- Kyrka eller annan byggnad som

 byggnad används för religiös verksamhet.

Prästgård som avses i 41 kap.

kyrkolagen (1992:300).

Bårhus, krematorium och byggnad som

används för skötsel av begravnings-

plats.

 Allmän Byggnad som tillhör staten, kommun

 byggnad eller annan menighet och som används

 för allmän styrelse, förvaltning,

 rättsvård, ordning eller säkerhet samt

 fritidsgård och byggnad med likartad

 användning. Som allmän byggnad skall

 inte anses byggnad som används för

 statens affärsdrivande verksamhet.

 Övrig Byggnad som inte skall utgöra någon

 byggnad av de tidigare nämnda byggnads-

 typerna.

Föreslagen lydelse

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två

 familjer. Till sådan byggnad skall höra komplementhus

 såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och

högst tio familjer skall tillhöra byggnadstypen småhus,

om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer

 eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande.

 Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i anslutning

 till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall

 utgöra hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är

inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer, om

den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk

byggnad och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom

 djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin och

 växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till

jordbruk eller skogsbruk.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet.

byggnad

Special- Med specialbyggnad avses

byggnad

 Försvars- Byggnad som används för

 byggnad försvarsändamål eller ekonomisk

 försvarsberedskap, om byggnaden inte

 är en fristående industriell anläggning.

 Även mässbyggnad skall utgöra

 försvarsbyggnad.

 Kommunika- Garage, hangar, lokstall, terminal,

 tionsbyggnad stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

 vänthall, godsmagasin, reparations-

 verkstad och liknande, om byggnaden

 används för allmänna kommunika-

 tionsändamål.

Byggnad som används i Statens

järnvägars, Luftfartsverkets, Ban-

verkets, Svensk Rundradio Aktie-

bolags, Sveriges Radio Aktiebolags,

Sveriges Television Aktiebolags och

Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags

verksamhet.

 Distributions- Byggnad som ingår i överförings- eller

 byggnad distributionsnätet för gas, värme,

 elektricitet eller vatten.

 Värme- Byggnad för produktion och distri-

 central bution av varmvatten för uppvärmning,

 dock ej sådan anläggning som även är

 inrättad för produktion av elektrisk

 starkström för yrkesmässig distri-

 bution.

 Renings- Vattenverk, avloppsreningsverk, an-

 anläggning läggning för förvaring av radioaktivt

 avfall, sopstation och liknande samt

 pumpstation som hör till sådan

 anläggning.

 Vård- Byggnad som används för sjukvård,

 byggnad nykterhetsvård, narkomanvård,

 barnavård, kriminalvård, arbetsvård,

 åldringsvård eller omsorg om psykiskt

 utvecklingsstörda. Annan byggnad än

 som nu har nämnts skall utgöra

 vårdbyggnad, om den används som

 hem åt personer som behöver institu-

 tionell vård eller tillsyn.

 Bad-, sport- Byggnad som används för bad, sport,

 och idrotts- idrott och liknande, om allmänheten

 anläggning har tillträde till anläggningen.

 Skol- Byggnad som används för

 byggnad undervisning eller forskning vid skola

 som anordnas av staten skola som

 anordnas med statsbidrag och skola

 vars undervisning står under statlig

 tillsyn.

Byggnad som används som elevhem

eller skolhem för elever vid sådana

skolor.

 Kultur- Byggnad som används för kulturellt

 byggnad ändamål såsom teater, biograf,

 museum och liknande.

 Ecklesiastik- Kyrka eller annan byggnad som

 byggnad används för religiös verksamhet.

Bårhus, krematorium och byggnad som

används för skötsel av begravnings-

plats.

 Allmän Byggnad som tillhör staten, kommun

 byggnad eller annan menighet och som används

 för allmän styrelse, förvaltning,

 rättsvård, ordning eller säkerhet samt

 fritidsgård och byggnad med likartad

 användning. Som allmän byggnad skall

 inte anses byggnad som används för

 statens affärsdrivande verksamhet.

 Övrig Byggnad som inte skall utgöra någon

 byggnad av de tidigare nämnda byggnads-

 typerna.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

4 §2

Byggnad samt tomtmark och övrig mark som hör till byggnaden samt

markanläggning som hör till fastigheten skall undantas från skatteplikt

om fastigheten ägs av någon av följande institutioner och om den till

övervägande del används i deras verksamhet såsom sådana

1. kyrkor, barmhärtighets-

inrättningar, stiftelser och ideella

föreningar som avses i 7 § 5 och 6

mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt

1. kyrkor, barmhärtighets-

inrättningar, stiftelser, ideella

föreningar och registrerade

trossamfund som avses i 7 § 5 och

6 mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt samt sådana

särskilda rättssubjekt som avses i

10 § första stycket lagen

(1999:000) om införande av lagen

(1999:000) om Svenska kyrkan

2. akademier, Nobelstiftelsen, stiftelsen Dag Hammarskjölds

Minnesfond, Apotekarsocietetens stiftelse för främjande av farmacins

utveckling m. m., stiftelsen Sveriges sjömanshus

3. sådana sammanslutningar av studerande vid universitet och

högskolor, i vilka de studerande är skyldiga att vara medlemmar, samt

samarbetsorgan för sådana sammanslutningar med ändamål att fullgöra

uppgifter som ankommer på sammanslutningarna och

4. främmande makts beskickningar.

Skattefriheten skall endast avse egendom, som enligt 4 kap. 5 § utgör

annan typ av taxeringsenhet än lantbruksenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid fastighetstaxering år 2000.

14 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100)

Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)1

dels att 1 kap. 11 §, 7 kap. 33 § och 16 kap. 1 § punkt 7 skall upphöra

att gälla,

dels att 1 kap. 8 §, 7 kap. 15 §, 9 kap. 1 §, 13 kap. 4 §, 14 kap. 2 och

3 §§ samt bilagan skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

8 §2

Vid tillämpningen av denna lag

skall med myndighet jämställas

riksdagen, kyrkomötet och beslut-

ande kommunal församling.

Vad som föreskrivs i tryck-

frihetsförordningen om rätt att ta

del av handlingar hos en myn-

dighet skall i tillämpliga delar

gälla också handlingar hos de

organ som anges i bilagan till

denna lag, i den mån handlingarna

hör till den verksamhet som nämns

där. De i bilagan angivna organen

skall vid tillämpningen av denna

lag jämställas med myndighet.

Detsamma gäller ett enskilt organ

som med stöd av lagen

(1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för för-

varing förvarar sådana handlingar

såvitt avser befattningen med

dessa handlingar.

Vid tillämpningen av denna lag

skall med myndighet jämställas

riksdagen och beslutande kom-

munal församling.

Vad som föreskrivs i tryck-

frihetsförordningen om rätt att ta

del av handlingar hos en myn-

dighet skall i tillämpliga delar

gälla också handlingar hos de

organ som anges i bilagan till

denna lag, i den mån handlingarna

hör till den verksamhet som nämns

där. De i bilagan angivna organen

skall vid tillämpningen av denna

lag jämställas med myndighet.

Detsamma gäller ett enskilt organ

som med stöd av lagen

(1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för för-

varing förvarar sådana handlingar

såvitt avser befattningen med

dessa handlingar. Även Svenska

kyrkan och dess organisatoriska

delar skall jämställas med

myndighet vid tillämpningen av

denna lag såvitt avser befattningen

med allmänna handlingar som

förvaras med stöd av lagen

(1999:000) om överlämnande av

allmänna handlingar till Svenska

kyrkan och dess organisatoriska

delar för förvaring, m.m.

7 kap.

15 §3

Sekretess gäller

1. i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande

registrering av befolkningen och, i den utsträckning regeringen före-

skriver det, i annan verksamhet som avser registrering av betydande del

av befolkningen,

2. i ärende om medlemskap i

Svenska kyrkan,

3. i verksamhet som avser

förande av eller uttag ur sjömans-

registret,

2. i verksamhet som avser

förande av eller uttag ur sjömans-

registret,

för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild

anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider

men om uppgiften röjs.

Har en uppgift, för vilken sekretess gäller enligt första stycket 1,

lämnats till en kommunal myndighet enligt särskild uppgiftsskyldighet

om skolpliktiga barn, gäller sekretessen också hos myndigheten.

Sekretess gäller dock inte om uppgiften tas upp i beslut hos myndigheten.

Sekretess gäller i ärende om fingerade personuppgifter för uppgift om

enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio

år.

9 kap.

1 §4

Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller

ekonomiska förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets

verksamhet som avser förande av eller uttag ur register som avses i

skatteregisterlagen (1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register

och hos kommun eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende

om förhandsbesked i skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket

får dock lämnas ut, om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde lider skada eller men. För uppgift i mål hos domstol gäller

sekretessen endast om det kan antas att den enskilde lider skada eller men

om uppgiften röjs. Detsamma gäller uppgift som med anledning av

överklagande hos domstol registreras hos annan myndighet enligt 15 kap.

2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift i mål hos domstol erhållits från

annan myndighet och är den sekretessbelagd där, gäller dock denna

sekretess hos domstolen, om uppgiften saknar betydelse i målet.

Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med

undantag för arvsskatt och

gåvoskatt, annan direkt skatt samt

omsättningsskatt, tull och annan

indirekt skatt. Med skatt jämställs

arbetsgivaravgift, prisreglerings-

avgift och liknande avgift samt

skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser

bestämmande av skatt jämställs

verksamhet som avser bestäm-

mande av pensionsgrundande

inkomst.

Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med

undantag för arvsskatt och

gåvoskatt, annan direkt skatt samt

omsättningsskatt, tull och annan

indirekt skatt. Med skatt jämställs

arbetsgivaravgift, prisreglerings-

avgift och liknande avgift, avgift

enligt lagen (1999:000) om avgift

till registrerat trossamfund samt

skattetillägg och förseningsavgift.

Med verksamhet som avser

bestämmande av skatt jämställs

verksamhet som avser bestäm-

mande av pensionsgrundande

inkomst.

Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande

inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs,

såvida inte beslutet meddelas i ärende om

1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomstskatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i

fåmansföretag,

3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som föreskrivs i lag om förfarande vid beskattning eller om

skatteregister. Vidare får utan hinder av sekretessen uppgift i en

revisionspromemoria lämnas till förvaltare i den reviderades konkurs.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år. För uppgift om avgift

enligt lagen om avgift till

registrerat trossamfund gäller

dock sekretessen i högst sjuttio år.

13 kap.

4 §5

Erhåller arkivmyndighet för arkivering från någon annan myndighet

uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos

arkivmyndigheten.

Erhåller ett enskilt organ som avses i 1 kap. 8 § andra stycket tredje

meningen för förvaring en handling som härrör från en myndighet och

som innehåller en uppgift som är sekretessbelagd hos myndigheten,

gäller sekretessen också hos det enskilda organet.

Erhåller Svenska kyrkan eller

någon av dess organisatoriska

delar för förvaring en allmän

handling enligt lagen (1999:000)

om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan och

dess organisatoriska delar för

förvaring, m.m. som är sekretess-

belagd, skall sekretessen fortsätta

att gälla.

14 kap.

2 §6

Sekretess hindrar inte att uppgift i annat fall än som avses i 1 § lämnas

till myndighet, om uppgiften behövs där för

1. förundersökning, rättegång, ärende om disciplinansvar eller

skiljande från anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande vid

myndigheten mot någon rörande hans deltagande i verksamheten vid den

myndighet där uppgiften förekommer,

2. omprövning av beslut eller åtgärd av den myndighet där uppgiften

förekommer, eller

3. tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften

förekommer.

Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas i muntligt eller skriftligt

yttrande av sakkunnig till domstol eller myndighet som bedriver

förundersökning i brottmål.

Sekretess hindrar inte att uppgift om enskilds adress, telefonnummer

och arbetsplats lämnas till en myndighet, om uppgiften behövs där för

delgivning enligt delgivningslagen (1970:428). Uppgift hos myndighet

som driver televerksamhet om enskilds telefonnummer får dock, om den

enskilde hos myndigheten begärt att abonnemanget skall hållas hemligt

och uppgiften omfattas av sekretess enligt 9 kap. 8 § tredje stycket,

lämnas ut endast om den myndighet som begär uppgiften finner att det

kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det

annars finns synnerliga skäl.

Sekretess hindrar inte att uppgift som angår misstanke om brott lämnas

till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att

ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan

antas föranleda annan påföljd än böter.

För uppgift som omfattas av

sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9

eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §,

8 § första eller andra stycket eller

9 § andra stycket gäller vad som

föreskrivs i fjärde stycket endast

såvitt angår misstanke om brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare

straff än fängelse i två år. Dock

hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4,

33 eller 34 § inte att uppgift som

angår misstanke om brott enligt 3,

4 eller 6 kap. brottsbalken mot

någon som inte har fyllt arton år

lämnas till åklagarmyndighet eller

polismyndighet.

För uppgift som omfattas av

sekretess enligt 7 kap. 1 6 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket, 9

eller 15 § eller 9 kap. 4 eller 7 §,

8 § första eller andra stycket eller

9 § andra stycket gäller vad som

föreskrivs i fjärde stycket endast

såvitt angår misstanke om brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare

straff än fängelse i två år. Dock

hindrar sekretess enligt 7 kap. 1, 4

eller 34 § inte att uppgift som

angår misstanke om brott enligt 3,

4 eller 6 kap. brottsbalken mot

någon som inte har fyllt arton år

lämnas till åklagarmyndighet eller

polismyndighet.

Tredje och fjärde styckena gäller inte uppgift som omfattas av

sekretess enligt 9 kap. 9 § första stycket.

Sekretess enligt 7 kap. 1 § och 4 § första och tredje styckena hindrar

inte att uppgift om enskild, som inte fyllt arton år eller som fortgående

missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel, eller

närstående till denne lämnas från myndighet inom hälso- och sjukvården

och socialtjänsten till annan sådan myndighet, om det behövs för att den

enskilde skall få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Detsamma

gäller i fråga om lämnande av uppgift om gravid kvinna eller närstående

till henne, om det behövs för en nödvändig insats till skydd för det

väntade barnet.

3 §7

Utöver vad som följer av 1 och 2 §§ får sekretessbelagd uppgift lämnas

till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas

har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda.

Första stycket gäller inte i fråga

om sekretess enligt 7 kap. 1 6, 33

och 34 §§, 8 kap. 8 § första stycket

och 9 och 15 §§ samt 9 kap. 4 och

7 §§, 8 § första och andra styckena

och 9 §. Inte heller gäller första

stycket, om utlämnandet strider

mot lag eller förordning eller,

såvitt angår uppgift i person-

register enligt datalagen

(1973:289), föreskrift som har

meddelats med stöd av datalagen.

Första stycket gäller inte i fråga

om sekretess enligt 7 kap. 1 6 och

34 §§, 8 kap. 8 § första stycket och

9 och 15 §§ samt 9 kap. 4 och

7 §§, 8 § första och andra styckena

och 9 §. Inte heller gäller första

stycket, om utlämnandet strider

mot lag eller förordning eller,

såvitt angår uppgift i person-

register enligt datalagen

(1973:289), föreskrift som har

meddelats med stöd av datalagen.

 Bilaga8

 Nuvarande lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till den där angiven verksamhet

hos organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning

till numret i Svenska författningssamling (SFS) på den författning med

stöd av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

--------------------------------------------------------------------------------

-------

Svenska institutet i Rom

Svenska språknämnden

statligt stöd i form av stipendier

prövning av anställnings- och

arbetsvillkor och andra frågor som

rör statligt reglerad anställning hos

nämnden (SFS 1992:318)

--------------------------------------------------------------------------------

-------

Föreslagen lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till den där angiven verksamhet

hos organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning

till numret i Svenska författningssamling (SFS) på den författning med

stöd av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

--------------------------------------------------------------------------------

-------

Svenska institutet i Rom

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar

Svenska språknämnden

statligt stöd i form av stipendier

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144)

samt fördelning och användning

av den statliga ersättning som

Svenska kyrkan erhåller enligt

4 kap. 16 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

prövning av anställnings- och

arbetsvillkor och andra frågor som

rör statligt reglerad anställning hos

nämnden (SFS 1992:318)

--------------------------------------------------------------------------------

-------

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 9 kap. 1 § den 1 oktober 1999, i

fråga om bestämmelsen i bilagan om fördelning och användning av den

statliga ersättning som Svenska kyrkan erhåller enligt 4 kap. 16 § lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m. den 1 januari 2002, och i övrigt den

1 januari 2000.

2. Äldre bestämmelser om sekretess gäller fortfarande i fråga om

uppgifter som hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

15 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

 (1980:343)

Härigenom föreskrivs att 5 och 7 §§ skatteregisterlagen (1980:343)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §2

För fysisk person som är folkbokförd i riket skall i det centrala

skatteregistret anges

1. personnummer, namn, adress, civilstånd, datum för

civilståndsändring och folkbokföringsförhållanden,

2. registrering enligt skattebetalningslagen (1997:483), särskilt

registrerings och redovisningsnummer, organisationsnummer och firma,

4. registrering i sjömans-

registret, tillhörighet till icke-

territoriell församling, tillhörighet

till svenska kyrkan,

4. registrering i sjömans-

registret, tillhörighet till Svenska

kyrkan,

5. nationalitet, personnummer för hos personen folkbokförda barn

under 18 år, antal hemmavarande barn som inte har uppnått 16 eller 18

års ålder, personnummer för make och person som likställs med make

vid beskattningen,

6. slag av pensionsförmån som personen är berättigad till enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, i den mån det behövs för att debitera

socialförsäkringsavgift,

7. på vilket sätt den preliminära skatten skall betalas.

För person som inte har uppnått 18 års ålder skall också anges

personnummer för den hos vilken personen är folkbokförd.

För person som inte har uppnått 15 års ålder skall införas endast

uppgift om personnummer, namn och adress samt personnummer för den

hos vilken personen är folkbokförd, om inte ytterligare uppgift som avses

i första stycket behövs för beskattning.

För person som ej är folkbokförd här i riket skall uppgifter enligt

första, andra eller tredje stycket införas i den mån det behövs för

beskattning här i riket.

7 §3

För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i

5 och 6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag som

enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt

handelsbolag och dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter, uppgift om företagsledare i

dessa företag samt uppgift om delägare i enkelt bolag och partrederi.

2. Uppgifter angående avslutad revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 § taxeringslagen (1990:324) eller

14 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483). För varje sådan åtgärd får

anges tid, art, beskattningsperiod, skatteslag, myndighets beslut om

beloppsmässiga ändringar av skatt eller underlag för skatt med anledning

av åtgärden samt uppgift huruvida bokföringsskyldighet har fullgjorts.

3. Uppgift om registrering av skyldighet att betala skatt, uppgift om

innehav av skattsedel på preliminär skatt, uppgifter om beslut om

återkallelse av F-skattsedel med angivande av skälen för beslutet,

uppgifter som behövs för att bestämma skatt enligt skattebetalningslagen,

lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av socialavgifter, mervärdesskattelagen och

lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt på ackumulerad

inkomst samt uppgifter om redovisning, inbetalning och återbetalning av

sådana skatter eller avgifter.

4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala skatt,

dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om att laga

förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra deklarationsskyldighet.

6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för

beskattningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och andra

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter

som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

8. Uppgift om beslut om beskattning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap. 9 § skattebetalningslagen.

9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos

kronofogdemyndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en

person ålagts betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller

företrädare för en juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering,

ackord, likvidation eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedels-

försändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

12. Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande

samt från sådan särskild uppgift som avses i 2 kap. 19 § lagen (1998:674)

om inkomstgrundad ålderspension.

13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde,

taxeringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och

tidpunkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen,

andelens storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som

behövs för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs

för värdering av bostad på fastighet.

14. Uppgift om tid och art för planerad eller pågående revision samt

beskattningsperiod och skatteslag som denna avser samt uppgift om tid

för planerat besök eller annat sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen eller 14 kap. 6 § skattebetalningslagen.

15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är

näringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt kontots

nummer och typ.

16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit

sjöinkomst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunal-

skattelagen (1928:370).

17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan

beräkning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och

belopp som under beskattningsåret stått till förfogande för

levnadskostnader.

19. Uppgift från centrala bilregistret om innehav av fordon samt om

fordonets registreringsnummer, märke, typ och årsmodell samt tillstånd

enligt yrkestrafiklagen (1998:490) och lagen (1998:492) om biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift,

uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter

enligt 7 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för riskkapital-

investeringar, uppgifter enligt 6 § första och andra styckena lagen

(1996:725) om skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus för bestämmande av skattereduktion enligt nämnda lagar samt

uppgift om beslut om sådan skattereduktion, uppgifter för bestämmande

av skattereduktion enligt lagen (1996:1231) om skattereduktion för

fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar samt uppgift om

beslut om sådan skattereduktion.

21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av

bosättningsland.

22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och koncernbalans-

omslutning för koncernmoderföretag.

23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 § lagen

(1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, uppskovsavdragets

storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall reducera omkostnads-

beloppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av bostad som avses i 11 §

andra meningen nämnda lag, föreningens eller bolagets organisations-

nummer och namn.

24. Uppgift som skall lämnas enligt 10 kap. 17 § första stycket 5 och

andra stycket samt 33 § skattebetalningslagen.

25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter,

verkställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om företags-

rekonstruktion och fusion samt uppgifter från handels- och förenings-

registret om firmatecknare, revisor och företagsrekonstruktion.

26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt

alkohollagen (1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbets-

marknadspolitiska åtgärder samt utbetalt belopp och datum för

utbetalningen.

28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt

vid import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de

tidsperioder som uppgifterna avser samt uppgifter från tullmyndigheter

som behövs för tillämpningen av 3 kap. 30 § andra stycket

mervärdesskattelagen.

29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot kostnader

för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller person-

nummer, beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla och

datum för förändring av lönesumma, om sjukpenninggrundande inkomst

av annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades personnummer och

datum för inkomstanmälan samt om utsänd person såvitt avser uppgifter

från intyg om tillämplig lagstiftning och intyg om utsändning.

30. Uppgift om att en näringsidkare ingår i en sådan

mervärdesskattegrupp som avses i 6 a kap. 1 § mervärdesskattelagen.

31. Uppgift om uppskovsbelopp vid andelsbyte enligt lagen (1998:000)

om uppskov med beskattningen vid andelsbyten, namn och

organisationsnummer på det överlåtna företaget, antal andelar som

lämnats som ersättning vid andelsbytet samt namn och

organisationsnummer på det köpande företaget samt de övriga uppgifter

som behövs för beskattning av uppskovsbelopp.

32. Uppgift om uppskovsbelopp vid andelsöverlåtelse inom koncerner

enligt lagen (1998:000) om uppskov med beskattningen vid

andelsöverlåtelser inom koncerner, namn och organisationsnummer på

det överlåtna företaget, antalet överlåtna andelar samt de övriga uppgifter

som behövs för beskattning av vinsten.

33. Uppgift om avgiftsskyldighet

till annat registrerat trossamfund

än Svenska kyrkan och uppgift om

tillhörighet till icke-territoriell

församling inom Svenska kyrkan.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999. Äldre bestämmelser i 5 §

gäller dock fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före

ikraftträdandet.

16 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

 stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §1

Skatteplikt föreligger inte vid

1) förvärv från make, om förvärvet sker i syfte att för sammanläggning

åstadkomma enhetliga lagfartsförhållanden för makarnas fasta egendom,

2) förvärv genom byte i den mån ersättningen utgörs av annan fast

egendom, om bytet sker för att åstadkomma en lämpligare

fastighetsindelning eller utgör ett led i åtgärder för jordbrukets eller

skogsbrukets yttre rationalisering,

3) sambruksförenings förvärv genom tillskott från medlem och

samfällighetsförenings förvärv enligt 5 § lagen (1973:1150) om

förvaltning av samfälligheter,

4) försäkringsbolags förvärv från annat försäkringsbolag i samband

med sådant avtal om övertagande av det senare bolagets hela

försäkringsbestånd, som avses i 15 kap. 1 § försäkringsrörelselagen

(1982:713),

5) förvärv av järnväg som skall inskrivas i särskild ordning, eller av

mark för sådan järnväg,

6) kommuns eller annan menighets förvärv av mark som enligt

detaljplan eller områdesbestämmelser skall användas för allmän plats,

begravningsplats eller för sådant ändamål som enligt 2 kap. 2 §

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) medför att byggnad för ändamålet

skall anses som specialbyggnad,

7) förvärv av kronojord genom skatteköp eller annars på grund av

skattebrev,

8) förvärv av ständig besittningsrätt till ett kronohemman eller ett

krononybygge, då på grund av förvärvet inrymning vinns i sådan rätt,

9) upplåtelse av tomträtt i en

nybildad fastighet, vars mark

tidigare helt eller till övervägande

del ingått i en fastighet som varit

upplåten med tomträtt till samme

tomträttshavare.

9) upplåtelse av tomträtt i en

nybildad fastighet, vars mark

tidigare helt eller till övervägande

del ingått i en fastighet som varit

upplåten med tomträtt till samme

tomträttshavare, och

10) förvärv av mark för

allmänna begravningsplatser eller

specialbyggnad som är bårhus,

krematorium eller byggnad som

används för skötsel av allmän

begravningsplats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

17 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

 kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m.

dels att nuvarande 4 kap. 16 § skall betecknas 4 kap. 18 §,

dels att 4 kap. 2, 6 10, 13 och 18 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 4 kap. 16 § skall sättas närmast före

4 kap. 18 §,

dels att det i lagen skall införas nya paragrafer, 4 kap. 16 och 17 §§,

samt närmast före 4 kap. 16 och 17 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §

Kyrkobyggnader och kyrkotomter skall vårdas och underhållas så att

deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär

inte förvanskas.

Kyrkobyggnader enligt denna

lag är byggnader som invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och

som vårdas av en kyrklig kommun

samt domkyrkor som står under

egen förvaltning.

Kyrkobyggnader enligt denna

lag är byggnader som före den

1 januari 2000 har invigts för

Svenska kyrkans gudstjänst och

den 1 januari 2000 ägdes eller

förvaltades av Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar.

Kyrkotomt är ett område kring en kyrkobyggnad som hör samman med

byggnadens funktion och miljö och som inte är begravningsplats.

6 §

Inventarier av kulturhistoriskt

värde, som hör till kyrkobyggnad

eller annan kyrklig byggnad eller

begravningsplats, skall förvaras

och vårdas väl.

Inventarier av kulturhistoriskt

värde, som hör till kyrkobyggnad

eller annan kyrklig byggnad,

kyrkotomt eller begravningsplats,

skall förvaras och vårdas väl.

7 §

I varje församling samt i dom-

kyrkor som står under egen

förvaltning skall det finnas en

förteckning över kyrkliga inven-

tarier av kulturhistoriskt värde. I

förteckningen skall anges om ett

föremål ägs eller förvaltas av

någon annan än församlingen eller

domkyrkan och om det förvaras på

någon annan plats än i kyrkan.

Förteckningen skall föras av

kyrkoherden och en av kyrkorådet

utsedd kyrkvärd, som skall vara

ledamot eller suppleant i rådet. De

skall också se till att föremålen

förvaras och vårdas väl.

För varje församling skall det

finnas en förteckning över

inventarier som avses i 6 §. I

förteckningen skall anges om ett

föremål ägs eller förvaltas av

någon annan än församlingen och

om det förvaras på någon annan

plats än i kyrkan.

I varje församling skall det utses

två personer som har ansvar för

att föra förteckningen. De skall

också se till att föremålen förvaras

och vårdas väl. Församlingen skall

anmäla till länsstyrelsen vilka som

har utsetts.

8 §

Kontraktsprosten skall minst

vart sjätte år kontrollera att alla

föremål i förteckningen finns kvar.

Sådan kontroll skall också göras

vid byte av kyrkoherde eller sådan

kyrkvärd som anges i 7 § andra

stycket. I en församling där kon-

traktsprosten är kyrkoherde skall

biskopen se till att kontroll sker.

Stiftet skall minst vart sjätte år

kontrollera att alla föremål i

förteckningen finns kvar. Sådan

kontroll skall också göras vid byte

av någon av de personer som har

utsetts enligt 7 § andra stycket.

Efter varje kontroll skall en kopia

av förteckningen sändas till

länsstyrelsen.

9 §1

I fråga om ett föremål i förteckningen, som inte ägs av någon enskild

person eller släkt, krävs tillstånd från länsstyrelsen

1. för att avyttra det,

2. för att avföra det från förteckningen,

3. för att reparera eller ändra det, eller

4. för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör hemma.

Länsstyrelsen får ställa de

villkor för tillståndet som är

skäliga med hänsyn till de

förhållanden som föranleder

ändringen. Villkoren får avse hur

ändringen skall utföras samt den

dokumentation som behövs.

Tillstånd krävs inte för mera obetydliga reparationer. Sådana

reparationer får inte utföras så, att föremålets kulturhistoriska värde

minskas.

10 §2

Länsstyrelsen och Riksantikvarieämbetet får besikta kyrkliga

inventarier.

Länsstyrelsen får också besluta att ett föremål skall tas upp i

förteckningen.

Om det finns allvarlig fara för

att ett föremål skadas, får läns-

styrelsen tills vidare ta hand om

det eller vidta någon annan

nödvändig åtgärd för att skydda

eller vårda det. Innan en sådan

åtgärd vidtas, skall samråd ske

med kontraktsprosten eller

biskopen och, om föremålet ägs av

någon enskild, med denne.

Om det finns allvarlig fara för

att ett föremål skadas, får läns-

styrelsen tills vidare ta hand om

det eller vidta någon annan

nödvändig åtgärd för att skydda

eller vårda det. Innan en sådan

åtgärd vidtas, skall samråd ske

med stiftet och, om föremålet ägs

av någon enskild, med denne.

13 §

I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av år 1939

krävs tillstånd av länsstyrelsen

1. för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra

begravningsplatsen,

2. för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva

eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning.

Länsstyrelsen får ställa de

villkor för tillståndet som är

skäliga med hänsyn till de

förhållanden som föranleder

ändringen. Villkoren får avse hur

ändringen skall utföras samt den

dokumentation som behövs.

Ersättning till Svenska kyrkan

16 §

Svenska kyrkan har rätt till viss

ersättning av staten för vård och

underhåll av de kyrkliga kultur-

minnena, så att deras kultur-

historiska värde inte minskas.

Svenska kyrkan beslutar om

fördelning av ersättningen mellan

stiften. Stiftet beslutar om för-

delning inom sitt område.

Riksantikvarieämbetet skall ges

tillfälle att yttra sig över

fördelningen i landet. Läns-

styrelsen skall ges tillfälle att yttra

sig inför fördelningen i länet.

Ingripande för att åstadkomma

rättelse

17 §

Länsstyrelsen får förelägga den

som är ansvarig för förvaltningen

av ett kyrkligt kulturminne att

vidta rättelse eller avbryta på-

gående åtgärder för att säkerställa

efterlevnaden av föreskrifter och

beslut enligt detta kapitel. Ett

sådant föreläggande får förenas

med vite.

I de fall som avses i första

stycket får länsstyrelsen i stället

hos kronofogdemyndigheten

begära särskild handräckning

enligt lagen (1990:746) om

betalningsföreläggande och

handräckning mot den som

ansvarar för förvaltningen av ett

kyrkligt kulturminne.

Överklagande

Överklagande

f.d. 16 §3

Beslut som anges i 3, 9 och

13 §§ får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Sådana be-

slut får alltid överklagas av

domkapitlet.

18 §

Beslut som anges i 3, 4, 9, 10,

13 och 14 §§ samt 17 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut enligt 4, 10 och 14 §§ får

överklagas hos regeringen.

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om 4 kap. 16 § den 1 januari 2002,

och i övrigt den 1 januari 2000.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om överklagande av

beslut som har meddelats före ikraftträdandet.

18 Förslag till lag om ändring i arkivlagen (1990:782)

Härigenom föreskrivs att 1, 2, 7, 8 och 11 §§ i arkivlagen (1990:782)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

I denna lag ges bestämmelser om myndigheternas och vissa andra

organs arkiv samt om arkivmyndigheterna.

Bestämmelserna i 3 6 och 10 §§

skall tillämpas också på statliga,

kommunala och kyrkokommunala

beslutande församlingar.

Bestämmelserna i 3 6 samt 9

och 10 §§ skall i tillämpliga delar

gälla också sådana enskilda organ

hos vilka allmänna handlingar

förvaras med stöd av lagen

(1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra

organ än myndigheter för

förvaring.

Bestämmelserna i 3 6 och 10 §§

skall tillämpas också på statliga

och kommunala beslutande

församlingar.

Bestämmelserna i 3 6 samt 9

och 10 §§ skall i tillämpliga delar

gälla också

1. sådana enskilda organ hos

vilka allmänna handlingar förvaras

med stöd av lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna hand-

lingar till andra organ än myn-

digheter för förvaring, och

2. Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar vid för-

varing av allmänna handlingar

med stöd av lagen (1999:000) om

överlämnande av allmänna hand-

lingar till Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar för för-

varing, m.m.

2 §2

Vad som enligt denna lag gäller för statliga myndigheters arkiv skall

gälla även för arkiv hos

1. kyrkokommunala myndig-

heter,

2. sådana organ som avses i

1 kap. 8 § andra stycket första

meningen sekretesslagen

(1980:100) till den del arkivet

härrör från den verksamhet som

avses i bilagan till sekretesslagen,

och

3. allmänna försäkringskassor.

1. sådana organ som avses i

1 kap. 8 § andra stycket första

meningen sekretesslagen

(1980:100) till den del arkivet

härrör från den verksamhet som

avses i bilagan till sekretesslagen,

och

2. allmänna försäkringskassor.

7 §3

För tillsynen av att myn-

digheterna och sådana enskilda

organ som avses i 1 § tredje

stycket fullgör sina skyldigheter

enligt 3 6 §§ skall det finnas

arkivmyndigheter såväl inom den

statliga som den kommunala

förvaltningen.

För tillsynen av att myn-

digheterna och sådana organ som

avses i 1 § tredje stycket fullgör

sina skyldigheter enligt 3 6 §§

skall det finnas arkivmyndigheter

såväl inom den statliga som den

kommunala förvaltningen.

Arkivmyndigheterna skall dock inte ha tillsyn över riksdagens

myndigheter, regeringen, myndigheter inom regeringens kansli eller

utrikesrepresentationen.

8 §4

Regeringen bestämmer vilka arkivmyndigheter som skall finnas för

tillsynen över de statliga myndigheterna. Tillsynen över att sådana organ

som avses i 2 § fullgör sina skyldigheter enligt 3 6 §§ skall skötas av de

statliga arkivmyndigheterna.

Kommunstyrelsen är arkivmyndighet i kommunen och landstings-

styrelsen i landstinget, om inte kommunfullmäktige eller landstings-

fullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse till

arkivmyndighet.

Den kommunala arkivmyndigheten skall se till att sådana juridiska

personer som avses i 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100) fullgör sina

skyldigheter enligt 3 6 §§ denna lag. I de fall flera kommuner eller flera

landsting bestämmer tillsammans i ett sådant företag fullgörs uppgiften

av arkivmyndigheten i den kommun eller det landsting som kommunerna

eller landstingen kommer överens om.

Tillsynen över att sådana

enskilda organ som avses i 1 §

tredje stycket fullgör sina skyldig-

heter enligt 3 6 §§ skall skötas av

de statliga arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett statligt arkiv och av de

kommunala arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett kommunalt arkiv.

Tillsynen över att sådana

enskilda organ som avses i 1 §

tredje stycket 1 fullgör sina skyl-

digheter enligt 3 6 §§ skall skötas

av de statliga arkivmyndigheterna

i de fall det enskilda organet

förvarar ett statligt arkiv och av de

kommunala arkivmyndigheterna i

de fall det enskilda organet

förvarar ett kommunalt arkiv.

De statliga arkivmyndigheterna

skall också sköta tillsynen över att

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar fullgör sina

skyldigheter enligt 3 6 §§

avseende handlingar som förvaras

med stöd av lagen (1999:000) om

överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan och

dess organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

11 §5

Om en statlig myndighet har upphört och dess verksamhet inte har

förts över till en annan statlig myndighet, skall myndighetens arkiv

överlämnas till en arkivmyndighet inom tre månader, såvida inte

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver

något annat.

I lagen (1994:1383) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till andra organ än myndigheter för

förvaring finns bestämmelser om

förvaring av statliga myndigheters

arkiv hos enskilda organ i vissa

fall.

I lagen (1994:1383) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till andra organ än myndigheter för

förvaring finns bestämmelser om

förvaring av statliga myndigheters

arkiv hos enskilda organ i vissa

fall. Bestämmelser om förvaring

av allmänna handlingar finns

också i lagen (1999:000) om över-

lämnande av allmänna handlingar

till Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar för för-

varing, m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

19 Förslag till lag om ändring i begravningslagen

 (1990:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om begravningslagen (1990:1144)

dels att 7 kap. 8 § skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 9 kap. skall betecknas 11 kap.,

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1 4 §§, 3 kap. 1 §, 5 kap. 3, 6, 9 13, 16 och

18 §§, 6 kap. 2 och 3 §§, 7 kap. 20 §, 8 kap. 1 § samt 11 kap. 2, 6 och

7 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 2 a § och 11 kap.

10 §, två nya kapitel, 9 och 10 kap., samt närmast före 11 kap. 10 § en ny

rubrik, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag avses med

 begravningsverksamhet: de

olika åtgärder som har direkt

samband med förvaltningen av

allmänna begravningsplatser,

 församling: församling eller

kyrklig samfällighet inom Svenska

kyrkan,

 huvudman: församling inom

Svenska kyrkan eller kommun som

skall anordna och hålla allmänna

begravningsplatser för dem som är

folkbokförda inom ett visst

geografiskt avgränsat förvalt-

ningsområde,

 begravningsplatser: områden eller utrymmen som är behörigen

anordnade för förvaring av avlidnas stoft eller aska och som har tagits i

anspråk för detta ändamål, främst kyrkogårdar eller andra gravområden,

minneslundar, kolumbarier eller urnmurar,

 allmänna begravningsplatser:

sådana begravningsplatser som är

anordnade av pastorat eller

kyrkliga samfälligheter inom

svenska kyrkan, av kommuner

eller annars av det allmänna,

 allmänna begravningsplatser:

sådana begravningsplatser som är

anordnade av församlingar, av

kommuner eller annars av det

allmänna,

 enskilda begravningsplatser: andra begravningsplatser än allmänna,

 gravrätt: den rätt som upp-

kommer när en bestämd gravplats

på en allmän begravningsplats

upplåts till någon för gravsättning,

 gravrätt: den rätt som upp-

kommer när en bestämd gravplats

på en allmän begravningsplats

upplåts av den som förvaltar

begravningsplatsen till någon för

gravsättning,

 kremering: förbränning av stoftet efter en avliden person,

 gravsättning: placering av stoft eller aska inom en bestämd gravplats

och placering eller utströende av aska i minneslund eller på någon annan

plats än begravningsplats,

 gravanordningar: gravvårdar

och andra gravöverbyggnader,

stenramar, staket eller andra

liknande anordningar på en

gravplats,

 gravanordningar: gravvårdar

och andra gravöverbyggnader,

stenramar, staket eller andra

liknande anordningar på en

gravplats.

 kyrkogårdsmyndigheter: myn-

digheter som förvaltar allmänna

begravningsplatser,

 krematoriemyndigheter: myn-

digheter som förvaltar

krematorier.

2 kap.

1 §

Allmänna begravningsplatser

med ett tillräckligt antal

gravplatser och andra grav-

anläggningar av allmänt före-

kommande slag skall anordnas och

hållas av de territoriella pastoraten

inom svenska kyrkan.

Regeringen får för särskilda fall

besluta att en allmän begrav-

ningsplats skall anordnas och

hållas av kommun i stället för

pastorat.

Allmänna begravningsplatser

med ett tillräckligt antal

gravplatser och andra grav-

anläggningar av allmänt före-

kommande slag skall anordnas och

hållas av de territoriella

församlingarna inom Svenska

kyrkan.

Regeringen får för särskilda fall

besluta att en kommun i stället

skall anordna och hålla allmänna

begravningsplatser för dem som är

folkbokförda inom kommunen.

2 §

Allmänna begravningsplatser

med särskilda gravplatser för dem

som inte tillhör något kristet tros-

samfund skall anordnas och hållas

av stiftssamfälligheterna inom

svenska kyrkan eller, i fall som

avses i 1 § andra stycket, av

kommunen.

Huvudmannen skall, inom det

egna förvaltningsområdet eller

inom ett närbeläget förvaltnings-

område, tillhandahålla särskilda

gravplatser för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund.

Församling som är huvudman

bör samråda med och informera

företrädare för dem inom

förvaltningsområdet som inte

tillhör något kristet trossamfund i

frågor som rör förvaltningen av de

särskilda gravplatserna. Vid

anläggning, utvidgning eller

väsentlig ändring av en allmän

begravningsplats skall försam-

lingen samråda med företrädare

för andra trossamfund och övriga

berörda parter.

2 a §

Den som, utan att vara

huvudman för begravningsverk-

samheten, innehar en allmän

begravningsplats, har rätt att utan

kostnad lämna över förvaltningen

av begravningsplatsen till huvud-

mannen för begravningsverksam-

heten i det förvaltningsområde där

begravningsplatsen är belägen.

3 §1

På allmän begravningsplats skall

gravplats beredas dem som vid

dödsfallet var folkbokförda inom

pastoratet, den kyrkliga samfällig-

heten eller kommunen.

På en allmän begravningsplats

skall gravplats beredas dem som

vid dödsfallet var folkbokförda

inom församlingen eller

kommunen. Där skall gravplats

också beredas en dödfödd som

avlidit efter utgången av tjugo-

åttonde havandeskapsveckan, om

kvinnan är folkbokförd inom

huvudmannens förvaltningsom-

råde. Detsamma gäller i fråga om

en dödfödd som avlidit före

utgången av tjugoåttonde ha-

vandeskapsveckan, om kvinnan

begär det och ett läkarintyg om

dödsfallet lämnas till huvud-

mannen.

Om tillgången på gravplatsmark medger det, får också andra beredas

gravplats där.

4 §

Rätten till gravsättning på en allmän begravningsplats skall inte vara

beroende av att den avlidne tillhörde visst trossamfund.

Detta gäller dock inte för rätten

till gravsättning på en sådan

allmän begravningsplats som

avses i 2 §.

Detta gäller dock inte för rätten

till gravsättning på en sådan

särskild gravplats som avses i 2 §

första stycket.

3 kap.

1 §

Krematorier får anordnas och

hållas bara av den som innehar en

allmän begravningsplats eller av

en kyrklig samfällighet.

Krematorier får anordnas och

hållas bara av den som innehar en

allmän begravningsplats eller av

en församling.

5 kap.

3 §2

Om de efterlevande inte kan

enas om kremering skall ske eller

om gravsättningen, skall kyrko-

gårdsmyndigheten på den ort där

den avlidne senast var folkbokförd

på begäran medla mellan parterna.

Om parterna enas, skall

myndigheten fastställa deras

överenskommelse. Om enighet

inte kan uppnås, skall myndigheten

i stället med eget yttrande

hänskjuta tvisten till länsstyrelsen.

Om de efterlevande inte kan

enas om kremering skall ske eller

om gravsättningen, skall huvud-

mannen för begravningsverksam-

heten på den ort där den avlidne

senast var folkbokförd på begäran

medla mellan parterna.

Om parterna enas, skall

huvudmannen fastställa deras

överenskommelse. Om enighet

inte kan uppnås, skall huvud-

mannen i stället med eget yttrande

hänskjuta tvisten till länsstyrelsen.

6 §

Sådana delar av stoftet som inte har förbränts vid kremeringen skall

tillföras askurnan.

Om det inte kan ske, skall

krematoriemyndigheten låta för-

störa delarna eller gravsätta dem

inom en allmän begravningsplats.

Om det inte kan ske, skall

innehavaren av krematoriet låta

förstöra delarna eller gravsätta

dem inom en allmän begravnings-

plats.

9 §3

Stoft får inte kremeras eller

gravsättas utan att ett sådant intyg

som avses i 4 kap. 7 § har lämnats

till krematoriemyndigheten eller

den som förvaltar begravnings-

platsen.

Stoft får inte kremeras eller

gravsättas utan att ett sådant intyg

som avses i 2 kap. 3 § första

stycket eller 4 kap. 7 § har lämnats

till innehavaren av krematoriet

eller den som förvaltar begrav-

ningsplatsen.

Regeringen får meddela föreskrifter om att kremering eller

gravsättning i vissa fall får ske även utan ett sådant intyg.

10 §4

Stoftet efter en avliden skall

kremeras eller gravsättas snarast

möjligt och senast två månader

efter dödsfallet.

Stoftet efter en avliden eller en

dödfödd som avses i 2 kap. 3 §

första stycket skall kremeras eller

gravsättas snarast möjligt och

senast två månader efter

dödsfallet.

Den skattemyndighet som skall utfärda intyg för kremering eller

gravsättning får dock medge anstånd med kremeringen eller

gravsättningen, om det finns särskilda skäl för det.

Om stoftet inte har kremerats eller gravsatts inom föreskriven tid, skall

skattemyndigheten undersöka anledningen till dröjsmålet och, om det

behövs, underrätta den kommun som anges i 2 §.

11 §

Askan efter en avliden som har kremerats i Sverige skall gravsättas

inom ett år från kremeringen.

Den myndighet som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

12 §

Om askan inte har gravsatts

inom den tid som sägs i 11 §, skall

den myndighet som förvarar askan

låta gravsätta den.

Om askan inte har gravsatts

inom den tid som sägs i 11 §, skall

den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan låta gravsätta den.

Dessförinnan skall den som skall ordna med gravsättningen lämnas

tillfälle att själv låta gravsätta askan.

13 §5

I avvaktan på gravsättningen

skall askan förvaras av en

krematoriemyndighet.

Askan får även förvaras av

kyrkogårdsmyndigheten på den ort

där askan skall gravsättas eller, om

platsen för gravsättningen inte är

bestämd, av kyrkogårdsmyn-

digheten på den ort där den

avlidne senast var folkbokförd.

I avvaktan på gravsättningen

skall askan förvaras av en

innehavare av krematorium.

Askan får även förvaras av

huvudmannen för begravnings-

verksamheten på den ort där askan

skall gravsättas eller, om platsen

för gravsättningen inte är bestämd,

av huvudmannen för begravnings-

verksamheten på den ort där den

avlidne senast var folkbokförd.

16 §

Om det för den myndighet som

förvarar askan är känt att det råder

tvist om platsen för gravsätt-

ningen, får askan inte lämnas ut

eller på annat sätt föras bort förrän

tvisten är slutligt löst.

Om det för den huvudman för

begravningsverksamheten eller

den innehavare av krematorium

som förvarar askan är känt att det

råder tvist om platsen för

gravsättningen, får askan inte

lämnas ut eller på annat sätt föras

bort förrän tvisten är slutligt löst.

18 §

Askan skall gravsättas inom ett

år från det att den fördes in.

Askan skall gravsättas inom ett

år från det att den fördes in till

Sverige.

Den myndighet som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Den huvudman för begravnings-

verksamheten eller den innehavare

av krematorium som förvarar

askan får dock medge anstånd med

gravsättningen, om det finns

särskilda skäl för det.

Om askan inte har gravsatts inom den föreskrivna tiden, skall

föreskrifterna i 12 § tillämpas.

6 kap.

2 §

Frågor om tillstånd enligt 1 §

andra stycket prövas av kyrko-

gårdsmyndigheten, om flyttning

skall ske från eller inom en allmän

begravningsplats.

Frågor om tillstånd enligt 1 §

andra stycket prövas av

huvudmannen för begravnings-

verksamheten eller den som

annars innehar och förvaltar en

allmän begravningsplats, om

flyttning skall ske från eller inom

begravningsplatsen.

I andra fall prövas frågor om tillstånd av länsstyrelsen, som därvid

skall höra innehavaren av begravningsplatsen.

3 §

Trots det som sägs i 1 § får

kyrkogårdsmyndigheten ta ut aska

som har gravsatts i ett utrymme i

ett kolumbarium eller en urnmur

där gravrätten har upphört.

Trots det som sägs i 1 § får

huvudmannen för begravnings-

verksamheten eller den som

annars innehar och förvaltar en

allmän begravningsplats ta ut aska

som har gravsatts i ett utrymme i

ett kolumbarium eller en urnmur

där gravrätten har upphört.

Askan skall i så fall grävas ned inom begravningsplatsen eller inom

någon annan närbelägen begravningsplats.

7 kap.

20 §

När en gravrätt skall anses

återlämnad enligt 19 § är

upplåtaren skyldig att behålla

gravplatsen under minst 15 år från

gravsättningen till förmån för den

som senast har gravsatts där.

När en gravrätt skall anses

återlämnad enligt 19 § är

upplåtaren skyldig att behålla

gravplatsen under minst 25 år från

gravsättningen till förmån för den

som senast har gravsatts där.

Gravanordning behöver behållas bara om kostnaden för skötseln av

gravplatsen betalas.

8 kap.

1 §

Om någon gravsätts inom en

bestämd gravplats på en allmän

begravningsplats och gravplatsen

inte kan upplåtas till någon med

gravrätt, skall gravplatsen för-

behållas den avlidne under minst

15 år.

Om någon gravsätts inom en

bestämd gravplats på en allmän

begravningsplats och gravplatsen

inte kan upplåtas till någon med

gravrätt, skall gravplatsen för-

behållas den avlidne under minst

25 år.

I fråga om gravanordningar tillämpas 7 kap. 25 29 och 35 37 §§. Med

gravrättsinnehavare avses därvid den som ordnar med gravsättningen.

Som villkor för att förse

gravplatsen med en gravanordning

får innehavaren av begravnings-

platsen bestämma att avgift för

gravplatsen och kostnaderna för

dess skötsel betalas.

Som villkor för att förse

gravplatsen med en gravanordning

får den som förvaltar begravnings-

platsen bestämma att kostnaderna

för gravplatsens skötsel betalas.

9 kap. Begravningsavgift

Avgiftsskyldighet

1 §

Den som är folkbokförd i

Sverige skall betala en avgift för

begravningsverksamheten (be-

gravningsavgift).

2 §

Begravningsavgiften skall be-

talas till den huvudman inom vars

förvaltningsområde den avgifts-

skyldige är folkbokförd.

Om församlingen är huvudman

skall avgiften för den som tillhör

Svenska kyrkan enligt lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund räknas in i

kyrkoavgiften.

Avgiftsunderlag

3 §

Begravningsavgiften beräknas

på grundval av den avgifts-

skyldiges till kommunal inkomst-

skatt beskattningsbara inkomst.

Fastställande av begravnings-

avgift

4 §

Den avgiftssats enligt vilken

begravningsavgiften skall betalas

fastställs av huvudmannen och

skall grundas på en

särredovisning av verksamhetens

intäkter och kostnader.

Avgiftssatsen skall bestämmas

på grundval av antalet

skattekronor och skatteören för de

avgiftsskyldiga på det sätt som

anges i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. I den

lagen finns också bestämmelser

om beräkning och utbetalning av

begravningsavgiften till huvud-

männen

5 §

Vid beräkning, debitering,

redovisning och betalning av

begravningsavgiften gäller skatte-

betalningslagen (1997:483).

Tjänster som ingår i begrav-

ningsavgiften

6 §

För den som vid dödsfallet var

folkbokförd inom en huvudmans

förvaltningsområde skall huvud-

mannen utan kostnad för dödsboet

tillhandahålla

 gravplats eller motsvarande

på allmän begravningsplats under

en tid av 25 år,

 gravsättning inklusive grav-

öppning, återfyllning och iord-

ningställande av öppnad grav,

 transporter från det att

huvudmannen övertagit ansvaret

för stoftet till dess att gravsättning

har skett, med undantag av

transport för gravsättning utanför

huvudmannens område, om inte

transporten beror på ett avtal om

tillhandahållande av särskilda

gravplatser,

 kremering,

 lokal för förvaring och visning

av stoftet, samt

 lokal för begravningsceremoni

utan religiösa symboler.

7 §

De tjänster som anges i 6 § skall

utan kostnad för dödsboet

tillhandahållas även av en annan

huvudman än den som avses i 6 §,

om den avlidne kan beredas

gravplats där.

8 §

För en dödfödd som enligt

2 kap. 3 § skall beredas gravplats

på en allmän begravningsplats

skall bestämmelserna i 6 och 7 §§

tillämpas.

Avgift vid förnyelse av

upplåtelse

9 §

Vid förnyad upplåtelse av

gravrätt får en särskild avgift tas

ut av gravrättsinnehavaren, om

förnyelsen inte har något samband

med ny gravsättning.

Kostnadsansvar vid gravsätt-

ning m.m.

10 §

En huvudman som avses i 6 §

skall ersätta den huvudman som

har tillhandahållit tjänster enligt

7 §. Ersättningen skall betalas

med de belopp som fastställs för

varje tjänst i enlighet med 12 §.

11 §

Om de tjänster som anges i 6 §

tillhandahålls av den som innehar

en enskild begravningsplats skall

den huvudman som avses i den

bestämmelsen ersätta innehavaren

av den enskilda begravnings-

platsen med de belopp som

fastställs för varje tjänst i enlighet

med 12 §.

12 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

fastställer årligen de belopp med

vilka ersättning skall betalas för

de tjänster som anges i 6 §.

Bidrag till innehavare

13 §

En huvudman har rätt att till

den som innehar allmän begrav-

ningsplats inom huvudmannens

förvaltningsområde lämna ett

skäligt bidrag till förvaltningen av

begravningsplatsen.

Skyldighet att lämna uppgifter

14 §

Svenska kyrkan skall på medium

för automatisk databehandling

underrätta Riksskatteverket om de

avgiftssatser som skall gälla för

det följande inkomståret. På

samma sätt skall Svenska kyrkan

till Riksskatteverket lämna de

ytterligare uppgifter som behövs

för att beräkna, debitera, redovisa

och ta in avgifterna.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

när och hur uppgifterna skall

lämnas.

Bestämmelser om skyldighet att

lämna uppgifter när kommun är

huvudman finns i lagen

(1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av

skatt, m.m.

10 kap. Ombud

1 §

När en församling är huvudman

för begravningsverksamheten skall

länsstyrelsen förordna ett eller

flera ombud att granska hur

församlingen tar till vara de

personers intressen som inte

tillhör Svenska kyrkan.

2 §

Församlingen skall låta

ombudet få tillgång till samtliga

handlingar som avser begrav-

ningsverksamheten.

3 §

Ombudet har rätt att närvara,

ställa frågor och göra påpekanden

vid sammanträden i församlingen,

när frågor om begravnings-

verksamheten behandlas.

4 §

Ombudet skall kontrollera att

sådant samråd som avses i 2 kap.

2 § andra stycket andra meningen

sker. Ombudet skall verka för att

huvudmännen även i övrigt

samråder med och informerar

företrädare för dem som inte

tillhör Svenska kyrkan.

5 §

Om ombudet finner att det finns

anledning att rikta någon

anmärkning mot församlingens

sätt att sköta begravnings-

verksamheten skall länsstyrelsen

underrättas om detta.

6 §

Ombudet har rätt till skälig

ersättning för sitt arbete och sina

kostnader. Ersättningen betalas av

församlingen och utgör en kostnad

för begravningsverksamheten.

7 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

ombuden och den ersättning som

de har rätt till.

9 kap.

11 kap.

2 §

Den som innehar en allmän eller

enskild begravningsplats eller ett

krematorium och inte fullgör sina

skyldigheter enligt denna lag eller

enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

av länsstyrelsen vid vite

föreläggas att fullgöra

skyldigheterna.

Om en huvudman eller den som

annars innehar och förvaltar en

allmän begravningsplats inte

fullgör sina skyldigheter enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som har meddelats med stöd av

lagen får länsstyrelsen vid vite

förelägga huvudmannen eller

innehavaren att fullgöra skyldig-

heterna. Detsamma gäller om den

som innehar en enskild

begravningsplats eller ett

krematorium inte fullgör sina

skyldigheter.

6 §

Kyrkogårds- eller krematorie-

myndighetens beslut enligt denna

lag eller enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

överklagas hos länsstyrelsen.

Beslut som en huvudman eller

den som annars innehar och

förvaltar en allmän begravnings-

plats eller ett krematorium fattat i

ett enskilt ärende enligt denna lag

eller enligt föreskrifter som har

meddelats med stöd av lagen får

överklagas hos länsstyrelsen.

Detsamma gäller

 polismyndighetens beslut om tillstånd till gravsättning eller

kremering enligt 4 kap 6 §, och

 skattemyndighetens beslut om intyg för gravsättning eller kremering

enligt 4 kap. 7 § eller anstånd enligt 5 kap 10 § andra stycket.

7 §6

Länsstyrelsens beslut i ett

överklagat ärende får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

Detsamma gäller länsstyrelsens

beslut.

Länsstyrelsens beslut i ett

överklagat ärende får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

Den enskildes motpart skall därvid

vara den som fattat beslut enligt

6 §.

Även länsstyrelsens beslut får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 i ärende som avses i 5 kap. 4 §,

 om förfarande med aska enligt 5 kap. 5 § andra stycket,

 om flyttning av gravsatt stoft eller aska enligt 6 kap. 2 § andra

stycket, och

 om överflyttning eller upphörande av gravrätt enligt 7 kap. 34 §.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Om överklagandet i länsrätten eller kammarrätten innebär prövning av

ett beslut som skattemyndigheten har meddelat, får Riksskatteverket från

skattemyndigheten ta över uppgiften att föra det allmännas talan i länsrätt

och kammarrätt. Riksskatteverket för i sådant mål det allmännas talan i

Regeringsrätten.

Handläggning av ärenden

10 §

Förvaltningslagen (1986:223)

skall tillämpas när en församling

handlägger enskilda ärenden

enligt denna lag.

1. Denna lag träder i kraft, i fråga om den ändrade beteckningen av

9 kap. till 11 kap. samt 9 kap. 4 6 §§ den 1 oktober 1999, och i övrigt

den 1 januari 2000. Bestämmelserna i 9 kap. 1 6 §§ tillämpas första

gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt

enligt 2001 års taxering.

2. Bestämmelserna i 9 kap. skall inte gälla i fråga om dödsfall som

inträffat före den 1 januari 2000.

20 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:482) om

 införande av folkbokföringslagen (1991:481)

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1991:482) om införande av

folkbokföringslagen (1991:481) skall upphöra att gälla vid utgången av

år 1999.

21 Förslag till lag om ändring i kommunallagen

 (1991:900)

Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991:900) att 8 kap.

9 och 11 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

9 §

Om budgeten på grund av

särskilda skäl inte kan fastställas

före november månads utgång,

skall fullmäktige ändå fastställa

skattesatsen inom denna tid.

Budgeten skall därefter

fastställas före december månads

utgång. Fullmäktige får då

fastställa en annan skattesats än

den som har bestämts tidigare, om

det finns skäl till det.

Om budgeten på grund av

särskilda skäl inte kan fastställas

före november månads utgång,

skall fullmäktige ändå fastställa

skattesatsen och, i förekommande

fall, avgiftssatsen för begravnings-

avgiften enligt 9 kap. begravnings-

lagen (1990:1144) inom denna tid.

Budgeten skall därefter

fastställas före december månads

utgång. Fullmäktige får då

fastställa en annan skatte- eller

avgiftssats än den som har

bestämts tidigare, om det finns

skäl till det.

11 §

I lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. finns

föreskrifter om skyldighet för

styrelsen att underrätta vissa

myndigheter om skattesatsen.

I lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m. finns

föreskrifter om skyldighet för

styrelsen att underrätta vissa

myndigheter om skattesatsen och

om avgiftssatsen för begravnings-

avgiften.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999.

22 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1528) om

 offentlig upphandling

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 5 6 §§, 4 kap. 1 § och 7 kap. 5 §

lagen (1992:1528) om offentlig upphandling1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Denna lag gäller vid upp-

handling som görs av staten,

kommuner, landsting, kyrkliga

kommuner och sådana andra

upphandlande enheter som avses i

5 och 6 §§.

Denna lag gäller vid upp-

handling som görs av staten,

kommuner, landsting, och sådana

andra upphandlande enheter som

avses i 5 och 6 §§.

För upphandling som avses i 6 kap. gäller endast bestämmelserna i

nämnda kapitel och de bestämmelser i 1 och 5 kap., till vilka hänvisas i

6 kap. samt 7 kap. 1 10 §§.

5 §

I denna lag används följande termer med den betydelse som här anges:

Upphandling: köp, leasing, hyra eller hyrköp av varor,

byggentreprenader eller tjänster.

Upphandlande enhet: statliga,

kommunala och andra myn-

digheter, beslutande församlingar i

kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner, sådana bolag, fören-

ingar, samfälligheter och stiftelser

som anges i 6 § och, såvitt avser

upphandling enligt 4 och 6 kap.,

sådana enheter som avses i 4 kap.

1 § andra stycket och 6 kap. 1 §

tredje stycket samt samman-

slutningar av sådana myndigheter,

beslutande församlingar, bolag,

föreningar, samfälligheter, stiftel-

ser och enheter.

Upphandlande enhet: statliga,

kommunala och andra myn-

digheter, beslutande församlingar i

kommuner och landsting, sådana

bolag, föreningar, samfälligheter

och stiftelser som anges i 6 § och,

såvitt avser upphandling enligt

4 och 6 kap., sådana enheter som

avses i 4 kap. 1 § andra stycket

och 6 kap. 1 § tredje stycket,

sammanslutningar av sådana myn-

digheter, beslutande församlingar,

bolag, föreningar, samfälligheter,

stiftelser och enheter samt Svenska

kyrkans församlingar och kyrkliga

samfälligheter i fråga om

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144).

Upphandlingskontrakt: skriftliga avtal som en upphandlande enhet

ingår avseende upphandling enligt denna lag.

Byggentreprenad: utförande eller både projektering och utförande av

ett arbete, som kan hänföras till en verksamhet som anges i avdelning C i

bilagan till denna lag, eller ett byggnads- eller anläggningsarbete i sin

helhet, vars resultat självständigt kan fullgöra en teknisk och ekonomisk

funktion.

Koncession: ett upphandlingskontrakt avseende byggentreprenad där

ersättning för arbetet utgår i form av en rätt att utnyttja anläggningen

eller i form av dels en sådan rätt, dels betalning.

Leverantör: den som tillhandahåller varor eller utför arbeten eller

tillhandahåller tjänster även om han inte varit den som i det särskilda

fallet tillhandahållit eller utfört det som upphandlats.

Ramavtal: avtal som ingås mellan en upphandlande enhet och en eller

flera leverantörer i syfte att fastställa samtliga villkor för avrop som görs

under en viss period.

Formgivningstävling: sådan tävling som avses i 5 kap. 28 §.

Förfrågningsunderlag: underlag för anbud, som en upphandlande

enhet tillhandahåller en leverantör.

Påskyndat förfarande: sådant förfarande som avses i 2 kap. 15 §,

3 kap. 20 § och 5 kap. 22 §.

Anbudsgivare: den som lämnar anbud.

Anbudssökande: den som ansöker om att få lämna anbud vid selektiv

eller förhandlad upphandling.

Öppen upphandling: upphandling där alla leverantörer får lämna

anbud.

Selektiv upphandling: upphandling där en upphandlande enhet inbjuder

vissa leverantörer att lämna anbud.

Förhandlad upphandling: upphandling där en upphandlande enhet

inbjuder vissa leverantörer att lämna anbud och tar upp förhandling med

en eller flera av dem.

Förenklad upphandling: upphandling där alla leverantörer har rätt att

delta, deltagande leverantörer skall lämna skriftligt anbud och den

upphandlande enheten får förhandla med en eller flera anbudsgivare.

Direktupphandling: upphandling utan infordrande av skriftligt anbud.

6 §

Termen upphandlande enhet innefattar sådana bolag, föreningar,

samfälligheter och stiftelser som har inrättats i syfte att täcka behov i det

allmännas intresse, under förutsättning att behovet inte är av industriell

eller kommersiell karaktär och

1. vars kapital huvudsakligen

har tillskjutits av staten, en

kommun, ett landsting, en kyrklig

kommun eller en annan upp-

handlande enhet, eller

1. vars kapital huvudsakligen

har tillskjutits av staten, en

kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet, eller

2. vars upphandling står under statlig eller kommunal tillsyn eller en

tillsyn av en annan upphandlande enhet, eller

3. vars styrelse till mer än halva

antalet ledamöter utses av staten,

en kommun, ett landsting, en

kyrklig kommun eller en annan

upphandlande enhet.

3. vars styrelse till mer än halva

antalet ledamöter utses av staten,

en kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet.

4 kap.

1 §

Bestämmelserna i detta kapitel skall tillämpas vid upphandling som

görs av en upphandlande enhet för sådan av enheten bedriven verksamhet

som består av

1. drift eller tillhandahållande av fasta nät i syfte att betjäna

allmänheten i fråga om produktion, transporter, distribution eller

försörjning med dricksvatten, elektricitet, gas eller värme eller av

leverans av sådana nyttigheter till fasta nät,

2. utnyttjande av mark- eller vattenområden för prospektering eller

utvinning av olja, gas, kol eller andra fasta bränslen eller för

tillhandahållande av terminaler, flygplatser eller hamnanläggningar,

3. drift av nät i syfte att betjäna allmänheten i fråga om transporter med

järnväg, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana,

4. drift eller tillhandahållande av ett allmänt telekommunikationsnät

eller tillhandahållande av en eller flera allmänna telekommunikations-

tjänster.

Vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel innefattar termen

 upphandlande enhet

1. företag över vilka staten, en

kommun, ett landsting, en kyrklig

kommun eller en annan upp-

handlande enhet direkt eller

indirekt kan utöva ett bestämman-

de inflytande på det sätt som anges

i 3 kap. 8 § andra stycket, och

1. företag över vilka staten, en

kommun, ett landsting eller en

annan upphandlande enhet direkt

eller indirekt kan utöva ett

bestämmande inflytande på det

sätt som anges i 3 kap. 8 § andra

stycket, och

2. företag som bedriver verksamhet enligt första stycket med sådant

särskilt tillstånd från en myndighet som innebär att ett eller flera företag

förbehålls rätten att bedriva verksamheten.

Vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel innefattar termen

 särskilt tillstånd dels fall då ett företag i syfte att anlägga nät eller

annan anordning som avses i första stycket kan utnyttja rätt till

expropriation eller användning av egendom eller får placera nätutrustning

på, under eller över allmän väg, dels fall då ett företag bedriver

verksamhet som avses i första stycket 1 och levererar dricksvatten,

elektricitet, gas eller värme till ett nät som drivs av ett företag som har

särskilt tillstånd från en myndighet.

För upphandling av tjänster för verksamheter som avses i första stycket

gäller, utöver detta kapitel, de bestämmelser till vilka hänvisas i 5 kap.

1 §.

7 kap.

5 §

Ett beslut på vilket denna lag är

tillämplig får inte överklagas med

stöd av 10 kap. kommunallagen

(1991:900) eller 22 kap. kyrko-

lagen (1992:300).

Ett beslut på vilket denna lag är

tillämplig får inte överklagas med

stöd av 10 kap. kommunallagen

(1991:900).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

23 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

 (1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 4 kap. 8 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 4 kap. 8 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ideella föreningars verksamhet

Ideella föreningars och

registrerade trossamfunds

verksamhet

4 kap.

8 §

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken föreningen är

frikallad från skattskyldighet

enligt 7 § 5 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomst-

skatt.

Som yrkesmässig verksamhet

räknas inte en verksamhet som

bedrivs av en ideell förening eller

ett registrerat trossamfund, när

inkomsten av verksamheten utgör

sådan inkomst av näringsverk-

samhet för vilken föreningen är

frikallad från skattskyldighet

enligt 7 § 5 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomst-

skatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

24 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om

 offentlig anställning

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:260) om offentlig

anställning att 1 3 och 6 §§ samt punkten 2 av övergångsbestämmelserna

till lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag finns särskilda föreskrifter om arbetstagare hos

1. riksdagen och dess myndigheter,

2. myndigheterna under regeringen,

3. kyrkomötet och dess

myndigheter,

4. de allmänna försäkrings-

kassorna.

3. de allmänna försäkrings-

kassorna.

Särskilda föreskrifter om arbetstagare som avses i första stycket 2

finns också i lagen (1994:261) om fullmaktsanställning.

2 §

Följande föreskrifter i lagen

gäller också arbetstagare hos

kommuner, landsting, kommunal-

förbund, församlingar och kyrk-

liga samfälligheter, nämligen

Följande föreskrifter i lagen

gäller också arbetstagare hos

kommuner, landsting och

kommunalförbund, nämligen

23 29 §§ om arbetskonflikter,

42 § första stycket om vissa undantag från lagen (1976:580) om

medbestämmande i arbetslivet.

Föreskrifterna i 30 § om periodiska hälsoundersökningar gäller också

arbetstagare hos kommuner och landsting.

3 §

Lagen gäller inte

1. statsråden,

2. riksdagens ombudsmän,

3. biskopar eller präster som

avses i kyrkolagen (1992:300),

4. arbetstagare som är

lokalanställda av svenska staten

utomlands och som inte är svenska

medborgare,

5. arbetstagare som har anvisats

beredskapsarbete eller skyddat

arbete.

3. arbetstagare som är

lokalanställda av svenska staten

utomlands och som inte är svenska

medborgare,

4. arbetstagare som har anvisats

beredskapsarbete eller skyddat

arbete.

För justitiekanslern, justitieråden och regeringsråden gäller bara 4 §

om bedömningsgrunder vid anställning, 7 § om bisysslor och 23 29 §§

om arbetskonflikter.

6 §

Regeringen får föreskriva eller för särskilda fall besluta att bara

svenska medborgare får ha

1. anställning inom regeringskansliet eller utrikesförvaltningen,

2. statlig anställning som kan vara förenad med myndighetsutövning

eller handläggning av frågor som rör förhållandet till andra stater eller till

mellanfolkliga organisationer,

3. statlig anställning som kan medföra kännedom om förhållanden som

är av betydelse för landets säkerhet eller för andra viktiga, allmänna eller

enskilda ekonomiska intressen.

De befogenheter som regeringen

har enligt första stycket 2 och 3

utövas i fråga om arbetstagare hos

riksdagen eller dess myndigheter

av riksdagen eller den myndighet

som riksdagen bestämmer och i

fråga om arbetstagare hos

kyrkomötet eller dess myndigheter

av kyrkomötet eller den myndighet

som kyrkomötet bestämmer.

2. Om det i någon annan lag

eller författning än kyrkolagen

(1992:300) hänvisas till en

föreskrift som har ersatts genom

en föreskrift i denna lag, skall i

stället den nya föreskriften

tillämpas.

De befogenheter som regeringen

har enligt första stycket 2 och 3

utövas i fråga om arbetstagare hos

riksdagen eller dess myndigheter

av riksdagen eller den myndighet

som riksdagen bestämmer.

2. Om det i någon annan lag

eller författning hänvisas till en

föreskrift som har ersatts genom

en föreskrift i denna lag, skall i

stället den nya föreskriften

tillämpas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

25 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:615) om

 ingripande mot otillbörligt beteende avseende

 offentlig upphandling

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:615) om ingripande mot

otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

I denna lag avses med enhet:

statliga, kommunala och andra

myndigheter, beslutande försam-

lingar i kommuner, landsting och

kyrkliga kommuner samt sådana

bolag, föreningar, samfälligheter

och stiftelser som utgör upp-

handlande enhet enligt 1 kap. 5 §

lagen (1992:1528) om offentlig

upphandling, med undantag av

företag som har särskilt tillstånd

enligt vad som anges i 4 kap. 1 §

andra stycket den lagen.

I denna lag avses med enhet:

statliga, kommunala och andra

myndigheter, beslutande försam-

lingar i kommuner och landsting,

sådana bolag, föreningar,

samfälligheter och stiftelser som

utgör upphandlande enhet enligt

1 kap. 5 § lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling, med

undantag av företag som har

särskilt tillstånd enligt vad som

anges i 4 kap. 1 § andra stycket

den lagen samt Svenska kyrkans

församlingar och kyrkliga

samfälligheter i fråga om

verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen (1990:1144).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

26 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1221) om

 införande av stiftelselagen (1994:1220)

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:1221) om införande av

stiftelselagen (1994:1220) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

För förmögenhetsbildningar som enligt 3 § skall anses som stiftelser

enligt stiftelselagen (äldre stiftelser) gäller stiftelselagen (1994:1220)

med de begränsningar som följer av denna lag.

För sådan egendom som avses i

38 kap. 1 § och 2 § 3, 39 kap. 1 §

samt 41 kap. 1, 23 och 24 §§

kyrkolagen (1992:300) och som är

av stiftelsekaraktär gäller endast

bestämmelserna i 1 kap. 4 §

stiftelselagen.

För sådan egendom som avses i

9 § tredje stycket och 10 § första

stycket lagen (1999:000) om

införande av lagen (1999:000) om

Svenska kyrkan gäller inte

bestämmelserna i stiftelselagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

27 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1383) om

 överlämnande av allmänna handlingar till andra

 organ än myndigheter för förvaring

Härigenom föreskrivs att 1 och 7 §§ lagen (1994:1383) om

överlämnande av allmänna handlingar till andra organ än myndigheter

för förvaring skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag innehåller bestämm-

elser om överlämnande av

allmänna handlingar till sådana

enskilda organ som avses i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen och

om förvaring av dessa handlingar

sedan de överlämnats. I lagen ges

också bestämmelser om sådana

organs skyldighet att pröva fram-

ställningar om utlämnande av all-

männa handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sek-

retesslagen (1980:100).

Denna lag innehåller bestämm-

elser om överlämnande av

allmänna handlingar till sådana

enskilda organ som avses i 2 kap.

17 § första stycket tryckfrihets-

förordningen och om förvaring av

dessa handlingar sedan de över-

lämnats. I lagen ges också be-

stämmelser om sådana organs

skyldighet att pröva framställ-

ningar om utlämnande av all-

männa handlingar enligt reglerna i

tryckfrihetsförordningen och sek-

retesslagen (1980:100).

I fråga om allmänna handlingar

som förvaras hos Svenska kyrkan

eller någon av dess

organisatoriska delar finns

bestämmelser i lagen (1999:000)

om överlämnande av allmänna

handlingar till Svenska kyrkan och

dess organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

7 §

Bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar finns i 2 kap.

tryckfrihetsförordningen.

Bestämmelser om begränsningar i rätten att ta del av allmänna

handlingar och om skyldigheten att iaktta sekretess finns i sekretesslagen

(1980:100).

Av 2 kap. 17 § tryckfrihets-

förordningen och 1 kap. 8 § andra

stycket tredje meningen sekretess-

lagen framgår att ett enskilt organ,

som efter ett beslut enligt denna

lag förvarar allmänna handlingar,

skall jämställas med myndighet i

fråga om befattningen med dessa

handlingar.

Av 2 kap. 17 § första stycket

tryckfrihetsförordningen och

1 kap. 8 § andra stycket tredje

meningen sekretesslagen framgår

att ett enskilt organ, som efter ett

beslut enligt denna lag förvarar

allmänna handlingar, skall jäm-

ställas med myndighet i fråga om

befattningen med dessa

handlingar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

28 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

 (1997:483)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 §, 8 kap. 3 §, 11 kap. 6 8, 10 och

12 §§ skattebetalningslagen (1997:483) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §1

Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och

betalning av

1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket

taxeringslagen (1990:324),

2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. skatt enligt mervärdes-

skattelagen (1994:200),

5. avgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

6. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 5,

förseningsavgift enligt fastighets-

taxeringslagen (1979:1152) samt

kontrollavgift enligt lagen

(1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m., och

7. ränta på skatt, skattetillägg

eller avgift som avses i 1 6.

4. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

5. skatt enligt mervärdes-

skattelagen (1994:200),

6. avgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

7. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund,

8. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 7,

förseningsavgift enligt fastighets-

taxeringslagen (1979:1152) samt

kontrollavgift enligt lagen

(1998:514) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m., och

9. ränta på skatt, skattetillägg

eller avgift som avses i 1 8.

Lagen gäller inte när skatt enligt mervärdesskattelagen skall tas ut för

varor vid import. I sådant fall gäller tullagen (1994:1550).

8 kap.

3 §2

De allmänna skattetabellerna skall ange skatteavdraget på olika

inkomstbelopp, beräknade för en månad eller kortare tid, och grundas på

att

1. inkomsten är oförändrad under inkomståret,

2. arbetstagaren endast kommer att taxeras för den inkomst som anges

i tabellen,

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster

och avgift enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift, och

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvsinkoms-

ter, begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

avgift enligt lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift och avgift

som avses i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund,

och

4. arbetstagaren vid inkomsttaxeringen inte medges något annat avdrag

än avdrag för avgift enligt lagen om allmän pensionsavgift och

grundavdrag.

Skattetabellerna skall ange

skatteavdraget med utgångspunkt

från att kommunal inkomstskatt

beräknas efter skattesatser i hela

krontal.

Skattetabellerna skall ange

skatteavdraget med utgångspunkt

från att kommunal inkomstskatt,

begravningsavgift enligt begrav-

ningslagen och avgift som avses i

lagen om avgift till registrerat

trossamfund beräknas efter en

sammanlagd skatte- och

avgiftssats i hela krontal.

Av tabellerna skall också framgå skatteavdraget för den som inte är

skyldig att betala allmän pensionsavgift.

11 kap.

6 §

För en fysisk person som kan få

en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 §

skall skattemyndigheten bestämma

tillämplig skattetabell med ledning

av den skattesats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen i hemortskommunen.

För en fysisk person som kan få

en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 §

skall skattemyndigheten bestämma

tillämplig skattetabell med ledning

av

1. den skattesats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen i hemortskommunen,

2. den avgiftssats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen enligt begravnings

lagen (1990:1144), och

3. den avgiftssats som för

inkomståret gäller för den fysiska

personen enligt de uppgifter som

lämnats av ett trossamfund enligt

lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund.

Beslut om tillämplig skattetabell skall fattas senast den 18 januari

under inkomståret. Om en skattskyldig som tidigare inte har haft inkomst

från vilken skatteavdrag skall göras får sådan inkomst, skall beslut om

tillämplig skattetabell fattas så snart som möjligt.

7 §

Om det i den kommunala

skattesats som gäller för den

skattskyldige ingår öretal över

femtio, tillämpas skattetabellen

med närmaste högre hela krontal.

Annars tillämpas skattetabellen

med närmaste lägre hela krontal.

Om det i summan av de skatte-

och avgiftssatser enligt 6 § första

stycket som gäller för den

skattskyldige ingår öretal över

femtio, tillämpas skattetabellen

med närmaste högre hela krontal.

Annars tillämpas skattetabellen

med närmaste lägre hela krontal.

8 §

Om en skattesats för kommunal

inkomstskatt har ändrats så sent

under december året före

inkomståret att ändringen inte kan

beaktas vid tillämpningen av 6

eller 7 §, skall den tidigare

skattesatsen tillämpas.

Om en skatte- eller avgiftssats

har ändrats så sent under december

året före inkomståret att ändringen

inte kan beaktas vid tillämpningen

av 6 § första stycket eller 7 §, skall

den tidigare skatte- eller avgifts-

satsen tillämpas.

10 §

I slutlig skatt ingår

1. skatt som avses i 1 kap. 1 § första stycket taxeringslagen

(1990:324),

2. egenavgift som avses i 3 kap. lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt som avses i 2 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

4. sådan mervärdesskatt som

enligt 10 kap. 31 § första stycket

denna lag skall redovisas i

självdeklaration, och

5. avgift som avses i 2 § lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift.

4. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:1144),

5. sådan mervärdesskatt som

enligt 10 kap. 31 § första stycket

denna lag skall redovisas i

självdeklaration,

6. avgift som avses i 2 § lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift,

och

7. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund.

12 §

När den slutliga skatten bestäms gäller att

1. kommunal inkomstskatt

räknas ut i en post med ledning av

den skattesats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige i

hemortskommunen, och

2. egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter

debiteras på grundval av uppgifter

om försäkringsförhållanden som

lämnas av den allmänna

försäkringskassan.

1. kommunal inkomstskatt

räknas ut i en post med ledning av

den skattesats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige i

hemortskommunen,

2. egenavgifter enligt lagen

(1981:691) om socialavgifter

debiteras på grundval av uppgifter

om försäkringsförhållanden som

lämnas av den allmänna

försäkringskassan,

3. begravningsavgift enligt

begravningslagen (1990:000)

räknas ut med ledning av den

avgiftssats som för inkomståret

gäller för den skattskyldige enligt

de uppgifter som lämnats för den

församling eller kommun som

avgiften skall betalas till, och

4. avgift som avses i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund räknas ut

med ledning av den avgiftssats

som för inkomståret gäller för den

skattskyldige enligt de uppgifter

som lämnats av trossamfundet.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1999 och tillämpas första

gången i fråga om preliminär skatt för inkomståret 2000 och slutlig skatt

enligt 2001 års taxering.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-12-01

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 november 1998 (Kulturdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska

 kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring, m.m.,

 2. lag om Svenska kyrkans personal vid relationsändringen mellan

 staten och Svenska kyrkan den 1 januari 2000,

 3. lag om skattefrihet för prästlönetillgångar vid 2001 - 2010 års

 taxeringar,

 4. lag om avgift till registrerat trossamfund,

 5. lag om avveckling av stadgad åborätt och landgille,

 6. lag om ändring i rättegångsbalken,

 7. lag om ändring i äktenskapsbalken,

 8. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 9. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

10. lag om ändring i kommunala delegationslagen (1954:130),

11. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser

 om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

12. lag om ändring i lagen (1979:417) om utdebitering och utbetal-

 ning av skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner, landsting

 och församlingar,

13. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

14. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

15. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

16. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

 inskrivningsmyndigheter,

17. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

18. lag om ändring i arkivlagen (1990:782),

19. lag om ändring i begravningslagen (1990:1144),

20. lag om ändring i lagen (1991:482) om införande av folk-

 bokföringslagen (1991:481),

21. lag om ändring i kommunallagen (1991:900),

22. lag om ändring i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling,

23. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

24. lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning,

25. lag om ändring i lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt

 beteende avseende offentlig upphandling,

26. lag om ändring i lagen (1994:1221) om införande av stiftelse-

 lagen (1994:1220),

27. lag om ändring i lagen (1994:1383) om överlämnande av

 allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för

 förvaring,

28. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Knut[REDACTED_EFTERNAMN],

hovrättsassessorn Lars Bjurstam, kammarrättsassessorn Christina Otto

och kammarrättsassessorn Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om överlämnande av allmänna handlingar till Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar för förvaring, m.m.

2 §

Reservationen i sista ledet av första stycket för det fall att regeringen

eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriver något annat torde

syfta på bestämmelserna i 3 §. Eftersom av dessa bestämmelser framgår

att regeringen får föreskriva att allmänna handlingar får överlämnas till

Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar är

reservationen i förevarande paragraf överflödig och Lagrådet förordar att

den får utgå.

Förslaget till lag om avgift till registrerat trossamfund

2 §

Enligt denna paragraf får regeringen besluta att ett annat registrerat

trossamfund än Svenska kyrkan skall får hjälp med avgiftsuppbörd samt

vidare besluta att ett trossamfund inte längre skall få sådan hjälp. Det får

förutsättas att beslut i fråga om rätt till hjälp kommer att meddelas efter

framställning av det trossamfund som önskar sådan hjälp och kan gå ut

på såväl bifall som avslag. Det framgår sålunda att det är fråga om

förvaltningsbeslut; någon grund för normdelegation torde inte heller

föreligga.

I sitt yttrande över förslaget till lag om trossamfund anmärkte Lagrådet

att det var önskvärt att det, särskilt med hänsyn till det starka skydd som

den särskilda lagstiftningsformen medför, redan i den lagen angavs de

principer enligt vilka frågan om rätt till avgiftsuppbörden skulle prövas.

Under föredragningen av förevarande lagstiftningsärende har blivit

upplyst att arbete pågår med utarbetande av villkor som skall vara

vägledande för beslut om hjälp med avgiftsuppbörden och att det

övervägs att föreskrifter om sådana villkor skall föras in i lagen om

trossamfund.

Den ordning som formellt sett föreslås i förevarande lagstiftningsärende

innebär att regeringen ges en beslutanderätt utan några som helst

riktlinjer från riksdagens sida. Lagrådet utgår emellertid från att

regeringen inte kommer att utnyttja sin beslutanderätt, innan riksdagen

har dragit upp riktlinjer för hur beslutanderätten skall utövas, och har

under denna förutsättning inte något att erinra mot bestämmelsen.

6 och 7 §§

I 6 § föreskrivs en skyldighet för trossamfundet att lämna vissa uppgifter

till Riksskatteverket. Uppgifterna får endast avse sådana personer som

anges i andra stycket. Till dessa hör, enligt andra stycket 2, personer som

har samtyckt enligt 7 § till att betala avgift till trossamfundet. Enligt 7 §

andra stycket krävs inte något "skriftligt samtycke enligt första stycket",

om trossamfundets stadgar innehåller regler om skyldighet för

medlemmarna att betala avgift till trossamfundet i den ordning som gäller

för skatter och avgifter enligt skattebetalningslagen. Meningen synes

emellertid vara, att uppgifterna skall avse även dessa medlemmar. I

motiven framhålls att medlemmarna, genom sitt medlemskap i

trossamfundet, får anses ha samtyckt till att betala avgift i enlighet med

vad som framgår av stadgarna (avsnittet 10.4.3 i lagrådsremissen). För att

det sagda skall framgå av lagtexten kan denna ändras t.ex. enligt

följande.

6 § andra stycket 2 erhåller lydelsen: "har eller anses ha samtyckt enligt

7 § denna lag till att betala avgift till trossamfundet."

7 § andra stycket erhåller lydelsen: "Om trossamfundets stadgar

innehåller regler om skyldighet för medlemmarna att betala avgift till

trossamfundet i den ordning som gäller för skatter och avgifter enligt

skattebetalningslagen (1997:483), anses medlemmarna ha lämnat sådant

samtycke som avses i första stycket."

Förslaget till lag om avveckling av stadgad åborätt och landgille

5 §

Enligt paragrafen får regeringen meddela närmare föreskrifter om

förfarandet vid avvecklingen av åborätten. Eftersom avvecklingen rör

även förhållandet mellan enskilda - olika pretendenter till åborätten - och

såvitt angår förhållandet mellan åborättshavare och det allmänna

föreskrift som ger möjlighet till normdelegation saknas i 8 kap. 7 §

regeringsformen kan det här endast bli fråga om verkställighets-

föreskrifter. Sådana föreskrifter behöver inte ha stöd i lag. Om det anses

önskvärt med en bestämmelse som erinrar om behovet av

verkställighetsföreskrifter bör den utformas just som en sådan erinran.

Lagrådet kan dock inte finna att det finns något behov av bestämmelsen i

förevarande fall och förordar att paragrafen får utgå.

8 §

I första stycket sista meningen föreskrivs att - vid tillämpningen av

äganderättsutredningslagen - landgillejord som inte motsvarar hel

registerfastighet anses ha avskilts genom giltig sämjedelning. Ordet

"avskilts" används dock i 9 § andra stycket den lagen endast med

avseende på samfällighet. Meningen kan förslagsvis ges följande lydelse:

"Motsvarar landgillejord inte hel registerfastighet skall fastigheten anses

delad genom sämjedelning som är giltig."

9 §

Enligt paragrafen skall den som före lagens ikraftträdande hade rätt till

landgille och som lider förlust genom att landgille upphör ha rätt till

"skälig ersättning" av staten. Lagrådet har visserligen lämnat en

motsvarande ersättningsbestämmelse i 11 § lagen om införande av lagen

om Svenska kyrkan opåtalad. Där rörde det sig emellertid om

synnerligen svåröverskådliga förhållanden. I förevarande sammanhang är

förhållandena mera gripbara. Lagrådet förordar att formuleringen i 2 kap.

18 § andra stycket regeringsformen används, dvs att den som lider förlust

genom att landgille upphör "har rätt till ersättning för förlusten av

staten."

Förslaget till lag om ändring i lagen om statlig inkomstskatt

7 § 5 mom.

I vissa av styckena i momentet har registrerade trossamfund jämställts

med ideella föreningar, i andra inte. Enligt den allmänna motiveringen

utgår förslaget från att i princip samma beskattningsregler bör gälla för

Svenska kyrkan och andra registrerade trossamfund som för som för

ideella föreningar. Denna princip är naturlig mot bakgrund av att

skattereglerna inte bör påverka ett trossamfunds beslut om

verksamhetsform. För att lagen skall bli så utformad att den kan antas

tillgodose det angivna syftet bör trossamfund jämställas med förening

också i andra, tredje, femte, sjätte och sjunde styckena i momentet medan

däremot åttonde stycket bör kunna lämnas oförändrat.

7 § 7 mom.

Lagrådet ifrågasätter om inte trossamfund skall jämställas med förening

också i tredje stycket av förevarande moment.

Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

1 §

Med den ändrade regleringen avseende trossamfundens hjälp med

uppbörd m.m. kan ifrågasättas om inte nu landstingen och landstingens

uttag av skatt bör uttryckligen anges i första stycket. Det kan då inledas

exempelvis på följande sätt: " Skattesatsen för kommuns uttag av

kommunal inkomstskatt och landstings uttag av landstingsskatt samt

avgiftssatsen för uttag av begravningsavgift ...".

3 b §

Vid lagrådsföredragningen har angetts att det kan vara ändamålsenligt att

denna lag, som i huvudsak riktar sig till skattemyndigheterna och

Riksskatteverket, uttömmande reglerar vad som skall gälla i fråga om

utdebitering o.dyl. Det kan dock synas överflödigt att här ta in

bestämmelser som riktar sig till trossamfunden och som återfinns i 6 § i

den föreslagna lagen om avgift till registrerat trossamfund.

4 a §

Bestämmelsen synes, i motsats till vad som gäller enligt 4 § när kommun

är huvudman för begravningsverksamheten, bygga på att någon skuld

som skall återbetalas av trossamfunden inte uppkommer. Då detta inte

kan uteslutas bli fallet, åtminstone övergångsvis, bör övervägas om inte

bestämmelsen och/eller övergångsbestämmelsen bör kompletteras i detta

hänseende.

Förslaget till lag om ändring i lagen om utdebitering och utbetalning av

skatt vid ändring i rikets indelning i kommuner, landsting och

församlingar

Lagrådet ifrågasätter om inte även lagens rubrik bör ändras så att ordet

"församlingar" utgår och rubriken avslutas med orden "kommuner och

landsting".

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

1 kap. 8 §

Det bör understrykas att bestämmelser om Svenska kyrkan finns dels -

såvitt avser begravningsverksamhet och kulturminnesvård som det utgår

statliga bidrag till - i bilagan vartill andra stycket första meningen

hänvisar, dels i den föreslagna nya meningen.

Med det föreslagna tillägget blir andra stycket besvärande långt och det

handlar om två helt disparata typer av regleringar. Lagrådet förordar att

stycket delas och att ett nytt tredje stycke ges följande lydelse. "Ett

enskilt organ som med stöd av lagen (1994:1383) om överlämnande av

allmänna handlingar till andra organ än myndigheter för förvaring

förvarar sådana handlingar skall vid tillämpningen av denna lag

jämställas med myndighet såvitt avser befattningen med dessa

handlingar. Detsamma gäller Svenska kyrkan och dess organisatoriska

delar såvitt avser befattningen med allmänna handlingar som förvaras

med stöd av lagen (1999:000) om överlämnande av allmänna handlingar

till Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för

förvaring, m.m."

Genomförs den föreslagna ändringen bör hänvisningarna i 7 § tredje

stycket respektive 6 § tredje stycket i de angivna lagarna ändras.

7 kap. 15 §

Genom den föreslagna ändringen i bilagan kommer vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätten att ta del av handlingar att i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar som rör verksamhet som bedrivs enligt

begravningslagen. Sådana handlingar får antas kunna komma att

innehålla känsliga uppgifter om de avlidnas och åtminstone indirekt

också om deras anhörigas tillhörighet till trossamfund. Det framgår inte

om några överväganden gjorts angående behovet av sekretess för sådana

uppgifter. Något direkt motsvarande sekretesskydd är f.n. inte föreskrivet

i sekretesslagen; det är ovisst om något skydd kan följa av 7 kap. 15 §

första stycket sekretesslagen och det förordnande som meddelats i 2 b §

sekretessförordningen för bl.a. Svenska kyrkans församlingars

ministerialböcker (jfr prop. 1990/91:153 s. 127 f). Lagrådet, som saknar

underlag för att bedöma frågan, hemställer att den uppmärksammas

under det fortsatta beredningsarbetet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter

6 §

I punkten 6) i paragrafen finns redan bestämmelser om kommuns eller

annan menighets förvärv av mark för begravningsplats eller för sådant

ändamål som enligt 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen medför att

byggnad för ändamålet skall anses som specialbyggnad; det senare gäller

bl.a. ecklesiastikbyggnader såsom bårhus, krematorium och byggnad som

används för skötsel av allmän begravningsplats. Nu föreslås under 10) en

ny bestämmelse om förvärv av mark för allmänna begravningsplatser

eller specialbyggnad som är bårhus, krematorium eller byggnad som

används för skötsel av allmän begravningsplats. Bestämmelsen i 10) får

antas syfta på församlingars och kyrkliga samfälligheters förvärv av

mark för begravningsplatser m.m.; dessa har hittills inkluderats i

begreppet (kyrklig) kommun i 6). Det bör framgå av den nya

bestämmelsen att där avses andra förvärv än under 6). Ehuru det är

störande kan det möjligen accepteras att punkten 10 ges en mer modern

utformning än punkten 6) utan att den senare ändras. Den föreslagna

formuleringen synes dock ha blivit alltför komprimerad. Lagrådet

förordar att punkten 10 ges följande lydelse: "10) förvärv som annan än

som avses under 6) gör av mark för allmän begravningsplats eller mark

för sådan specialbyggnad enligt 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen som

är bårhus, krematorium eller byggnad som används för skötsel av allmän

begravningsplats."

En helt annan fråga är om begreppet bårhus över huvud taget skall

användas under rubriken ecklesiastikbyggnad i fastighetstaxeringslagen

och i förevarande bestämmelse. Med bårhus avses uppenbarligen i den

diskussion som äger rum i anslutning till relationsändringen sådana

lokaler för förvaring av döda som finns i anslutning till sjukhus och inte,

som antagligen var fallet när fastighetstaxeringslagen kom till,

kyrkogårdsbyggnader.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kulturminnen m.m.

4 kap. 9 §

De villkor som länsstyrelsen enligt det nya andra stycket skall kunna

ställa torde vara att hänföra till åtgärder för att reparera eller ändra ett

föremål eller för att flytta det från den plats där det sedan gammalt hör

hemma. Detta bör framgå. Eftersom ordet "ändra" används parallellt med

andra verb bör allt betecknas som åtgärder. Lagrådet förordar att andra

stycket får följande lydelse: "Länsstyrelsen får i fråga om första stycket 3

och 4 ställa de villkor --- föranleder åtgärden. Villkoren får avse hur

åtgärden skall ---."

16 §

Under föredragningen har anmälts att första stycket bör lyda: "Svenska

kyrkan har rätt till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt

motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga

kulturminnena."

Lagrådet har inte något att erinra mot denna formulering.

Förslaget till lag om ändring i begravningslagen

2 kap. 4 §

Rätten till gravsättning på en allmän begravningsplats skall enligt första

stycket inte vara beroende av att den avlidne tillhör visst trossamfund

men detta gäller dock enligt andra stycket inte för rätten till gravsättning

på en sådan särskild gravplats som avses i 2 § första stycket. Andra

stycket bör kunna tolkas som att det ger en rätt men inte medför tvång för

huvudmannen att kräva tillhörighet till visst trossamfund; även den som

är ateist och inte är medlem av något trossamfund bör rimligen kunna ha

rätt att gravsättas på en särskild gravplats, avskild från gravar med

religiösa symboler.

9 kap. 4 §

Såvitt gäller fastställandet av begravningsavgift kommer ett beslut härom

av en församling inte längre att kunna angripas såsom tidigare skett av ett

beslut av en kyrkokommun genom begäran om laglighetsprövning. I de

fall kommunen är huvudman för begravningsverksamheten står dock

alltjämt denna möjlighet till buds. Det är självfallet otillfredsställande

dels att denna typ av beslut av en församling i fortsättningen inte skall

kunna prövas, dels att det blir en obalans i rätten till prövning beroende

på vem som är huvudman för begravningsverksamheten. Dessa

förhållanden kommer för den enskilde att framstå som särskilt tydliga i

och med att avgifterna till verksamheten kommer att särredovisas på

slutskattebeskedet.

Medlemmar i Svenska kyrkan kommer fortsättningsvis att genom val

- och ev. genom en inomkyrklig överklagandeordning - kunna påverka

avgifterna för begravningsverksamheten. För dem som inte är med-

lemmar i Svenska kyrkan har föreslagits en ordning med ombud och

samrådsverksamhet som avses öka inflytandet för dessa grupper. Om

detta, tillsammans med länsstyrelsens tillsynsverksamhet, kan ersätta de

nuvarande möjligheterna till laglighetsprövning har Lagrådet svårt att ha

någon uppfattning om. Lagrådet har för sin del i nuläget inte någon egen

lösning på frågan om prövningsmöjligheterna men förutsätter att den

följs noga och att, om behov av prövning visar sig föreligga, regeringen

återkommer med förslag till sådan.

9 kap. 7 och 10 §§

Avsikten synes vara att tjänster skall tillhandahållas kostnadsfritt av den

som förvaltar en allmän begravningsplats, oavsett om han är huvudman

för begravningsverksamhet eller ej: hans kostnader ersätts sedan enligt

10 § av den huvudman som avses i 6 §. På grund härav bör 7 § ges

följande lydelse: "De tjänster som anges i 6 § skall utan kostnad för

dödsboet tillhandahållas även av annan som förvaltar en allmän

begravningsplats än den huvudman som avses i 6 §, om den avlidne kan

beredas gravplats där."

Första meningen i 10 § bör därvid ges följande lydelse: "En huvudman

som avses i 6 § skall ersätta den som har tillhandahållit tjänster enligt

7 §."

12 §

Enligt paragrafen fastställer regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer årligen de belopp med vilka ersättning skall

betalas för de tjänster som anges i 6 §. Det är oklart på vilken grund ett

sådant bemyndigande anses kunna meddelas. I den allmänna

motiveringen anförs att de uppgifter som församlingarna och de kyrkliga

samfälligheterna anförtros som huvudmän för begravningsverksamheten

utgör myndighetsutövning och att clearingtaxan därför inte enligt 8 kap.

2 eller 3 § regeringsformen behöver fastställas i lag. Det kan inte antas att

därmed avses myndighetsutövning i vedertagen mening, såsom

exempelvis brottsrekvisitet i 20 kap. 1 § brottsbalken. De olika tjänster

som ingår i begravningsverksamhet kan inte anses som myndighets-

utövning, annat än möjligen i fråga om tilldelning av gravplats, och

myndighetsutövning är också något som typiskt sett faller under

lagkravet i 8 kap. 3 § regeringsformen. Det återgivna motivuttalandet

synes snarare åsyfta att den kyrkliga begravningsverksamheten

tillgodoser allmänna intressen och att församlingar och kyrkliga

samfälligheter därför skulle såvitt avser denna verksamhet vara

underordnade regeringen. En följd av detta skulle i så fall kunna vara att

föreskrifter om deras åligganden skulle kunna meddelas av regeringen

med stöd av restkompetensen enligt 8 kap. 13 § första stycket 2

regeringsformen.

Det uppdrag som lämnats församlingarna och de kyrkliga

samfälligheterna i fråga om begravningsverksamheten är ett resultat av

den historiska kompromissen i samband med relationsändringen och det

synes inte möjligt att jämföra detta uppdrag med andra allmänna

uppgifter som överlämnats åt enskilda rättssubjekt, exempelvis Svensk

bilprovning. Församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna är enskilda

rättssubjekt och det får anses att deras åligganden även i fråga om

begravningsverksamheten i princip skall regleras genom lag. Härtill

kommer att vissa kommuner är huvudmän för begravningsverksamheten

och kommunernas åligganden måste regleras i lag enligt 8 kap. 5 § eller i

föreskrifter meddelade på grund av delegation enligt 8 kap. 7 §

regeringsformen; något stöd för sådan delegation finns inte.

Närmare till hands ligger att anse det vara fråga om sådana föreskrifter

om avgifter som avses i 8 kap. 9 § andra stycket, men sådana skall avse

förhållandet mellan enskilda och det allmänna, och det är inte heller

träffande att betrakta de föreslagna clearingavgifterna ur denna

synvinkel.

Enligt Lagrådets mening är det snarare fråga om en extensiv tillämpning

av möjligheterna att meddela föreskrifter om verkställighet av lag enligt

8 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen. Som sådana menar

Lagrådet att de kan godtas, eftersom det får anses framgå av lagen att det

skall vara fråga om schabloniserade självkostnader och de tjänster som är

i fråga är angivna i 6 §. Det framstår som orimligt att riksdagen skulle

årligen syssla med att fastställa ersättningsbeloppen.

10 kap. 2 §

Lagrådet erinrar om vad som anförts under 7 kap. 15 § om behovet av

sekretess för uppgifter om enskilds förhållanden. Någon skada synes

dock inte kunna uppkomma av att låta ett sådant ombud som avses i

paragrafen få del av eventuellt sekretessbelagda uppgifter.

10 kap. 7 §

På bemyndigandet enligt förevarande paragraf kan läggas liknande

synpunkter som på bemyndigandet enligt 9 kap. 12 §.

Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

11 kap. 6, 10 och 12 §§

I alla dessa paragrafer uppkommer problemet att begravningsavgift till

kommuner och till församlingar såvitt avser dem som inte tillhör Svenska

kyrkan redovisas separat medan begravningsavgiften ingår i

kyrkoavgiften för dem som är medlemmar i Svenska kyrkan. Detta kan

markeras med att efter orden begravningslagen (1990:1144) förs in ",

om den inte ingår i avgiftssatsen enligt 3," (6 § punkten 2), ", om den inte

ingår i avgiften enligt 7," (10 § punkten 4) respektive ", som inte ingår i

avgift enligt 4," (12 § punkten 3).

Övriga lagförslag

Lagrådet har inte något att erinra mot förslagen.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 december 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:38 Staten och trossamfunden

begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen,

avgiftsbetalningen, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om överlämnande av

allmänna handlingar till

Svenska kyrkan eller

någon av dess

organisatoriska delar för

förvaring, m.m.

3 §

Lag om avgift till

registrerat trossamfund

6 §

Lag om ändring i

begravningslagen

(1990:1144)

9 kap. 14 §

 Senaste lydelse 1997:314.

1 Senaste lydelse 1997:506.

1 Senaste lydelse 1991:181.

2 Senaste lydelse 1984:1061.

1 Senaste lydelse 1967:318.

1 Lagen omtryckt 1973:437.

Senaste lydelse av

lagens rubrik 1997:191

3 b § 1992:341.

 Senaste lydelse 1992:1583.

 Senaste lydelse 1992:1583.

 Senaste lydelse 1998:647.

 Senaste lydelse 1994:964.

 Senaste lydelse 1990:353.

 Senaste lydelse 1990:353.

1 Senaste lydelse 1995:1520.

1 Senaste lydelse 1994:1909.

2 Senaste lydelse 1990:1382.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1994:1384.

3 Senaste lydelse 1997:991.

4 Senaste lydelse 1998:000.

5 Senaste lydelse 1994:1384.

6 Senaste lydelse 1994:86.

7 Senaste lydelse 1998:205.

8 Senaste lydelse 1998:857.

9 Senaste lydelse 1998:1215.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2 Senaste lydelse 1997:523.

3 Senaste lydelse 1998:000.

1 Senaste lydelse 1987:163.

1 Senaste lydelse 1995:560.

2 Senaste lydelse 1995:560.

3 Senaste lydelse 1995:72.

1 Senaste lydelse 1994:1385.

2 Senaste lydelse 1994:1385.

3 Senaste lydelse 1994:1385.

4 Senaste lydelse 1994:1386.

5 Senaste lydelse 1994:1385.

1 Senaste lydelse 1991:496.

2 Senaste lydelse 1991:496.

3 Senaste lydelse 1991:496.

4 Senaste lydelse 1991:496.

5 Senaste lydelse 1991:496.

6 Senaste lydelse 1997:996.

1 Lagen omtryckt 1997:1068.

1 Senaste lydelse 1995:1460.

1 Senaste lydelse 1998:516.

2 Senaste lydelse 1997:953.

 Senaste lydelse 1997:314.

1 Senaste lydelse 1997:506.

1 Senaste lydelse 1991:181.

1 Senaste lydelse 1967:318.

1 Lagen omtryckt 1973:437.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1997:191.

 Senaste lydelse 1992:1583.

 Senaste lydelse 1992:1583.

 Senaste lydelse 1992:341.

 Senaste lydelse 1998:647.

 Senaste lydelse 1994:964.

 Senaste lydelse 1990:353.

 Senaste lydelse 1990:353.

1 Senaste lydelse 1995:1520.

1 Senaste lydelse 1994:1909.

2 Senaste lydelse 1990:1382.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1994:1384.

3 Senaste lydelse 1997:991.

4 Senaste lydelse 1997:522.

5 Senaste lydelse 1994:1384.

6 Senaste lydelse 1994:86.

7 Senaste lydelse 1994:86.

8 Senaste lydelse 1998:1215.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2 Senaste lydelse 1997:523.

3 Lydelse enligt prop. 1998/99:15.

1 Senaste lydelse 1987:163.

1 Senaste lydelse 1995:560.

2 Senaste lydelse 1995:560.

3 Senaste lydelse 1995:72.

1 Senaste lydelse 1994:1385.

2 Senaste lydelse 1994:1385.

3 Senaste lydelse 1994:1385.

4 Senaste lydelse 1994:1386.

5 Senaste lydelse 1994:1385.

1 Senaste lydelse 1991:496.

2 Senaste lydelse 1991:496.

3 Senaste lydelse 1991:496.

4 Senaste lydelse 1991:496.

5 Senaste lydelse 1991:496.

6 Senaste lydelse 1997:996.

1 Lagen omtryckt 1997:1068.

1 Senaste lydelse 1995:1460.

1 Senaste lydelse 1998:516.

2 Senaste lydelse 1997:953.

Prop. 1998/99:38

8

1

Prop. 1998/99:38

8

95

94

459

94

95

97

95

95

95

134

460

95

95

161

460

95

95

163

460

95

95

179

263

95

95

207

460

95

95

216

460

95

95

236

95

95

95

248

263

95

95

254

263

255

263

95

95

261

460

95

95

276

263

282

95

Prop. 1998/99:38

Bilaga 1

Prop. 1998/99:38

Bilaga 1

284

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 2

Prop. 1998/99:38

Bilaga 2

294

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 3

Prop. 1998/99:38

Bilaga 3

306

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 4

Prop. 1998/99:38

Bilaga 4

342

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 5

Prop. 1998/99:38

Bilaga 5

366

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 6

Prop. 1998/99:38

Bilaga 6

448

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 7

Prop. 1998/99:38

Bilaga 7

457

460

Prop. 1998/99:38

Bilaga 8

Prop. 1998/99:38

Bilaga 8

Prop. 1998/99:38

Prop. 1998/99:38

459

95