Regeringens skrivelse

1999/2000:14

En hållbar utveckling av landsbygden, m.m.

Skr.

1999/2000:14

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 14 oktober 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margareta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

Regeringen har genom budgetpropositionen för år 2000 föreslagit att

riksdagen bemyndigar regeringen att tillämpa ett landsbygdsprogram

enligt rådets förordning (EG) nr 1257/99 om stöd till utveckling av

landsbygden. Regeringen presenterar i skrivelsen inriktningen av ett

svenskt landsbygdsprogram för perioden 2000-2006. I skrivelsen

presenteras även ett nytt mål för den ekologiska produktionen.

Landsbygdsprogrammet bör främja en ekologiskt, ekonomiskt och

socialt hållbar utveckling av jordbruket, livsmedelsproduktionen,

skogsbruket och landsbygden. Åtgärder som syftar till att ta tillvara

jordbrukets positiva miljöeffekter och minimera dess negativa

miljöeffekter bör spela en framträdande roll i det samlade

landsbygdsprogrammet. Åtgärderna inom ramen för

landsbygdsprogrammet är uppdelade på två insatsområden. Under

insatsområde 1, åtgärder för ett ekologiskt hållbart jordbruk, ingår

miljöersättningar, kompetensutveckling, kompensationsbidrag i mindre

gynnade områden, stöd till investeringar i jordbruksföretag samt åtgärder

för att bevara och förbättra den ekologiska stabiliteten i skogen.

Insatsområde 2, åtgärder för ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på

landsbygden, innehåller startstöd till unga jordbrukare, åtgärder för

förbättrad bearbetning och saluföring samt åtgärder som syftar till att

främja en anpassning och utveckling av landsbygden.

I skrivelsen ger regeringen även en översiktlig redogörelse av beslutet

om Agenda 2000.

1 Ärendet och dess beredning 3

2 Konsekvenser av Agenda 2000 4

2.1 Arbetet med att reformera den gemensamma

jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000 4

2.2 Konsekvenser av reformbeslutet 6

2.3 Översiktlig redogörelse av den svenska tillämpningen av

reformförslaget 6

3 Ekologisk produktion 7

3.1 Mål för den ekologiska produktionen 7

4 Landsbygdsprogram för en hållbar utveckling 9

4.1 Landsbygdsprogram för perioden 2000 2006 9

4.2 Insatsområde 1 Åtgärder för ett ekologiskt hållbart

jordbruk 15

4.2.1 Bevarande av biologisk mångfald och

kulturmiljövärden i odlingslandskapet

(delprogram 1) 18

4.2.2 Miljövänlig vallodling (delprogram 2) 20

4.2.3 Miljöanpassat jordbruk (delprogram 3) 21

4.2.4 Kompensationsbidrag i mindre gynnade

områden 25

4.2.5 Stöd till investeringar i jordbruksföretag 27

4.2.6 Kompetensutveckling 29

4.2.7 Bevara och förbättra den ekologiska stabiliteten

i skogen 30

4.3 Insatsområde 2 Åtgärder för ekonomiskt och socialt

hållbar utveckling på landsbygden 31

4.3.1 Startstöd till unga jordbrukare 33

4.3.2 Förbättrad bearbetning och saluföring 33

4.3.3 Främja anpassning och utveckling av

landsbygden 34

5 Strukturfonderna 35

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 oktober 1999 38

1 Ärendet och dess beredning

Som en del i Europeiska rådets överenskommelse om EG-

kommissionens reformförslag till ny jordbrukspolitik (Agenda 2000)

antogs en ny rådsförordning (EG) nr 1257/1999 om stöd till utveckling

av landsbygden. I förordningen fastställs ramarna för EG:s stöd till en

hållbar utveckling av landsbygden. Åtgärder för landsbygdsutveckling

skall komplettera andra delar i den gemensamma jordbrukspolitiken. I

rådsförordningen samordnas regelverken för de nuvarande mål 5a-

åtgärderna, jordbruksfondens åtgärder i mål 5b samt de s.k.

kompletterande åtgärderna. Miljöersättningarna inom jordbruket ingår

som en obligatorisk del i det landsbygdsprogram som skall utarbetas för

perioden 2000 2006.

Regeringen har i budgetpropositionen för år 2000 begärt riksdagens

bemyndigande att tillämpa ett svenskt landsbygdsprogram enligt rådets

förordning (EG) 1257/1999. Mot bakgrund av att storleken på EG-

finansieringen för landsbygdsåtgärder i Sverige inte var känd vid

tidpunkten för regeringens beslut om budgetpropositionen återkommer

regeringen genom denna skrivelse till riksdagen med en redogörelse för

innehållet i det förslag till landsbygdsprogram som regeringen har för

avsikt att överlämna till EG-kommissionen under hösten 1999.

Den 12 februari 1998 bemyndigade regeringen chefen för

Jordbruksdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppgift att

lämna förslag till fortsatt inriktning för och innehåll i ett nytt svenskt

miljöprogram för jordbruket för perioden 2001 2005. Utredningen, som

antog namnet Miljöprogramutredningen, lämnade i juni 1999

betänkandet Jordbruk och miljönytta (SOU 1999:78). Regeringen gav

Skogsstyrelsen i uppdrag att ta fram ett förslag till program för

skogsåtgärder i Agenda 2000.

Statens jordbruksverk har utvärderat de hittills tillämpade

strukturstöden. En förteckning över remissinstanser och remissyttranden

finns tillgängliga i Jordbruksdepartementet (dnr 98/2609).

Jordbruksverket har på uppdrag av regeringen den 15 april 1999

redovisat ett underlag för ett landsbygdsprogram för perioden 2000-2006

med omvärldsanalys och lämpliga prioriteringar. Möjlighet att muntligen

och skriftligen inkomma med synpunkter på Jordbruksverkets

redovisning gavs vid en hearing anordnad av Jordbruksdepartementet den

7 juni 1999.

En promemoria har utarbetats inom Jordbruksdepartementet och

Näringsdepartementet som syftar till att utgöra ett underlag för arbetet

med det samlade landsbygdsprogrammet i vilket miljö-, struktur- och

landsbygdsåtgärder ingår. Miljöprogramutredningens förslag,

Skogsstyrelsens förslag och departementspromemorian har

remissbehandlats. Jordbruksverket har genom sitt remissvar på

Miljöprogramutredningens förslag kommit in med ett alternativt förslag

till stöd för den ekologiska produktionen. Även Jordbruksverkets förslag

har remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanserna och

remissyttrandena finns tillgängliga i Jordbruksdepartementet (dnr

Jo99/1466).

På regeringens uppdrag har Jordbruksverket lämnat förslag om ett nytt

mål för den ekologiska produktionen efter år 2000. Förslaget har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och

remissyttrandena finns tillgängliga i Jordbruksdepartementet (dnr

Jo99/1556).

Regeringen gav den 5 december 1996 Jordbruksverket i uppdrag att

genomföra en samlad utvärdering och översyn av de regionala stöden till

jordbruket. En delredovisning överlämnades i juni 1997 till regeringen

och i mars 1998 slutredovisades uppdraget. Rapporten

remissbehandlades under våren och försommaren 1998. En förteckning

över remissinstanserna och sammanställningar av remissyttrandena finns

tillgängliga i Jordbruksdepartementet (dnr Jo98/612).

Ett antal skrivelser har tillställts regeringen från organisationer,

mejeriföreningar och kommuner avseende regionala ersättningar till

jordbruket, stödområdesindelning, områdestillhörighet för

investeringsstödet, den svenska tillämpningen av startstödet,

intransportstöd till slaktindustrin i norra Sverige, nationellt stöd till

grisproduktionen, villkoren för mjölkproducenter och stödnivåer för

kompensationsbidrag, m.m.

2 Konsekvenser av Agenda 2000

2.1 Arbetet med att reformera den gemensamma

jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000

Utgångspunkten för Sveriges förhandlingar om den gemensamma

jordbrukspolitiken är de riktlinjer som lades fast av riksdagen efter

regeringens proposition om riktlinjer för Sveriges arbete med jordbruks-

och livsmedelspolitiken inom Europeiska unionen (prop. 1997/98:142,

bet. 1997/98:JoU23, rskr. 1997/98:241). Enligt riksdagens beslut skall

Sverige verka för en jordbruks- och livsmedelspolitik inom EU vars

övergripande mål skall vara att främja ett brett och varierat utbud av

säkra livsmedel till skäliga priser, främja en hållbar jordbruks- och

livsmedelsproduktion samt bidra till en global livsmedelssäkerhet. Av

beslutet framgår vidare att jordbruks- och livsmedelsföretagens

produktion skall styras av konsumenternas efterfrågan och vara

långsiktigt hållbar både från ekologiska och ekonomiska utgångspunkter.

EU skall också medverka till den globala livsmedelssäkerheten genom att

bl.a. hävda frihandelns principer även på livsmedelsområdet.

I propositionen redogörs för hur en hållbar jordbruks- och

livsmedelsproduktion skall främjas. Detta skall ske bl.a. genom en

reform av jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU, särskilt avseende

på successivt borttagande av EG:s marknadsordningar och en avveckling

av gränsskyddet med hänsyn till internationella åtaganden. Reformerna

skall kompletteras med riktade stöd för anpassningsåtgärder som

underlättar övergången från generella prisstöd till direktstöd samt

möjliggör utvecklingen av konkurrenskraftiga företag. Reformerna av

jordbrukspolitiken skall också kompletteras med riktade miljö- och

landsbygdsstöd för att bevara och främja den biologiska mångfalden,

bevara värdefulla natur- och kulturmiljöer och ett varierat

odlingslandskap, minimera miljöbelastningen, beakta behovet av en

långsiktig hushållning med naturresurserna samt medverka till

landsbygdens utveckling. Genom detta skapas möjligheter för en

långsiktigt hållbar och konkurrenskraftig produktion baserad på höga

miljökrav och höga etiska krav för djurhållningen. Åtgärderna kan också

stärka landsbygdens förutsättningar att skapa attraktiva livs- och

arbetsmiljöer för såväl män som kvinnor.

Kommissionens förslag i Agenda 2000 syftade bl.a. till att öka

jordbrukets konkurrenskraft genom en ökad marknadsorientering med

sänkta administrativa priser. I den överskottssituation som EU befinner

sig borde detta också leda till sänkta konsumentpriser. Förslagen syftade

också till att minska jordbrukets negativa effekter på miljön och att

förenkla det jordbrukspolitiska regelverket. Kompensation skulle lämnas

till jordbrukarna för prissänkningen. För att underlätta jordbrukets

anpassning och strukturförändring i samband med reformeringen av

marknadsordningarna föreslogs en integrerad landsbygdspolitik. Det

innebär att nuvarande regional- och strukturstöd inom jordbrukssektorn

samt s.k. kompletterande åtgärder (miljöersättningar, förtidspension och

skogsplantering) och riktade miljöförbättrande åtgärder sammanförs i en

enda förordning för landsbygdsutveckling. Åtgärderna inom

landsbygdsförordningen är ett komplement till övriga stödformer i den

gemensamma jordbrukspolitiken huvudsakligen finansierade från

Jordbruksfondens garantisektion. Det principiellt nya i det ursprungliga

reformförslaget var dels förslaget om nationella kuvert, dels förordningen

om horisontella åtgärder. Genom de nationella kuverten i

marknadsordningarna för mejeri och nötkött fick medlemsländerna

möjlighet att i större utsträckning än tidigare påverka utformningen av

marknadsstöden. De horisontella åtgärderna skulle ge medlemsstaterna

möjlighet att dels förena nationella miljövillkor med utbetalning av

direktstöd, dels minska direktstöden och använda pengarna till

miljöåtgärder. Den horisontella förordningen gav medlemsstaterna

möjlighet att upp till en viss nivå bestämma hur direktstöden skall

fördelas mellan inkomststöd och riktade miljöstöd.

Det finns starka miljöskäl för att reformera den gemensamma

jordbrukspolitiken i linje med förslagen i Agenda 2000.

Marknadsordningarna inom jordbrukspolitiken leder till höga priser

vilket gett incitament till en produktion som inte är ekologiskt hållbar.

Den förda jordbrukspolitiken har medfört en ökad miljöbelastning bl.a.

genom förluster av växtnäringsämnen till omgivande miljö och avdrift av

bekämpningsmedel och minskad biologisk mångfald i

jordbrukslandskapet. Den Europeiska miljöbyrån har i en nyligen

presenterad rapport redovisat förekomst av bekämpningsmedelsrester i

grundvattnet i samtliga EU:s medlemsländer. En intensiv produktion

hotar även natur- och kulturvärden i odlingslandskapet.

Mot bakgrund av beslutet om riktlinjerna för Sveriges arbete med den

gemensamma jordbrukspolitiken, ansåg regeringen att förslaget var ett

steg i rätt riktning men att det inte var tillräckligt långtgående. Reformen

av den gemensamma jordbrukspolitiken blev dock inte så omfattande

som kommissionens ursprungliga förslag. Efter beslutet vid toppmötet i

Berlin våren 1999 är de administrativa priserna fortfarande högre på den

interna EU-marknaden än på världsmarknaden, vilket påverkar

intensiteten i produktionen. Då samtliga medlemsstater var överens om

att budgeten behövde stabiliseras ökade behovet av prioriteringar inom

den fastslagna budgeten. Behovet av prioriteringar ökade ytterligare då

det inte gick att komma överens om att tidsbegränsa den kompensation

som ges i form av direktstöd, vilket hade inneburit besparingar och även

frigjort resurser för åtgärder på miljö- och landsbygdsområdet. Inom de

budgetramar som beslutades i Berlin utgörs den största delen av

jordbruksbudgeten av de generella direktstöden. Denna andel ökade

också genom att kompensationen ökade något i slutuppgörelsen. Beslutet

om en stabiliserad budget på dagens nivå samt de utökade generella

direktstöden medförde att utrymmet till miljö- och landsbygdsåtgärder

begränsades. Medlen för miljö- och landsbygdsåtgärder låstes till ett

belopp något mindre än det som beräknats för år 1999. Då

medlemsländerna planerat för en ytterligare utökning av resurserna till

sina miljö- och landsbygdsprogram innebär budgetstabiliseringen att

samtliga medlemsstater får mindre resurser än planerat för sådana

åtgärder under budgetperioden.

2.2 Konsekvenser av reformbeslutet

Vid toppmötet i Berlin 1999 beslutades om mindre prissänkningar och

högre kompensationsnivåer än vad som föreslagits i det ursprungliga

Agenda 2000-förslaget. Sverige fick dessutom ytterligare medel genom

ett stöd för torkningskostnader vid spannmåls- och oljeväxtodling i norra

Sverige och genom ersättningen till gräsensilage. Den totala

budgetkostnaden för förslaget blev något lägre än i ursprungsförslaget

och de medel som tilldelades miljö- och landsbygdsåtgärder var något

mindre än det förväntade utfallet i medlemsstaterna år 1999.

I stora drag resulterar reformen i att den relativa lönsamheten minskar i

spannmålsproduktionen medan den ökar i nötköttsproduktionen. Främst

gäller minskningen spannmålsproducenter i slättbygderna. Det är

regeringens bedömning att de förändrade stödformerna kommer att leda

till en i stort sett oförändrad relativ lönsamhet i jordbruket inom

stödområdena.

När det gäller nötkötts- och mjölkproduktionen medverkar reformen

och tillgången till ensilagestöd till en förbättrad lönsamhet. Detta är

framför allt fallet i södra Sveriges skogsbygder, men även i slättbygderna

och i norra delen av landet.

2.3 Översiktlig redogörelse av den svenska

tillämpningen av reformförslaget

Vid tillämpningen av kompensationsstöd, anpassningsstöd samt miljö-

och landsbygdsstöd är det viktigt att utgå från en helhetsbild av hur de

olika jordbrukspolitiska verktygen samverkar. För att målen inom de

riktade miljö- och landsbygdsutvecklingsstöden skall kunna uppnås

behöver åtgärderna anpassas till resultatet av reformen och leda till

positiva effekter på miljön och landsbygden samt till de relativa

lönsamhetsförändringarna.

Genom de generella reformerna och de specifika förändringarna för

Sverige har det skett en förändring i den relativa lönsamheten för

spannmålsproduktionen i slättbygderna i förhållande till

nötköttsproduktionen. Förändringen i den relativa lönsamheten kan leda

till att omfattningen av spannmålsproduktionen ändras.

Det landsbygdsutvecklingsprogram som presenteras i avsnitt 4 följer

av de mål som riksdagen fastslagit (prop. 1997/98:142, bet.

1997/98:JoU:23, rskr. 1997/98:241) och de konsekvenser som väntas av

de överenskomna reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Det kommande landsbygdsprogrammet är inriktat på mer effektiva

miljöåtgärder och fortsatta anpassningsåtgärder i syfte att skapa

förutsättningar för en framtida och mer långtgående reform av

jordbrukspolitiken.

I framtiden kan det behövas ytterligare ekonomiska medel för åtgärder

inom ramen för landsbygdsförordningen. Kommissionen har i anslutning

till sitt beslut om fördelning av medel till landsbygdsåtgärder

tillkännagivit att omfördelningar mellan medlemsstaterna av eventuella

outnyttjade medel under perioden kan komma att bli aktuella. Det kan på

grund härav alltså finnas en möjlighet för Sverige att under perioden öka

medfinansieringen från EG-budgeten.

Ytterligare medel till landsbygdsåtgärder kan erhållas genom

omfördelningar enligt den s.k. horisontella förordningen som ingår i

överenskommelsen om Agenda 2000. Detta ger en möjlighet att fortsätta

övergången från generella stöd till riktade stöd för att förbättra

jordbrukspolitikens måluppfyllelse. Den horisontella förordningen tillåter

medlemsstaterna att använda delar av direktstödet till medfinansiering av

vissa åtgärder inom landsbygdsförordningen. Detta innebär att

utbetalningen av direktstöd till lantbrukarna kan minskas med en

nationellt bestämd andel. Minskningen av direktstödet frigör medel som

tillsammans med nationella medel får användas för vissa miljö- och

landsbygdsåtgärder. Varje medlemsstat har rätt att själv besluta om man

vill tillämpa förordningen och på vilket sätt man i så fall skall dra in

direktstöden. För att kunna bedöma om denna förordning ska tillämpas i

Sverige måste en utvärdering göras av landsbygdsprogrammet, dess

effekter och behov av eventuella ytterligare åtgärder. Regeringen har för

avsikt att genomföra en sådan utvärdering år 2002 och därefter

återkomma till riksdagen i frågan.

3 Ekologisk produktion

3.1 Mål för den ekologiska produktionen

Regeringens bedömning: Den ekologiskt odlade arealen bör

fördubblas (20 procent) till år 2005 och den ekologiska

animalieproduktionen bör öka. 10 procent av antalet mjölkkor och

slaktdjur av nöt och lamm bör finnas i ekologisk produktion till år

2005. Konsumenternas efterfrågan på ekologiska livsmedel är

avgörande för om målen kan nås.

Jordbruksverkets förslag: Jordbruksverket föreslår som mål att den

ekologiskt odlade arealen fördubblas (20 procent) till år 2005 och att den

ekologiska animalieproduktionen kraftigt bör ökas. Jordbruksverket

föreslår dessutom mål för olika produktionsgrenar. En bred utveckling av

den ekologiska produktionen och utbudet av ekologiska livsmedel

bedöms av Jordbruksverket som viktigt för att marknaden på sikt skall

kunna bli stabil. Jordbruksverket anser att miljöstöd i någon form behövs

även fortsättningsvis. Det statliga stödet bör enligt verket trappas ned när

marknaden för ekologiska produkter når en sådan nivå att den är stabil

och säker. Jordbruksverket anser vidare att stöd till forskning, försöks-

och utvecklingsprojekt och marknadsstödjande åtgärder behöver öka för

att skapa underlag för en effektiv rådgivning och en positiv utveckling av

produktionen.

Remissinstansernas synpunkter: Några remissinstanser stödjer

Jordbruksverkets förslag till mål om 20 procent ekologiskt odlad areal

och förslagen till produktionsmål. Flera remissinstanser stödjer målet 20

procent av arealen men framför samtidigt att vissa av delmålen för olika

produktionsgrenar kan bli svåra att uppnå. Flera remissinstanser pekar på

behovet av att ytterligare utreda effekten av den ekologiska produktionen

på miljön och miljökvalitetsmålen.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser i likhet med

Jordbruksverket och flera remissinstanser att konsumenternas efterfrågan

är en förutsättning för en ökning av den ekologiska produktionen.

Jordbruksverkets förslag till mål om 20 procent ekologiskt brukad areal

år 2005 och de föreslagna produktionsmålen är baserade på en

bedömning av marknadsutvecklingen av den ekologiska produktionen.

Regeringen stödjer Jordbruksverkets förslag till mål för omfattningen av

den ekologiska åkerarealen. Regeringen delar däremot vissa

remissinstansers tveksamhet om möjligheten att uppfylla samtliga de

föreslagna delmålen för olika produktionsgrenar. Regeringen anser dock

mot bakgrund av förutsättningen för en positiv utveckling inom delar av

animalieproduktionen att ett mål på 10 procent för utvecklingen inom

mjölk-, nöt-, och lammproduktionen till år 2005 kan sättas upp.

Regeringen anser att den ekologiska produktionen från en samhällelig

utgångspunkt bl.a. är ett medel i arbetet med att nå vissa av de nationella

miljömålen och ett steg mot en uthållig utveckling av jordbrukssektorn.

Det är viktigt att skapa förutsättningar för en marknadsutveckling där

konsumenternas efterfrågan av ekologiska livsmedel kan tillgodoses och

där produktionen kan ske utan permanenta produktionsstöd.

Flera remissinstanser tar upp behovet av att utreda effekterna av den

ekologiska produktionen på de övergripande miljökvalitetsmålen.

Regeringen har med anledning härav för avsikt att sammanställa den

forskning som finns på området samt identifiera de områden inom vilka

det finns kunskapsluckor. Sammanställningen skall tjäna som underlag

för regeringens forskningspolitiska proposition och vara till ledning i

regeringens arbete med vilka åtgärder som behöver vidtas för att de

nationella miljökvalitetsmålen skall uppfyllas. Det pågår vidare ett

löpande utvärderingsarbete vad gäller de totala miljöeffekterna av den

gemensamma jordbrukspolitiken.

Regeringen anser att den ekologiska produktionen bör stödjas genom

åtgärder i det kommande landsbygdsprogrammet (se avsnitt 4.2.3),

genom försöks- och utvecklingsprojekt samt marknadsstödjande

åtgärder. Regeringen har i budgetpropositionen för år 2000 föreslagit att

medel avsätts för marknadsstödjande åtgärder men på sikt bör det vara

näringens ansvar att upprätta marknadskanaler och stå för

marknadsföring av ekologiska livsmedel. Frågan om medel till forskning

om ekologisk produktion kommer att beaktas i regeringens kommande

forskningspolitiska proposition.

Rådets förordning (EEG) nr 2092/91 innehåller ett gemensamt

regelverk om produktion, märkning och kontroll av produkter som är

försedda eller avses förses med uppgifter som hänvisar till ekologisk

produktion. Medlemsstaterna är skyldiga att upprätta ett kontrollsystem i

enlighet med förordningens krav. Regeringen har för avsikt att vid annat

tillfälle pröva den ordning i vilken de svenska kontrollorganen utses och

övervakas.

4 Landsbygdsprogram för en hållbar utveckling

4.1 Landsbygdsprogram för perioden 2000 2006

Regeringens bedömning: Ett samlat landsbygdsprogram bör

införas för perioden 2000 2006. Landsbygdsprogrammet bör

främja en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av

jordbruket, livsmedelsproduktionen, skogsbruket och landsbygden.

Lika möjligheter till utveckling för kvinnor och män bör främjas.

Åtgärder som syftar till att ta tillvara jordbrukets positiva

miljöeffekter och minimera dess negativa miljöeffekter bör spela en

framträdande roll i det samlade landsbygdsprogrammet. Det är

samtidigt viktigt med åtgärder som syftar till att förbättra

landsbygdens konkurrenskraft genom att underlätta en nödvändig

anpassning av jordbrukssektorn till nya förutsättningar.

Bakgrund: Enligt rådets förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd till

utveckling av landsbygden bör miljöåtgärder inom jordbruket spela en

framträdande roll under de kommande åren för att stödja en hållbar

utveckling på landsbygden och tillmötesgå samhällets ökade behov av

tjänster på miljöområdet. Vidare anges i förordningen att politiken för en

sådan utveckling bör ha som mål att bl.a. återställa och höja

landsbygdsområdenas konkurrenskraft och därigenom bidra till att trygga

och skapa ny sysselsättning. Bakgrunden är att jordbruket under de

kommande åren måste anpassa sig till nya förutsättningar och ytterligare

förändringar beträffande marknadsutveckling, marknadsåtgärder,

handelsregler, konsumenternas krav och val samt utvidgningen av EU.

Dessa förändringar kommer inte bara att påverka jordbruksmarknaden

utan hela den lokala ekonomin på landsbygden.

Sverige har sedan vi blev medlemmar av EU i huvudsak fullt utnyttjat

de kvoter som begränsar produktionsmöjligheterna inom jordbruket.

Någon minskning av produktionskvantiteterna till följd av

lönsamhetsförändringar kan därför inte sägas ha inträffat. Det är

emellertid inte de producerade kvantiteterna utan produktionens och

produkternas miljöpåverkan och resursutnyttjande som är avgörande för

ett hållbart jordbruk.

Förordningen om utveckling av landsbygden ersätter nio nu gällande

rådsförordningar om struktur-, miljö- och landsbygdsåtgärder med

anknytning till den gemensamma jordbrukspolitiken. Följande

stödformer regleras i den nya förordningen: investeringar i

jordbruksföretag, startstöd, kompetensutveckling, förtidspensionering,

kompensationsbidrag i mindre gynnade områden, miljövänligt jordbruk,

förbättrad bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, skogsbruk

samt olika åtgärder för att främja anpassning och utveckling av

landsbygden. Medlemsländerna skall senast sex månader efter det att

förordningen trädde i kraft den 3 juli 1999, lämna förslag till hur man

avser att tillämpa förordningens åtgärder inom ramen för ett

landsbygdsprogram för den kommande budgetperioden 2000 2006.

Därefter skall EG-kommissionen senast inom sex månader lämna sitt

slutgiltiga godkännande av planen. Endast åtgärder för miljövänligt

jordbruk är obligatoriska för medlemsländerna. För att programmet skall

kunna godkännas för medfinansiering från EG:s jordbruksfond krävs

dock att det finns en balans mellan åtgärderna.

För att ett samlat svenskt landsbygdsprogram skall kunna träda i kraft

från den 1 januari år 2000 måste det i god tid tillställas kommissionen för

prövning. För att detta skall vara möjligt måste regeringen överlämna ett

förslag till landsbygdsprogram till EG-kommissionen redan under hösten

1999. Programmet överlämnas med förbehåll av riksdagens godkännande

av vad som anförts i budgetpropositionen för år 2000 om bemyndigande

för regeringen att tillämpa ett landsbygdsprogram enligt rådets

förordning (EG) 1257/1999. Förhandlingar med EG-kommissionen bör

därmed kunna slutföras i sådan tid att programmet kan träda i kraft i

enlighet med förordningen.

I mål 1-området som består av nuvarande mål 6 och kustområdena i

Norrbottens-, Västerbottens- och Västernorrlands län kommer åtgärder

utöver kompensationsbidrag och miljöersättningar att genomföras inom

ramen för integrerade mål 1-program. EG-finansieringen för dessa

åtgärder kommer att ske från Jordbruksfondens utvecklingssektion.

Remissinstansernas synpunkter: Flertalet remissinstanser ställer sig

bakom den övergripande målsättningen att programmet skall främja en

ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av jordbruks- och

livsmedelsproduktionen, skogsbruket och landsbygden. Flera

remissinstanser tar upp behovet av mer riktade åtgärder såsom

investeringsstöd och andra stödformer för att uppnå miljömål och en

konkurrenskraftig landsbygd. Majoriteten av remissinstanserna

förespråkar att den finansiella ramen för miljöersättningarna bör omfatta

2,8 miljarder kronor. Lantbrukarnas riksförbund (LRF) framför att

miljöåtgärderna under den kommande programperioden bör omfatta

minst 3,5 miljarder kronor för att miljömålen skall kunna nås. Flera

remissinstanser påpekar vikten av en flexibel hantering av de avsatta

medlen så att de till fullo kan utnyttjas. Riksrevisionsverket (RRV)

förordar dock det lägre budgetalternativet för miljöersättningarna.

Skälen för regeringens bedömning: Ett ekologiskt hållbart jordbruk

är ett jordbruk som är resursbevarande, miljöanpassat och etiskt

godtagbart. Ett grundläggande krav är att det framtida

handlingsutrymmet bibehålls för kommande generationer. Regeringen

har genom propositionen Hållbart jordbruk och fiske (prop. 1997/98:2,

bet. 1997/98:JoU9, rskr. 1997/98:116) redogjort för kriterier för ett

ekologiskt hållbart jordbruk.

Den nya skogspolitiken som beslutades år 1993 (prop. 1992/93:226,

bet. 1992/93:JoU15, rskr. 1992/93:352) och utvärderades år 1998 (prop.

1997/98:158, bet. 1998/99:MJU3, rskr. 1998/99:32) kännetecknades av

två jämställda mål; ett miljömål och ett produktionsmål.

Landsbygdsprogrammet kan bidra till att uppfylla skogspolitikens mål

genom skogskapitlets miljöartikel och insatser för kompetensutveckling

till skogsägare.

All markanvändning påverkar miljön. Eftersom jordbruksproduktion

förutsätter att naturresurserna brukas ger denna produktion upphov till

både negativa och positiva effekter på miljön och landskapet. Bland de

positiva effekterna kan nämnas att lantbruket håller landskapet öppet, att

betesdjuren håller artrika betesmarker hävdade, att kulturmiljöer

bibehålls och hävdas samt att återförsel av växtnäring görs möjlig.

Odlingen och djurhållningen ger å andra sidan upphov till

växtnäringsförluster till luft och vatten, risker med bekämpningsmedel i

yt- och grundvatten samt under vissa omständigheter negativ inverkan på

den biologiska mångfalden och kulturmiljövärdena. I

regeringsförklaringen den 14 september 1999 betonades att jordbrukets

utveckling som näring är en tillgång i den ekologiska omställningen.

Ett ekonomiskt och socialt hållbart jordbruk kräver bl.a. att jordbruket

producerar livsmedel med en hög kvalitet till rimliga priser för

konsumenterna och ger rimlig ersättning till producenterna. Såsom också

tydliggjorts i regeringsförklaringen är det av stor vikt att hela Sverige

utvecklas. Därför måste arbetstillfällen skapas där människorna finns och

det är viktigt att det finns ett levande jordbruk i landets alla delar.

Jordbruket, skogsbruket och förädlingsindustrin har stor betydelse för

möjligheten att nå viktiga politiska mål som uthållig tillväxt, regional

balans, landsbygdsutveckling och ökad sysselsättning. Jordbruket i norra

Sverige och södra Sveriges skogsbygder har en särskild regionalpolitisk

betydelse genom den mångfald av värden som jordbruksnäringen och

dess verksamheter förknippas med. Jordbruket och skogsbruket bidrar till

att upprätthålla sysselsättning, befolkning och samhällsstruktur i dessa

delar av landet. I flera av de förslag till regionala tillväxtavtal som

överlämnades till regeringen i april 1999 har länen framhållit

naturresurserna och vidareförädlingsmöjligheterna som viktiga tillgångar

och utvecklingsbara områden.

Inriktningen på ett nytt landsbygdsprogram

Sedan Sverige blev medlem i EU har miljö- och landsbygdsåtgärderna

successivt byggts ut. Detta gäller främst ersättningarna för miljöinsatser

inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 2078/92. Även

strukturåtgärder som investeringsstöd till jordbruket har införts under

perioden. Kompensationsbidrag till jordbruket i mindre gynnade

områden infördes redan år 1995. Utökade satsningar på

kompetensutveckling inom skogssektorn har kunnat göras med hjälp av

medfinansiering från gemenskapen.

Det samlade regelverk som utgör den nya landsbygdsförordningen

medger en större flexibilitet och därmed möjlighet för medlemsländerna

att kombinera olika åtgärder för totalt bättre effekt. Miljömålen kan t.ex.

uppnås genom att miljöersättningarna till jordbruket kan kombineras med

riktade stöd till investeringar, till utvecklingsprojekt eller för

kompetensutveckling. På många håll i landet har kvinnor utvecklat

produkter som är betydelsefulla ur ett miljöperspektiv. Dessa skall

uppmuntras och stödjas. Den nya ordningen ställer också större krav på

medlemsländerna att utforma balanserade program där effekterna av

åtgärderna löpande skall följas upp och utvärderas.

De tidigare ramarna för EG-finansiering som avsattes för enskilda

åtgärder är inte längre aktuella. Fördelningen av EG-finansiering mellan

olika åtgärder avgörs av valet av åtgärder samt av medfinansieringsnivån.

Ett samlat landsbygdsprogram kan bidra till viktiga mål som uthållig

tillväxt i hela Sverige, landsbygdsutveckling och ökad sysselsättning. En

prioritering bör vara miljö- och regionalpolitiska hänsyn samt incitament

till en inriktning av livsmedelsproduktionen mot kvalitet före kvantitet.

Därmed kan det svenska jordbrukets ställning på EU-marknaden stärkas

och grunden till ett långsiktigt hållbart jordbruk läggas. Jordbruket måste

också ges möjlighet att utvecklas och anpassas till nya förhållanden och

vara en del av en integrerad utveckling av hela landsbygden.

Omfattningen och inriktningen av åtgärderna bör styras av de skilda

förutsättningar för jordbrukets och landsbygdens utveckling som

föreligger i olika delar av landet.

Åtgärderna inom landsbygdsprogrammet skall medverka till ett

hållbart samhälle och till att miljökvalitetsmålen och miljömålen för

jordbruket och odlingslandskapet uppnås. Tyngdpunkten i programmet

bör enligt regeringens uppfattning därför ligga på åtgärder som syftar till

att stödja en ekologiskt hållbar utveckling.

Landsbygdsprogrammet skall också medverka till en ekologiskt hållbar

utveckling inom skogsbruket och till att förstärka jordbrukets och

livsmedelsindustrins konkurrensförmåga genom satsningar på kvalitet

och miljöanpassning. Programmet skall vidare underlätta och främja

diversifiering. Kvinnors förutsättningar och kompetens skall i högre

utsträckning än tidigare tas tillvara och fördelningen av resurser skall

avspegla detta. Jordbruket skall fortsätta att bidra till regional utjämning

av sysselsättning och välfärd. Riktade åtgärder är bl.a. därför nödvändiga

för särskilt utsatta regioner.

Flera remissinstanser har pekat på behovet av mer riktade åtgärder för

att uppnå miljömål och en konkurrenskraftig landsbygd. Särskilt utpekas

investeringsstöd i jordbruk och andra stödformer som kan underlätta en

positiv utveckling av landsbygden och en diversifiering av dess

näringsliv. Vissa remissinstanser framhåller samtidigt behovet av att

upprätthålla befintliga regionala stödformer, främst

kompensationsbidraget till mindre gynnade områden. Regeringens

uppfattning är att en större del av tillgängliga medel bör användas till

riktade åtgärder som syftar till att stimulera en miljövänlig och

konkurrenskraftig kvalitetsproduktion. Regeringen har vidare för avsikt

att samlat bedöma ekonomiska och administrativa konsekvenser för

myndigheterna efter programmets slutliga utformning.

Kostnadsram för ett nytt landsbygdsprogram

Totalramen för ett förslag till landsbygdsprogram föreslås omfatta ca

3192 miljoner kronor år 2000. Därutöver avsätts nationella medel

motsvarande 30 miljoner kronor i mål 1-programmen för strukturstöd till

jordbruket inklusive insatser för det fjällnära jordbruket. Med en

maximal EG-finansiering motsvarar detta ca 120 miljoner kronor.

Motsvarande totalbelopp för skogsåtgärder i mål 1 uppgår till ca 14

miljoner kronor. Kostnaderna för miljöersättningarna och miljöinriktad

kompetensutveckling inom ramen för landsbygdsprogrammet beräknas

för år 2000 uppgå till ca 2350 miljoner kronor. För att stödja

miljöinriktade investeringar avsätts motsvarande ca 100 miljoner kronor

år 2000. I enlighet med vad Miljöprogramutredningen framför kommer

landsbygdsprogrammet i sin helhet att bidra till att effektivt uppnå

miljömålen genom en kombination av olika åtgärder. Ytterligare åtgärder

som bidrar till att uppnå miljömålen är bl.a. investeringstöd och

kompensationsbidraget för mindre gynnade områden. Genom

förändringar i regelverket får detta stöd en tydligare inriktning mot att

stödja hållbara produktionssystem. Åtgärder inom ramen för

insatsområdet för en ekologiskt hållbar utveckling (avsnitt 4.2) beräknas

redan under år 2000 uppgå till drygt 3000 miljoner kronor.

Genom att Sverige kan tillgodogöra sig indexeringsmedel kan

programbudgeten årligen utökas. Regeringen har för avsikt att, efter en

översyn av programmet år 2002 och efter att ha övervägt förutsättningar

för utökad EG-finansiering genom tillförsel av ytterligare medel från EG-

budgeten eller genom modulering, överväga en utökning av programmet.

Behovet av åtgärder och utvecklingen av programmet bör vara avgörande

för hur en sådan utbyggnad bör se ut. Under förutsättning att nya EU-

medel tillkommer så skulle detta tillsammans med svensk

medfinansiering kunna ge förutsättningar att nå en omfattning av

landsbygdsåtgärderna motsvarande ca 3530 miljoner kronor år 2003.

Inom denna totalram tillförs huvudparten insatsområdet för ekologisk

hållbar utveckling, dvs åtgärder som syftar till att uppnå jordbrukets och

skogsbrukets miljömål. I enlighet med vad som ovan redovisats om den

samlade effekten av miljöersättningar, kompetensutveckling och

investeringsstöd skulle tillkomna medel kunna möjliggöra en samlad

insatsnivå inom programmet som i stort når upp till dagens omfattning av

miljöprogrammet. Därutöver bibehålls det nationella stödet till norra

Sverige på dagens nivå.

Regeringen avser att under perioden införa landsbygdsåtgärder vilka

inledningsvis blir helt nationellt finansierade. I budgettabellen redovisas

den uppskattade fördelningen mellan åtgärderna i landsbygdsprogrammet

år 2000 uttryckt i miljoner kronor.

År 2000

Åtgärder

Totalt

Varav svensk budget

Miljöersättningar inklusive

kompetensutveckling

 2350

 1212

Kompensationsbidrag

 570

 428

Övriga miljö- och

landsbygdsåtgärder

 272

 259

Nationellt stöd (norra Sv)

 318

 318

Medfinansiering

strukturåtgärder i mål 1

 30

Medfinansiering

skogsåtgärder i mål 1

 7

Stödet till norra Sverige

En av utgångspunkterna i tillämpningen av miljö-, struktur- och

regionalstöden inför perioden 1995 1999 var att upprätthålla stödnivån

till jordbruket i norra Sverige. Enligt fördraget om Sveriges anslutning

till EU har det varit möjligt att lämna ett stöd till jordbruket i norra

Sverige motsvarande nivån före det svenska medlemskapet. Genom att

utnyttja möjligheten till medfinansierade stödformer inom gemenskapen

kunde stödnivån upprätthållas. Det tidigare helt nationella stödet ersattes

delvis av stödformerna kompensationsbidrag och den s.k. ersättningen

till öppet odlingslandskap inom miljöersättningsprogrammet. Till dessa

stödformer kommer ett nationellt stöd vars utformning regleras av ett

särskilt beslut av EG-kommissionen. Det nationella stödet är utformat

med hänsyn till stödnivåerna i kompensationsbidraget och

miljöersättningarna. En utgångspunkt för statsmakterna vid utformningen

av stöden var att utnyttja möjligheten till medfinansiering från EG-

budgeten. För såväl miljöersättningen som kompensationsbidraget valdes

den högsta möjliga ersättningsnivå upp till vilken gemenskapen kunde

medfinansiera. Det nationella stödet motsvarade sedan mellanskillnaden

till den tidigare stödnivån.

Genom den nya förordningen om landsbygdens utveckling har

förutsättningarna för de medfinansierade stödformernas utformning

förändrats. En större vikt har lagts vid att kompensationsbidraget skall

utformas på ett sätt så att det medverkar till en hållbar utveckling.

Samtidigt har antalet stödformer inom ramen för miljöersättningarna ökat

under den tidigare programperioden. Såväl jordbrukare som ansvariga

myndigheter har påtalat komplexiteten i detta.

Regeringens utgångspunkt inför arbetet med att utforma ett

landsbygdsprogram är att den tidigare stödnivån i norra Sverige som

uppnåtts genom stödformerna kompensationsbidrag, regional

miljöersättning och det nationella stödet skall kunna upprätthållas genom

motsvarande stödformer i det nya programmet. Den del inom

statsbudgeten som tidigare avsatts för det nationella stödet till norra

Sverige ligger kvar inom anslaget men ingår inte i själva

landsbygdsprogrammet.

Det följande redovisade förslaget bygger på den struktur i delprogram

som Miljöprogramutredningen redovisat. Regeringen överväger dock i de

fortsatta diskussionerna med kommissionen att ytterligare undersöka

möjligheten att sammanföra stödformerna regional vallersättning

(tidigare stödformen öppet odlingslandskap-vall) och

kompensationsbidrag. Utgångspunkten för en sådan förändring är dock

att den samlade miljönyttan inte försämras samt att de regionala målen

och miljömålen därigenom kan uppnås på ett effektivare sätt, med ett för

den ansökande jordbrukaren enklare stödsystem och en för berörda

myndigheter smidigare hantering. Detta förutsätter att det samlade stödet

kan ges en motsvarande total stödnivå som de enskilda åtgärderna samt

att godtagbara övergångslösningar kan utformas.

4.2 Insatsområde 1 Åtgärder för ett ekologiskt hållbart

jordbruk

Regeringens bedömning: Jordbrukets miljöarbete behöver

fördjupas och breddas så att produktionen och utnyttjandet av natur-

och kulturresurser kan vidareutvecklas på ekologiskt hållbar grund.

Insatsområdet omfattar åtgärder för miljöersättningar,

kompensationsbidrag till mindre gynnade områden,

kompetensutveckling av jord- och skogsbrukare, stöd till

investeringar som kan stödja en hållbar utveckling. Jordbrukets

miljöprogram bör få en fortsättning i landsbygdsprogrammet genom

att miljöersättningarna införs i tre delprogram. Vid utformandet bör

särskild hänsyn tas till samhällets behov av att säkerställa

produktionen av kollektiva nyttigheter, t.ex. bevarandet av den

biologiska mångfalden och kulturmiljön. Utöver

miljöersättningarna erbjuder EG:s landsbygdsförordning totalt sett

en bredare meny av miljöinriktade ersättningar och krav på särskild

miljöhänsyn, som t.ex. stöd till icke-produktiva miljöinvesteringar

och kompetensutveckling. Sammantaget kan dessa åtgärder

komplettera de arealbaserade miljöersättningarna och medverka till

att jordbrukets miljömål och de nationella miljökvalitetsmålen

uppnås på ett effektivare sätt. Även kompensationsbidraget bör

tillämpas på miljömässiga grunder. Syftet med

kompensationsbidraget är att bibehålla jordbruksmarken i

produktion i de mindre gynnade områdena och på så sätt bidra till

att bibehålla en livskraftig landsbygd och ett öppet odlingslandskap

och därmed förutsättningarna för att bevara natur- och kulturvärden.

Införandet av nya miljöersättningar inom ramen för ett nytt

landsbygdsprogram och framförallt den övergångsvisa hanteringen

av gamla och nya åtaganden kräver tidsmässigt omfattande och

kostnadskrävande administrativa förberedelser hos berörda

myndigheter. De nya miljöersättningarna öppnas för nyanslutning

först år 2001 med undantag för den nyligen införda åtgärden för

bevarande av natur- och kulturmiljöer i renskötselområdet.

Regeringen har som målsättning att även hålla ersättningen för den

ekologiska produktionen öppen för nyanslutning under år 2000.

Regeringen har för avsikt att ge Jordbruksverket i uppdrag att

genomföra detta. Övriga åtgärder inom insatsområdet, t.ex.

investeringsstöd, kan införas från år 2000.

Miljöprogramutredningens förslag: Miljöprogramutredningens

uppgift har varit att lämna förslag till ett nytt svenskt miljöprogram för

jordbruket för perioden 2001 2005 i enlighet med EG:s regler på detta

område. Uppgiften avsåg dels en bibehållen kostnadsram på 2 800

miljoner kronor per år, dels ett alternativ på 1 800 miljoner kronor per år.

Miljöprogrammet skall enligt direktiven medverka till att bl.a. uppfylla

de svenska miljömålen för jordbruket och regeringens målsättning att

ställa om Sverige till ett ekologiskt hållbart samhälle. Inom ramen för

programmet erbjuds jordbrukare att göra miljöåtaganden för vilka de

kompenseras för den kostnad eller det inkomstbortfall som åtagandet

innebär. För miljöersättningarna gäller att åtagandet omfattar en period

av minst fem år.

Förslaget innehåller tre delprogram med sammanlagt tio

ersättningsformer. I förslaget ingår också åtgärder för

kompetensutveckling av lantbrukarna på miljöområdet samt restaurering

av betesmarker och slåtterängar. Utredaren föreslår dessutom att medel

avsätts under åren 2001 2004 för investeringar i jordbruksföretag för att

främja miljöanpassade produktionsformer, i syfte att komplettera de

arealbaserade åtgärderna inom miljöprogrammet när det gäller

uppfyllandet av miljömålen. Eftersom det nuvarande miljöprogrammet

omfattar 2 800 miljoner kronor per år har utredningen för sin del bedömt

och behandlat detta kostnadsalternativ som ett huvudalternativ.

Utredarens förslag bedöms leda till förenklingar för såväl lantbrukarna

som de myndigheter som administrerar miljöåtgärderna. Förenklingar

kan erhållas genom att bl.a. antalet ersättningsformer minskar,

klassificeringen av slåtter- och betesmarkernas bevarandevärde överlåts

till länsstyrelsen och viss administration centraliseras till

Jordbruksverket. Vidare föreslås att underlag och utformning av besluten

förenklas. Av administrativa skäl föreslås att antalet ersättningsformer

som hålls öppna för nyanslutning år 2000 begränsas.

Remissinstansernas synpunkter: Miljöåtgärderna prioriteras i

allmänhet högt hos de flesta remissinstanser. Flertalet remissinstanser

ansluter sig till utredningens förslag i linje med det högre

kostnadsalternativet. Lantbrukarnas riksförbund (LRF) anser att

miljöåtgärderna bör omfatta 3,5 miljarder kronor. Endast

Riksrevisionsverket (RRV) ger uttryck för att 1,8 miljarder alternativet

bör förordas. Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) och Kungl. Skogs- och

lantbruksakademien (KSLA) ifrågasätter den förhållandevis höga

kostnadsandelen för ekologisk odling med hänsyn till den oklara

miljöeffekten. Både RRV och SLU anser att samhället i större

utsträckning bör pröva principen om att förorenaren skall betala för att

lösa miljöproblem i jordbruket bl.a. i syfte att minska problemen med

kväveläckage. Naturskyddsföreningen anser att miljöåtgärder skall

prioriteras på bekostnad av regionala stöd och att det totalt sett bör

anvisas mer pengar till miljöersättningarna.

Uppdelningen i tre olika delprogram får ett brett stöd bland de flesta

remissinstanser. Ett flertal remissinstanser ger även sitt stöd för den

föreslagna förenklingen av miljöersättningarna.

LRF anser vidare att miljöåtgärderna bör hållas öppna för nyteckning

under år 2000. Majoriteten av länsstyrelserna anser dock att stöden inte

bör hållas öppna.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att

kostnadsramen för de arealbaserade miljöersättningarna i det kommande

programmet bör motsvara den nuvarande utnyttjandegraden. Inom

insatsområdet ingår även andra åtgärder som sammantaget medverkar till

att uppnå miljömålen på ett effektivt sätt. Miljöersättningarna utformas i

tre delprogram i enlighet med den struktur som

Miljöprogramutredningen föreslagit. Delprogram 1 syftar till att ersätta

jordbruket för dess produktion av kollektiva nyttigheter såsom biologisk

mångfald, genetisk variation och kulturmiljövärden. Syftet med

delprogram 2, miljövänlig vallodling, renodlas till att huvudsakligen

inriktas på att bidra till att upprätthålla ett öppet odlingslandskap.

Åtgärden begränsas i huvudsak till stödområdena 1 5. Delprogram 3

innehåller bl.a. åtgärder för att stimulera en övergång till ekologisk

produktion samt åtgärder för att minska växtnäringsläckaget från

jordbruket.

Ingångna flerårsåtaganden enligt det nuvarande miljöprogrammet löper

perioden ut i enlighet med de bestämmelser som gäller för

rådsförordning (EEG) 2078/92 och de kostnadsåtaganden för EU och

staten som följer av dessa. För att underlätta övergången till de nya

miljöersättningarna har Sverige genom EG-kommissionens beslut fått

möjlighet att erbjuda jordbrukare ett års förlängning av åtaganden

påbörjade under år 1995. Införandet av det nya programmet kräver

omfattande administrativa förberedelser under år 2000 av berörda

myndigheter. Med undantag för miljöersättning för bevarande av natur-

och kulturmiljöer i renskötselområdet, som föreslås bli identisk med den

som infördes från år 1999 och är administrativt enkel, bedömer

regeringen det inte vara möjligt att öppna övriga miljöersättningar för

nyanslutning förrän år 2001. Regeringen har dock som målsättning att

även ersättningen för den ekologiska produktionen hålls öppen för

nyanslutning under år 2000.

EG:s landsbygdsförordning ger ökade möjligheter att bidra till

uppfyllandet av de nationella miljökvalitetsmålen.

Miljöprogramutredningen har beaktat detta genom att också föreslå att

medel avsätts för investeringar i jordbruksföretag för att främja

miljöanpassade produktionsformer m.m. Sammantaget kan åtgärderna

bidra till att miljömålen uppnås på ett mer effektivt sätt. Regeringen har

även för avsikt att tillämpa kompensationsbidraget för mindre gynnade

områden i syfte att bibehålla och utveckla ett ekologiskt hållbart jordbruk

i dessa områden.

Enligt riksdagens tillkännagivande i samband med behandlingen av

budgetpropositionen för år 1998 (bet. 1997/98:JoU01) skall regeringen i

samband med förändringsarbetet med miljöprogrammet beakta behovet

av ett särskilt stöd till det fjällnära jordbruket. Den jordbruksmark, som

förekommer i fjälltrakterna, omfattas liksom all annan jordbruksmark av

de möjligheter att erhålla ersättning för särskilda miljötjänster, t. ex. för

miljövänlig vallodling eller betesdrift under förutsättning att uppsatta

villkor uppfylls. Det faktum att jordbruket är fjällnära, bedömer inte

regeringen vara tillräcklig grund för att jordbruket kan ersättas som

någon miljövänlig produktionsform. Kriterierna för att berättiga till

miljöersättning kan enligt regeringens bedömning inte uppfyllas. Det

behov av insatser för att trygga det fjällnära jordbrukets livskraft och

fortbestånd och därmed säkra miljövärden hanteras lämpligen inom

ramen för de uppdrag att utarbeta förslag till utvecklingsplaner för de två

mål 1-programmen som länsstyrelserna i norra Sverige har fått av

regeringen. Regeringen gav den 10 juni 1999 länsstyrelserna i norra

Sverige i uppdrag att utarbeta förslag till utvecklingsplaner för de två mål

1-programmen. I uppdraget ingick att överväga införande och utformning

av en särskild åtgärd för det fjällnära jordbruket. Länen gavs därmed

möjlighet att föreslå riktade regionalt anpassade utvecklingsinsatser för

berörda områden. Uppdraget redovisades den 30 september 1999

respektive den 1 oktober 1999 och i förslaget till utvecklingsplan för

mellersta Norrland föreslås särskilda insatser för det fjällnära jordbruket.

Åtgärdernas exakta utformning och det belopp som avsätts för det

fjällnära jordbruket kommer att framgå av de programkomplement som

beslutas av övervakningskommittéerna för mål 1-områdena efter att EG-

kommissionen godkänt de samlade programdokumenten.

4.2.1 Bevarande av biologisk mångfald och kulturmiljövärden i

odlingslandskapet (delprogram 1)

Regeringens bedömning: Jordbrukets positiva inverkan på natur-

och kulturmiljön bör främjas genom att nya miljöersättningar införs

i enlighet med Miljöprogramutredningens förslag. Omfattningen

bör vara i princip oförändrad i jämförelse med motsvarande

delprogram i det nuvarande miljöprogrammet. Detta innebär en

fortsatt hög ambitionsnivå samtidigt som lantbrukarnas

ansökningsförfarande och berörda myndigheters administration

underlättas.

Miljöprogramutredningens förslag: Utredarens förslag innebär att

budgeten för åtgärderna inom delprogram 1 blir oförändrad jämfört med

motsvarande åtgärder inom det nuvarande miljöprogrammet. Vad gäller

åtgärden för betesmarker och slåtterängar föreslår utredningen en

förenkling som innebär att en gemensam ersättningsform införs för dessa

markslag i hela landet. En generell grundersättning föreslås införas

kombinerad med en tilläggsersättning för särskild skötsel av mark med

höga biologiska och kulturhistoriska värden som länsstyrelsen prövar

individuellt efter ansökan från jordbrukaren. Programmet för restaurering

av slåttermarker föreslås utökas även till betesmarker. Inom åtgärden för

bevarande av värdefulla natur- och kulturmiljöer föreslår utredningen

relativt omfattande förändringar av regelverket samtidigt som

ersättningsformens grundläggande inriktning och mål bibehålls.

Miljöåtgärden för bevarande av värdefulla natur- och kulturmiljöer i

renskötselområdet föreslås bibehållas i sin nuvarande utformning.

Beträffande utrotningshotade husdjursraser föreslår utredningen att målet

för åtgärden utökas. I syfte att effektivisera administrationen föreslås att

handläggning och beslut om ersättning överförs från länsstyrelserna till

Jordbruksverket.

Remissinstansernas synpunkter: Sammanslagningen av

miljöersättningarna till betesmark välkomnas av flertalet remissinstanser

då det underlättar både för lantbrukare och administration. Några

remissinstanser anser att det bör beredas möjlighet att öka det av

utredningen uppsatta arealmålet för betesmarker. LRF anser att även

gödslade marker bör ingå i programmet. Flera länsstyrelser och

Naturvårdsverket anser det vara viktigt med flexibilitet för att gynna den

biologiska mångfalden. Ett flertal länsstyrelser anser att utredningens

förslag om hanteringen av tilläggsersättning är mycket bra, men att

resurser måste avsättas för länsstyrelsernas merarbete.

Beträffande de föreslagna förändringarna i åtgärden för bevarande av

värdefulla natur- och kulturmiljöer anser länsstyrelserna i flera fall att

sänkningen i stödnivåerna är större än vad som motiveras av lättnader i

skötselkraven. Det anses samtidigt som positivt att länsstyrelsens

bedömning av landskapselementen föreslås ingå som en del i

handläggningen före beslut. LRF och ett flertal länsstyrelser anser att de

förenklade kraven på skötsel är bra men att de samtidigt blir mycket

svåra att kontrollera. Länsstyrelsen i Norrbottens län delar inte

utredningens bedömning att komplexiteten minskar eller att

administrationen förenklas.

När det gäller bevarande av hotade husdjursraser anser

Hushållningssällskapens förbund och många länsstyrelser att det är bra

att utredningen uppmärksammat problemet med att få tag på

ersättningsdjur. LRF stödjer förslaget att överlåta den administrativa

hanteringen på Jordbruksverket mot bakgrund av det låga antalet

ärenden, medan flertalet länsstyrelser anser att ansvaret för hanteringen

bör ligga kvar på länsstyrelserna.

Skälen för regeringens bedömning: Åtgärderna inom delprogram 1

syftar huvudsakligen till att uppnå miljökvalitetsmålet Ett rikt

odlingslandskap (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr.

1998/99:183). Regeringen anser att åtgärderna inom delprogram 1 är av

stor vikt då dessa syftar till att ersätta produktionen av kollektiva

nyttigheter. Framtidsutsikterna för ängs- och hagmarker som utnyttjas

med traditionellt extensiva brukningsformer bedöms inte vara sådana att

miljömålet skall kunna nås utan fortsatta insatser från samhällets sida.

Regeringen har på grund härav valt att upprätthålla den nuvarande

omfattningen av delprogram 1.

Regeringen anser det viktigt att så långt möjligt genomföra

förenklingar. Regeringen stödjer därför Miljöprogramutredningens

förslag att en gemensam ersättningsform införs för bevarande av

biologisk mångfald och kulturhistoriska värden i betesmarker och

slåtterängar. Sammanslagningen av de tidigare ersättningsformerna får

också stöd av flertalet remissinstanser mot bakgrund av att förslaget bl.a.

förväntas bidra till en minskad komplexitet samt förenklingar av

administrationen. Regeringen stödjer även utredningens förslag att

grundersättningen i den nya ersättningsformen skall kunna kombineras

med en tilläggsersättning för särskild skötsel av mark med höga

biologiska och kulturhistoriska värden som länsstyrelsen prövar

individuellt efter ansökan från jordbrukaren. I princip alla nu kända

marker med höga bevarandevärden kommer att kunna omfattas. Ett

sådant förfarande förväntas ge förutsättningar för ansökningar med färre

fel. Inledningsvis torde systemet medföra ökade

administrationskostnader för länsstyrelserna, som dock kan kompenseras

av ett enklare kontrollarbete. Vidare stödjer regeringen

Miljöprogramutredningens förslag att utvidga restaureringsersättningar

för slåttermarker till att även omfatta betesmarker.

Ersättningsformen för värdefulla natur- och kulturmiljöer syftar till att

säkerställa en fortsatt skötsel och vård av landskapselement på eller i

anslutning till åkermark för att bevara odlingslandskapets

kulturhistoriska dimension och särprägel. Åtgärden syftar vidare till att

bevara viktiga livsmiljöer för djur och växter. Regeringen stödjer

Miljöprogramutredningens förslag till ny ersättningsform med detta syfte

och de administrativa förenklingar som följer av förslaget. Föreslagna

förenklingar bedöms uppväga eventuella nackdelar i kontrollarbetet.

Regeringen bedömer också att förslaget leder till att de mest intresserade

lantbrukarna kommer att ansöka. Mot bakgrund av att kulturmiljöstödet

tidigare har varit det mest resurskrävande kommer dock regeringen vid

utarbetande av det samlade landsbygdsprogrammet att särskilt

uppmärksamma de administrativa konsekvenserna av förslaget.

Inom ramen för det nuvarande miljöprogrammet för jordbruket

introducerades från år 1999 en miljöersättning för bevarande av

värdefulla natur- och kulturmiljöer i renskötselområdet. Syftet med

ersättningen är att natur- och kulturmiljövärden, särskilt med anknytning

till det samiska kulturarvet, skall bevaras och utvecklas. Regeringen delar

utredningens bedömning att åtgärden bör överföras utan förändringar till

det nya landsbygdsprogrammet mot bakgrund av att ersättningsformen

nyligen införts och att det följdaktligen saknas erfarenheter som kan ligga

till grund för förändringar.

Miljöersättning för att förbättra förutsättningarna för fortsatt

uppfödning av utrotningshotade husdjursraser är av stor betydelse för att

bevara husdjurens genetiska resurser och den biologiska mångfalden

samt det kulturarv som detta representerar. Regeringen stödjer därför

Miljöprogramutredningens förslag om en utökning av målet för

miljöersättningen för att under perioden möjliggöra en ökad anslutning.

Målet är att under programperioden i första hand bevara utrotningshotade

lokala svenska husdjursraser av nötkreatur, svin, getter och får. Mot

bakgrund av det begränsade antalet ansökningar stödjer regeringen

utredningens förslag att effektivisera administrationen genom att

handläggning och beslut om ersättning överförs från länsstyrelserna till

Jordbruksverket.

4.2.2 Miljövänlig vallodling (delprogram 2)

Regeringens bedömning: Ett öppet odlingslandskap i

skogsbygderna och i norra Sverige kan upprätthållas genom att ett

delprogram för miljövänlig vallodling införs.

Miljöprogramutredningens förslag: Miljöprogramutredningen

föreslår att en enhetlig ersättningsform införs för miljövänlig vallodling

som skall bidra till att minska växtnäringsläckaget och användningen av

bekämpningsmedel. Åtgärden skall också medverka till att uppnå

regionalpolitiska mål för norra Sverige på miljömässiga grunder.

Förslaget utgörs av en generell grundersättning kombinerad med en

regionalt anpassad tilläggsersättning.

Remissinstansernas synpunkter: Några länsstyrelser menar att den

av Miljöprogramutredningen föreslagna ersättningsnivån inte ger

tillräckliga incitament för en ökad vallodling i slättbygderna. Svenska

vallföreningen för fram vallens betydelse för miljön och åkermarkens

långsiktiga bördighet. LRF anser att vallens miljönytta bör uppvärderas

och föreslår en högre ersättningsnivå. RRV anser att stödet till vallodling

bör lämnas huvudsakligen till områden där det finns problem med

växtnäringsläckage. RRV anser att den av utredningen föreslagna

kostnadsramen för vallersättningarna istället bör användas till satsningar

på miljöåtgärder med högre kostnadseffektivitet.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att syftet med

ersättningen för miljövänlig vallodling bör renodlas till att upprätthålla

det öppna odlingslandskapet och förhindra fortsatt nedläggning av

jordbruksmark i norra Sverige och i södra Sveriges skogs- och

mellanbygder.

Vallen har, såsom flera remissinstanser påpekat, en positiv effekt för

att minska kväveläckaget. För att åstadkomma denna effekt krävs det

dock att odlingen styrs till områden med omfattande kväveläckage och

att vallens liggetid är minst två år. Det bör också finnas en möjlighet till

avsättning av skörden. Den huvudsakliga delen av de djur som kan

tillgodogöra sig vallfoder finns idag inom stödområdena 1 5. För att

erhålla en hög anslutningsgrad och därmed miljönytta i de kustnära och

sydliga delarna av Sverige krävs det att ersättningen minst motsvarar

arealersättningen för spannmål. Det finns då en risk för att ersättningarna

kan leda till en förskjutning av animalieproduktionens tyngdpunkt från

skogs- och mellanbygder, där höga bevarandevärden är rikt

representerade, till slättbygder med omfattande nedläggning av jordbruk

som följd. Regeringen har därför valt att rikta ersättningen för

miljövänlig vallodling till områden där vallodlingen i hög grad bidrar till

att upprätthålla ett öppet odlingslandskap. I syfte att minska

kväveläckaget har regeringen valt att istället koncentrera insatserna inom

ramen för delprogram 3 (avsnitt 4.2.3).

4.2.3 Miljöanpassat jordbruk (delprogram 3)

Regeringens bedömning: En miljöersättning för ekologisk

produktion med en ny utformning bör införas. Inom ramen för

delprogrammet för miljöanpassat jordbruk bör även ersättning ges

för sådd av fånggrödor, vårbearbetning av åkermarken, anläggning

och skötsel av våtmarker och småvatten samt ersättning för

miljövänlig odling av bruna bönor på Öland. En ersättning för

miljövänlig odling av sockerbetor på Gotland bör bibehållas.

Miljöprogramutredningens förslag: Utredningens förslag

beträffande ekologisk produktion innebär bl.a. vissa förenklingar av

reglerna samt att den nuvarande regionalt differentierade ersättningen tas

bort till förmån för en ersättning baserad på val av gröda. Ersättningen

till anläggning och återskapande av våtmarker föreslås delas upp i en

ersättning för fortlöpande skötsel som finansieras genom

miljöersättningarna och en investeringsdel som finansieras av andra delar

av landsbygdsförordningen. I syfte att effektivare begränsa jordbrukets

miljöpåverkan när det gäller växtnäringsläckaget föreslår utredningen

också en särskild miljöersättning som riktas till de delar av landet där det

ur miljösynpunkt är viktigast att minska kväveutlakningen. Åtgärden

består dels av ersättning för sådd av fånggrödor och ersättning för en

övergång till vårbearbetning av åkermarken, dels av riktade utbildnings-

och informationsinsatser. Vidare föreslås att den nuvarande

miljöersättningen för resurshushållande konventionellt jordbruk (REKO),

stödet till extensiv vall och skyddszoner och stödet till resurshushållande

odling av sockerbetor avvecklas. Utredningen föreslår att ersättning för

miljövänlig odling av bruna bönor på Öland bibehålls i syfte att minska

kväveläckaget och användningen av kemiska bekämpningsmedel.

Jordbruksverkets förslag till stöd till den ekologiska

produktionen: Jordbruksverket har i sitt remissvar till

Miljöprogramutredningen tagit fram ett nytt förslag till stöd för ekologisk

produktion. Verket anser att Miljöprogramutredningens förslag inte

stimulerar till ekologisk produktion i slättbygderna mer än idag.

Jordbruksverket föreslår att det nuvarande stödet till ekologisk

produktion modifieras genom att ändringar i stödbeloppen ger en ökad

stimulans till integrerad ekologisk djurhållning och till ekologisk

produktion i slättbygderna. Jordbruksverket anser att stödet till ekologisk

produktion bör utformas så att det stimulerar miljövänlig produktion på

anslutna jordbruksföretag och inte stimulera produktionen av vissa

produkter. Jordbruksverket anför även att det stöd som

Miljöprogramutredningen föreslår inte kommer att medföra en enklare

hantering än dagens system utan att det istället kan leda till en ökad

komplexitet till följd av systembytet.

Remissinstansernas synpunkter: Flera remissinstanser lyfter fram

vikten av att bibehålla en ersättning för ekologisk produktion. KRAV

anser att stödet till ekologisk produktion bör prioriteras. Ekologiska

lantbrukarna förordar i huvudsak Miljöprogramutredningens förslag till

ny utformning av ekostödet men framför samtidigt kritik mot

konstruktionen av djurtillägget, främst utredningens förslag att behålla

dagens regler med djurtillägg endast till moderdjur. Ekologiska

lantbrukarna anser att Jordbruksverkets förslag skulle motverka sitt

angivna syfte genom att skapa en obalans i utvecklingen av produktionen

bl.a. genom att omläggningen inom animalieproduktionen kraftigt skulle

bromsas. LRF framför att det vore intressant att pröva en

ersättningsmodell som ökar motiveringen för ekologisk produktion på

slätterna bl.a. för att miljöeffekterna bör bli större. LRF anser dock att

detaljerna i ett sådant förslag bör undersökas ytterligare. Länsstyrelserna

i Blekinge, Örebro, Hallands, Stockholms, Södermanlands, Uppsalas,

Västmanlands, Kalmar län samt länsstyrelsen Västra Götalands län

anser att Jordbruksverkets förslag som helhet är mer ändamålsenligt för

att uppnå positiva miljöeffekter. Länsstyrelsen i Värmlands och i

Östergötlands län stödjer Jordbruksverkets förslag men anser att

zonindelningen behöver ses över. Länsstyrelsen i Gotlands län stödjer

Jordbruksverkets förslag men framför bl.a. att ersättningsnivåerna

behöver utjämnas. Länsstyrelsen i Jämtlands och Västerbottens län samt

länsstyrelsen i Jönköpings län stödjer Miljöprogramutredningens förslag.

Flertalet remissinstanser anser att även handjur bör ingå i

beräkningsunderlaget för ekologiskt djurbidrag.

Ersättning till fånggrödeodling och en övergång till vårbearbetning

välkomnas av flera remissinstanser. Länsstyrelserna i Östergötlands och

Jönköpings län menar att åtgärderna även bör omfatta dessa län. Några

remissinstanser ifrågasätter om den förväntade anslutningen är möjlig att

uppnå med den av utredningen föreslagna nivån på ersättning. SLU anser

att miljönyttan som erhålls genom anläggning av våtmarker och

småvatten motiverar en större satsning än vad som föreslås av

utredningen. LRF och KSLA liksom flera länsstyrelser menar att det är

viktigt att miljömedvetandet inom det konventionella jordbruket

utvecklas och är därför positiva till ett bibehållet REKO-stöd.

Kemikalieinspektionen framhåller att det är önskvärt att även framledes

stödja en minskad användning av bekämpningsmedel. Betodlarna och

länsstyrelsen på Gotland anser att nuvarande ersättning till sockerbetor

bör bibehållas. Jordbruksverket stödjer utredningens förslag att avveckla

REKO-stödet. Ett flertal remissinstanser anser att det finns miljöfördelar

med en varierad växtföljd som innehåller avbrottsgrödor. Några menar

dock att en sådan miljöersättning inte bör införas. Andra remissinstanser

är tveksamma till miljönyttan i förhållande till kostnaden. Några

länsstyrelser samt KSLA anser att miljöersättningen till avbrottsgrödor

bör integreras i ett bibehållet REKO-stöd.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar

Miljöprogramutredningens slutsats och flertalet remissinstanser att det

finns skäl att även under nästa programperiod stödja utvecklingen av den

ekologiska produktionen genom en särskild miljöersättning. Med tiden

kommer dock behovet av statligt stöd att minska i takt med tillräckliga

marknadsandelar för ekologiska produkter som kommer att ge en bättre

förmåga att skapa bra villkor för producenterna genom en väl fungerande

marknad och stabilare avsättning och priser.

Miljöprogramutredningen har pekat på vissa brister i den nuvarande

ersättningen för ekologisk produktion. Det gäller framförallt den ojämna

fördelningen av ekologisk odling i landet. Anslutningen i slättbygder

(zon 2) är i genomsnitt endast 4,5 procent av åkerarealen medan

anslutningen i skogsbygderna och i norra Sverige (zon 1) är 16,5 procent.

Den anslutna arealen utgörs huvudsakligen av ekologiskt odlad vall (70

procent). Delar av dessa grovfoderarealer används för annat än foder i

ekologisk produktion och resulterar inte i färdiga produkter.

Miljöprogramutredningen har också konstaterat att ersättningen för den

ekologiska djurhållningen har upplevts vara för låg för att stimulera till

en omläggning av djurhållningen. Det har också framkommit att

ytterligare stimulans behövs för att öka den ekologiska odlingen av

grönsaker, frukt och bär.

Regeringen har för avsikt att införa ett nytt stöd baserat på

Miljöprogramutredningens förslag.

Regeringen har, med anledning av vad flertalet remissinstanser anfört,

för avsikt att överväga möjligheten att genomföra vissa förändringar av

Miljöprogramutredningens förslag i syfte att ytterligare stimulera

utvecklingen av den ekologiska animalieproduktionen.

En av de allvarligaste negativa effekterna av jordbruket på miljön är

växtnäringsläckaget, som bidragit till övergödning av havs- och

kustområdena samt sötvatten. Jordbruket står för knappt hälften av de

kväveutsläpp orsakade av mänsklig verksamhet som når havet via

vattendragen. Miljöprogramutredningens förslag till en särskild

miljöersättning som riktas till de delar av landet där det ur miljösynpunkt

är viktigast att minska kväveutlakningen innebär en väsentligt ökad

effektivitet ur miljösynpunkt. Regeringen anser därför att utredningens

förslag om ersättning för sådd av fånggrödor och ersättning för

vårbearbetning av åkermarken bör genomföras i syfte att bidra till att

uppnå miljökvalitetsmålet Ingen övergödning (prop. 1997/98:145, bet.

1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Regeringen har inte för avsikt att

införa någon miljöersättning för anläggning av skyddszoner i enlighet

med utredningens förslag. De nya arealersättningsreglerna för träda kan

tjäna samma syfte till en lägre nationell kostnad eftersom

arealersättningen är helt EG-finansierad.

Våtmarkernas utbredning har minskat kraftigt i jordbruksbygderna.

Våtmarkerna är viktiga både för den biologiska mångfalden i

odlingslandskapet och för att minska kväveläckaget till havet.

Miljöersättningarna för våtmarker och småvatten bidrar till att uppfylla

flera miljökvalitetsmål, främst Ett rikt odlingslandskap och Ingen

övergödning. Regeringen bedömer att anläggning av våtmarker är den

åtgärd inom miljöprogrammet som är mest kostnadseffektiv för att

reducera växtnäringsläckaget. Regeringen stödjer

Miljöprogramutredningens förslag att dela upp ersättningen till

anläggning av våtmarker och småvatten i ett investeringsstöd och en

ersättning för skötsel. En uppdelning förbättrar jordbrukarnas möjligheter

att anlägga våtmarker och småvatten men möjliggör även en bra

avvägning mellan ersättning och de verkliga initialkostnaderna. Skälen

till regeringens ställningstagande är att anläggningskostnaden varierar

med storleken på våtmarken samt geografiska förhållanden och att en

fördelning av anläggningskostnaden över en stödperiod motsvarande

nuvarande stöd medför att jordbrukaren först i slutet av stödperioden

erhåller kompensation för de högre initialkostnaderna.

I enlighet med utredningens förslag bör ersättning för odling av bruna

bönor på Öland i syfte att minska kväveläckaget och användningen av

kemiska bekämpningsmedel ingå i programmet även fortsättningsvis.

Dessutom säkras fortsatt traditionell odling av lokala sorter av bruna

bönor på Öland, något som är en viktig del av öns kulturarv. Regeringen

har även för avsikt att bibehålla en ersättning för miljövänlig odling av

sockerbetor på Gotland med syfte att minska riskerna med användningen

av bekämpningsmedel och växtnäringsutlakning till Östersjön.

Delprogram 3 har i jämförelse med Miljöprogramutredningens högre

kostnadsalternativ begränsats i omfattning. En stor del av budgeten för

programmet avsätts i syfte att stimulera en ökning av den ekologiska

produktionen. Regeringen anser att det är viktigt av miljöskäl att

noggrant följa utvecklingen vad gäller åtgärdernas bidrag till

måluppfyllelsen av miljökvalitetsmålen, främst Ingen övergödning. Inom

ramen för det löpande utvärderingsarbetet har regeringen därför för

avsikt att till år 2003 särskilt utvärdera åtgärderna inom ramen för

delprogram 3.

Regeringen stödjer Miljöprogramutredningens förslag till borttagande

av ersättningen för resurshushållande konventionellt jordbruk (REKO).

Vid införandet av REKO inom ramen för det nuvarande

miljöprogrammet betonade regeringen att ersättningsformen var ett

tidsbegränsat kompetensutvecklingsprogram. Hittills har knappt 5 700

lantbrukare anslutits till miljöersättningen för resurshushållande

jordbruk. Måluppfyllelsen jämfört med arealmålet är ca 33 procent.

Regeringen delar utredningens bedömning att de miljömål som

ersättningen avsåg att uppnå, dvs. minskad användning av

bekämpningsmedel och mindre förluster av växtnäring och biologisk

mångfald, kan uppnås på ett mer kostnadseffektivt sätt. Det kan ske

genom riktade åtgärder för minskat kväveläckage och genom

kompetensutveckling av lantbrukare (se avsnitt 4.2.6) men också genom

näringens egna åtgärder.

Avbrott i växtföljden är ur miljösynpunkt oftast att föredra, särskilt

genom odling av fleråriga vallar. Ett avbrott i ensidiga

spannmålsväxtföljder bör dock vara i jordbrukarens eget intresse, både

för att långsiktigt bevara åkermarkens produktionsförmåga men även för

att minska trycket från skadegörare och därmed bekämpningsinsatserna

och kostnaderna för dessa. Därför bör det inte införas någon

miljöersättning i linje med förslaget från Frö- och oljeväxtodlarna.

4.2.4 Kompensationsbidrag i mindre gynnade områden

Regeringens bedömning: Kompensationsbidrag till mindre gynnade

områden bör under den kommande programperioden lämnas för aktivt

utnyttjade arealer av vall och betesmark inom de mindre gynnade

områdena (LFA-områdena) i norra och södra Sverige.

Kompensationsbidraget bör även i fortsättningen riktas till

jordbruksföretag med mjölk och köttproduktion. Ett stöd till spann-

målsodling och potatisodling i norra Sverige behålls.

Kompensationsbidraget bör bibehållas på dagens budgeterade nivå.

Om denna nivå överskrids bör i första hand kompensationsbidraget

till spannmålsodlingen reduceras.

De nuvarande gränserna för mindre gynnade bör förbli i princip

oförändrade. Inom stödområde 1 3 i norra Sverige bör inga

förändringar av nuvarande gränser för olika stödnivåer ske. Inom

stödområde 4 sker en gränsjustering genom att några områden i södra

Värmlands län flyttas till ett stödområde med lägre ersättningsnivå. I

den slutliga uformningen av ett nytt landsbygdsprogram kommer det

att övervägas om det är möjligt att förenkla stödadministrationen

genom en närmare samordning av de olika stöd som är geografiskt

begränsade till de mindre gynnade områdena.

Förslag enligt departementspromemorian: Överensstämmer i stort

med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Flera remissinstanser, bl.a. flera

länsstyrelser och LRF framhåller att kompensationsbidraget måste ges

hög prioritet. Jordbruksverket framhåller att kompensationsbidraget fått

större miljöinslag än i nuvarande stöd men att det också kan ses som ett

inkomststöd i vissa regioner. Naturskyddsföreningen (SNF) anser vidare

att Sverige så långt som möjligt ska sätta upp miljövillkor för

kompensationsbidraget.

Ett flertal instanser tar upp frågan om djurkoppling i

kompensationsbidraget. Djurkoppling förordas bl.a. av olika

länsstyrelser, LRF och Naturvårdsverket. I flera remissvar framförs att

stödet inte behöver vara djurkopplat utan istället baseras på ett

skötselkrav. Världsnaturfonden (WWF) anser att det är viktigt att

kompensationsbidraget gynnar sådana jordbruk som har förutsättningar

att hålla kvar betesdjur i naturbetesmarkerna. Länsstyrelsen i Dalarnas

län, Naturvårdsverket och Stiftelsen Hästhållningens främjande anser att

kompensationsbidrag bör lämnas även för mark som betas av hästar.

LRF framhåller, liksom flera länsstyrelser i norra Sverige, att

kompensationsbidraget till spannmålsodlingen bör vara kvar på dagens

nivå. Länsstyrelsen i Dalarnas län anser dock att stödet till

spannmålsodlingen kan tas bort till förmån för ökat stöd till vallodling.

I flera av remissvaren lämnas synpunkter på stödområdesindelningen.

Länsstyrelsen i Värmlands län motsätter sig förslaget att flytta delar av

stödområde 4 till stödområde 5. Länsstyrelsen i Jönköpings län har

samtidigt funnit att skillnaden i ersättningsnivåer mellan stödområdena 4

och 5a inte kan motiveras med ekonomiska kalkyler. Länsstyrelsen i

Östergötlands län anser det vara fel att indela stödområde 5 i

stödnivåklasserna enligt nuvarande kriterier.

Skälen för regeringens bedömning: Sverige är jämte Finland det land

inom EU som har den kortaste vegetationsperioden och lägsta andelen

jordbruksmark och permanenta betesmarker av den totala landarealen. I

de mindre gynnade områdena pågår en nedläggning av åker och

betesmark. Takten i nedläggningen har dock bromsats upp sedan

kompensationsbidrag och miljöersättningar infördes.

Jordbruksverket har utvärderat den nuvarande tillämpningen av

kompensationsbidraget och anser att stödformen i huvudsak har fungerat

på avsett sätt. Verket har föreslagit några mindre justeringar av

indelningen i stödområden. Den nya EG-förordningen innebär att

stödutformningen måste förändras genom att stödet i fortsättning endast

lämnas som arealbaserat stöd. Remissinstanserna har i princip ställt sig

bakom den föreslagna utformningen av stödet.

Det är regeringens uppfattning att kompensationsbidrag behövs även i

fortsättningen för att säkerställa att de ekonomiska förutsättningarna för

jordbruksproduktionen finns kvar i de mindre gynnade områdena trots de

naturgivna nackdelar som följer av klimat, nordligt läge, höjd över havet

och en av naturen betingad dålig arrondering av jordbruksmarken. Med

hänsyn till flera av de nationella miljökvalitetsmålen bör en ytterligare

beskogning av jordbruksmark i dessa regioner motverkas.

Kompensationsbidraget medverkar till att odlingslandskapet i de mindre

gynnade områdena brukas på ett sådant sätt att negativa miljöeffekter

minimeras och det öppna odlingslandskapet skapar förutsättningar för att

bevara biologisk mångfald och kulturmiljövärden.

Vid den detaljerade utformningen av en djurkoppling av stödet är

utgångspunkten att stödet i första hand riktas till aktiva jordbrukare med

mjölk och köttproduktion. En annan utgångspunkt är enkla

administrativa lösningar i den riktning som flera av remissinstanserna

starkt förordar.

Bland remissinstanserna finns förespråkare för en utvidgning av

stödets räckvidd och för mindre höjningar av stödnivåerna. Enligt

regeringens bedömning kan nu endast mindre ändringar genomföras som

kan ske inom ramen för den nuvarande budgeterade kostnadsnivån och

utan betydande omfördelningseffekter.

Kompensationsbidraget bör under år 2000 omfatta cirka 570 miljoner

kronor, dvs. i paritet med den för år 1999 budgeterade nivån. Stödnivåer

per hektar stödberättigad vall och betesmark bör avvägas så att stödet för

olika typer av företag i respektive stödområde nära ansluter till den som

nuvarande utformning av stödet ger.

Regeringen har i budgetpropositionen för år 1999 aviserat avsikten att

föreslå förändringar avseende kompensationsbidraget för

spannmålsodling i norra Sverige för att komma till rätta med

överskridandet av beviljade anslag. De höga nivåerna på stödet har visat

sig vara ett incitament för att öka odlingen, vilket bl.a. kan innebära en

konkurrens om markanvändningen mellan spannmålsodling och

vallodling med negativa effekter för jordbruket som helhet.

Kompensationsbidraget för arealer med spannmålsodling bör därför

anpassas efter budgetutrymmet för stödet. Företag med djurhållning bör

prioriteras. Som en följd av strukturen inom jordbruket i stödområdena,

speciellt i norra Sverige, kommer de förändringar i jordbrukspolitiken

som genomförs genom besluten i Agenda 2000 ändå att totalt sett

innebära en något höjd stödnivå.

Stödområde 4 har en heterogen karaktär, något som särskilt har lyfts

fram i olika utredningar. Skillnaden i förutsättningar är stor mellan de

sämre regionerna i norra delen och områdena kring Vänerkusten där

produktionsförutsättningarna mer liknar det mindre gynnande område

som omfattar de sydsvenska skogs- och mellanbygderna, stödområde 5.

Genom att kompensationsbidraget blir ett arealbaserat stöd försvinner

också den tidigare s.k. 20 ko-gränsen utanför områden som klassas

som bergsjordbruk. Detta gynnar stödområdena 4 och 5. Utformningen

av åtgärden innebär att SKO 1711 och 1722 i södra Värmlands län flyttas

till ett stödområde med lägre ersättningsnivå.

4.2.5 Stöd till investeringar i jordbruksföretag

Regeringens bedömning: För att påskynda omställningen till ett

hållbart och miljöanpassat jordbruk och en ekologiskt hållbar

produktion bör stöd lämnas till investeringar. Stödet bör också

medverka till att öka jordbruksföretagens konkurrensförmåga.

Särskild prioritet bör ges stöd för att påskynda miljöinvesteringar med

syfte att utöver de generella kraven förbättra djurens välfärd,

livsmedelshygienen, natur- och kulturmiljön och arbetsmiljön.

Investeringsstödet kan även användas för att främja en sådan

diversifiering av lantbruksföretagen att jordbrukets och landsbygdens

ekonomiska konkurrensförmåga förbättras. Kvinnornas möjlighet till

egenföretagande skall särskilt beaktas. Hänsyn bör tas till

kulturmiljön och den bebyggelse som är karaktäristisk för varje bygd

och landskapsbild. Stödberättigade företag är jordbruks-, trädgårds-

och renskötselföretag. Åtgärden kan bidra till att uppfylla målen under

insatsområde 2 (avsnitt 4.3).

Miljöprogramutredningens och departementspromemorians

förslag: Överensstämmer i princip med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Förslaget till ett investeringsstöd

kommenteras positivt av flertalet remissinstanser. Ekologiska

lantbrukarna framhåller investeringsstödets kommande betydelse för att

underlätta en omställning till ekologisk produktion. Jordbruksverket

förordar att investeringsstödet blir offensivt och särskilt inriktas mot

kraven på djurmiljö och yttre miljö. Diversifiering bör även kunna

stödjas.

Bland annat Trädgårdsnäringens Riksförbund framhåller att även

arbetsmiljöinvesteringar skall kunna berättiga till stöd. SNF anser att

miljöförbättrande investeringar ska prioriteras ytterligare.

Flertalet länsstyrelser framhåller att det är viktigt att ekonomiska

resurser ställs till förfogande så att de utökade möjligheterna att lämna

investeringsstöd kan utnyttjas.

Naturvårdsverket, Riksantikvarieämbet och Fastighetsverket

framhåller att hänsyn till kulturmiljön bör vara ett stödvillkor.

Flera länsstyrelser önskar en samordning av villkoren för

investeringsstödet för jordbruksföretag och det regionalpolitiska

landsbygdsstödet. Sådana önskemål har även framförts i de

regeländringsförslag som länen tillsänt regeringen inom ramen för

tillväxtavtalsprocessen under våren 1999.

Skälen för regeringens bedömning: Jordbruksverket har utifrån

erfarenheterna av det nuvarande investeringsstödet lämnat synpunkter på

stödets framtida inrikting. För att ett investeringsstöd skall vara offensivt,

dvs. få styrande eller stimulerande effekt, behöver det vara relativt högt

sett i förhållande till slaget av investering. Om en investering med

miljöinriktning som främst syftar till att förbättra miljö, djurmiljö och

arbetsmiljö sker utan samtidig ökning av befintlig produktionsstorlek blir

investeringen ofta olönsam och stödandelen behöver då vara hög. Det

kan gälla övergång från fastgödsel- till flytgödselhantering. Andra

exempel är djurmiljöförbättringar, som t.ex. ombyggnad till lösdrift vid

mjölkproduktion eller övergång till ekologisk produktion.

Jordbruksverket har liksom Miljöprogramutredningen pekat på ett antal

möjliga sätt att komplettera de grundläggande miljöåtgärderna, t.ex. att

en förändrad gödselhantering också medverkar till att minska

växtnäringsförlusterna från jordbruket (jfr.4.3.3).

Regeringen delar Jordbruksverkets och Miljöprogramutredningens

förslag om inriktning av stödet. Investeringsstödet kan främja en

omställningen till en hållbar jordbruksproduktion. Ett investeringsstöd

kan med stöd av de erfarenheter som Jordbruksverket redovisat vara ett

effektivt sätt att påskynda förbättringar av miljön och djurmiljön samt

övergången till ekologisk produktion.

För att nå en hög kostnadseffektivitet hos stödet bör detta kunna

lämnas i hela landet till investeringar för miljö, djurmiljö, arbetsmiljö,

kulturmiljövärden och diversifierande åtgärder som småskalig förädling,

jordbruksanknuten entreprenadverksamhet och investeringar i turism och

hantverk. Stödet kan därmed också bidra till att uppfylla målen under

insatsområde 2. Stödet får inte medverka till att befintliga kulturvärden

skadas eller förstörs.

4.2.6 Kompetensutveckling

Regeringens bedömning: Stöd bör kunna lämnas för att organisera och

genomföra kompetensutvecklingsåtgärder i syfte att motivera och utbilda

lantbrukare och andra personer verksamma inom jord- och skogsbruket

till att använda långsiktigt hållbara produktionsmetoder.

Miljöprogramutredningens och departementspromemorians

förslag: Miljöprogramutredningen föreslår att kompetensutveckling av

lantbrukarna på miljöområdet skall komplettera övriga

miljöersättningsåtgärder i syfte att uppnå jordbrukets miljömål. Såväl

enskilda jordbrukare som anställd arbetskraft vid jordbruksföretag är

viktiga målgrupper. Utredningen ser kompetensutveckling som en

långsiktig investering på miljöområdet. I departementspromemorian

framhålls att riktad kompetensutveckling, även inom skogsbruket, kan

vara ett komplement till andra insatser inom landsbygdsprogrammet.

Remissinstansernas synpunkter: Flertalet remissinstanser framhåller

vikten av kompetensutveckling och anser att den av

Miljöprogramutredningen föreslagna ambitionsnivån bör höjas.

Naturvårdsverket anser att utbildning, rådgivning och information är

avgörande för att miljökvalitetsmålen ska kunna uppnås.

Skogsstyrelsen anser att kompetensutveckling är ett av de viktigaste

medlen för att stimulera till åtgärder som leder till positiva miljöeffekter

och en uthållig och värdefull skogsproduktion. Jordbruksverket anser att

företagarutbildningar är ett effektivt medel för att förbättra

förutsättningarna för att kunna uppnå en effektiv och resurssnål

lantbruks- och landsbygdsnäring. Motsvarande uppfattning delas även av

ett tiotal länsstyrelser. Flera länsstyrelser anser att det är viktigt att även

lantbrukarna får del av de medel för kompetensutveckling som finns

inom mål 3. Några myndigheter samt LRF och Naturbrukets yrkesnämnd

påpekar att företagarutbildningar bör hänföras till mål 3.

Skälen för regeringens bedömning: En hög kunskapsnivå och

successivt förbättrad kompetens hos lantbrukarna är enligt regeringens

uppfattning en grundläggande förutsättning för att jord- och skogsbruket

skall kunna bibehålla och utveckla en konkurrenskraftig och miljövänlig

produktion. Stöd till kompetensutveckling är enligt tidigare erfarenheter

ett verksamt medel för att uppfylla de jord- och skogsbrukspolitiska

målen inklusive miljömålen. Kompetensutvecklingen bidrar också till att

öka effektiviteten och måluppfyllelsen av miljöåtgärderna.

Ersättning inom ramen för landsbygdsprogrammet bör därför lämnas

för att organisera och genomföra kompetensutvecklingsåtgärder i syfte

att motivera och utbilda lantbrukare och andra personer verksamma inom

jord- och skogsbruket att praktisera långsiktigt hållbara

produktionsmetoder.

Kompetensutvecklingen skall komplettera övriga åtgärder för att uppnå

jordbrukspolitikens och skogspolitikens miljömål och andra mål för

landsbygdsprogrammet. Genom insatser för att utveckla lantbrukarnas

kompetens och att därigenom förändra attityder skapas goda

förutsättningar för bl.a. miljöåtgärder på enskilda företag.

Kompetensutveckling med miljöinriktning inom jordbruket skall

genomföras för att bevara och utveckla odlingslandskapets biologiska

mångfald och kulturvärden inklusive bebyggelsens kulturvärden, minska

förlusterna av växtnäring, minska hälso- och miljöriskerna med

användning av kemiska bekämpningsmedel, främja det ekologiska

lantbruket samt i övrigt understödja utvecklingen mot ett långsiktigt

hållbart jordbruk. Särskild vikt skall läggas vid sådan utbildning och

rådgivning som underlättar för jordbrukarna att fullgöra miljöåtaganden

enligt Miljöprogramutredningens förslag. Flera av miljöersättningarna

föreslås innehålla obligatorisk utbildning eller rådgivning.

Kompetensutvecklingen till skogsbruket skall leda till att

skogsbrukarna motiveras till att bedriva ett skogsbruk som tillgodoser de

skogspolitiska målen. Det innebär att den biologiska mångfalden bevaras

och utvecklas, värdefulla kulturmiljöer samt sociala och estetiska värden

värnas samtidigt som skogen utnyttjas effektivt och ger en uthålligt god

avkastning.

Huvuddelen av åtgärderna skall genomföras inom regionala

kompetensutvecklingsprogram som skall utformas utifrån regionala

miljömål, kulturmiljömål och andra regionala förutsättningar. Respektive

länsstyrelse och skogsvårdsstyrelse skall ha ansvaret för genomförandet

och för att engagera andra aktörer i verksamheten. Jordbruksverket skall i

samarbete med Skogsstyrelsen ansvara för den nationella samordningen

av kompetensutvecklingsåtgärderna. En nära samordning med generella

kompetensutvecklingsåtgärder inom ramen för strukturfondsmål 3 bör

ske.

4.2.7 Bevara och förbättra den ekologiska stabiliteten i skogen

Regeringens bedömning: Artikel 32 i landsbygdsförordningen om

bevarande och förbättring av den ekologiska stabiliteten i skogen är en

ny artikel som stämmer väl överens med intentionerna i den svenska

skogspolitiken. Skogspolitikens miljömål uppnås i det aktiva skogsbruket

genom tillämpning av ett antal miljöåtgärder som kompletterar varandra.

Förslaget enligt departementspromemorian: Stöd för biotopskydd

skall kunna lämnas enligt bestämmelserna om s.k. biotopskydd i 7 kap.

11 § i miljöbalken, dvs omfatta mindre områden (

olika typer av skogsbiotoper som har definierats som särskilt viktiga

livsmiljöer för hotade arter.

Bidrag till vitaliseringsgödsling kan lämnas för skogsmark som

omfattas av en översiktlig plan för vitaliseringsgödsling upprättad av

Skogsvårdsstyrelsen. Bidrag lämnas inte för gödsling på sådan mark som

är av riksintresse för natur- eller kulturmiljövården eller som är värd att

bevara enligt en kommunal eller regional naturvårds- eller bevarandeplan

för odlingslandskapet.

Stödnivån för naturvårdsavtal motsvaras av högst kostnaden för de

åtgärder eller inskränkningar som skogsägaren åtar sig. Stödnivån för

biotopskydd är den intrångsersättning som markägaren kan få för den

inskränkning i pågående markanvändning som biotopskyddet leder till.

Stöd för natur- och kulturmiljöåtgärder motsvarar de direkta kostnaderna

för åtgärden, t.ex. anläggning av våtmark, naturvårdsbränning, eller

synliggörande och vård av kulturminnen och fornminnesområden.

Stödet bör lämnas med samma intensitet i hela landet. Vissa insatser

kan avse åtgärder som endast är motiverade i geografiskt begränsade

områden och kostnaden för en och samma åtgärd kan variera mellan

olika regioner.

Remissinstansernas synpunkter: LRF anser att när det gäller

miljöskyddsåtgärder i skogsbruket skall biotopskydd och naturvårdsavtal

prioriteras. Användningen av naturvårdsavtal bör vidgas till att även

omfatta markområden som nyttjas för friluftsändamål. LRF anser att

kalkning, vitaliseringsgödsling och ersättning för ädellövsskog är viktiga

punkter i ett kommande program. Skogsstyrelsen anser att

vitaliseringsgödsling även bör inbegripa kalkningsåtgärder.

Naturvårdsverket anser att skogsbruk skall ske på sådant sätt att de

biologiska värden som betingas av skogssamhällenas naturliga dynamik

och succession endast kan säkerställas genom att skogen lämnas utan

skogsbruksåtgärder. Här är stöd till naturvårdsavtal och biotopskydd

viktigt och i båda fallen skall kulturminnen bevaras och göras tydliga.

Skälen för regeringens bedömning: Åtgärder för att bevara och

förbättra den ekologiska stabiliteten i skogen är en viktig del av

skogspolitiken.

Åtgärderna bör inriktas på att stödja den svenska skogspolitikens

miljöåtgärder i det aktiva skogsbruket. Stödet syftar till att utveckla den

biologiska mångfalden i skogen genom att stimulera skogsägare att aktivt

utveckla och bevara höga naturvärden och kulturmiljövärden på sin

skogsmark. Stöd bör även kunna lämnas till intrångsersättning för

biotopskydd, om skyddet medför att pågående markanvändning avsevärt

försvåras, samt till vitaliseringsgödsling och anläggning av ädellövskog.

Åtgärderna kan vara aktuella att införa inom landsbygdsprogrammet

under den senare delen av programperioden.

4.3 Insatsområde 2 Åtgärder för ekonomiskt och socialt

hållbar utveckling på landsbygden

Regeringens bedömning: Ändrade ekonomiska och sociala

förutsättningar som berör jord- och skogsbruket och hela

landsbygdens sociala ekonomi följer av nu beslutade och

nödvändiga kommande förändringar i den gemensamma

jordbrukspolitiken samt av nya marknadsförutsättningar,

handelsregler och konsumenternas efterfrågan på nya

kvalitetsprodukter. De åtgärder som regeringen avser tillämpa har

som syfte att underlätta landsbygdens anpassning till de nya

förutsättningarna och att förstärka konkurrenskraften och skapa

sysselsättning för både kvinnor och män i den jordbruksanknutna

delen av landsbygdens näringsliv.

Förslag i departementspromemorian: Åtgärderna skall medverka till

en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på landsbygden genom att

jordbrukets, trädgårdsnäringens, skogsbrukets, rennäringens och

livsmedelsindustrins konkurrensförmåga förstärks. Vidare skall

åtgärderna underlätta och främja en diversifiering av näringslivet på

landsbygden genom en ny och konkurrenskraftig användning av de

resurser och den kompetens som livsmedelsproduktionen och

skogsbruket samt därtill knutna verksamheter inte längre behöver

utnyttja. Därigenom skall åtgärderna medverka till en utveckling som

stödjer både mäns och kvinnors möjligheter till fortsatt sysselsättning och

bosättning på landsbygden.

Under insatsområdet föreslås: startstöd till unga jordbrukare, förbättrad

bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, samt åtgärder för att

främja anpassning och utveckling av landsbygden. Åtgärderna för

kompetensutveckling och investeringsstöd till jordbruksföretag kan ingå i

både insatsområde I och II.

Remissinstansernas synpunkter: I flera remissvar förordas ett brett

synsätt på landsbygdens utveckling, bl.a. från flera länsstyrelser, KSLA,

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Folkrörelserådet Hela Sverige

skall leva, Hushållningssällskpens Förbund och SNF. LRF och några

länsstyrelser framhåller att grunden för en hållbar utveckling och en

livskraftig landsbygd är ett lönsamt och konkurrenskraftigt jordbruk.

RRV önskar tydligare mål och en analys av hur de föreslagna åtgärderna

överensstämmer med de övergripande målen för unionens gemensamma

jordbrukspolitik.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens bedömning

finns tillväxtmöjligheter för många jord- och skogsbruksföretag liksom

för andra landsbygdsföretag inom andra branscher än produktionen och

förädlingen av jord- och skogsbruksråvaror. Därför är åtgärder som

medverkar till att underlätta och främja vidareförädlingen av råvaror som

produceras inom jordbruket och trädgårdsnäringen samt produktionen av

andra varor och tjänster samt kollektiva nyttigheter en viktig del av

landsbygdsprogrammet. En förutsättning för tillväxt i nya verksamheter

och en gynnsam utveckling av jord- och skogsbruket är att landsbygdens

infrastruktur och hela den sociala ekonomin kan upprätthållas och

utvecklas.

Kvinnornas roll i jordbruket tas ofta för given. Deras ekonomiska

betydelse för näringens tillväxt underskattas ofta. Betydelsen av en

näring som ger arbetsmöjligheter åt både män och kvinnor är viktig att

uppmärksamma vid utformningen och tillämpningen av åtgärderna inom

landsbygdsprogrammet. Det finns goda exempel på hur kvinnor omsatt

sina kunskaper och erfarenheter i framgångsrik företagsamhet inom

jordbruk och livsmedelsindustri, inte minst i glesbygder. De kvinnliga

nätverk och arbetsgrupper som vuxit fram under de senaste åren, inte

minst inom ramen för gemenskapsinitiativ som LEADER, arbetar med

annorlunda och intressanta metoder i landsbygdsutvecklingen.

Åtgärderna inom landsbygdsprogrammet kan bidra till att ytterligare

stödja en sådan utveckling.

Åtgärderna inom landsbygdsprogrammet enligt förslagen i

departementspromemorian måste samverka med andra åtgärder som

ingår i program som medfinansieras från strukturfonderna. Det gäller i

första hand programmen för mål 2, mål 3 och gemenskapsinitiativet

LEADER+. I programmen för mål 1 i norra Sverige integreras åtgärder

från alla strukturfonder i ett program.

4.3.1 Startstöd till unga jordbrukare

Regeringens bedömning: Startstöd till unga brukare bör tillämpas

inom landsbygdsprogrammet. Den övre åldersgränsen, 35 år, bör

höjas till den av EU tillåtna och av de flesta andra medlemsländer

tillämpade gränsen, 40 år. Syftet med stödet till unga brukare är att

underlätta och påskynda generationsväxling i jordbruket och

därmed en föryngring av jordbrukarkåren.

Förslag enligt departementspromemorian: Överensstämmer i

princip med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Den föreslagna utformningen

tillstyrks av de flesta remissinstanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Ca 175 nya startstöd har

beviljats årligen under perioden 1995 1998 till en kostnad av ca 30

miljoner kronor per år. Enligt en utvärdering som Jordbruksverket

genomfört har stödformen en begränsad betydelse i stort men stor

betydelse för den enskilda etableringen. Stödet medverkar till att

jordbrukarkåren föryngras och underlättar finansieringen av unga

jordbrukares etablering. Därför finns det enligt regeringens bedömning

motiv för att tillämpa stödformen under programperioden.

4.3.2 Förbättrad bearbetning och saluföring

Regeringens bedömning: Stödet till förbättrad bearbetning och

saluföring bör riktas till innovativa satsningar på nya marknader

och produkter samt mot den småskaliga livsmedelsförädlingen.

Förslag enligt departementspromemorian: Överensstämmer i

princip med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Flera instanser framhåller

livsmedelsindustrins betydelse för sysselsättningen på landsbygden.

Glesbygdsverket anser att insatser för förädling och avsättning av

jordbruksprodukter är en väsentlig komponent i ett integrerat

landsbygdsprogram. LRF anser att det är fel att inrikta stödet på små

företag på bekostnad av den industri som förädlar de stora volymerna.

Livsmedelsindustrierna anser att de åtgärder som införs inte i nämnvärd

utsträckning får avvika från våra konkurrentländers när det gäller avsatta

medel eller villkor för stödberättigande. Trädgårdsnäringens

Riksförbund (TRF) anser att den nuvarande profilen på stödet bör

bibehållas.

Skälen för regeringens bedömning: Investeringsstödet till

bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter infördes i samband

med Sveriges inträde i EU år 1995. Stödet tillkom i syfte att stärka

konkurrenskraften i vissa sektorer i livsmedelsindustrin. Avsikten var att

stärka jordbrukets ställning genom att efterfrågan på jordbruksprodukter

ökas.

Det övergripande målet för stödet är att främja varaktigt nya

avsättningsmöjligheter för högförädlade jordbruksprodukter. Åtgärden

skall offensivt främja en hållbar utveckling av jordbruket och främja

sysselsättningen på landsbygden.

Stödet skall inriktas mot huvudsakligen två områden. Ett prioriterat

område avser investeringar i livsmedelsindustrin som utvecklar

högförädlade livsmedel av hög kvalitet med innovativ karaktär. Denna

typ av investeringar bidrar till att öka den svenska livsmedelsindustrins

konkurrenskraft och till att utveckla viktiga produkter och

produktkoncept för exportmarknaden. Det andra prioriterade området

avser den småskaliga livsmedelsförädlingen som kan komma att ha en

betydande utvecklingspotential under den kommande programperioden.

Den småskaliga livsmedelsförädlingen bidrar aktivt till att underlätta och

främja en diversifiering av näringslivet på landsbygden samt till en stärkt

konkurrensförmåga i jordbruksföretagen. Exempelvis kan samarbete över

produktgränserna leda till intressant och innovativ produktutveckling

med lokal profil. Stöd för investeringar i småskalig livsmedelsförädling

vid jordbruksföretag kan även lämnas inom ramen för investeringsstöd

till jordbruksföretag.

4.3.3 Främja anpassning och utveckling av landsbygden

Regeringens bedömning: Åtgärderna för att främja anpassning och

utveckling av landsbygden är viktiga instrument för att gynna en positiv

utveckling och medverka till nya arbetstillfällen för kvinnor och män på

landsbygden i samband med de förändringar som följer av utvecklingen

inom jordbruket.

Förslaget enligt departementspromemorian: Överensstämmer i

princip med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Jordbruksverket bedömer att

åtgärdernas betydelse sannolikt kommer att öka i takt med ökade

rationaliseringskrav på jordbruket. Flera remissinstanser anser att

åtgärderna för landsbygdsutveckling bör ges hög prioritet under den

kommande programperioden. Folkrörelserådet har uppfattningen att

förslaget är alltför inriktat på att diversifiera enbart lantbruket och ser det

som allvarligt att det inte tas några rejäla steg mot en sammanhållen

landsbygdspolitik för Sverige. Vissa instanser anser att artikel 33-

åtgärderna inte bör begränsas till enbart lantbrukare.

Lantarbetareförbundet och Livsmedelsarbetareförbundet anser att

diversifiering är betydelsefullt för att skapa sysselsättning året runt inom

jordbruksföretagen. Kommun- och Landstingsförbunden påpekar att en

samordning måste ske av alla de insatser som har betydelse för

landsbygdens utveckling och att landsbygdsprogrammet inte kan vara

tillräckligt som samordningsinstrument.

Länsstyrelsen i Dalarnas län anser liksom Skogsstyrelsen att åtgärder

för markförbättring och omarrondering bör ingå i det kommande

programmet. SLU påpekar att satsningen på åtgärden turism är viktig.

Folkrörelserådet och Glesbygdsverket m.fl. föreslår att åtgärderna ska

hanteras decentraliserat i framtiden.

Skälen för regeringens bedömning: Åtgärder för att främja

anpassning och utveckling av landsbygden bör betraktas som ett

komplement till övriga mer direkt lantbruksanknutna åtgärder och bör

samverka med dessa i syfte att uppnå bästa möjliga samlade effekt för en

hållbar utveckling av landsbygden. Åtgärder som marknadsföring av

kvalitetsprodukter från lantbruket, diversifiering, främjande av

landsbygdsturism, utveckling av infrastruktur samt byutveckling och

bevarande av kulturarvet på landsbygden är åtgärder som bör kunna ingå

i landsbygdsprogrammet. Åtgärderna bör tillämpas på ett sådant sätt att

lika möjligheter för män och kvinnor främjas. Resursfördelningen bör på

ett bättre sätt spegla detta. Även åtgärder för skydd av miljön i samband

med jordbruk, skogsbruk och bevarande av landskapet samt förbättring

av djurens välfärd, som inte ger någon eller liten direkt ekonomisk

avkastning och som inte är stödberättigade under andra åtgärder för

bevarande eller restaurering av betesmarker och slåtterängar. Även

anläggning av våtmarker och småvatten i syfte att minska

kväveförlusterna från jordbruket och andra åtgärder för bevarande eller

restaurering av biologisk mångfald och kulturhistoriskt värdefulla miljöer

kan omfattas (jfr 4.2.5). Åtgärderna kan även bidra till att uppfylla målen

under insatsområde 1 (avsnitt 4.2).

Tidigare gjorda och genom utvärderingar dokumenterade erfarenheter

av programmen för geografiska områden samt andra nationella åtgärder

för landsbygdsutveckling är viktiga utgångspunkter för tillämpningen av

åtgärderna. Erfarenheterna från de åtgärder som haft kvinnor på

landsbygden som målgrupp bör särskilt beaktas.

Landsbygdsåtgärder inom områden avgränsade enligt strukturfondsmål

2 bör så långt möjligt samordnas med åtgärder delfinansierade av

Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska

socialfonden (ESF) inom ramen för programmen för de nya mål 2.

Motsvarande bör gälla för utfasningen av stöd i områden där stöd lämnas

enligt nuvarande strukturfondsmål och för åtgärderna inom det nya

gemenskapsinitiativet LEADER +.

5 Strukturfonderna

Vid toppmötet i Berlin fattades beslut om omfattningen och fördelningen

mellan medlemsstaterna av EU:s strukturfondsmedel. Antalet

målområden skall minskas från sju till tre och gemenskapsinitiativen blir

fyra till antalet.

För Sveriges del innebar överenskommelsen att det nuvarande mål 6-

området tillsammans med kustområdena i Norrbottens, Västerbottens och

Västernorrlands län bildar ett nytt mål 1-område som för

programperioden 2000 2006 tilldelats 722 miljoner euro varav 350

miljoner euro avser kusten. Som framgått ovan av avsnitt 4.1 skall

åtgärder inom ramen för förordningen för landsbygdens utveckling, med

undantag för kompensationsbidrag och miljöersättningar, integreras i mål

1-programmen och finansieras inom ramen för strukturfondsbudgeten.

Regeringen beslutade den 10 juni 1999 att två mål 1-regioner skall

skapas, norra Norrland bestående av Norrbottens och Västerbottens län

och mellersta Norrland bestående av resten av området.

Regeringen gav i juni 1999 länsstyrelserna i norra Sverige i uppdrag att

ta fram förslag på utvecklingsplaner för de två mål 1-områdena. Bland

insatsområden som bör övervägas har bl.a. angivits insatser inom

jordbruk, skog, fiske och renskötsel. Genom kopplingar i uppdraget till

såväl det horisontella landsbygdsprogrammet som de länsvisa

prioriteringar som lyfts fram i de regionala tillväxtavtalen är avsikten att

åtgärder för landsbygdens utveckling inom mål 1 skall anpassas till

regionala behov och strategier som på ett naturligt sätt utgör en del av

helheten för en effektiv landsbygdsutvecklingspolitik i Sverige.

Länsstyrelserna i norra Sverige redovisade den 30 september 1999

(mellersta Norrland) respektive den 1 oktober 1999 (norra Norrland) sina

förslag till utvecklingsplaner för de två mål 1-områdena vari ingår en

finansiell uppdelning mellan strukturfonderna. Såväl i programmet för

norra Norrland som i programmet för mellersta Norrland föreslås att man

skall tillämpa landsbygdsförordningens stöd till investeringar i

jordbruksföretag, startstöd till unga jordbrukare, stöd för kompetens-

utveckling och stöd till förbättrad bearbetning och saluföring av

jordbruksprodukter. Vidare föreslås en bred åtgärd för

landsbygdsutveckling och ett samiskt program samt i mellersta Norrland

insatser för det fjällnära jordbruket.

Efter regeringsbehandling skall förslagen till utvecklingsplaner

överlämnas till och godkännas av EG-kommissionen. Fördelningen

mellan fonderna, och därmed storleken på det belopp som kommer att

avsättas för struktur- och landsbygdsutvecklingsåtgärder, väntas bli klar i

början av år 2000.

För att uppnå en enhetlig hantering av stöden till jordbruket och

förenkla brukarnas kontaktytor kommer beslut och utbetalningar

avseende strukturstöden inom mål 1 att handhas av länsstyrelserna och

Jordbruksverket på samma sätt som i övriga landet. Uppdelningen i norra

Sverige av jordbrukets miljö- och strukturstöd på olika program och

fonder skall därmed inte få några konsekvenser för brukarna i form av

ändrade eller omständliga administrativa förfaranden. Vad avser

projektstöd till landsbygdsutveckling följer hanteringen den

administrativa modell som beskrivs i proposition 1999/2000:1 med

beslut och utbetalningar av förvaltningsmyndigheten i respektive mål 1-

område. Det totala ansvaret för genomförandet av mål 1-programmen

gentemot EG-kommissionen kommer att ligga på

förvaltningsmyndigheterna vid länsstyrelserna i Norrbottens och

Jämtlands län.

Mål 2 kommer enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 om

allmänna bestämmelser för strukturfonderna under perioden 2000 2006

att omfatta områden som genomgår ekonomisk och social omställning

inom industri- och tjänstesektorn, landsbygdsområden på tillbakagång,

stadsområden med problem samt krisdrabbade områden som är beroende

av fiske. Mål 2-programmen kommer i Sverige att finansieras av

Regionala fonden och Socialfonden. Regeringen har tagit fram ett förslag

till vilka områden i Sverige som skall ingå i mål 2. Förslaget har

överlämnats till EG-kommissionen och beslut väntas under år 1999.

Därefter kan arbetet med att ta fram mål 2-program inledas. Enligt

förordningen för landsbygdens utveckling kan vissa landsbygdsåtgärder i

mål 2-områdena bekostas av Regionala fonden i den mån motsvarande

åtgärder inte samtidigt finansieras av Jordbruksfonden i samma område.

Nuvarande mål 3 och 4 ersätts under kommande programperiod av nya

mål 3 som finansieras av Socialfonden. Mål 3 kommer att omfatta,

insatser för anställda, ensamföretagare och arbetslösa. Under innevarande

strukturfondsperiod har lantbruksföretag kunnat ta del av olika

kompetensutvecklingsinsatser inom ramen för Växtkraft mål 4.

Stöd till lokala innovativa projekt för landsbygdens utveckling

kommer under strukturfondsperioden 2000 2006 att ges genom

gemenskapsinitiativet LEADER+. Till initiativet har avsatts 2 020

miljoner euro från Jordbruksfondens utvecklingssektion för hela unionen.

Den svenska tilldelningen av medel blir troligtvis klar under år 1999.

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 oktober 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:14 En hållbar utveckling av

landsbygden, m.m.

 Se även proposition 1997/98:142 Riktlinjer för Sveriges arbete med jordbruks-

 och

livsmedelspolitiken inom Europeiska unionen , bet. 1997/98:JoU23, rskr.

1997/98:241.

 I miljö- och landsbygdsåtgärder ingår investeringsstöd, stöd för bearbetning

och

saluföring, landsbygdsutveckling och startstöd.

 Medfinansiering för dessa åtgärder sker från jordbruksfondens

utvecklingssektion. Genom

mål 1 tillhörighet ges en möjlig medfinansiering från EG på upp till 75 %.

 Därutöver tillkommer 25 miljoner kronor som målprogrammen kan använda för

medfinansiering av biotopskydd och naturvårdsavtal.

Skr. 1999/2000:14

38

1