Regeringens proposition 1992/93:55

om en byggproduktiag m.m.

Prop. 1992/93:55

Regeringen föreslär riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokollet den 22 oktober 1992.

Pä regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till en byggproduktiag och vissa ändringar i plan- och bygglagen (1987:10) i syfte att enligt vårt åtagande i EES-avtalet genomföra EG:s byggproduktdirektiv i Sverige.

I den föreslagna byggproduktlagen föreskrivs att byggprodukter skall vara lämpliga för avsedd användning och att byggprodukter som uppfyller detta krav skall få släppas ut på marknaden och användas för avsett ändamål. Lag­förslaget innehåller ocksä bestämmelser om märkning av byggprodukter, om tillsyn och om överklagande. I övrigt innehåller förslaget i huvudsak bemyn­diganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som behövs för genomförandet av byggproduktdi-rektivet.

Ändringarna i plan- och bygglagen (1987:10) innebär bl.a. att använd­ningen av byggprodukter som uppfyller lämplighetskravet inte får hindras vid bygglovprövning eller i andra sammanhang, då plan- och bygglagen är tillämplig.

Lagstiftningen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 55

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:55

1 Förslag till Byggproduktiag

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde m.m.

1          § Denna lag gäller byggprodukter.

Särskilda   bestämmelser  om  byggande  finns   i   plan-  och   bygglagen (1987:10).

2          § Med byggprodukt avses i lagen en produkt som är avsedd att stadigva­

rande ingå i en byggnad eller annan anläggning och som har betydelse för

byggnadsverkets egenskaper i de avseenden som anges i 3 § 1 - 6.

Lämplighetskrav

3          § Byggprodukter skall för att få ingå i byggnadsverk vara lämpliga för

avsedd användning. En byggprodukt är lämplig, om den har sådana egen­

skaper att det byggnadsverk i vilket den skall ingå, rätt projekterat och

uppfört, kan uppfylla följande väsentliga krav:

1.

mekanisk motståndsförmäga och stabilitet,

2.

säkerhet i händelse av brand,

3.

skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö,

4.      säkerhet vid användning,

5.

skydd mot buller, och

6.

energihushållning och värmeisolering.

4 § Byggprodukter som uppfyller kravet pä lämplighet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får släppas ut pä mark­naden och användas för avsett ändamäl.

Bemyndigande

5 § För att uppfylla Sveriges åtaganden enligt internationella överens­kommelser får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter

1.

om krav på byggprodukter för att de skall vara lämpliga för avsedd an­vändning enligt 3 §,

2.

om bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav beträffande byggprodukter,

3.

om märkning av byggprodukter som förutsättning för att produkten skall fä släppas ut på marknaden och användas, och

4.

om sådana byggprodukter som är av mindre betydelse med hänsyn till

hälsa och säkerhet och där tillverkaren har utfärdat en försäkran om bygg-     Prop. 1992/93:55 produkternas överensstämmelse med allmänt erkänd och tillämpad teknik.

Märkning

6 § Om en byggprodukt skall EG-märkas enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 5§3 gäller bestämmelserna i lagen (1992:000) om EG-märket.

Tillsyn

7§ Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer skall utöva till­syn över att denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen följs.

8§ En tillsynsmyndighet har rätt att för tillsynen

1.

på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs,

2.

få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostä­der, och

3.

hos den som tillverkar, importerar eller saluför produkter som omfattas av tillsynen, fä tillgäng till produkter för kontroll.

En tillsynsmyndighet får begära handräckning av kronofogdemyndighe­ten för att genomföra de ätgärder som avses i första stycket 1-3.

9          § Om det är motiverat frän skyddssynpunkt fär en tillsynsmyndighet med­

dela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att lagen och

de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall följas.

10        § Om en byggprodukt har EG-märkts trots att den inte överensstämmer

med de krav som gäller för EG-märkning får en tillsynsmyndighet, till dess

att produkten överensstämmer med kraven, förelägga tillverkare, importör

eller den som saluför byggprodukten att

1.

upphöra med användningen av EG-märket,

2.

återkalla osålda produkter, eller

3.

ta bort EG-märket.

11        § Förelägganden och förbud enligt 9 eller 10 § får förenas med vite.

Överklagande och verkställighet

12 § En tillsynsmyndighets beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammarrätten.

Beslut om förbud gäller omedelbart och får verkställas utan hinder av att det inte vunnit laga kraft.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2 Förslag till

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10) dels att 8 kap. 29 § och 16 kap. 3 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 9 §, av följande ly­delse.

Prop. 1992/93:55

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

Ikap. 9§

Särskilda bestämmeber om bygg­produkter finns i byggproduktlagen (1992:000).

8 kap. 29 § Byggnadsnämnden fär anpassa sin granskning av ritningar och övriga handlingar till den sökta åtgärdens art och omfattning och till byggherrens kvalifikationer.

Nämnden skall i beslutet om bygglov fastställa de ritningar och övriga handlingar som har legat till grund för lovet. Nämnden skall godta typgodkända eller tillverk-ningskontrollerade material, kon­struktioner och anordningar i de av­seenden som typgodkännandet eller tillverkningskontrollen gäller.

Nämnden   skall   i   beslutet   om bygglov fastställa de ritningar och övriga handlingar som har legat till grund   för   lovet.   Nämnden   skall godta   typgodkända  eller   tillverk-ningskontrollerade   material,   kon­struktioner och anordningar i de av­seenden som typgodkännandet eller tillverkningskontrollen gäller. Nämn­den skall också godta byggprodukter som  avses i 4§ byggproduktlagen (1992:000). I beslutet om bygglov eller senare kan nämnden bestämma att konstruk­tionshandlingar och andra handlingar skall ges in till nämnden innan arbe­tena påbörjas. Sädana handlingar skall granskas av nämnden. Byggherren skall underrättas om resultatet av granskningen.

I beslutet om bygglov kan nämnden även bestämma att handlingar som beskriver byggnaden i färdigställt skick skall ges in till nämnden, när arbe­tena har avslutats.

16 kap. 3§

Typgodkännande och beslut om tillverkningskontroll som avses i 2§ meddelas av den myndighet som re­geringen bestämmer.

Typgodkännande och beslut om tillverkningskontroll som avses i 2§ meddelas av de organ som rege­ringen bestämmer.

Eu typgodkännande får ändras el­ler återkallas om det strider mot en teknbk specifikation som skall följas enligt Sveriges åtaganden enligt inter­nationella överenskommelser.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela     Prop. 1992/93:55 föreskrifter om avgifter för typgodkännande och beslut om tillverkningskon­troll.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Näringsdepartementet

Prop. 1992/93:55

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 oktober 1992

Näivarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B. Wester­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkel­spiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Lund­gren,[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om en byggproduktiag m.m. 1 Inledning

Den 2 maj 1992 undertecknade EFTA- och EG-länderna jämte Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) och Europeiska kol- och stålgemenska­pen (ESKG) ett avtal ora ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES). Avtalet behandlas för närvarande av de berörda parlamenten. I Sve­rige har det förelagts riksdagen genom prop. 1991/92:170 om det europeiska ekonomiska saraarbetsomrädet. Avtalet skall träda i kraft den 1 januari 1993 eller, om det då inte godkänts av alla parlamenten, senast den 30 juni 1993 (artikel 129).

I avtalet (artikel 7, bilaga 2 avsnitt 

XXI) 

har Sverige bl .a. förbundit sig att -i den form och med den metod, som Sverige självt väljer-genomföra EG-rå­dets direktiv av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande byggprodukter (89/106/EEG) - i fort­sättningen kallat byggproduktdirektivet. Eftersom direktivet innehåller en bestäraraelse om att det skall vara genomfört i EG-länderna senast den 27 juni 1991 (artikel 22), får EES-avtalet tolkas så att direktivet skall genomfö­ras i Sverige den dag som EES-avtalet träder i kraft (artikel 129 och proto­koll 1 EES-avtalet). Byggproduktdirektivet i slutgranskad svensk översätt­ning bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Inom Näringsdepartementet har upprättats en promemoria Ds 1992:65 med förslag till en byggproduktiag m.m. I promemorian föreslås att en bygg­produktiag införs och att vissa ändringar görs i plan- och bygglagen (1987:10) i syfte att genomföra EG:s byggproduktdirektiv i Sverige. Promemorians lagförslag bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

2  Gällande rätt

Prop. 1992/93:55

2.1 Byggproduktdirektivet

2.1.1 Direktivets syfte och innehåll

Byggproduktdirektivets syfte är att underlätta handeln med byggprodukter inom EG genom att undanröja tekniska handelshinder mellan länderna sam­tidigt som ländernas ansvar för säkerheten för människor, djur och egendom och för allmänt välbefinnande tillgodoses.

Byggproduktdirektivet omfattar produkter som tillverkats för att infogas varaktigt i byggnader och andra anläggningar och som har betydelse för nå­gon av sex angivna egenskaper - de väsentliga kraven - hos den färdiga bygg­naden eller anläggningen. Dessa egenskaper gäller 1. mekanisk motstånds-förmåga och stabilitet, 2. brandskydd, 3. hygien, hälsa och miljö, 4. säkerhet vid användning, 5. bullerskydd samt 6. energihushållning och värmeisole­ring. De skall uppfyllas under en skälig ekonomisk livslängd (artikel 1 och 3 samt bilaga 1).

Begreppet byggprodukt är inte synonymt med begreppet byggvara enligt vedertaget svenskt språkbruk. Direktivet omfattar inte bara byggnader utan också anläggningar säsom slussar, dammar, tunnlar, vägar, bassänger och tankar. Som byggprodukter koramer sannolikt inte att räknas prefabricerade skåp och köksinredningar. Däremot kommer dammluckor, järnvägsräls och delar i brokonstruktioner med all sannolikhet att räknas dit.

Om en byggvara inte innefattas i byggproduktdirektivet eller nägot annat direktiv omfattas den av de allmänna reglerna i Romfördraget. Dit hör den s.k. Cassis de Dijon-principen som är en i rättspraxis utbildad tolkning av fördraget och vars huvudregel är att ett land inte fär förhindra användningen av en produkt, som är tilläten i ett annat EG-land.

Byggproduktdirektivets praktiska tillämpning förutsätter ett antal s.k. tillämpningsdokument, som konkretiserar innebörden av de väsentiiga kra­ven (artikel 3 och 12). Nägra sädana har ännu inte antagits av EG, men be­slut kan enligt uppgift frän EG-kommissionen väntas under hösten 1992 utom såvitt gäller tillämpningsdokumentet om brandskydd, vilket inte be­räknas föreligga förrän tidigast om tre eller fyra år.

Pä grundval av tillämpningsdokumenten kommer ytterligare regler och riktiinjer för tillämpningen att tas fram (artikel 11 och 20 samt bilaga 2). Vi­dare pågår arbete inom EG-kommissionen med ett antal interna policydoku­ment kring olika tillämpningsfrägor i anslutning till byggproduktdirektivet.

Medlemsländerna skall enligt direktivet vidta alla ätgärder som är nödvän­

diga för att se till att byggprodukter får släppas ut pä marknaden endast om

de är lämpliga för avsedd användning mot bakgrand av de väsentliga kraven

(artikel 2). Vidare skall länderna inte hindra produkter, som uppfyller direk­

tivets bestämmelser, att fritt distribueras, saluhällas eller användas inom sina

territorier (artikel 6). Ett undantag gäller dock så till vida att direktivet inte

inskränker medlemsländernas rätt att - inom Romfördragets ram - besluta

om krav som de anser nödvändiga för att arbetstagare skall vara skyddade

när de använder en byggprodukt. Detta undantag gäller under förutsättning

att själva produkterna inte ändras i förhällande till specifikationerna i bygg-

_

produktdirektivet (artikel 2).

En byggprodukt skall förutsättas vara lämplig för avsedd användning, om Prop. 1992/93:55 den är försedd med det s.k. EG-märket. Produkter, som är av mindre bety­delse med hänsyn till hälsa och säkerhet, skall dock fä släppas ut pä markna­den efter blott en försäkran från tillverkaren om att produkterna överens­stämmer med allmänt erkänd och tillämpad teknik. Sådana produkter får inte förses med EG-märket (artikel 4). Den planerade förteckningen över sistnämnda slag av produkter föreligger ännu inte. En inom EG vanlig be­dömning är att den kommer att omfatta ett mycket stort antal byggproduk­ter.

Utöver de regler om EG-märket som finns i byggproduktdirektivet (arti­kel 4 och bilaga 3) väntas generella bestämmelser om EG-märket komma att antas i ett särskilt direktiv eller utfärdas i en särskild EG-förordning.

De produkter som fär förses med EG-märket skall antingen överens­stämma med en s.k. teknisk specifikation i form av - en nationell standard, som utgör en till nationell nivå överförd s.k. harmonberad standard, som kungjorts i EG:s officiella tidning (europeisk standard) - eller ett europebkt teknbkt godkännande - eller en nationell standard eller ett nationellt teknbkt godkännande, som befunnits uppfylla de sex nämnda egenskapskraven, eller genom ett särskilt förf ärande ha konstaterats överensstämma med de sex vä­sentliga kraven (artikel 4).

Dessutom skall EG-märket visa att produkten uppfyller de krav på sådana produkter som kan finnas i andra direktiv än byggproduktdirektivet (artikel 2). Det kan t.ex. gälla produkter som också omfattas av direktiv på det ke­miska området eller direktiv till skydd för arbetare som hanterar farliga pro­dukter. Även pä maskinomrädet finns det särskilda direktiv, som berör ex­empelvis hissar och andra apparater som används i byggnader.

Inom byggområdet utarbetas harmoniserade standarder av de västeurope­iska standardiseringsorganisationerna CEN (Comité Européen de Normal-isation) och Cenelec (Comité européen de normalisation électrotechnique) pä uppdrag från EG-kommissionen, som ocksä slutligen skall godkänna standardema mot bakgrund av de sex väsentliga kraven (standarden be­närans därefter "europeisk standard"). Standarderna skall i möjligaste män beskriva funktioner (artikel 4 och 7). Sannolikt kommer dessa standarder att innefatta säväl produktregler som beräkningsmetoder.

Europeiska teknbka godkännanden meddelas på ansökan från tillverkaren eller dennes ombud inom EG och efter medgivande från EG-kommissionen av European Organization for Technical Approvals (EOTA). Det fär enligt huvudregeln ske bara om en harmoniserad standard saknas för produkten eller om produkten inte är lämplig för standardisering. Om EOTA på upp­drag av EG-komraissionen antagit och kommissionen därefter godkänt rikt­linjer för meddelande av tekniska godkännanden inom ett visst område, fär godkännanden ges av härför utsedda godkännandeorgan i medlemslän­deraa, som är medlemraar av EOTA. Ett godkännande gäller i regel under fem är (artikel 8 och 9 samt bilaga 2). Det kommer att få åberopas bara av den som beviljats godkännandet.

Proceduren för att få konstaterat om en nationell standard eller ett natio­

nellt teknbkt godkännande överensstämmer med de sex väsentliga kraven är

den att ett medlemsland anmäler standarden respektive godkännandet till

{

kommissionen, som, efter att ha inhämtat yttrande från de andra medlems-     Prop. 1992/93:55 länderna, tar upp specifikationen på en särskild förteckning (artikel 4).

Tillverkarna eller deras ombud inom EG är ansvariga för att bestyrka att produkterna överensstämmer med nägon av de nämnda tekniska specifika­tionerna. I vissa fall är avvikelser från harmoniserade standarder tillåtna, varvid ett särskilt förfarande skall följas (artikel 4). Eljest är ett europeiskt tekniskt godkännande den väg som anvisas för den vars produkter avviker från en europeisk standard. Det bör noteras att bestyrkande av överensstäm­melse krävs även då en produkt tillverkats enligt ett sådant godkännande. Regler för detta kommer att fastställas av EG-kommissionen med hänsyn till varje produktslags betydelse och karaktär. Kommissionen har därvid att välja mellan ett antal alternativ.

Det ena huvudalternativet är certifiering av ett fristående certifieringsor­gan på grundval av typprovning, stickprov och tillverkningskontroll samt be­siktning och övervakning av fabriken. Enligt uppgift från EG-kommissionen är avsikten att endast ett begränsat antal byggprodukter skall omfattas av detta alternativ.

Det andra huvudaltemativet - tillverkarförsäkran - är delat i tre underal­ternativ. Ett av dessa bygger på fabrikens egen kontroll under övervakning av ett certifieringsorgan. Ett annat bygger på en fristående laboratoriekon­troll i kombination med fabrikens egen kontroll. Det tredje underalternati­vet bygger helt på fabrikens egen kontroll (artikel 13 och 14 samt bilaga 3 och 4).

Vilken metod som skall användas beträffande en viss produkt kommer sannolikt att anges i anslutning till standarden respektive det tekniska god­kännandet för produkten.

Medlemsländerna har rätt att utse certifieringsorgan, kontrollorgan och provningslaboratorier som behövs för bestyrkandeproceduren.

Medlemsländerna utser ocksä organen för tekniska godkännanden. Ett av dessa skall vara talesman för de andra i EOTA.

Vissa krav pä opartiskhet, kompetens m.m. gäller för de utsedda organen. Beträffande samtliga organ gäller också att verksamheten skall avgiftsfinan­sieras och att producenterna skall ha frihet att välja vilket godkänt organ som de vill anlita inom EG (artikel 10 och 18 samt bilaga 2 och 4). Personalen vid certifieringsorgan, kontrollorgan och provningslaboratorier skall ha yr­kesmässig tystnadsplikt (bilaga 4). Tystnadsplikt är också föreslagen i regle­menten för EOTA.

Förutom möjligheten att utfärda europeiska tekniska godkännanden inne­håller byggproduktdirektivet ocksä ett antal bestämmelser som direkt syftar till att underlätta en fri varucirkulation under tiden intill dess att europeiska standarder föreligger. De innebär i korthet att man inom varje land skall till-låta produkter som överensstämmer med de nationella bestämmelserna, så­vida dessa inte står i strid mot bestämmelserna om kvantitativa import- och exportrestriktioner i Romfördraget (artikel 6) och att ett land på begäran av en producent i ett annat land skall tillåta import och användning av hans produkter, om dessa provats i hans hemland enligt regler som godkänns av mottagarlandet (artikel 16 och 17).

Slutligen innehåller byggproduktdirektivet regler om marknadsövervak-

?

ning och ingripanden dä det visar sig att en teknisk specifikation eller en pro-     Prop. 1992/93:55 dukt inte uppfyller direktivets krav (artikel 5 och 21).

Byggproduktdirektivet förvaltas av en ständig byggkommitté vilken fun­gerar som ett berednings- och verkställighetsorgan åt EG-kommissionen (ar­tikel 19).

2.1.2   Direktivets tillämpning inom EFTA

Genom EES-avtalet utsträcks byggproduktdirektivets principer att omfatta hela EES-området. De administrativa uppgifter och de beslutsfunktioner som enligt direktivet ankommer på EG-kommissionen respektive den stän­diga byggkommittén åvilar inom EFTA Övervakningsmyndigheten respek­tive Ständiga kommittén. I beredningsarbetet inför beslut skall dock exper­ter frän EFTA-länderna erbjudas medverka i EG:s kommittéer och deras utskott och arbetsgrupper på samma sätt som experter frän EG:s medlems­länder (artikel 100).

EOTA jämställs i EES-avtalet i formellt avseende med EG:s permanenta byggkommitté, vilket innebär att svenska experter kan medverka i bered­ningsarbetet, men inte i besluten (bilaga 2 avsnitt 

XXI).

Nägon motsvarighet till EOTA finns dock inte inom EFTA. Hur frågan ora meddelanden av euro­peiska tekniska godkännanden och riktiinjer för sådana skall lösas för EF­TA-ländernas del är ännu oklart. För närvarande har EFTA två observatörs­platser i EOTA:s tekniska nämnd och Boverket observatörsposter i de under denna lydande arbetsgrapperna.

Svensk medverkan i CEN och Cenelec, som är frän EG fristående organ, är garanterad genom att Standardiseringskommissionen i Sverige (SIS) och till denna anslutna standardiseringsorgan sedan länge är fullvärdiga medle-mar av organisationema.

EES-avtalet klargör inte hur de tillämpningsdokuraent och andra riktiin­jer för tillämpningen av byggproduktdirektivet, som är under beredning men ännu inte antagna inom EG, skall beaktas av EPTA-länderna. Denna fräga kommer att tas upp i samband med de fortsatta förhandlingarna mellan EFTA och EG.

Elt särskilt problem utgör de övergångsarrangemang som EES-avtalet in­nehåller pä vissa omräden, särskilt det kemiska. De innebär att vissa EG-direktiv inte blir tillärapliga inom vissa EES-länder. Detta kan förorsaka svä­righeter då en byggprodukt omfattas bäde av byggproduktdirektivet och av ett annat direktiv, sora inte skall tillämpas i Sverige. Produktens EG-märke visar dä inte att produkten är godtagbar enligt svenska krav.

Till sist bör det påpekas att EES-avtalet ger Sverige rätt att ensidigt vidta de ätgärder som kan vara nödvändiga, om det uppstår ekonomiska, samhäl­leliga eller miljömässiga svårigheter pä ett visst område eller i en viss region och dessa kan tänkas bli bestående (artikel 112).

2.1.3   Genomförandet av byggproduktdirektivet

Sora framgått av det nu anförda råder många oklarheter angående byggpro­

duktdirektivets tillämpning. De för tillämpningen förutsatta kompletterande

10

bestämmelserna och riktlinjerna saknas ännu. Vidare kommer det mycket     Prop. 1992/93:55 omfattande standardiseringsarbete som direktivet förutsätter att pågå under många år, innan en någorlunda fullständig uppsättning europeiska standar­der föreligger. De mer påtagliga praktiska effekterna av direktivet kommer därför att dröja.

Till detta kommer att direktivet senast den 31 december 1993 skall utvär­deras och därefter eventuellt revideras (artikel 23).

Standardiseringsarbetet inom CEN har emellertid påbörjats, utan att EG-kommissionen i avsaknad av tillämpningsdokumenten kunnat ge nägra slut­liga mandat för detta. För närvarande arbetar drygt 100 tekniska kommittéer med över 50 underkommittéer och mer än 500 arbetsgrupper inom CEN med drygt 2000 olika ämnen för standarder inom byggproduktdirektivets ram.

Oklarheterna kring direktivets innehåll i olika avseenden kan vara en för­klaring till att endast Storbritannien den 1 juli i är pä ett mer påtagligt sätt hade ändrat sin nationella lagstiftning för att anpassa den till direktivet. Dan­mark har för sin del i lag förklarat att direktivet gäller i Danmark. En viss anpassning till delar av direktivet har också skett. I Nederländerna och i Tyskland fanns den 1 juli förslag till lagändringar för behandling i parlamen­ten. Det tyska förslaget är tämligen utförligt och mycket olikt den brittiska lagen, beroende bl.a. pä ländernas olika rättstraditioner och konstitutionella uppbyggnad men till synes också på att man delvis tolkat direktivets inne­börd på olika sätt.

Enligt en uppgift från EG-kommissionen är det möjligt att omkring tre fjärdedelar av EG-länderna har hunnit ändra sin lagstiftning före årskiftet 1992/93- Ett par länder kommer dock att behöva längre tid.

Bland EFTA-länderna fanns den 1 juli 1992 preliminära lagförslag i Fin­land och Schweiz. Båda dessa innehåller bemyndiganden för regeringarna att vid senare tidpunkt utfärda de bestämmelser som behövs för genomför­andet av direktivet. Det finska förslaget är därvid betydligt mer generellt ut­format än det schweiziska, där man varit tvungen att ta hänsyn till bl.a. kan­tonernas självbestämmanderätt.

2.2 Gällande svenska regler

I Sverige saknas nästan helt sädana regler om marknadsföring av byggpro­dukter som byggproduktdirektivet kräver.

Vissa byggprodukter omfattas dock av lagen (1985:426) om kemiska pro­dukter, som är tillämplig pä hantering, import och export av kemiska ämnen och beredningar (1 §), och lagen (1902:71 s.I), innefattande vissa bestäm­melser om elektriska anläggningar, som bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, i den mån det är påkallat från el­säkerhetssynpunkt, meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besikt­ning samt andra föreskrifter som angår bl.a. anordningar avsedda att anslu­tas till elektriska anläggningar och elektrisk materiel (17§). Dessa produkter omfattas emellertid också av särskilda direktiv inom EG. Detsamma gäller reglerna i produktsäkerhetslagen (1988:1604) och lagen (1977:484) med he­ll

myndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller träns-     Prop. 1992/93:55 portanordningar.

I Sverige omfattas de flesta byggnader och vissa andra anläggningar av plan- och bygglagen (1987:10) - (PBL).

Beträffande vissa byggnader och huvuddelen av övriga anläggningar sak­nas det emellertid i stort sett svenska bestämmelser, även om de i större eller mindre utsträckning berörs av väglagen (1971:948), vattenlagen (1983:291) och järnvägssäkerhetslagen (1990:1157), som reglerar olika slag av anlägg­ningar, liksom av förordningar och instruktioner för verk och myndigheter, vilka sysslar med byggnads- och anläggningsarbeten. Olika aspekter pä byggnaders och anläggningars liksom byggprodukters utformning regleras ocksä av bestämmelser i civilförsvarslagen (1960:74), arbetsmiljölagen (1977:1160), hälsoskyddslagen (1982:1080) och djurskyddslagen (1988:534) samt till dessa knutna föreskrifter.

PBL:s omfattning

PBL innehåller bestäraraelser om dels byggnader, dels vissa andra anlägg­ningar och anordningar.

Med en byggnad avses i praxis en varaktig konstruktion av tak och väggar som stär på raarken och är så stor att människor kan uppehålla sig i den. Även andra konstraktioner räknas enligt praxis dit under vissa föratsätt­ningar. Det kan gälla konstruktioner med enbart tak, säsom regnskydd, eller flyttbara anordningar, såsom husvagnar och husbåtar.

De andra anläggningar som omfattas av PBL är uppräknade i 8 kap. 2§. Det gäller t.ex. skidliftar, småbåtshamnar, tunnlar, cisterner, radiomaster, vissa vindkraftverk, murar och parkeringsplatser.

Även en del anordningar, som i dagligt tal brakar kunna gå under beteck­ningen anläggningar, regleras av PBL. Dit hör tomter och allmänna platser (3kap. 15-18§§).

PBL:s egenskapskrav

Beträffande nu nämnda byggnader, anläggningar och anordningar uppställer PBL vissa krav. De innebär att byggnaden eller anläggningen skall ges vissa egenskaper vid uppförandet och vid ändringar. Ägaren är därefter skyldig att Underhålla egendomen så att dessa egenskaper i huvudsak bibehålls (3 kap. PBL). Mycket grovt kan egenskapskraven delas in i tio grupper, varav sex i huvudsak motsvarar byggproduktdirektivets sex väsentliga krav. Alla dessa krav behöver dock inte vara uppfyllda när det gäller tomter och all­männa platser.

De fyra krav som går utöver de nyssnämnda sex kraven är krav på lämplig utformning med hänsyn till omgivningen, lämplighet för avsett ändamäl, möjlighet till trevnad samt tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga (3 kap. 1-18§§).

PBL:s krav riktar sig - i likhet med byggdireketivets sex väsentliga krav -

mot de färdiga byggnaderna, anläggningaraa eller anordningarna och har

alltså bara indirekt betydelse för de produkter som ingår i dessa. Endast i ett

12

fall finns det i PBL en föreskrift som riktar sig mot byggprodukterna. Det är     Prop. 1992/93:55 kravet att byggnader och anläggningar skall utföras med sädant material att reparations-, underhålls- och driftskostnaderna begränsas (3 kap. 8, 10 och 14§§).

Kraven i PBL är allmänt hållna. Några av dem kan preciseras av kommu­nen i detaljplan eller områdesbestämmelser (5 kap. 7 och 16§§). Ett flertal andra preciseras i Boverkets nybyggnadsregler (BFS 1988:18). De senare hänvisar i sin tur ibland till en av SIS antagen standard som exempel pä en godtagbar teknisk lösning för att uppnä ett föreskrivet krav.

Kontrollen

Det är byggherrarna som har ansvaret för att PBL:s krav uppfylls (9 kap. 1 §). Tillsyn utövas av kommunerna och länsstyrelserna (1 kap. 7 och 8§§). Överträdelser kan beivras pä olika sätt. 1 sista hand gäller det framtvingande av rättelse och uttagande av påföljdsavgifter (10 kap.).

I ett mycket stort antal fall föreskriver PBL att det skall ske en förhands­prövning av bygg- och anläggningsätgärder, vilken mynnar ut i ett s.k. bygg­lov, rivningslov eller marklov (8 kap. PBL). Den kommunala nämnd som fullgör kommunens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet (byggnads­nämnden) skall därvid bedöma om åtgärden kan antas uppfylla kraven i bl.a. 3 kap. PBL (8 kap. 11 §). Därvid kan nämnden komma in pä frägor om olika byggprodukters lämplighet för det avsedda ändamålet.

Det bör noteras att bygglov aldrig krävs för gator, broar, spåranläggningar och liknande anordningar. Sädana byggs nästan uteslutande av kommunen själv eller av statliga organ.

Typgodkännanden

För att underlätta lovprövningen har det i PBL införts en möjlighet för Bo­verket att på ansökan pröva huruvida vissa slag av material, konstruktioner eller anordningar får användas i byggnader eller andra anläggningar - s.k. frivilligt typgodkännande. I beslutet om typgodkännande meddelas regel­mässigt föreskrifter om tillverkningskontroll. Hänvisning sker därvid till nägra av de riktlinjer för tillverkningskontroll som utarbetats av olika branschsarrmianslutningar. Även utan samband med typgodkännande fär på ansökan bestämmas att tillverkningskontroll skall utföras (16 kap. 2 och 3 §§ PBL samt 21 § plan- och byggförordningen (1987:383). Fördelen med en sä­dan kontroll är att den leveranskontroll som alltid bör göras, när en byggpro­dukt tas emot pä byggplatsen, kan förenklas liksom kommunens tillsyn över byggarbetena.

Ett typgodkännande utfärdas normalt för fem är i sänder. Byggnadsnämn­derna är skyldiga att vid lovprövningar godta typgodkända eller tillverk-ningskontrollerade material, konstruktioner och anordningar i de avseenden som typgodkännandet eller tillverkningskontrollen gäller (8 kap. 29§).

Regeringen har möjlighet att föreskriva obligatoriskt typgodkännande om

det behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa (16 kap. 2§).

Denna möjlighet har aldrig utnyttjats.

13

Nordiska godkännanden

Enligt 8 kap. 29 a § PBL skall intill utgången av är 1992 material, konstruk­tioner och anordningar, som har godkänts i annat nordiskt land som rege­ringen bestämmer, vid lovprövningar likställas med typgodkända respektive tillverkningskontrollerade material, konstruktioner och anordningar. I för­ordningen (1989:731) om godtagande av byggprodukter som godkänts i an­nat nordiskt land har regeringen angivit sådana nordiska godkännanden som garanterar att en godkänd produkt är lämplig att använda i byggnader mot bakgrund av kraven i 3 kap. PBL.

Prop. 1992/93:55

3 Allmän motivering

3.1 En ny lag om byggprodukter

Mitt förslag: En byggproduktiag införs, som i stor utsträckning inne­håller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som rege­ringen bestämmer att raeddela föreskrifter om införande av byggpro­duktdirektivets krav i Sverige.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Med undantag för Vattenöverdomstolen tillstyrker re­missinstanserna promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Vatten­överdomstolen, som i och för sig anser att genomförandet av byggproduktdi­rektivet kräver en ny lag, är av uppfattningen att oklarheterna kring bygg­produktdirektivet ännu är för stora och att lagförslaget är för allmänt hållet för att lämpa sig för lagstiftning. Industrins Byggmaterialgrupp betonar vik­ten av att regeringens bemyndigande utnyttjas i nära samarbete med mate­rialproducenterna. Boverket, som tillstyrker lagen, framhäller att den bör ses som en temporär lösning i awaktan pä en mer genomgripande översyn av byggnadslagstiftningen.

Skälen för mitt förslag: Som framgått av det föregående kräver genomför­andet av byggproduktdirektivet i Sverige bäde ändrade och framför allt nya författningsbestärnraelser. Vissa av dessa måste vara lag. Andra kan vara be­stärrunelser i förordning eller myndighetsföreskrifter. För att uppfylla vår föqjliktelse enligt EES-avtalet att genomföra byggproduktdirektivet i svensk lagstiftning samtidigt som EES-avtalet träder i kraft finns det på grund av förat redovisade oklarheter inte nägon annan möjlighet än att införa en lag, som huvudsakligen ger regeringen rätt att utfärda de bestämmelser som se­nare visar sig erforderliga. Ett sädant bemyndigande ligger ocksä i linje med svensk tradition pä byggregleringens område och är förutsett i 8 kap. 7§ re­geringsformen (RF).

Pä grund av våra relationer till EFTA och EG anser jag det angeläget att de lagregler som EES-avtalet kräver meddelas i samband med att EES-avta­let träder i kraft. Hänsynen till industrins exportmöjligheter och våra möjlig­heter att importera byggvaror fordrar också att de delar av byggproduktdi­rektivet som kan tillämpas omgående träder i kraft snabbt.

14

Jag delar inte Vattenöverdomstolens uppfattning att lagförslaget är för all­mänt hållet och ger regeringen för stora befogenheter. De delegationsbe­stämmelser som jag föreslår kommer huvudsakligen att handla om att suc­cessivt införliva europeiska standarder med det svenska regelsystemet, nä­got som redan nu i viss utsträckning sker när det gäller nationella standarder, samt att bestämma i Sverige tillämpliga klasser för sädana byggprodukter, där standarden anger olika nivåer med hänsyn ttll klimat, säkerhet m.m. Det kan ocksä bli fråga om att vid behov i förtydligande syfte närmare ange rela­tionen mellan å ena sidan nybyggnadsreglerna och andra föreskrifter och å andra sidan olika tekniska specifikationer. Det handlar vidare om att besluta om formerna för bestyrkande av överensstämmelse med byggproduktdirek­tivets krav, i den mån detta inte framgår av de tekniska specifikationerna, eller om formerna för godtagande av en utiändsk teknisk specifikation samt om märkning av produkter. Detta slag av delegation beträffande i huvudsak tekniska detaljföreskrifter stär helt i överenstämmelse med delegationsbe-stämraelserna i 8 kap. 7 § RF.

Eftersom byggproduktdirektivet berör flera olika svenska författnings­komplex, bör de grundläggande allmänna lagstadgandena samlas i en helt ny lag.

Flera remissinstanser har lämnat synpunkter och förslag på olika formule­ringar, ordval m.m. i promemorians förslag till lagtext. Jag har i de flesta fall funnit dessa förslag välgrundade och därför ändrat lagtexten. Jag bedömer att det endast är i PBL som ett genomförande av byggproduktdirektivet krä­ver lagändring. I övrigt kan det bli fräga om att ändra enstaka myndighets­föreskrifter.

Prop. 1992/93:55

3.2 Lagens omfattning

Mitt förslag: Den nya lagen benämns byggproduktlagen och omfattar samma produkter som EG:s byggproduktdirektiv.

Promemorian; Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Vattenöverdomstolen och Kammarrätten i Göteborg efterlyser preciseringar av lagens omfattning. Arbetarskyddsstyrelsen, Forti­fikationsförvaltningen, Jordbmksverket, Socialstyrelsen, utredningen för en handlingsplan mot buller och Föreningens Sveriges Byggnadsinspekörer har synpunkter pä lagens omfattning. Det hävdas att den inte fär medföra någon inskränkning i arbetsmiljölagens, djurskyddslagens respektive hälsoskydds­lagens tillämpning eller i möjligheterna att föreskriva om visst material och utrustning i befästningar. Det hävdas vidare att lagen bör omfatta alla fast installerade föremål, som kan vara hälsovådliga, oavsett om de faller utanför byggproduktdirektivets tillämpning. Det hävdas också att det bör klargöras vilka hushållsapparater som ur bullersynpunkt bör hänföras under den nya lagen. Byggstandardberingen anser att det inte av promemorians lagförslag framgår hur skillnaden mellan produkter med olika klass- eller nivåindelning skall hanteras. Slutligen föreslår Kammarrätten i Göteborg och Industrins

15

Byggmaterialgmpp att ordet "byggprodukt" genomgående bör bytas mot or-     Prop. 1992/93:55 det "byggvara".

Skälen för mitt förslag: Eftersom syftet med den nya lagen är att genom­föra byggproduktdirektivet i Sverige bör den omfatta samma produkter som byggproduktdirektivet, d.v.s. varor, som tillverkats för att infogas varaktigt i byggnadsverk i den mån varorna berörs av de väsentliga krav på byggnads­verk, som kan återverka på produktens tekniska egenskaper och som anges i direktivets bilaga 1. Dessa grundläggande krav är mekanisk motståndsförmäga och stabilitet

-

brandskydd

-

hygien, hälsa och miljö

-

säkerhet vid användning

-

bullerskydd

-

energihushållning och värmeisolering.

Med byggnadsverk menas såväl byggnader som andra anläggningar (arti­kel 1 och 3 samt bilaga 1).

Av byggproduktdirektivets ingress kan utläsas att de grundläggande kra­ven avser att skydda säväl människor som husdjur och egendom. I samband raed EES-förhandlingarna framkom det vidare att ministerrådet vid anta­gandet av byggproduktdirektivet ansett att begreppet byggprodukter inklu­derar bl.a. installationer och utrastning och delar därav för uppvärmning, luftkonditionering, ventilation, sanitära ändamål och elförsörjning samt upplag av ämnen som är skadliga för miljön liksom prefabricerade byggnads­verk vilka marknadsförs som sädana, exempelvis prefabricerade hus, garage och silos. Under hand har det frän EG-kommissionen upplysts att detta skall tolkas så att direktivet inte omfattar annan flyttbar utrustning i byggnader såsom prefabricerade skåp.

Enligt ett förslag till tillämpningsdokument angående energihushållning och värmeisolering omfattar begreppet byggnadsverk i direktivet allt som är konstruerat eller resultatet av konstruktionsarbete och är fäst vid marken. Termen täcker enligt förslaget bäde byggnader och anläggningsarbeten och inkluderar exempelvis bostäder, industri-, handels-, kontors-, vård-, under­visnings-, rekreations- och jordbruksbyggnader, broar, vägar och motorvä­gar, järnvägar, ledningsnät, idrottsplatser, simbassänger, varv, plattformar, dockor, slussar, kanaler, dammar, torn, tankar, pyloner, tunnlar m.m. Med byggprodukt menas enligt samma förslag material, komponenter, element, prefabricerade system och installationer som gör det möjligt för byggnads­verket att uppfylla de väsentliga kraven. Med att en produkt stadigvarande ingår i byggnadsverket menas enligt förslaget att ett borttagande eller ett ut­byte av produkten i sig skulle innebära ett byggnadsarbete och att ett avlägs­nande av produkten skulle minska byggnadsverkets användbarhet.

Ytterligare preciseringar av byggproduktdirektivets omfattning torde - ut­över de europeiska tekniska specifikationerna - komma i olika slag av rådgi­vande beslut frän EG-kommissionen och dess underorgan samt i utslag frän EG-domstolen.

Om en byggprodukt utgör en hel byggnad - t.ex. ett prefabricerat garage -

skall reglerna i byggproduktlagen tillämpas framför reglerna i andra författ­

ningar om den färdiga byggnaden. Detta framgår bl.a. av lagvalsregeln i 5 §

16

i den föreslagna lagen om europeiskt ekonomiskt samarbetsområde. Jag     Prop. 1992/93:55 återkommer längre fram till den frågan.

Med anledning av Byggstandardiseringens påpekande vill jag i detta sam­manhang ytterligare göra det förtydligandet att alla byggprodukter som upp­fyller byggproduktdirektivets krav skall få tillverkas och säljas i Sverige. Däremot kan rätten till användningen av produkterna i ett visst område eller i vissa slag av byggnader eller andra anläggningar vara begränsad till en be­stämd klass.

Jag finner det inte nu vara möjligt eller lämpligt att avgränsa den nya la­gens omfattning närmare än vad som framgår av vad jag nu sagt. Jag anser det inte heller vara behövligt. Som jämförelse vill jag hänvisa till PBL som innehåller en omfattande reglering av byggnader utan att definiera begrep­pet byggnad.

Den nya lagen innebär ingen inskränkning i djurskyddslagstiftningen eller hälsoskyddslagen. Däremot kan värt åtagande enligt EES-avtalet innebära att vissa myndighetsföreskrifter kan behöva ändras, nämligen om de för­hindrar användningen av varor som tillverkats enligt europeiska tekniska specifikationer. Det är därför angeläget att berörda myndigheter noga följer harmoniseringsarbetet och verkar för att specifikationerna minst motsvarar svenska krav eller innehåller niväer som motsvarar dessa. Detsamma gäller arbetsmiljölagen. Jag vill här särskilt påpeka att byggproduktdirektivet ut­ttyckligen tillåter nationella arbetsmiljöbestämmelser så länge dessa inte in­kräktar på de tekniska specifikationer som syftar till att byggprodukterna skall vara lämpliga mot bakgrund av de sex väsentliga kraven på den färdiga byggnaden (artikel 2). Dessa krav handlar för övrigt om hälsa och säkerhet i vid mening.

Upphandlingen av fästningsarbeten påverkas inte av den nu föreslagna la­gen.

Vad slutligen beräffar lagens benämning definierar Tekniska nomenkla­turcentralen (TNC) ordet byggvara som en försäljnings- eller leveransenhet avsedd att användas vid byggarbete medan en byggprodukt enligt vanliga ordböcker anges vara ett alster, ett resultat av en tillverkningsprocess eller en vara. Benämningen "byggvaralag" är inte tillfredsställande mot bakgran­den av att byggproduktdirektivet inte omfattar alla sädana varor som omfat­tas av TNC:s definition men väl varor som skall användas också vid anlägg­ningsarbeten. Ordet byggprodukt är mer allmänt men kan därmed också syfta på den färdiga byggnaden som helhet. Liksom ordet byggvara är också ordet byggprodukt knutet till byggnader. I byggproduktdirektivet menas med en byggvara varje vara som tillverkats för att infogas varaktigt i bygg­nadsverk, såväl i byggnader som i andra anläggningar (artikel 1). Jag har för min del valt att använda ordet byggproduktiag, eftersom den slutgranskade översättningen av direktivet i rabriken använder ordet byggprodukt.

17

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 55

3.3 Marknadsföring

Prop. 1992/93:55

Mitt forslag: Byggprodukter fär släppas ut på den svenska marknaden endast om de är lämpliga för avsedd användning mot bakgrund av byggproduktdirektivets väsentliga krav eller om de tillverkats enligt allmänt erkänd och tillämpad teknik. Tillsynsmyndighet som rege­ringen bestämmer bemyndigas att ingripa vid överträdelse. Beslut om ingripande kan verkställas omedelbart och överklagas till förvalt­ningsdomstol.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Styreben för teknbk ackreditering och Föreningen Sve­riges Byggnadsinspektörer påpekar att marknadsföring av varor som inte uppfyller kraven bör vara förbjuden. Statens institut för byggnadsforskning påpekar att man i Storbritannien tolkat byggproduktdirektivet sä att det inte är förbjudet att marknadsföra sädana varor. Vattenöverdomstolen och Kam­marrätten i Göteborg anser att besvärsinstansen skall anges i lag och inte -som föreslagits i promemorian - i förordning. Statskontoret anser att besvärs­instansen skall vara allmän förvaltningsdomstol.

Skälen för mitt förslag: Vad först angår tolkningen av byggproduktdirekti­vet när det gäller frågan om förbud mot produkter som inte uppfyller direkti­vets krav synes det mig uppenbart att direktivet fordrar att staterna skall vidta alla ätgärder som är nödvändiga för att se till att byggprodukter fär släppas ut pä marknaden endast om de är lämpliga för avsedd användning mot bakgrund av de sex väsentliga kraven (artikel 2) eller tillverkats enligt allmänt erkänd och tillämpad teknik (artikel 4). Marknadsföring av andra produkter skall således förhindras. En lagregel behövs därför som innehåller ett förbud mot marknadsföring av varor som inte uppfyller de angivna kra­ven. Däremot är det en annan fräga i vad mån produkterna också måste vara märkta med EG-märket för att fä saluföras. Jag återkommer till den frägan.

Vid överträdelse av det nu föreslagna förbudet skall ett återkallande av produkten kunna framtvingas liksom distribution och försäljning kunna be­gränsas eller förbjudas (artikel 21 byggproduktdirektivet). Beslut härom bör efter bemyndigande i lag kunna meddelas av den eller de myndigheter som regeringen utser att vara tillsynsmyndigheter.

I vissa fall kan det vara angeläget att låta ett förbud bli verkstäUbart oav­sett om det överklagas. Det gäller särskilt produkter som visat sig vara farliga för hälsa och säkerhet och som det kan vara svårt att avlägsna när de väl byggts in i ett hus. Ocksä detta bör ingå i tillsynsmyndighetens befogenheter.

Rättssäkerheten kräver att beslutet skall kunna överklagas. Lämpliga överprövningsinstanser är förvaltningsdomstolarna. Jag delar remissinstan­sernas uppfattning att detta bör föreskrivas direkt i lagen. Jag återkommer senare till frägan om vilka myndigheter som kan komma i fråga som tillsyns­myndigheter.

De nu föreslagna reglerna, som gör det möjligt att förhindra marknadsfö­ring av olämpliga produkter, får anses vara tillräckliga för att uppfylla bygg-

18

produktdirektivets krav. De torde därför inte behöva kompletteras med en möjlighet att dessutom ogiltigförklara felaktiga standarder eller felaktigt meddelade tekniska godkännanden. Denna befogenhet tillkommer EFTA:s Övervakningsorgan (artikel 21 byggproduktdirektivet, protokoll 1 i EES-av­talet). Inte heller torde det krävas att förhandskontroll eller märkning av produkter införs innan europeiska tekniska specifikationer föreligger.

Som nyss sagts kräver byggproduktdirektivet att länderna skall vidta "alla ätgärder som är nödvändiga" för att se till att bara lämpliga byggprodukter kommer ut pä marknaden (artikel 2). De nu föreslagna reglerna torde därvid få anses vara tillräckliga. Något krav pä att produkter skall förhandskontrol­leras och märkas bör inte införas innan EG-märkning kan börja ske.

Prop. 1992/93:55

3.4 Bemyndigande

Mitt förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm­mer bemyndigas att meddela föreskrifter om krav på byggprodukter, om bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav beträffande byggprodukter, om märkning och om sådana byggprodukter där till­verkaren utfärdat en försäkran om byggprodukternas överensstäm­melse med allmänt erkänd och tillämpad teknik.

Promemorian: Överensstämmer till viss del med mitt förslag.

Remissinstanserna: Byggstandardberingen anser att promemorian saknar regler om sädana produkter som enligt artikel 4 i byggproduktdirektivet får marknadsföras efter blott en tillverkarförsäkran om överensstämmelse med allmänt erkänd och tillämpad teknik. En liknande synpunkt framförs av Standardiseringskommbsionen i Sverige.

Skälen för mitt förslag: Lagens tillämpning kommer i stor utsträckning att bestämmas av omfattningen av de europeiska tekniska specifikationerna. Dessa mäste införlivas med svensk rätt, vilket lämpligen bör ske genom rege­rings- eller myndighetsföreskrifter. Sannolikt blir den bästa metoden att ta upp de harmoniserade tekniska specifikationerna på en förteckning med an­givande av vilka klasser och nivåer, i de fall sädana finns, som kan godtas i svenska byggnader och andra anläggningar. I samband därmed kan det bli aktuellt att också meddela förtydligande föreskrifter om specifikationemas tillämpning i relation till gällande svenska föreskrifter och om övergångsvis tillämpning av dem. Jag återkommer senare till de speciella övergångspro­blemen.

Den nya lagen bör innehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de nämnda föreskrif­terna. Regeringen eller vederbörande myndighet har därvid givetvis att följa våra förpliktelser enligt EES-avtalet. Den myndighet som i första hand torde komma ifräga för dessa uppgifter är Boverket raen ocksä andra myndigheter kan tänkas för vissa områden, t.ex. Vägverket, Banverket och Jordbruksver­ket. Frågan är avhängig av hur tillsynsansvaret ordnas. Jag återkommer till den frägan längre fram.

19

Byggproduktlagen är avsedd att endast reglera byggprodukter och inte den färdiga byggnaden eller anläggningen. Jag vill här erinra om att bemyn­diganden att meddela föreskrifter om krav pä de färdiga byggnaderna och andra anläggningarna redan finns i olika lagar. För PBL:s del återfinns de i 16 kap.

Byggproduktdirektivet innehåller omfattande regler om hur det skall styr­kas att en produkt är lämplig för avsedd användning mot bakgrund av de väsentliga kraven. Här saknas emellertid ytterligare ställningstaganden från EG i ett antal tillämpningsfrågor, även om förslag till en rad råd och riktlinjer utarbetats i awaktan pä att tillämpningsdokumenten skall antas. Reglerna är eller kommer att bli detaljerade i mänga avseenden. Bindande beslut om en stor del av de nödvändiga preciseringarna kommer sannolikt att fattas ge­nom att de tas in i de tekniska specifikationerna för respektive produkt­grupp. De införlivas därmed samtidigt med standarderna i svensk rätt. I den föreslagna lagen om teknisk kontroll (prop. 1991/92:170 bil. 11:4) ges be­stämmelser om ackreditering, certifiering och provning. Där bemyndigas också regeringen att meddela föreskrifter i vissa avseenden. Den nu före­slagna byggproduktlagen bör ge regeringen möjlighet att vid behov meddela de ytterligare föreskrifter om bestyrkande av överensstämmelse som kan föranledas av byggproduktdirektivet. Det gäller också föreskrifter om euro­peiska tekniska godkännanden (artikel 8, 9,13-15 och 18 samt bilaga 2-4). Regeringen bör därvid givetvis vara skyldig att följa våra åtaganden enligt EES-avtalet och kommande EES-regler om märkning av produkter.

Bemyndigandet bör ocksä innefatta en rätt att föreskriva den särskilda be-styrkandeprocedur sora anges i artikel 4 i byggproduktdirektivet och ger möjlighet för en producent eller dennes ombud att i vissa fall och under an­givna förutsättningar avvika från en europeisk teknisk specifikation.

Som tidigare nämnts skall byggprodukter som är av mindre betydelse med hänsyn till hälsa och säkerhet fä släppas ut pä marknaden efter blott en för­säkran från tillverkaren om att produkterna överensstämmer med allmänt erkänd och tillämpad teknik. Dessa produkter skall anges pä en förteckning som upprättas av EG-kommissionen (artikel 4). Bemyndigandet för rege­ringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör också omfatta en rätt att införliva denna lista med svensk rätt och att meddela eventuellt erforder­liga föreskrifter om utfärdandet av de nämnda försäkringarna frän tillverka-

Prop. 1992/93:55

Slutligen bör bemyndigandet innefatta en rätt att utfärda erforderliga föreskrifter om märkning av byggprodukter. Jag återkommer till frågan om användningen av EG-märket.

3.5 EG-märkning

Mitt förslag: Byggprodukter skall var märkta (EG-märkning) enligt de föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Vid felaktig märkning får en tillsynsmyndig­het vid vite meddela föreläggande om att upphöra med användningen av märket, att återkalla osälda produkter eller att ta bort märket.

20

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Dessutom föreslås be-     Prop. 1992/93:55 stämmelser om skydd för EG-märket och straff vid missbruk.

Remissinstanserna: Vattenöverdomstolen noterar det ovanliga i förslaget att bäde vite och straff kan utdömas för samma gärning. Byggstandardise-ringen anser att promemorieförslaget är oklart när det gäller importörers och säljares ansvar.

Skälen for mitt förslag: En byggprodukt skall förutsättas vara lämplig för avsedd användning, om den är försedd med det s.k. EG-märket. Detta fär sättas på sådana produkter som efter föreskriven kontroll styrkts överens­stämma med kraven på sätt som jag beskrivit i det föregående. EG-märket spelar emellertid en sä central roll inom EG:s system för bestyrkande av överensstänunelse inte bara med byggproduktdirektivets krav utan även med kraven i andra direktiv, att jag - till skillnad frän vad som föreslagits i promemorian - anser att en särskild lag om EG-märket bör utfärdas. Rege­ringen har vid regeringssammanträde den 8 oktober 1992 beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslaget till lag om EG-märket. Lagen föresläs gälla provisoriskt till dess att EG beslutat om generella bestämmelser om EG-märket.

I den särskilda lagen om EG-märket regleras bl.a. ansvarsfrågan. Bygg-produktiagen bör innehålla en hänvisning till den lagen och ett bemyndi­gande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela de särskilda märkningsföreskrifter som behövs pä byggområdet. Det gäller främst vilka produkter som skall märkas, hur EG-märkning skall göras på olika slag av produkter och vilken särskild inforraation det skall komplette­ras med i form av uppgifter om tillverkare, tillverkningsär, hänvisning till tillämplig teknisk specifikation, certifieringsorgan m.m.

Byggproduktlagen bör ocksä innehålla en bestämmelse om att en tillsyns­myndighet får meddela de speciella förelägganden som byggproduktdirekti­vet anger för märkesbestämmelsernas efterlevnad på byggområdet.

Som jag tidigare nämnt har några av remissinstanserna tagit upp frägan om märkning skall vara obligatorisk för att en produkt skall fä importeras eller säljas i de fall produkten är av sädant slag att den får märkas enligt vad jag nyss redogjort för.

Byggproduktdirektivet är inte helt entydigt på den punkten och har tol­kats olika. Frågan väntas bli klarlagd genom den märkesförordning, alterna­tivt märkesdirektiv, som är under utarbetande inom EG. Med det av mig föreslagna bemyndigandet för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om märkning av byggprodukter som vill­kor för att de skall få släppas ut pä marknaden eller användas överlåts det åt regeringen att avgöra denna fräga. Det är naturligt att regeringen därvid har att ta hänsyn till utvecklingen inom EG liksom till andra länders tolkningar och industrins behov.

21

3.6 Användning 

3.6.1 Byggproduktlagen

Prop. 1992/93:55

Mitt förslag: Användningen för avsett ändamäl av byggprodukter som uppfyller kraven i den nya byggproduktlagen och med stöd av denna meddelade föreskrifter skall inte få förhindras.

Promemorian: Överensstänuner med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Byggproduktdirektivet kräver att länderna inte hindrar att produkter, som uppfyller direktivets bestämmelser, fritt distri­bueras, saluhålls eller används. Sädana hinder får inte heller ställas upp av privata organ som uppträder som offentliga organ i kraft av en monopolställ­ning (artikel 6). Det bör därför i den nya byggproduktlagen anges att bygg­produkter som uppfyller kravet på lämplighet för avsedd användning skall få släppas ut pä marknaden och användas för avsett ändamäl. Jag erinrar i övrigt om vad jag anfört om bl.a. arbetsmiljölagen i avsnitt 3.2.

3.6.2 Plan- och bygglagen

Mitt förslag: PBL kompletteras med en bestämmelse som anger att byggproduktlagen skall beaktas vid beslut enligt PBL. Produkter som skall tillåtas enligt byggproduktlagen skall jämställas med typgod­kända eller tillverkningskontrollerade produkter. Typgodkännanden och beslut om tillverkningskontroll skall kunna återkallas om de stri­der mot en teknisk specifikation som skall följas enligt EES-avtalet. Typgodkännanden och beslut om tillverkningskontroll fär meddelas av de organ som regeringen bestämmer.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag med undantag av försla­get om vem som skall få meddela beslut om typgodkännanden och tillverk­ningskontroll.

Remissinstansema: Kammarrätten i Göteborg synes anse att innebörden av den föreslagna generella hänvisningen i PBL till byggproduktlagen inte är tillräckligt tydlig. Kommerskollegium anser att det bör övervägas om inte en motsvarande hänvisning behövs ocksä i andra lagar. Standardberingskom-mbsionen i Sverige påpekar att även andra produkter, som skall åtnjuta fri cirkulation inom EES, än sädana som faller under byggproduktdirektivets regler bör jämställas med typgodkända eller tillverkningskontrollerade pro­dukter. Industrins Byggmaterialgrupp föreslår att alla krav på byggnader i 3 kap. PBL tas bort om de avviker från kraven i byggproduktdirektivet. Bo­verket anser å andra sidan att inga egenskapskrav på byggprodukter skall an­ges i byggproduktlagen. Byggstandardberingen anser det obehövligt att in­föra en möjlighet att återkalla typgodkännanden och beslut om tillverknings­kontroll med hänsyn till EES-reglerna men att det av andra skäl visat sig

22

föreligga ett sädant behov. Byggstandardiseringen anser vidare att ordet typ- Prop. 1992/93:55 godkännande bör bytas mot nationellt tekniskt godkännande. Både Standar­diseringskommissionen och Byggstandardiseringen anser liksom Boverket, Kommerskollegium, Statens provningsanstalt och Styreben för teknisk ackreditering att regeringens rätt att utse myndighet att besluta om typgod­kännanden och tillverkningskontroll bör utvidgas till att omfatta även privat­rättsliga subjekt.

Skälen för mitt förslag: En konsekvens av vad jag anfört i föregående av­snitt är att myndigheter inte med stöd av PBL skall kunna förhindra använd­ning av en produkt som enligt den föreslagna byggproduktlagen är lämplig för sitt ändamäl. Detta gäller Boverkets tillämpningsföreskrifter till PBL samt bestämmelser i av kommunerna beslutade detaljplaner och områdesbe­stämmelser. Det gäller ocksä vid prövningen av ansökningar om typgodkän­nande, bygglov och marklov samt vid tillsynen över byggnadsverksamheten och vid ingripanden för att åstadkomma rättelse med stöd av 10 kap. PBL. Detta följer av lagvalsregeln i 5 § i den i prop. 1991/92:170 föreslagna lagen om europeiskt ekonomiskt samarbetsområde. Pä grund av PBL:s centrala ställning pä byggområdet anser jag emellertid att den för tydlighets skull bör kompletteras med en hänvisning till byggproduktiagen.

Som standardiseringskommissionen påpekat och som framgått av vad jag tidigare anfört finns det varor som ingår i byggnader och andra anläggningar, som regleras av PBL utan att samtidigt omfattas av den föreslagna byggpro­duktlagen. I den män dessa faller under Cassis de Dijon-principen skall de som huvudregel godtas i Sverige. Detta kan dock inte regleras i PBL utan fär följa av våra allmänna åtaganden enligt EES-avtalet.

3 kap. PBL innehåller ett antal krav på egenskaper som vissa byggnader, anläggningar och anordningar skall ha. De skiljer sig i sak inte frän de sex väsentliga kraven i byggproduktdirektivet pä annat sätt än att 3 kap. anger ytterligare fyra krav, nämligen

-

en lämplig utformning med hänsyn till omgivningen

-

lämplighet för avsett ändamäl

-

möjlighet till trevnad

-

tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga.

Härtill kommer PBL:s krav pä utförande med sådant material och på sådant sätt att reparations-, underhälls- och driftskostnader begränsas.

Endast i ringa omfattning torde de fyra förstnämnda kraven ha betydelse för handeln med byggprodukter. Det sistnämnda kravet torde delvis ligga implicit i byggproduktdirektivets bestämmelse att dess sex väsentliga krav skall uppfyllas under en skälig ekonomisk livslängd (artikel 3). I tveksamma fall framgår det dock av den av mig nu förslagna hänvisningen från PBL till byggproduktlagen att kraven i 3 kap. gäller endast i den raån de inte kommer i konflikt med reglerna i den föreslagna nya lagen.

Ett par remissinstanser har ifrägasatt om inte de svenska kraven pä handi­kappanpassning kan äventyras genom den nu angivna ordningen. Handi­kappanpassade byggprodukter kommer emellertid att finnas också i EG och frägan huruvida sädana skall finnas hos en byggnad eller ej är en nationell

fråga. Jag förutsätter dock att saken bevakas av våra myndigheter i harmoni-     Prop. 1992/93:55 seringsarbetet.

Någon konflikt mellan kraven i PBL och i byggproduktlagen skall således inte behöva uppstå. Att inte ange några egenskapskrav pä byggprodukter i byggproduktlagen anser jag vara uteslutet på grund av lagens karaktär och syfte.

Enligt min bedömning kan alltså reglerna om byggnader och andra anlägg­ningar i PBL och om byggprodukter i den nya byggproduktlagen fungera vid sidan av varandra. Av det som tidigare sagts torde ha framgått att detta dock inte är den på lång sikt bästa lösningen. Det är därför min avsikt att senare i annat sammanhang återkomma till frågan hur egenskapskraven på byggna­der m.m. i PBL lämpligen skall föras över till byggproduktiagen.

I 8 kap. 29 § PBL föreskrivs att den kommunala nämnd sora fullgör kom­munens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet (byggnadsnämnden) vid prövningar av ansökningar om bygglov skall godta typgodkända eller till­verkningskontrollerade material, konstruktioner och anordningar i de av­seenden som typgodkännandet eller tillverkningskontrollen gäller. Denna bestämmelse bör lämpligen bibehållas tills vidare men den måste enligt mitt förmenande kompletteras med en bestämmelse om att typgodkännanden kan återkallas i vissa speciella fall. Det kan nämligen komma att visa sig att typgodkända material, konstraktioner eller anordningar inte uppfyller kra­ven i senare antagna europeiska tekniska specifikationer eller att de t.ex. faller emellan tvä godkända klasser. Det är då inte lämpligt att myndighe­terna skall vara skyldiga att acceptera fypgodkännandet enligt regeln i 8 kap. 29 § PBL. Bestämmelsen i 16 kap. 3 § PBL bör därför ändras. Förhoppnings­vis kommer dock denna situation inte att bli vanlig på grand av övergångsbe­stämmelser i specifikationerna eller eljest. Jag återkommer i det följande särskUt till övergångsfrågorna kring den föreslagna byggproduktlagen.

Däremot anser jag i motsats till Byggstandardiseringen inte att det nu finns skäl att införa en lagreglering av möjligheten att återkalla felaktiga, ofullständiga eller eljest olämpliga typgodkännanden. Frågan är inte heller tillräckligt utredd.

Jag anser inte heller att det finns anledning att nu ändra benämningen typ­godkännande enligt Byggstandardiseringens förslag. Det är inte uteslutet att möjligheten att meddela frivilliga typgodkännanden och att föreskriva obli­gatoriskt typgodkännande (16 kap. 2§ PBL) på sikt bör upphävas eller för­ändras. Det saknas emellertid anledning att göra detta innan byggproduktdi­rektivet trätt i funktion fullt ut och innan det klarlagts att typgodkännan­deinstitutet inte har nägon funktion vid sidan av de inom EES harmonise­rade reglerna.

Med anledning av förslagen frän flera remissinstanser finner jag det dock lämpligt att i förevarande sammanhang ändra lagtexten så att en möjlighet öppnas för regeringen att utse andra typgodkännandeorgan än myndigheter. Detta ligger i linje med regeringens allmänna politik när det gäller teknisk provning och kontroll.

24

3.7 Utländska godkännanden

3.7.1 Byggproduktlagen

Prop. 1992/93:55

Mitt förslag: I awaktan pä europeiska tekniska specifikationer skall en producent av en byggprodukt, som godkänts i ett annat EES-land, efter ansökan kunna fä godkännandet accepterat i Sverige enligt de föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som re­geringen bestämmer i enlighet med de förutsättningar som anges i ar­tikel 16 och 17 i byggproduktdirektivet. Detta behöver inte särskilt regleras i byggproduktlagen.

Promemorian: Föreslår att saken regleras genom ett bemyndigande i byggproduktlagen.

Remissinstanserna: Byggentreprenörerna anser att det tydligare än i pro­memorian bör anges vad som enligt artikel 16 i byggproduktdirektivet gäller för de fall då harmoniserade tekniska specifikationer saknas.

Skälen för mitt förslag: Som inledningsvis anförts har vi i Sverige ytterst få krav pä kontroll av byggprodukter, utöver den kontroll som förekommer vid bygglov. Det oaktat bör i Sverige införas den möjlighet, som EES-avtalet kräver i awaktan pä europeiska tekniska specifikationer, nämligen att en producent av en byggprodukt, som godkänts i ett EES-land, efter ansökan skall kunna fä godkännandet accepterat ocksä i ett annat EES-land (artikel 16 och 17). Riktlinjer för det administrativa förfarandet i dessa fall är under utarbetande inom EG. Enligt rain mening finns de erforderliga svenska be­stämmelserna härom och de erforderliga bemyndigandena redan i den före­slagna nya lagen om teknisk kontroll (prop. 1991/92:170 bil. 11:4). Nägra särskilda bestänunelser behövs därför inte i byggproduktlagen.

3.7.2 Plan- och bygglagen

Mitt förslag: Giltigheten av 8 kap. 29 a § PBL om godtagande av vissa nordiska tekniska godkännanden förlängs inte efter den 31 december 1992.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Intill utgängen av är 1992 gäller enligt 8 kap. 29 a

§ PBL att material, konstraktioner eller anordningar, som godkänts i annat

nordiskt land skall jämställas med i Sverige typgodkända produkter. Riksda­

gen har uttalat att det kan finnas anledning att vidta ätgärder för att åstad­

komma ömsesidighet mellan de nordiska länderna i detta avseende

(1991/92:BoU6, rskr. 1991/92:61).

'

Sådana generella regler om godkännanden av produkter frän vissa länder står principiellt i strid med EES-avtalet, eftersom det skulle gynna import frän dessa länder. EES-avtalet innehåller visserligen en klausul om att avta-

25

let inte får hindra samarbete inom ramen för det nordiska samarbetet, i den utsträckning som ett sådant samarbete inte hindrar att EES-avtalet fungerar tillfredsställande (artikel 121). De andra nordiska ländernas intresse av att utvidga det nordiska samarbetet till det nu aktuella området har emellertid visat sig vara mycket svalt. Giltigheten av bestämmelsen bör därför inte för­längas. Behovet därav minskar ocksä genom den i föregående avsnitt redovi­sade möjligheten till individuellt godtagande av i annat EES-land godkända produkter. Vidare har det viktigaste motivet för införandet av bestänunel­sen, nämligen överhettningen pä den svenska byggmarknaden, numera för­svunnit.

Det kan dessutom erinras om att vi i Sverige, som redan påpekats, endast i ytterst fä fall kräver godkännande av byggprodukter för att de skall få an­vändas. Det torde medföra att myndigheterna efter årsskiftet i praktiken knappast kan vägra fortsatt användning av sädana produkter frän de andra nordiska länderna sora före årsskiftet ansetts uppfylla PBL:s krav.

Prop. 1992/93:55

3.8 Tillsyn

Mitt förslag: Tillsyn över byggproduktlagens efterlevnad skall utövas av en eller flera tillsynsmyndigheter, som utses av regeringen. I den utsträckning som krävs skall en tillsynsmyndighet ha rätt till tillträde till lokaler och andra uttymmen, rätt till tillgång till information och rätt att ta prover. En tillsynsmyndighet får begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra dessa ätgärder. En till­synsmyndighet skall också kunna meddela de särskilda förelägganden och förbud som erfordras från skyddssynpunkt. Sådana förbud skall vid behov kunna verkställas omedelbart.

Promemorian: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Vattenöverdomstolen anser bemyndigandet att med­dela förelägganden och förbud alltför vagt och generellt. Byggstandardbe­ringen anser att promemorieförslaget är oklart när det gäller importörers och säljares ansvar.

Skälen för mitt förslag: Byggproduktdirektivet kräver en marknadsöver­vakning. Den nya lagen bör ge regeringen rätt att utse en eller flera tillsyns­myndigheter med rätt till tillträde till områden och lokaler där byggproduk­ter tillverkas, förpackas, förvaras eller säljs, liksom att i behövlig utsträck­ning begära in upplysningar, ta del av handlingar och undersöka produkter. Tillsynsmyndigheterna fär för att genomföra dessa åtgärder begära hand­räckning av kronofogdemyndigheten. Åtgärderna kan genomföras av kro­nofogdemyndigheten omedelbart på grand av tillsynsmyndighetens fram­ställning. Det fordras sålunda inte att utslag först meddelas enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, något som där­emot krävs i fräga om handräckning enligt 10 kap. 12 § PBL.

Principerna för den marknadsövervakning som EES-avtalet kräver på en rad områden är för närvarande föremål för utredning av Styrelsen för tek-

26

nisk ackreditering. Eftersom inte alla byggprodukter faller under PBL:s re­glering måste det övervägas om en sektoriell uppdelning av tillsynsansvaret bör ske. Vidare är frågan hur den lokala tillsynen skall utövas. Slutligen är frägan hur tillsynsorganens oberoende skall säkerställas.

En tillsynsmyndighet bör ha rätt att utfärda de förelägganden och förbud -utöver dem som redan nämnts - som behövs frän skyddssynpunkt, t.ex. med hänsyn till hälsa och säkerhet. De fall då ett ingripande kan behövas är ex­empelvis dä det visar sig att produkter, som redan lämnat tillverkaren eller importören och därför inte kan återkallas av denne, visar sig ha hälsovådliga egenskaper eller vara farliga ur olyckssynpunkt. Om produkterna är EG-märkta skall de godtas av myndigheterna, bl.a. byggnadsnämnderna. Det behövs därför en möjlighet att i allvarliga fall kunna förbjuda deras använd­ning eller på annat sätt förhindra att människor kommer till skada. Det ligger i sakens natur att ett förbud av nu nämnt slag bör gälla omedelbart.

Prop. 1992/93:55

3.9 Aimiälningar m.m.

Mitt förslag: Inga bemyndiganden ges i byggproduktlagen till rege­ringen att verkställa anmälningar m.m. som åvilar Sverige enligt EES-avtalet.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller läranar det utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Enligt EES-avtalet skall Sverige vid tillämpningen av byggproduktdirektivet anmäla olika förhållanden tUI EFTA:s Övervak­ningsorgan respektive Ständiga kommitté och andra EES-länder samt verk­ställa vissa offentliggöranden. Det gäller främst anmälan av tekniska specifi­kationer, som inte befunnits uppfylla direktivets krav, anmälan av organ, som har rätt att utfärda europeiska tekniska godkännanden, anmälan om ge­nomförandet av byggproduktdirektivet i den nationella lagstiftningen, publi­cering av riktlinjerna för tekniska godkännanden, information om produk­ter, som felaktigt försetts med EG-märket, information rörande utländska provningar m.m., som godtas i det egna landet, samt information om säker­hetsåtgärder beträffande produkter, som inte uppfyller direktivets krav (arti­kel 5, 10, 11, 15, 16, 21 och 22 direktivet, artikel 113 och protokoll 1 EES-avtalet). När det gäller anmälan av organ med uppgifter inom certifierings-och provningsomrädet är detta reglerat i förslaget till lag om teknisk kontroll (prop. 1991/92:170 bil. 11:4). I övrigt ankommer dessa åtgärder på rege­ringen eller den myndighet som regeringen utser utan att någon särskild fö­reskrift härom behövs i den föreslagna nya lagen.

Inte heller behöver den nya lagen innehålla regler ora regeringens rätt att utse representanter i EFTA:s Övervakningsorgan, Ständiga kommitté och dessas underorgan.

Regeringen eller den myndighet som regeringen utser har också utan be­myndigande i den nya lagen rätt att ansöka om att en svensk teknisk specifi­kation skall anses uppfylla byggproduktdirektivets krav (artikel 4).

27

3.10 Ikraftträdande

Prop. 1992/93:55

Mitt förslag: Den nya byggproduktlagen träder i kraft den dag rege­ringen bestämmer. De särskilda övergängsproblemen beaktas i för­ordnings- och föreskriftsarbetet.

Promemorian: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Boverket, Vägverket, Byggentreprenörerna och Indu­strins Byggmaterialgmpp tar alla upp vikten av övergångsfrågornas lösning.

Skälen för raitt förslag: Bestämmelserna i den nya byggproduktlagen och med stöd av denna meddelade föreskrifter bör träda i kraft på sädant sätt att de regler i byggproduktdirektivet som omedelbart kan tillämpas träder i kraft i Sverige så snart som möjligt medan ikraftträdandet av övriga regler bör samordnas med att övriga EES-länder utfärdar motsvarande bestärarael­ser sä att obalans undviks när det gäller den internationella handeln raed byggprodukter. I övrigt krävs övergångsbestäramelser som beaktar bäde det succesiva införandet av europeiska standarder och att produkter som redan tillverkats eller är under tillverkning enligt nu gällande svenska regler måste få saluföras och användas parallellt med produkter som tillverkas eller im­porteras enligt de nya reglerna. En annan fråga för samordning är det förhål­landet att inte alla EG:s direktiv enligt EES-avtalet omedelbart skall tilläm­pas i Sverige. Det innebär att EG-märkta importprodukter inte automatiskt kan anses uppfylla svenska krav. Särskilda regler kan därför behövas för vissa produkter som omfattas av flera direktiv.

4 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har det inom Näringsdepartementet upprättats förslag till

1.

byggproduktiag,

2.

lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

Jag har beträffande förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagförslaget om en byggproduktiag innehåller förutom bemyndiganden även föreskrifter om överklagande, föreläggande och förbud samt tillträde till omräden m.ra. för tillsyn som formellt ligger inom Lagrådets gransk­ningsområde. Lagförslagen i denna del är emellertid av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse och yttrande från Lagrådet be­höver därför inte inhämtas.

28

5 Specialmotivering

Prop. 1992/93:55

5.1 Förslaget till byggproduktiag

i§

I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Det erinras om att särskilda bestämmelser om byggande finns i plan- och bygglagen (1987:10).

2

§

I denna paragraf definieras vad som avses med byggprodukt i enlighet med artikel 1 i direktivet. Angående tolkningen i direktivet av begreppet bygg­produkt hänvisas till vad som förat nämnts om direktivets syfte och innehåll (avsnitt 2.1.1). Enligt direktivet avses med byggnadsverk byggnad eller an­nan anläggning och begreppet är avsett att ha samma innebörd i lagen.

3

§

Paragrafen anger och definierar det grundläggande lämplighetskravet som uppställs i artikel 2.1 i direktivet. De väsentliga kraven specificeras i bilaga 1 till direktivet. Punkterna 1-6 återfinns som rubriker i denna bilaga. Vad som närmare gäller beträffande de väsentliga kraven kan anges i annan före­skrift med stöd av bemyndigandet i 5 §.

4

§

I paragrafen anges den för den fria rörligheten av byggprodukter grandläg­gande regeln att byggprodukter som uppfyller kravet pä lämplighet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen ocksä skall fä släppas ut på marknaden och användas för avsett ändamäl (jfr. arti­kel 6 i direktivet). Bestämmelsen skall givetvis inte tolkas så att det inte kan finnas andra bestämmelser i andra lagar som också måste beaktas. Detta har närmare utvecklats i den allmänna motiveringen, varför jag hänvisar till denna (avsnitt 3.2).

Paragrafen innehåller bemyndiganden som gör det möjligt att i förordning och myndighetsföreskrifter ta in de bestämmelser som anpassningen till di­rektivet kräver. Bemyndigandena är allmänt hållna för att göra det möjligt att reglera det mesta av direktivets bestämmelser i annan form än lag. Som tidigare framhållits följer av EES-avtalet att regelgivningen skall ske på ett sådant sätt att svensk rätt anpassas till byggproduktdirektivets krav. Ut­ttycket "släppas ut på marknaden" ("place on the märket") som bl.a. an­vänds i 5 § 3 tillhör de inom EG-rätten centrala begreppen.

6§

I denna paragraf hänvisas till den särskilda lagen (1992:000) om EG-märket.

29

7-11 §§

Prop. 1992/93:55

Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om tillsyn. Flera tillsynsmyndig­heter kan utses och de har rätt att tillgripa vissa ätgärder och meddela de förelägganden och förbud som kan bli nödvändiga för att lagen och de före­skrifter som har meddelats med stöd av lagen skall kunna efterlevas.

För genomförande av de ätgärder som anges i 8 § gäller samma handräck­ningsförfarande som föreslås i lagen om ett europeiskt ekonomiskt samar­betsområde. Vid genomförande av handräckningsförfarandet kommmer 16 kap. 10-12§§ utsökningsbalken att bli tillämpliga. Även 2 kap. 17§ utsök­ningsbalken om kronofogdemyndighetens rätt att använda tvångsmedel och 17 kap. 13 § andra stycket brottsbalken om straff för hindrande av förrätt­ning är tillämpliga.

I 10§ anges att en tillsynsmyndighet i vissa fall kan förelägga en tillver­kare, importör eller den som saluför en byggprodukt att företa vissa åtgärder när en byggprodukt har EG-märkts trots att den inte överensstämmer med de krav som gäller för EG-märkning. Bestämmelsen motsvaras av artikel 15.2 i direktivet.

Av 11 § framgår att förelägganden och förbud enligt 9 eller 10 § får förenas med vite.

12§

I paragrafens första stycke anges att en tillsynsmyndighets beslut får överkla­gas hos kammarrätten. Instansordningen kan komma att påverkas av Dom­stolsutredningens betänkande "Domstolarna inför 2000-talet" (SOU 1991:106). Det har här föreslagits att den första domstolsprövningen av för­valtningsbeslut skall ske i länsrätt. Betänkandet bereds för närvarande.

Enligt paragrafens andra stycke gäller beslut om förbud omedelbart och fär verkställas utan hinder av att det inte vunnit laga kraft.

5.2 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

1 kap. 9§

Denna nya paragraf innehåller en erinran om att särskilda bestämmelser om byggprodukter finns i byggproduktlagen. Det innebär att föreskrifter och be­slut som meddelas med stöd av plan- och bygglagen inte får utformas så att de förhindrar användningen för avsett ändamäl av sädana byggprodukter vars användning är tilläten enligt 4 § byggproduktiagen.

8 kap. 29 §

Enligt paragrafens andra stycke skall byggnadsnämnderna godta typgod­

kända eller tillverkningskontrollerade material, konstraktioner och anord­

ningar i de avseenden typgodkännandet eller tillverkningskontrollen gäller.

Tillägget som gjorts i andra stycket innebär att byggnadsnämnderna pä

samma sätt skall godta användningen av sädana byggprodukter som avses i

4 § byggproduktiagen.

3q

Prop. 1992/93:55 16 kap. 3§

I paragrafens första stycke har myndighet bytts ut mot organ. Angående skä­len till detta hänvisar jag till vad som sagts i den allmänna motiveringen (av­snitt 3.6.2).

Det nya andra stycket gör det möjligt att i vissa fall ändra eller återkalla typgodkännandet. Detta har utvecklats i den allmänna motiveringen varför jag hänvisar till denna (avsnitt 3.6.2).

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1.

byggproduktiag,

2.

lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att,anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

31

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

RÅDETS DIREKTIV

av den 21 december 1988

om Ullnärmning av medtemssuternas lagar fx:h andra författningar om byggprodukter

(89/106/EEG)

EtJROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGrT DEXrA DIREKTIV

med beaktande tv Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag',

i tamarbete med Europaparlamentet',

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande', och

med beaktande av följande:

Medloiustatema är ansvariga för att byggnader och anläggnin­gar inom deras territorier projekteras och utförs pä ett sädant sätt att de inte innebär fara för personer, husdjur cUer egen­dom, samtidigt som andra huvudkrav rörande allmänt väl-befmnande tiUgodoses.

Medlemsstatema har bestämmelser och knv som gäller inte bara byggnaders säkerhet utan ocksä hälsa, beständighet, otergihushäUning, mUjöskydd, ekonomi och annat av be­tydelse för aUmänhetens bästa.

Kraven, som ofta är föremal för nationella bestämmelser i lag, förordningar eller administrativa beslut, päverkar direkt beskaffenheten av de byggprodukter som används och åter­speglas i nationella standarder, tekniska godkännanden och andra tekniska specifikationer och regler, vilka genom bris­tande överensstämmelse hindrar varuutbytet mom gemen­skapen.

Vitboken om förverkligandet av den inre marknaden, antagen av Europeiska rädet i juni 198S, anger i punkt 71 att i den allminna strategin särskild vikt skall läggas vid vissa sektorer, däribland byggsektom. Tekniska handelshinder inom byggsek­tom skall, i den män de inte kan avskaffas genom ömsesidigt erkänriande av alla medlemsstaters likvärdighet, avskaffas enligt den nya metod som lagts fram i rädets resolution av den 7 maj 1985'.

EGT nr C 93, 6.4.1987, s. 1, EGT nr C 305, 16.11.1987, ,. 74 och EGT nr C 326, 19.12.1988. EGT nr C 95, 11.4.1988, s. 29. EGTnr C 136,4.6.1985,5. 1.

Däri krävs en precisering av väsentliga krav pä säkerhet och annat som är viktigt för allmänt välbefmnande, utan att befmtliga och berättigade skyddsniväer i medlemsstaterna sänks.

De väsentliga kraven anger både allmänna och specieUa kriterier som byggnadsverk tkaU uppfylla. Detta iimebär att byggnadsverken med skälig grad av tillförlitlighet tkaU uppfylla ett, nägra eUer aUa dessa knv, när och om detta föreskrivs.

Som grund för harmoniserade standarder eller andra tekniska specifikationer pä europeisk nivä och för utarbetande och utfärdande av europeiska tekniska godkännanden kommer tillämpningadokument att upprättas för att ge konkret innehäU tt de väsentliga kraven pl teknisk nivä.

De väsentliga kraven utgör grunden för att utaibeta har­moniserade standarder pä europeisk nivä för byggprodukter. För att dra stöiata möjUga nytta av en enda inre marknad och för att ge sä mänga tiUverkare som möjUgt tiUgäng tiU denna marknad och största möjUga insyn i marknaden samt för att skapa fömtsättningar för ett gemensamt system av har­moniserade regler inom bygg- och anläggningssektom, bör i största möjUga utsträckning och sä snabbt som möjUgt harmoniserade standarder utaitietas. Dessa standarder ut­ arbetas av privata organ och skaU förbU icke bindande texter. För detta ändamäl erkänns Europeiska standardiseringsorgani­sationen CEN och Europeiska organisationen för elektrotek-nisk standardisering CENELEC som behöriga organ för att fastställa harmoniserade standarder enUgt de allmänna riktlin­jer för sanuibete mellan kommissionen och dessa tvä organ som underteckiudes den 13 november 1984. EnUgt detta direktiv är en harmoniserad standard en teknisk tpecifdcation (Europeisk standard eUer fiarmoniserat dokument), fastställd av det ena av eUer båda dessa organ pä uppdrag av kommis­sionen enligt rldeu direktiv 83/189/EEG av den 28 man 1983, som fastställer en informationsprocedur avseende tekniska standarder och föreskrifter'.

Pi grund tv byggprodukternas speciella beskaffenhet krävs en exakt formulering av de harmoniserade standardema. Därför miste det utarbetas tillämpningsdokument for alt ge anknyt­ning mellan standardiseringsuppdragen och de väsentUga kraven. I de harmoniserade standardema, som sä lingt möjUgt uttrycks

EGT nr L 109, 26.4.1983, s. 8.

SLUTGRANSKAD

32

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

som produktens prestanda, tas hänsyn tiU dessa tillämpnings­dokument, viUca skaU utarbetas i samarbete med medlemssu­tema.

syftar tiU att underlätta erkännande av provningsresultat som ugits fram i en annan medlemsstat enUgt de tekniska kraven i destinationslandet.

För att U hänsyn tiU oUka niväer i de väsentUga kraven för vissa byggnadsverk och till oUka föriiiUanden som rider i medlemsstatema skaU klasser för prestationsniväer och för krav, som produktema i framtiden skaU uppfyUa i med­lemsstatema, anges i tiUämpningsdokumenten och i de harmoniserade tekniska specifdutionerTia.

Harmoniserade sundarder bör innehilla klassificeringar som gör det möjUgt att även i fortsättningen släppa ut produkter pä marknaden, som uppfyUer de väsentUga kraven och som tiUverkas och används lagenUgt i överensstämmelse med tekniska traditioner tom motiveras av lokala klimatförhällan-den eUer andra förtiällanden.

En ständig byggkommitté av experter som utses av med­lemssutema skaU bUdas för att hjälpa kommissionen i frägor som uppkommer vid genomförandet och den praktiska tiUämpningen av detu direktiv.

Medlemssutenus ansvar inom sitt territorium för säkerhet, hälsa och annat tom omfattas av de väsentUga kraven bör erkännas i en skyddsklausul tom erbjuder UimpUga skyddsät-gärder.

HÄRIGENOM FORESKRfVS FÖUANDE.

En produkt anses UmpUg att använda om den överensstämmer med en harmoniserad sUndard, ett europeiskt tekniskt god­kännande eUer en icke harmoniserad teknisk specifikation som erkänU pl gemenskapsnivå. Om produkter är av mindre bety­delse med avseende på de väsentUga kraven och om de avviker frin befrntUga tekniska specifikationer, kan deras lämpUghet intygas av ett godkänt organ.

Produkter som på detu tätt ansetts lämpUga att använda är lätta att identifiera genom EG-märket. De skaU åtnjuu fri rörUghet inom hela gemenskapen och kunna användas fritt för avsett ändamål.

1 de faU produkter fmns, för vilka europeiska sundarder inte kan uUrbetas eUer förutses inom rimUg tid, eUer i de faU produkter avviker väsentUgt från en sUndard, kan produkter­nas lämpUghet för användning bestyrkas genom europeiskt tekniskt godkännande på grundval av aUmänna riktlinjer. De aUmänna riktUnjema för att utfärda europeiska tekniska godkännanden kommer att antas på grundval av tiUämpnings­dokumenten.

När harmoniserade standarder eller europeiska tekniska godkännanden inte finns framugna kan nationella eUer andra icke harmoniserade tekniska specifikationer godtas som lämplig gnmd för au anse de väsentliga kraven uppfyllda.

ProdukUma skall överensstämma med harmoniserade sundar­der och icke-hanmoniserade tekniska specifikationer som erkänts pä europeisk nivi med hjälp av tUlvcrkarens egenkon­troU och genom kontroll, provning och certifiering, verkstäU-da av oberoende kvalificerade tredjepartsorgan eller av tiUverkaren själv.

Ett speciellt förfarande bör erbjudas som en interimsåtgärd för produkter för vibca det ännu inle finns sundarder eller tekniska godkännanden pä europeisk nivå. Detu förfarande

KAPrrELi

TilUimpningsomride Defmitioner Krav Tekniska speciflkatioaer Fria varurörelser.

Artiktll

1.     Detu direktiv gäUer byggprodukter i den män de beröra

av de väsentUga kraven pä byggnadsverk i artikel 3.1.

2.     I detu direktiv avses med tryggprodukt varje produkt

som tiUverkats för att infogas varaktigt i byggnadsverk, såväl

i byggnader som i andra anläggningar.

Byggprodukterbenämns i fortsättningen prtxlukter. Byggnader och andra anläggningar benämnt i fortsättningen byggnads­verk.

Artikel 2

1.     Medlemssutema skall vidu alla nödvändiga åtgärder för

au säkerställa aU produkter enligt artikel I som är avsedda att

användas i byggnadsverk fär släppas ut på marknaden endast

om de är lämpUga för sådan användning. Det sistnämnda

innebär au de skall ha sådana egenskaper att de byggnadsverk

i viUca de infogas, monteras, används eller insuUeras kan

uppfylla de väsentliga krav som avses i anikel 3 i den mån

byggnadsverken omfattas av bestämmelser som innehåUer

sidana krav och är räu projekterade och utförda.

2.     När produkter omfattas av andra gemenskapsdirektiv

som behandlar andra aspekter, skaU EG:s överensstämmel­

semärke som avses i artikel 4.2, i fortsättningen benämnt

EG-märket, utvisa all kraven i dessa andra direktiv också

33

3 Riksdagen 1992/93 1 saml. Nr 55

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

uppfyUU.

3. Om ett kommande direktiv huvudsakUgen berör andra områden och endast i mindre utsträckning de väsentUga kraven i detu direktiv, skaU det kommande direktivet innehåUa bestämmelser som säkerstäUer att det också täcker kraven i detu direktiv.

4. Detu direktiv skaU inte påverka medlemssutenus rätt att med beaktande av fördragets bestämmelser ange de krav som de anser nödvändiga för att arbetsugare skaU vara skyddade när de använder produktema. Detu gäUcr dock bara under förutsättning att produktema inte ändras i förhållande tiU specifikationerna  i detu direktiv.

Arlikel 3

1.     De väsentUga krav pä byggnadsverk som kan återverka

på en produkts tekniska egenskaper anges i bUaga 1. Ett, flera

eUer alla krav kan vara tillämpUga och skaU uppfyUas under

en ekonomiskt tkäUg Uvslängd.

2.

För att U hänsyn tiU skiUnader, som beror pl geografi, klimat eUer levnadssätt, Uksom även tUl olika skyddsnivåer som kan gälla nationeUt, regionalt eUer lokalt, kan för varje väsentligt krav en klassindelning ske i de dokument som avses i punkt 3 och de tekniska specifikationer som avses i artikel 4.

3.

De väsentUga kraven skaU preciseras i dokument (ti-Uämpnings-dokument) si att det nödvändiga sambandet uppnås mellan de väsentUga krav som avses i punkt 1 och de standar-diseringsuppdreg, uppdrag rörande riktlinjer för europeiskt tekniskt godkännande eUer goduganden av andra tekniska SfKcifikationer som avses i artiklama 4 och 5.

Arlikel 4

1.     Sundarder och tekniska godkännanden benämns i detu

direktiv tekniska specijikalioner.

Med harmoniserade standarder avses i direktivet tekniska specifikationer som anUgits av CEN och CENELEC. var för sig eUer gemensamt, på uppdrag av kommissionen enligt direktiv 83/189/EEG och efter yttrande frin den kommitté som avses i artUcel 19 samt i överensstämmelse med de aUmänna besummelsema av den 13 november 1984 om samarbete mellan kommissionen och de två organisationema.

2.     Medlemssutema   skall    förutsätta   aU   produkter   är

lämpUga lör avsedd användning om de har sådan beskaffenhet att de byggrudsverk riktigt projekterade och byggda tom de inglr i, tiUgodoser de huvudkrav tom avses i artikel 3 och om de är föraedda med EG-märket. EG-märket skaU vita

a)

att produktema överensstämmer med de tiUämpUga nationella standarder tom utgör överförda harmonisera­de standarder och tiU vilka hänvisning skett genom of­fentUggörande i Europeiska gemenskapernas officieUa tidning; medlemssutema skaU offentUggöra referenter tiU deaaa nationeUa standarder,

b)

att produktema överentttämmer med ett europeitkt tekniskt godkännande som meddelats pi det säu som anges i kapitel III, eUer

c)

an produkterna, om harmoniserade specifikationer saknat, överenstämmer med de nationella tekniska tpecirikationer tom anges i punkt 3; cn förteckning över sådaiu nationella specifikationer skaU upprättas på det sätt som anges i artikel 5.2.

3.     Medlemssutema fir tiU kommissionen överlänuu

textema tiU de nationella tekniska specifikationer tom de anser

överensstämiru med de vätentUga kraven i artikel 3. Kommia-

sionen skall tkyndtamt vidarebefordra dessa specifikationer till

de andra medlemssutema. På det tätt tom anges i artikel 5.2

skaU kommissionen anmäU för medlemssutema sådana speci­

fikationer som förutsätts överensstämma med de väsentUga

krav som avset i artikel 3.

Kommissionen kommer att i samråd med den kommitté som avses i artikel 19 U initiativ tiU och införa detu förfarande.

Medlemsstaterru skaU offentUggöra referenser tiU detta tekniska specifikationer. Kommissionen skaU också offent­liggöra dem i Europeiska gemenskapernas officieUa tidning.

4.

Om en tiUverkare eUer dennes ombud inom gemenska­pen inte har tiUämpat eUer bara delvis har tillämpat de befintUga tekniska specifikationer tom avses i punkt 2 och som enUgt villkoren i artikel 13.4 kräver att produkten skaU vara föremål för en föraäkran om överenstämmelse enUgt punkt 2 u. andra eUer tredje alternativet i bilaga 3, skaU motsvarande regler tillämpas tom de i artikel 13.4 och bUaga 3. Varans lämpUghet för användning - med den iimebörd tom anges i artikel 2.1 - skaU fastställas enUgt det förfarande tom anges under punkt 2 u, andra altemativet i bilaga 3.

5.

1 samråd med den kommitté som avses i artikel 19 skaU kommissionen upprälu, handha och regelbundet revidera en forteckning över produkter av mindre betydelse för hälsa och säkerhet. Produkter som Ugiu upp i denna förteckning fär släppas ut på marknaden under förutsättning aU tillverkaren har utfärdat en försäkran om produktemas överensstämmelse med allmänt erkänd och tillämpad teknik.

34

6. EG-märket innebär att en produkt uppfyller kraven i punktema 2 och 4. Det åligger tiUverkaren eUer dennes ombud inom gemenskapen att ansvara för att EG-märket anbringas på själva produkten, pä en etUcett som är fäsud vid produkten, på förpackningen eUer på de medföljande handels­dokumenten.

Utformningen av EG-märket och villkoren för dess använd­ning fntmglr av bUaga 3.

De produkter som anges under punkt 5 skaU inte förses med EG-märket.

ArtUcel 5

1.     När en medlcmssut eUer kommissionen finner att

tidana harmoniserade standarder eUer europeiska tekniska

godkännanden som avses i artikel 4.2 a och b eUer uppdrag

tom avses i kapitel 

II 

inte uppfyller bestämmelsema i artiklar-

lu 2 och 3, skaU medlemssuten eUer kommissionen underrätu

den kommitté tom avses i artikel 19 och ange tkälen. Kom­

mittén tkaU omglende yttra tig i frågan.

Med beaktande av kommitténs yttrande och, om det gäUer harmoniserade sundarder, efter tamrid med den kommitté som rättats enUgt direktiv 83/189/EEG, skaU kommissionen meddela medlemssutema om sundardema eUer godkännande­na skaU återkaUas i den publikation som avses i artikel 7.3.

2.     Efter sidant överUmnande som avses i artikel 4.3 tkaU

kommissionen tamrida med den kommitté tom anges i artikel

19. På grundval av kommitténs yttrande skaU kommissionen

anmäla tiU medlemssutema om den tekniska specifdcationcn

bör (öruuättas överensstämma med de väsentUga kraven och,

om si ir faUct, offentUggöra detu i Europeiska

gemenskapemas officieUa tidning.

Om kommissionen eller en medlemssUt anser att en teknisk specifikation inte längre uppfyller de vUUcor som är nöd­vändiga för att den skall förutsätus överenssUmma med bestämmelsema i artiklanu 2 och 3, skall kommissionen rådgöra med den kommitté som avses i artUcel 19. Med beakunde av kommitténs uppfattning skall kommissionen anmäla tiU medlemssutenu om den nationella tekniska specifikationen i fortsättningen skaU förutsätus överensstämma med bestämmelserna och, om si inte är faUel, om den referens som avses i artikel 4.3 skall återkallas.

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

produkter för avsedda ändamål inte hindras av regler eUer vUlkor som ställs upp av offentUga organ eUer av privau organ, vilka uppträder som offentliga föreug eUer offentUga organ i kraft av en monopolstäUning.

2.

IntiU dess att de europeiska tekniska specifikationer som avses i kapitel II och III anger annat, skaU medlemssutema dock tiUåU att produkter som inte omfattas av artikel 4.2 släpps ut pi marknaden inom deras territorier om produktema uppfyUer nationella bestämmelser som överensstämmer med fördraget. Kommissionen och den kommitté tom avses i artikel 19 kommer att övervaka och regelbundet granska de europeiska tekniska specifikationemat utveckling.

3.

Om tiUämpUga europeiska tekniska specifikationer, antingen i tig själva eUer pl grundval av de tillämpningt-dokument som avses i artikel 3.3, skiljer mellan olika klasser, som motsvarar oUka kravnivåer, får en medlemssUt bestämma den kravnivl som skaU gäUa inom dess territorium endast inom den klassificering som faststäUu på gemenskapsnivå och endast om därvid används alla, några eUer en av klassenu.

KAPfTELII Harmoniserade standarder

ArtUcel 7

1.

För att säkerstäUa kvaUteten pä harmoniserade sundar­der för produkter skaU standardema fasutällas av de europeis­ka standardiseringsorganen på grundval av uppdrag frän kommissionen enUgt det förfarande som föreskrivits i direktiv 83/189/EEC och efter samrid med den kommitté som avsea i artikel 19 samt i överensstämmelse med de allmänna bestäm­melsema av den 13 november 1984 om samarbete mellan kommissionen och organen.

2.

De färdiga sUndardema skall med beakunde av til­lämpningsdokumenten så långt det är möjUgt uttryckas som krav på produkternas presunda.

3.

När SUndardema har faststäUu av de europeiska sUndardiseringsorganen, skaU kommissionen offentUggöra referenser till dem i serie C av Europeiska gemenskapernas officiella lidning.

KAPITEL III

ArtUcel 6

1. Medlemssutema skaU inte hindra au produkter som uppfyller direktivets bestämmelser ges fri rörlighet, släpps ut pi marknaden eller används inom deras territorier.

Medlemssutema skall säkerställa att användningen av dessa

Europeiskt tekniskt godkinnande

AriUcel 8

1.       Europeiskt tekniskt godkännande är en positiv teknisk bedömning av en produkts lämplighet för avsedd användning,

35

tom baserar sig på au de väsentUga kraven uppfylls för de byggnadsverk där varan skaU användas.

2.      Europeiska tekniska godkiinnanden kan meddelas för

a)

produkter, för vUka det varken fmns en harmoniserad tUndard eUer en erkänd nationeU sUndard eller ett uppdrag om uUrbeUnde av en harmoniserad sUndard och för vilka kommissionen, efier att ha hört den kommitté som anges i artikel 19, fmner att en sUndard inte kan eUer ännu inte kan uUrbeUs, samt

b)

produkter tom påUgUgt skiljer tig frän harmoniserade eUer erkända nationeUa sundarder.

Även om eU uppdrag om uUrbeUnde av en harmoniserad tUndard har meddelaU, utesluter bestämmelsen under a inte att eu europeiskt tekniskt godkännande meddelas beträffande produkter för vilka det fmns riktUnjer för sidana godkännan­den. Detu gäUer tills den harmoniserade standarden träder i kraft i medlemsländema.

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

1.

Varje medlemssUt skall tiU de andra sutcma och tiU kommissionen anmäla namn pi och adress tiU de organ som har uUetU att meddela europeiska tekniska godkännanden.

2.

Godkiinnandeorganen mitte uppfyUa kraven i detu direktiv och måste särskilt kunna

bedöma nya produkters lämpUghet för användning på grundval av vetenskapUg och praktisk kunskap,

fatu beslut tom är opartiska i förhållande tiU berörda tiUverkares och deras ombuds intressen samt

tammanfatu vad som anförts av berörda parter i en avvägd bedömning.

3.     Förteckningen över godkännandeorgan, tom är behöriga

att meddela europeiska tekniska godkännanden, liksom varje

tiUägg tiU förteckningen, skaU offentUggöras i serie C av

Europeiska gemenskapernas officieUa tidning.

3.

Efter att ha hört den kommitté som anges i artikel 19 kan kommissionen i särskUda fall göra undanug frän bestäm­melsen i punkt 2 a och medge att ett europeiskt tekniskt godkännande meddeUs beträffande produkter för vilka det fmns ett uppdrag om uUrbetande av en harmoniserad standard eUer beträffande vUka kommittionen kontuterat att en harmoniserad standard kan uUrbetas. Medgivandet skaU lämnas för en bestämd tid.

4.

Europeiska tekniska godkännanden skaU i regel ges för fem år. Denna period kan förlängas.

ArtUcel 9

1.     Ett europeiskt tekniskt godkännande av en produkt skall

grundas på undersökningar, provningar och bedömning på

grundval av de tillämpningdokument som avses i artikel 3.3

och de riktlinjer för produkten eller motsvarande produkt­

gmpper som avses i artikel 11.

2.

Om tidana riktUnjer som avses i artUcel 11 inte fmns, eUer ännu inte finns, uUrbeUde kan europeiskt tekniskt godkännande meddelas med hänvisning tiU de tiUämpliga väsentliga kraven och tiUämpningsdokumenten, varvid bedöm­ningen av produkten görs av godkännandeorganen gemensamt i den organisation som avses i bilaga 2. Om godkännandeorga­nen inte är eniga skall ärendet hänskjuus tUl den kommitté tom anges i artikel 19.

3.

På begäran av tUlverkaren eller dennes ombud inom gemenskapen skaU det europeiska telcniska godkännandetav en produkt meddelas i medlemssuten pi det sätt som anges i bUaga 2.

ArtUcel 11

1.

Efter tamrid med den kommitté tom anges i artikel 19 tkaU kommissionen lämna uppdrag tiU den tammanslutning av godkännandeorgan tom uUetts av medlemttutenu för att uuibeu riktlinjer för europeiska tekniska godkäiuanden av en produkt eUer en produktgmpp.

2.

Riktlinjema för europeiskt tekniskt godkännande av en produkt eUer produktgmpp tkaU i förau hand innehålla

a)

en förteckning över tillämpningsdokument enUgt artikel 3.3 som man skaU beaku,

b)

tpecieUa knv på produkten med avseende på de väsentUga krav tom avses i artikel 3.1,

c)

provningsforfarandena,

d)    metod för värdering och bedömning av provningsresul-

Uten,

e)    förfarandena för kontroll och överensstämmelse, vilka

tkaU van i överensstämmelse med artikel 13, 14 och

15,

f)     gUtighetstiden för det europeiska tekniska godkännandet.

3.     Efier aU ha hört den kommitté som anges i artikel 19

skall medlemssutema offentUggöra riktlinjema för europeiska

tekniska godkännanden på siu eUer tina officiella tprik.

KAPfTELIV Tillämpningsdokument

ArtUcel 10

36

c)

AriUcel 12

1.

Kommissionen tkaU efter att ha rådgjort med den kommitté tom anget i artikel 19 uppdra åt tekniska kommitté­er, i vilka medlemssutema delur, att upprätu de tUlämpnings-dokument som avses i artikel 3.3.

2.

Tillämpningsdokumenten skaU

a)

konkrctitcre de i artikel 3 och bUaga 1 faststäUda väsentliga kraven; detu skall ske genom att harmonisera terminologin och det tekniska underlaget och genom att ange klasser eller nivåer för varje krav när så behövs och när den vetenskapliga och tekniska kunskapen möjUggör det,

b)

anvisa metoder ti att detta klatser eller kravnivler kan relaterat till de tekniska specifikationer som avses i artikel 4, t.ex. metoder för beräkning och bestämning, tekniska kontttuktionsregler etc.,

e) tjäna som underlag för att uUrbeU harmoniserade sundarder och riktlinjer för europeiskt tekniskt god­kännande tamt för erkännande av nationella tekniska specifikationer enUgt artUcel 4.3.

3.     Kommissionen skall offentUggöra tUlämpningsdokumen-

tcn i C-terien av Europeiska gemenskapernas officieUa lidning

tedan man inhämtat tynpunkter frin den kommitté som anget

i artUcel 19.

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

tekniska specifikationerna, ett godkänt certifieringsor­gan, utöver fabrikens liUverkningskontroU, ur del i bedömning och övervakning av tiUverkningskontroUen eUer ay själva produkten.

4. Valet av förfarande enUgt punkt 3 för en viss produkt eUer produktgrupp skaU fastställas av kommissionen, efter samrid med den kommitté som anges i artikel 19, alltefter

a)

hur betydelsefiiU produkten är med avseende pä väsentUga kraven, i synnerhet beträffande hälsa och säkerhet

b)

produktens beskaffenhet

hur ändringar av produktens egenskaper påverkar dess användbarhet

d)      sannolikheten av att fel uppstir i tiUverkningen,

enUgt vad som närmare anges i bUaga 3.

Vid varje lUlfäUe skaU det förfarande väljas som är minst betungande och samtidigt förenligt med kraven pl säkerhet.

Det förfarande tom tllunda bestämu skaU anges i uppdragen och i de tekniska specifikationenu eUer vid pubUceringen av dem.

KAPrrELV Bestyrkande av överensstämmelse

5. Vid tiUverkning av enskUda produkter (och icke-scrietiU-verkning) skaU det vara tiUräckligt med en försäkran om överensstämmelse enUgt punkt 2 ii tredje altemativet i bilaga 3, såvida det inte bestämts annorlunda i de tekniska specifika-tionema för produkter som har särskilt stor betydelse för halta och säkerhet.

AnUeel 13

1.

TiUverkaren eUer dennes ombud inom gemenskapen skaU vara ansvarig för att bestyrka att produktema över­ensstämmer med kraven i en teknisk specifikation cnUgt artikel 4.

2.

Produkter för viUca överensttämmelse bestyrku skall fömttätus överensstämma med tekniska specifikationer enligt artikel 4. Överensstämmelsen skall visas genom provningar eller andra bevis pl gmndval av de tekniska specifdcationema enligt bilaga 3.

3.

För bestyrkande av en produkts överensstämmelse fordras

a)

att tiUverkaren har en tiUverkningskontroU i fabriken för au säkerställa au produktema överensstämmer med tillämpliga tekniska specifikationer, eller

b)

au,  för vissa produkter som anges i de tillämpliga

ArtUcel 14

1.     EnUgt bUaga 3 skaU de beskrivna förfarandena leda tiU

a)

när det gäUer artikel 13.3 a, att tillverkaren eUer dennes ombud i gemenskapen utfärdar en försäkran om pro­duktens överensstämmelse, eller

b)

när det gäller artikel 13.3 b, au ett godkänt certifie­ringsorgan utfärdar ett överensstämmelscintyg för ett system med tillverkningskontroll och övervakning eller (ör själva produkten.

DeUljregler hur förfarandena för bestyrkande av överensstäm­melse skaU tilUmpas anget i biUga 3.

2.     TUlvcrkarens försäkranomöverensstämmelseeller bevis

om överensstämmelse berättigar tillverkaren eller dennes

ombud i gemenskapen aU fäsU EG-märket pi själva pro-

37

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

duktig, på en etikett som är fatt vid den, på dess förpackning eUer på medföljande handeltdokument. EG-märkets utform­ning och regler för dess användning med avseende på vart och ett av förfarandena för bestyrkande av överensstämmelse anges i bilaga 3.

ArtUcel 15

1.     Medlemssutenu tkaU svara för att EG-märket används

på rätt sätt.

2.     Om del konsuteras att EG-märket har Isatu en produkt

tom inte överensstämmer, eller inte längre överensstämmer,

med detu direktiv, tkaU den medlemtsut där övercnssUmmel-

ten intygades te tiU att användningen av EG-märket om

nödvändigt förbjuds och att osllda produkter Iterkallas eller

märket utplånas, tiU dess produkten i fråga åter överenssläm­

mer med kraven.

Medlemssuten i friga tkaU omedelbart informera de övriga medlemssutema och kommissionen, och uppge alla nöd­vändiga deuljer om kvalitet och kvantitet som behövs för att identifiera den produkt som inte uppfyUer kraven.

3.     Medlemttutenu tkaU te tiU att märken tom lätt kan

förväxlat med EG-märket inte fir fastas pl produkter cUer

förpackningar.

4. När en medlemssUt konsutcrar att ett godkänt organ inte utför provningar och kontroU pl ett riktigt sätt i över­ensstämmelse med de lutionella bettämmelsenu, ikaU den underrätu den medlemssUt där organet godkänu. Denna medlemssUt skaU inom rimUg tid informera den anmälande medlemssuten om vilka Itgärder tom vidugiu. Om den anmälande medlemssuten inte anser att dessa Itgärder ir tillräckUga, kan den förbjuda att produkten i friga släpps ut pl marknaden och används eller föreskriva tärakUda villkor för produkten. Den tkaU informera den andra medlemtsuten och kommissionen om detu.

ArtUcel 17

Motugande medlemssUter skall tillmäu rapporter och bes­tyrkanden av överensstämmelse, vilka utfärdats i den liUverkande medlemssuten cnUgt den procedur tom avses i artikel 16, samma värde som den tUlmäter tina egna mouva-rande rutionella dokument.

KAPrrELVlI Godkända organ

KAPrrEL 

VI 

Speciella (Srfarahden

ArtUcel 16

1.

När tekniska specifdcationer, defmierade i artUcel 4, saknas för en bestämd produkt skaU den mottagande med­lemssuten, pl begäran i vaije enskilt faU, anse att produkten överensstämmer med gäUande nationella be5tämmelser,om den har godkänu vid provning och kontroll som utföiU av godkänt organ i den tillverkande medlemssuten enUgt de metoder som gäller i den motugande medlemssuten eller tom erkänns av denna medlems;Ut tom likvärdiga.

2.

Den tiUverkande medlemssuten skall tiU den mottagande medlemssuten, enUgt vars bestämmelser provningarna och kontrollerna skaU utföras, Uimna uppgift om det organ som avses bU godkänt för detu ändamil. Den motugande med­lemssuten och den tUlverkande medlemssuten skall förae varandra med aU nödvändig information. När detU utbyte av information är avsluUt, godkänner den tUlverkande med­lemssuten det organ tom uUetts. Om en medlemssUt har betänkligheter skall detta dokumenteras och kommissionen informeras.

3.

Medlemssutema skall te till au de uUedda organen föner varandra med all nödvändig hjälp.

ArtUcel 18

1.

Varje medlemssUt skall föne kommissionen med en lisu med namn på och adresser till certifieringsorgan, kontroUorgan och provningslaboratorier tom har utsetts av medlemssuten för uppgifter som skaU utföras, vad avser tekniska godkännanden, certifieringar av överensstämmelse, kontroU och provningar enligt detu direktiv.

2.

Certifieringsorgan,kontrollorganochprovningslaborato-rier skaU uppfyUa de kriterier som fastsUUts i bUaga 4.

3.

MedlemssUter skall ange vilka produkter som faller inom de i punlct 1 angivna organens kompetensområde och viUca uppgifter som kommer att tilldelas dem.

KAPITEL VIII Ständiga byggkommiUén

Ariiket 19 1.       En ständig byggkommitté inrälUs härmed.

38

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

2.

Kommittén skaU bestå av företrädare som uUet av med­lemssutema. En företrädare för kommissionen skaU vara dess ordförande. Varje medlemssUt skaU uUe två företrädare. Dessa kan åtföljas av experter.

3.

Kommittén skaU själv fasUtälla sin arbetsordning.

ArlUcet 20

Artikel 21

1.      Om en medlemssUt konsuterar att en produkt, som förklarau överensstämma med föreskriftema i detu direktiv.

1.     på anmodan av sin ordförande eller en medlemssUt kan

den kommitté som anges i artUcel 19 undereöka alla frågor

som uppkommer i samband med genomförandet och den

praktiska tiUämpningen av detu direktiv.

2.     EnUgt det förfarande som anges i punktema 3 och 4

skaU bestämmelser antas för

a)

att fasUtälla klasser för krav, i den mån de inte redan US upp i tiUämpningsdokumenten och för bestyrkande av överensstämmelse i uppdrag rörande sundarder enligt artikel 7.1 eUer riktUnjer för europeiska tekniska godkännanden cnUgt artUcel 11.1;

b)

att ge uppdrag för att upprätta tillämpningsdokument enUgt artUcel 12.1 och beslut om tiUämpningsdokument enUgt artUcel 12.3, och för

c)

att erkänna nationella tekniska specifikationer enUgt ArtUcel 4.3.

3.

Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag tUl åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Kommittén skall fatu sitt beslut med den majoritet som enligt artUcel 148.2 i fördraget skaU tillämpas vid beslut som rådet skall fatu på förslag av kommissionen varvid medlemssutemas röster skaU vägas cnUgt f&rdragcts artikel 148.2. Ordföranden får inte rösu.

4.

Kommissionen skall själv anU förelaget om det har tUlstyrkts av kommittén.

Om förslaget inte har tiUstyrkU av kommittén eller om inget yurande avges, skall kommissionen uun dröjsmål förcsli rådet vUka itgärder som skaU vidus. Rådet skall fatta sitt beslut med kvaUficerad majoritet.

Om ridet inte har fatut nigot beslut inom tre månader frin det au forslaget motugils, skall kommissionen själv besluU aU de föreslagna åtgärdema skaU vidtas.

KAPITEL 

IX 

Skydds bes (iiininelse

39

inte uppfyller kraven i artikel 2 och 3, skall den vidta alla de Åtgärder som krävs för att Återkalla produkten från markna­den, förbjuda att den släpps ut på marknaden clJcr begränsa distributionen av den.

Den berörda medlemsstaten skaU omedelbart informera kom­missionen om varje sidan åtgärd, ange skälen för sill bcslul Och i;ärskiJt om den bristande överensstämmelsen beror på

*)      avvikelse från artikel 2 och 3 när produkten inte mot­svarar de tekniska specifikationer som avses i artikel 4,

b)

felaktig tillämpning av de tekniska specifikationer som avses i artikel 4,

c)

brister   i   de   tekniska   specifikationer  som   avses   i artikel 4.

2.

Kommissionen skall så snart som möjligt samråda med de berörda partema. Om kommissionen efter detla samråd finner att åtgärden är berättigad, skall den omedelbart under- räoa såväl den medlemsslal som vidtog åtgärden som andra medlemsstater om detta.

3.

Om det beslut som avses i punkt 1 hänför sig till brister i sUndardema eller i de tekniska spccifikaltonema och om den medlemsslAt som har vidtagit åtgärdema avser att vidmakthåUa dem, skali kommissionen, cft,cr att ha rådgjort med de berörda parterna, inom två månader framlägga ärendet inför den kommitté som anges i artikel 19 och, i de fall ärendet gäller brister i en harmoniserad standard, inför den kommitté som inrättats enligt direktiv 83/189/EEC, samt inleda det för­farande som avses i artikel 5.2,

4.     De berörda med lemsstatema skall vidta lämpliga

åtgärder mot den som utfärdade försäkran om överensstäm­

melse och de skall informera kommissionen och de övriga

medlemsstaterna om detta.

5.     Kommissionen skall se till att medlemsstatema

fortlöpande informeras om utvecklingen och resultatet av

förfarandet.

KAPITEL 

X

Slutbestämmelser

Artikgl 22

1. Medlemsstatema skall sälta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för alt följa bestämmelserna i detla direktiv inom 30 månader efter dagen för anmälan'. De skall gcnasl underrätta kommissionen om detla.

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

Detu   direktiv   anmäldes   till   medlemssutema   den   27 december 1988.

40

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

2.       Medlemssutema skall   till   kommissionen  överlämna

Artikel 24

textema tiU de bestämmelser i nationeU Ugsliftning som de

anUr inom det område som omfatur detu direktiv.

Detu direktiv rikUr sig tUl medlemssutema.

Utfärdat i Bryssel den 21 december 1988. AriUcel 23

Senast den 31 december 1993 skaU kommissionen i samrid

 " g"

med den kommitté som angea i artUcel  19 utvärdera an-

V. Papandreou

vändbarheten i de förfaranden som fasutälls i detu duektiv

  .~      .

.

Ordförande

och vid behov lägga fram förslag tUl lämpUga ändnngar.

41 4 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 55

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

BILåGå i 

VÄSENTLIGA KRAV

Produkterna skall vara lämpliga för byggnadsverk som (i sin helhet och i sina delar) med hänsyn Ugen till ekonomiska faktorer är lämpliga för avsedd användning och som härvid uppfyller följande väsentliga krav i de fall byggnadsverken omfatUs av föreskrifter som innehåller sådana krav. Dessa krav måste, under förutsättning av normalt underhåll, uppfyllas under en ekonomiskt rimlig livslängd. Kraven Ur i allmänhet hänsyn till sådan påverkan som är föruUägbar.

1.     Mekanisk möts tån ds form åga och stabilitet

Byggnadsverket skall vara konstruerat och utfört på ett sådant sätt att den påverkan det sannolikt uUätts för under bygg- och bruksskedet inte leder till

a)

ras av byggnadsverket, helt eller delvis,

b)

sådana större deformationer som är oacccpUbla,

c)

skada på andra delar av byggnadsverket, dess insullationer eller fasu utrustning, till följd av större deformationer i den bärande konstruktionen.

d)   skada genom händelse som inle står i proportion till den ursprungliga orsaken.

2.     Brandskydd

Byggnadsverket skall var konstruerat och utfört på ett sådant sätt att om brand uppstår

byggnadsverkets bärförmåga kan anUs förbli inukt under en bestämd tid.

utveckling och spridning av brand och rök inom byggnaden begränsas,

spridning av brand till närliggande byggnader begränsas,

personer som befinner sig i byggnaden kan lämna den eller räddas på annat sätt,

räddningsmanskapets säkerhet bcakUs.

3.     Hygien, hälsa och miö

Byggnadsverket skall vara konstruerat och utfört på etl sådant sätt att det inte medför risk för de boendes eller grannamas hygien eller hälsa, särskilt inte som cn följd av

utsläpp av giftig gas,

förekomst av farliga partiklar eller gaser i luften,

farlig strålning,

förorening eller förgiftning av vatten eller mark,

bristfälligt omhändertagande av avloppsvatten, rök och fast eller flyunde avfall.

förekomst av fukt i byggnadens delar eller på ytor inom byggnaden.

4.     Säkerhet vid användning

Byggnadsverket skall vara projekterat och utfört på ett sådant sätt att det inte innebär oacccpubel risk för olyckor vid användning eller drift såsom halka, fall. sammanstötning, brännskador, el-stöur eller skador från explosioner.

5.     Bullerskydd

Byggnadsverket skall vara projekterat och utfört på ett sådant sätt alt buller, som uppfattas av de boende eller av personer i närheten av byggnaden, ligger på en nivå som inle medför risk för deras hälsa och som möjliggör sömn, vila och arbete under tillfredssLällande förhållanden.

6.     Energihushållning och värmeisolering

Byggnadsverket och dess insullationer för uppvärmning, kylning och ventilation skall vara projekterat och utfört på ett sådant sätt att den mängd energi som med hänsyn till klimatförhållandena på platsen behövs vid användandet är lilen och värmekomfortcn för bmkama är tiltfrcdsslällande.

42

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

BILAGA 2 EUROPEISKT TEKNISKT GODKÄNNANDE

Ansökan om godkännande kan göras av en tillverkare, eUer dennes ombud i gemenskapen, endast till cU enda, för ändamålet auktoriserat organ.

De godkännandeorgan som utsetu av medlemssutema bUdar en organisation. Det åligger denna organisation aU vid genomförandet av sina uppgifter nära samarbeU med kommission­en, som i vUctiga frågor skall rådgöra med den kommiu som anges i artUcel 19 i detu direktiv. Om en medlemssUt har utseU mer än eU godkännandeorgan skaU medlemssuten ansvara för samordningen av dessa organ och även bestämma viUcet av organen som skaU föra ulan i organisationen.

De gemensamma procedurreglema för ansökan, behandling och utfärdande av godkännanden uurt>etas av den organisation som utgörs av de utsedda godkännandeorganen. De gemensamma förfarandereglema anUs av kommissionen på grundval av kommitténs uppfattning enUgt artUcel 20.

Godkännandeorganen skaU ge varandra aUt nödvändigt stöd i den organisation de tiUhör. Denna organisation ansvarar också för samordning i konlcreU frågor om tekniskt godkän­nande. Vid behov bUdar organisationen undergrupper för detu ändamål.

De europeiska tekniska godkännandena offentUggörs av de godkännande organen, som underrätur alia de andra godkända organen. Eu auktoriserat godkännandeorgan skaU, om det så begär, som mformation fä en fullständig uppsättnuig av det underlag som legat tiU grund för godkännandet.

Kostrudema i samband med förfarandet för europeiskt tekniskt godkännande skaU bestridas av sökanden enligt nationella regler.

43

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

BILAGA 3 BESTYRKANDE AV ÖVERENSSTÄMMELSE MED TEKNISKA SPECIFIKATIONER

1.     METODER FÖR KONTROLL AV ÖVERENSSTÄMMELSE

När förfaranden för bestyrkande av cn varas överensstämmelse med tekniska specifikationer enligt artikel 13 fastställs, skall följande meioder för kontroll av överensstämmelsen användas (val och kombination av metoder för ett givet system skall bero på kraven på den särskilda produkten cUcr produktgruppen enligt villkoren i artikel 13.3 och 13.4:

a)

Av tillverkaren eller godkänt organ genomförd försU typprovning av produkten.

b)

Av tillverkaren eller godkänt organ genomförd provning »v stickprov som ugits i fabriken enligt en fastställd kontrollplan.

c)

Av tillverkaren eller godkänt organ genomförd revisionsprovning av stickprov som Ugits i fabriken, på öppna marknaden eller vid byggplatsen.

d)              Av tillverkaren eller godkänt organ genomförd provning av stickprov som Ugits ur ett

parti färdigt för leverans eller som har Icvererau.

c)    Fabrikens egen tillverkningskontroll.

0               Av   godkänt organ  genomförd   försu  besiktning av   fabriken   och   av   fabrikens

tiUverkningskontroU.

g)    Av godkänt organ genomförd fortlöpande Övervakning, värdering och bedömning av fabrikens tiUverkningskontroU.

TiUverkningskontroU enligt direktivet innebär en ständig intem kontroll av produktionen, utförd av tiUverkaren. Gmndvillkor, krav och bestämmelser som tiUämpas av tiUverkaren, ikaU dokumenteras på ett systematiskt sätt i form av skriftlig redogörelse för metoder och procedurer. Denna dokumenution över systemet för tiUverkningskontroU skall garantera att kvaliietsäkring uppfattas på samma sätt, samt möjliggöra kontroll av om erforderliga produktegenskaper uppnås och om systemet för tiUverkningskontroUen är effektivt.

2.     SYSTEM FÖR BESTYRKANDE AV ÖVERENSSTÄMMELSE

1     försU hand skaU följande system för bestyrkande av överensstämmelse användas.

i)     Certifiering av produktens Överensstämmelse genomförd av ett godkänt certifierande organ på grundval av:

a)   (avseende liUverkaren)

1)

fabrikens tiUverkningskontroU;

2)

ytterligare stickprov som Ugits i fabriken av tUlverkaren enligt fastställd kontrollplan.

b)   (avseende del godkända organet)

3)

försU typprovning av produkten;

4)

försU besiktning av fabriken och av fabrikens egen tiUverkningskontroU;

5)

kontinuerlig övervakning, bedömning och godkännande av fabrikens egen tiUverkningskontroU;

6)

eventueUt, revisionsprovning av stickprov som Ugiu i fabriken, på den öppna marknaden eller vid byggplatsen.

ii)    Försäkran om produktens överensstämmelse uUtälld av tillverkaren med utgångspunkt från:

Första alternativet:

a)   (avseende tillverkaren)

1)

försU typprovning av produkten;

2)

fabrikens egen tiUverkningskontroU;

3)

eventuellt, stickprov som Ugils vid fabriken enligt en fastlagd kontrollplan;

b)   (avseende det godkända organet)

4)  certifiering av fabrikens egen tillverkningskonlroll med utgångspunkt från:

försU besiktning av fabriken och av fabrikens egen tiUverkningskontroU,

eventuellt, fortlöpande övervakning, bedömning och godkännande av fabrikens egen tiUverkningskontroU.

44

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

Andra alternativet:

1)

försU typprovning av produkten  genomförd av ett godkänt laboratorium;

2)

fabrikens egen tiUverkningskontroU.

Tredje alternativet:

a)

föraU typprovning genomförd av tiUverkaren;

b)

fabrikens egen tiUverkningskontroU.

3.     ORGAN FÖR BESTYRKANDE AV ÖVERENSSTÄMMELSE

Alltefter arbcUuppgift skiljs mellan följande organ för bestyrkande av överensstämmelse:

i) Certifieringsorgan, som är eU opartiskt sUtUgt eUer icke-sUtUgt organ, som har nödvändig kompetens och nödvändigt ansvar för att utfärda certiflkat om över­ensstämmelse enUgt fastställda regler om förfarande och administration.

u) Kontrollorgan, som är ett opartiskt organ med den organisation, personal, kompetens och integritet som behövs för att enUgt specificerade kriterier utföra sädana uppgifter som bedömning av tiUverkarens kvaUtetssystem och rekommendationer rörande godugande av systemet samt efterföljande kontroU av systemet Uksom urval och värdering av produkter på byggplatsen eUer i fabriken eUer på annan plau enUgt särakiida regler.

iii) Provningslaboratorium, som är eU laboratorium som mäter, undersöker, provar, kaUbrerar eUer på annat ä.\i. bestämmer materials eUer produkters egenskaper eUer funktioner.

I i) och U) (fönu altemativet) i punkt 2 kan de tre funktionema i punkt 3 i) tiU ui) utföras antingen av ett och samma organ eUer av olika organ. 1 det sistnämnda fallet genomfor kontroUorganet och/eUer provningslaboratoriet sina respektive uppgifter på del certifierande ofganeU vägnar.

I fråga om kriterier som rör de certifierande och kontroUerande organens samt provnings­laboratoriemas kompetens, opartiskhet och integritet, se bilaga 4.

4.     EG-MÄRKE.    EG-INTYG   OM    ÖVERENSSTÄMMELSE,   EG-FÖRSÄKRAN    OM

ÖVERENSSTÅMMEI.SE.

4.1     EG:s överensstämmelsemärke.

EG.s överensstämmelsemärke skall bestå av symbolen CE enligt nedan.

Det skaU åtföljas av

-    tillverkarens namn eller varumärke och, om del är lämpUgt,

information för aU ange produktens egenskaper, i tillämpliga fall tekniska specifdcatio­ner,

tUlverkningsårets tvä sisu siffror,

berört kontrollorgans idcntirUcationssymbol,

numret på EG-intyget om överensstämmelse,

45

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

4.2   EG-intyg om överensstämmelse.

EG-intyget om överenssUmmelsc skall särskUt innehålla

namn på och adress tdl det utfärdande organet,

lumn på och adress tUl tillverkaren eUer dennes ombud inom EG,

beskrivning av produkten (typ, identifiering, användning, etc),

föreskrificr med vilka produkten överensstämmer,

särskilda vilUcor som gäller för användningen av produkten,

intygets nummer,

villkor och giltighetstid för intyget, i tUlämpUga faU,

lumn på och tjänsteställning för den person som är behörig au underteckna intyget.

4.3   EG-fSrsäkran om överensstämmelse.

EG-försälcran om överensstämmelse skaU särskUt innehåUa

namn på och adress tiU tiUverkaren eller dennes ombud inom EG,

beskrivning av produkten (typ, identifiering, användning, etc),

föreskrifter som produkten överensstämmer med,

särekUda villkor som gäUer för användningen av produkten,

namn på och adress tUl det godkända organet, i tillämpUga faU,

namn på och tjänsiesUllning för den person som är behörig aU underteckna försäkran på tiUverkarens eUer dennes befullmäktigade företrädares uppdrag.

4.4   Intyg och försäkran om överensstämmelse skall utfärdas på det officiella språket eller de

officiella språken i den medlemsstat där produkten skalt användas.

46

Prop. 1992/93:55 Bilaga 1

BILACA 4

GODKÄNNANDE AV PROVNINGSLABORATORIER SAMT KONTROLL- OCH CERTIFIERINGSORGAN

De provningslaboratorier, kontrollorgan och certifieringsorgan som utsetu av medlemssutema måste uppfylla följande minimikrav;

1.

TiUgång skaU fmnas på personal, nödvändiga hjälpmedel och utrustning.

2.

Personalen skaU ha teknisk kompetens och yrkesheder.

3.

Ledning och teknisk personal som genomför provningar, uuibeur rapporter, utfärdar intyg och utför den övervakning som direktivet förutsätter skaU ha en opartisk stäUning i förhåUande tUl alla, grupper eller enskilda, som direkt eUer indirekt är knutna tiU byggproduktmarknaden.

4.

Personalen skaU ha tystnadsplUct.

5.     En allmän ansvanförsäkring skall tecknas, såvida inte ansvaret täcks av suten enligt

nationell lag.

Behöriga myndigheter i medlemsstatema skaU regelbundet kontroUera att vilUcoren under 1 och 2 UppfyUs.

47

Promemorians lagförslag

Prop. 1992/93:55

Bilaga 2

1. Förslag till

Byggproduktiag 

Härigenom föreskrivs följande.

1        § Denna lag gäller byggprodukter.

Lagen syftar till att åstadkomma fri rörlighet för sådana produkter enligt det direktiv (89/106/EEG) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter som det hänvisas till i bilaga 

II (XXI 

nr 1) till avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

2        § Med byggprodukt avses i lagen en produkt som är avsedd att stadigva­

rande ingå i en byggnad eller en anläggning och som därvid har betydelse för

byggnadens eller anläggningens

1.

mekaniska motståndsförmåga och stabilitet,

2.

säkerhet i händelse av brand,

3.

skydd mot risker för hygien, hälsa och miljö,

4.

säkerhet vid användning,

5.

skydd mot buller eller

6.

energiförbrukning och värmekomfort.

3

§ Byggprodukter skall vara lämpliga för avsedd användning. En byggpro­dukt skall anses lämplig, om den har sådana egenskaper att det byggnads­verk i vilket den skall ingå, monteras, användas eller installeras, rätt projek­terat och uppfört, i berört hänseende kan uppfylla de väsentliga krav som gäller för byggnadsverket enligt föreskrift med stöd av 4§ 1.

4

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före­skriva

1.

i de hänseenden som anges i 1 § andra stycket 1-6 om väsentliga krav på byggnadsverk, som kan påverka de tekniska egenskaperna hos en bygg­produkt,

2.

om krav på byggprodukter för att de skall anses lämpliga för avsedd användning enligt 3 §,

3.

om bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav beträffande byggprodukter,

4.

om märkning av byggprodukter som förutsättning för att produkten skall få släppas ut på marknaden eller användas.

5        § Byggprodukter som på föreskrivet sätt har visats uppfylla kravet på

lämplighet för avsedd användning enligt 3 § får släppas ut på marknaden och

användas för avsett ändamål.

Särskilda bestämmelser om byggande finns i plan- och bygglagen (1987:10).

Vbsa bestämmeber om EG-märket

6

§ Om med stöd av 3 § 4 föreskrift har meddelats om att byggprodukt skall åsättas det märke (EG-märket) som beskrivs i det i 1 § angivna direktivet, tillämpas 7-9§§.

7

§ Om EG-märket har åsatts en byggprodukt, som inte överensstämmer med de krav som gäller för åsättandet, får tillsynsmyndighet enligt 10 §, om det bedöms nödvändigt, förelägga den som ansvarar för märkningen att

1.

upphöra med användningen av EG-märket,

2.

återkalla osålda produkter eller

48

3. ta bort EG-märket, till dess produkten överensstämmer med kraven.       Prop. 1992/93:55

8

§ Märken som lätt kan förväxlas med EG-märket får inte fästas på bygg-     Bilaga 2 produkter eller deras förpackningar.

9

§ Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. sätter EG-märket på en byggprodukt utan att förutsättningarna för detta är uppfyllda eller 2. bryter mot 8 §.

Tillsyn

10

§ Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer skall utöva tillsyn över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen.

11

§ En tillsynsmyndighet har rätt att för tillsynen

1.

på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen,

2.

få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostä­der,

3.

hos den som tillverkar, importerar eller saluför produkter, som omfattas av tillsynen, få tillgång till produkter för kontroll.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för tillsynen.

12

§ I den mån det är påkallat från skyddssynpunkt får en tillsynsmyndighet, utöver befogenheten enligt 7 §, meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas.

13

§ Förelägganden och förbud enligt 7 eller 12 § får förenas med vite.

Verkställighet

14      § Beslut som meddelats enligt denna lag eller med stöd av föreskrifter

som meddelats med stöd av lagen skall gälla omedelbart, om inte annat be­

stäms.

Överklagande

15      § Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut enligt 7, 11, 12

eller 13 § eller med stöd av ett bemyndigande enligt lagen meddelas av rege­

ringen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

49

2. Förslag till

Prop. 1992/93:55

Lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Bilaga 2

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10) deb att 8 kap. 29 § och 16 kap. 3 § skall ha följande lydelse, deb att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 9§, av följande ly­delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

1 kap. Inledande bestämmelser

9 § Om byggprodukter finns sär­skilda bestämmelser i byggprodukt­lagen (1992:00).

8 kap. Bygglov, rivningslov och marklov

29 § Byggnadsnämnden får anpassa sin granskning av ritningar och övriga handlingar till den sökta åtgärdens art och omfattning och till byggherrens kvalifikationer.

Nämnden skall i beslutet om Nämnden skall i beslutet om

bygglov fastställa de ritningar och bygglov fastställa de ritningar och

övriga handlingar som har legat till övriga handlingar som har legat till

grund för lovet. Nämnden skall grund för lovet. Nämnden skall

godta typgodkända eller tillverk- godta typgodkända eller tillverk­

ningskontrollerade material, kon- ningskontrollerade material, kon­

struktioner och anordningar i de av- struktioner och anordningar i de av­

seenden som typgodkännandet eller seenden som typgodkännandet eller

tillverkningskontrollen gäller.

tillverkningskontrollen gäller. Nämn-

den skall också godta byggprodukter som på föreskrivet sätt har vbats uppfylla kravet på lämplighet för av­sedd användning enligt 3§ byggpro­duktlagen (1992:00). I beslutet om bygglov eller senare kan nämnden bestämma att konstruk­tionshandlingar och andra handlingar skall ges in till nämnden innan arbe­tena påbörjas. Sådana handlingar skall granskas av nämnden. Byggherren skall underrättas om resultatet av granskningen.

I beslutet om bygglov kan nämnden även bestämma att handlingar som beskriver byggnaden i färdigt skick skall ges in till nämnden, när arbetena har avslutats.

16 kap. Bemyndiganden m.m.

3 § Typgodkännande och beslut om tillverkningskontroll som avses i 2 §

meddelas av den myndighet som regeringen bestämmer.

Ett typgodkännande får ändras el­ler återkallas om det strider mot en teknbk specifikation som skall följas enligt avtalet om det europebka eko­nombka samarbetsområdet.

50

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela     Prop. 1992/93:55

föreskrifter om avgifter för typgodkännande och beslut om tillverkningskon-     Rjiaga ?

troll.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

51

Prop. 1992/93:55

Remissammanställning

Bilaga 3

Promemorian (Ds 1992:65) har remissbehandlats.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Vattenöverdom­stolen, Kammarrätten i Göteborg, Kommerskollegium, Fortifikationsför­valtningen, Statens räddningsverk, Socialstyrelsen, Järnvägsinspektionen, Vägverket, Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Banverket, Boverket, Jord­bruksverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Styrelsen för teknisk ackreditering. Statskontoret, Konkurrensverket, Statens institut för byggnadsforskning. Statens råd för byggnadsforskning. Byggentreprenörerna, Byggstandardise­ringen, Föreningens Sveriges Byggnadsinspektörer, Grossistförbundet Svensk Handel, Industrins Byggmaterialgrupp, Standardiseringskommissio­nen i Sverige och Sveriges Fastighetsägareförbund.

Dessutom har skrivelser inkommit från Statens provningsanstalt och ut­redningen (M 1992:02) för en handlingsplan mot buller.

Följande myndigheter och organisationer har avstått från att yttra sig. Byggnadsstyrelsen, Närings- och teknikutvecklingsverket, Kriminalvårds­styrelsen, Kemikalieinspektionen, Landsorganisationen i Sverige, Lands­tingsförbundet, Svenska Kommunförbundet, Sveriges Industriförbund och Vattenfall AB.

Följande synpunkter har framförs på innehållet i promemorian.

Allmänt

De som yttrat sig har med undantag för Vattenöverdomstolen lämnat försla­get utan erinran eller tillstyrkt förslaget helt eller med vissa ändringsförslag eller påpekanden. Vattenöverdomstolen anser att oklarheterna kring bygg­produktdirektivets närmare innehåll och tillämpning är så stora och den föreslagna byggproduktlagen därför så allmänt hållen att den inte kan till­styrkas. Domstolen föreslår därför att i första hand möjligheten provas att riksdagen endast förklarar att byggproduktdirektivet skall gälla i Sverige och att ytterligare lagstiftning får anstå till dess mer klarhet vunnits. Industrins Byggmaterialgrupp påpekar de omfattande befogenheter för regeringen som föreslås i den nya byggproduktlagen. Om lagen införs, vill Industrins Bygg­materialgrupp att genomförandet av lagen sker i nära samverkan med bygg­sektorn. Sveriges Fastighetsägareförbund, som inte har något att invända mot principerna i lagen, framhåller också rådande osäkerhet rörande bygg­produktdirektivet men betonar därför vikten av att den nya lagen inte binder mer än vad som är absolut nödvändigt för att uppfylla Sveriges förpliktelser enligt EES-avtalet. Samma uppfattning framförs också av Boverket, som inte heller har någon erinran mot huvuddelarna av lagförslaget, men anser att lagen bör ses som en temporär lösning i awaktan på bl.a. den översyn av PBL som aviserats i annat sammanhang.

Fortifikationsförvaltningen kräver att byggproduktlagen och anpassningen

till EG inte får innebära en inskränkning av fortifikationsförvaltningens möj­

ligheter att oberoende av det politiska läget föreskriva om visst material och

utrustning i befästningar.

52

Arbetarskyddsstyreben anser att det av byggproduktlagen bör framgå att     Prop. 1992/93:55 den inte innebär någon inskränkning i arbetsmiljölagens krav på byggpro-     Bilaga 3 dukternas lämplighet för användning under byggskedet.

Socialstyrelsen och Jordbruksverket påpekar att djurskyddslagstiftningens respektive hälsoskyddslagens föreskrifter mäste beaktas vid utformningen av detaljföreskrifter till byggproduktlagen.

Ordet "byggprodukt" bör enligt Kammarrätten i Göteborg och Industrins Byggmaterialgmpp genomgående bytas mot ordet "byggvara" såsom va­rande mer adekvat. Kammarrätten anser i övrigt att lagtexten skulle vinna i klarhet om den närmare följde texten i byggproduktirektivet. Slutligen på­pekar kammarrätten att det förfydligande beträffande relationen mellan byggproduktdirektivets krav och kraven i 3 kap. PBL, som förutskickats på sid. 27 i promemorian, inte synes ha medtagits i den föreslagna lagtexten.

Byggstandardiseringen anser att byggproduktlagen saknar bestämmelser om vad som kommer att gälla för sådana produkter som enligt artikel 4 bygg­produktdirektivet skall få marknadsföras endast efter en försäkran från till­verkaren om produkternas överensstämmelse med allmänt erkänd och till-lämpad teknik. En liknande synpunkt framförs av Standardiseringskommis­sionen i Sverige.

Boverket anser att det behöver utredas om inte särskilda övergångsbe­stämmelser krävs med hänsyn till det successiva genomförandet av byggpro­duktdirektivet. Vägverket och Industrins Byggmaterialgmpp framhåller att genomförandet av byggproduktlagen inte brådskar utan bör samordnas med övriga EES-länder. Byggentreprenörerna å sin sida framhåller vikten av att de delar av byggproduktdirektivet som redan nu kan tillämpas snabbt ge­noinförs ocksä i Sverige.

Kommerskollegium anser att det bör övervägas om inte en motsvarighet till den föreslagna 9 § i 1 kap. PBL bör införas också i andra berörda författ­ningar. En liknande synpunkt framförs av Byggentreprenörerna och Indu­strins Byggmaterialgrupp.

KommerskoUegium påpekar särskilt att promemorians lagförslag enligt kollegiets mening inte behöver notifieras inom EFTA, EG eller Gått.

Förslaget till en byggproduktiag

Vattenöverdomstolen anser att det vore av värde om det i propositionen kunde ges några vägledande uttalanden om vad som närmare avses med be­greppen byggprodukt, byggnad och anläggning.

Vattenöverdomstolen anser att det inte klart framgår om lagen avser att reglera kraven på den färdiga byggnaden respektive anläggningen eller kra­ven på de enskilda byggprodukter som ingår i den. En liknande synpunkt framförs av Boverket som anser att texten i 2 § är olyckligt formulerad. Den talar om produkter som har befydelse för en byggnads respektive anlägg­nings egenskaper. Boverket framhäller att byggproduktdirektivet handlar om produkter som påverkar förhållandena i byggnaden eller anläggningen och inte om byggnaden eller anläggningen som sådan.

Enligt Vattenöverdomstolen bör byggproduktlagens teminologi ansluta till

terminologin i PBL och fastighetsbildningslagen, där begreppet byggnad in-

53

går i begreppet anläggning. Domstolen anser vidare att uttrycket "risker för"     Prop. 1992/93:55

i 2§3 bör utbytas mot förslagsvis "med hänsyn till".

Bilaga 3

Innebörden av uttrycket "stadigvarande ingå i en byggnad" behöver preci­seras enligt Föreningen Sveriges Byggnadsinspektörer. Det bör tolkas så vitt att det omfattar mattor, skåp m.m. som kan avge hälsovådliga emissioner. Det är också angeläget att mer tillfälliga anordningar, som kan ha stor befy­delse från säkerhetssynpunkt, inte lämnas åt sidan. En liknande synpunkt framförs av utredningen för en handlingsplan mot buller, som anser att det är önskvärt att det av den kommande propositionen framgår vilka byggproduk­ter som ur bullersynpunkt bör falla under lagen om märkning av hushålls­apparater och vilka som skall hänföras till byggproduktlagen.

Vattenöverdomstolen anser att punkterna 1 - 6 i 2 § sakligt sett hör hemma i3§.

Kammarrätten i Göteborg anser att ordet "byggnadsverk" i 3 § måste defi­nieras. Lämpligen kan det ske i 2§.

För undvikande av missförstånd bör enligt Vattenöverdomstolen orden "monteras, användas eller installeras" utgå ur 3 §, eftersom de inte återfinns i2§.

För att få ökad fydlighet och bättre överensstämmelse med byggprodukt­direktivet bör enligt Kommerskollegium och Industrins Byggmaterialgrupp föreskriften i 3 § alt en byggprodukt "skall anses lämplig", om den har vissa egenskaper, ändras till att produkten "är lämplig", om den har de angivna egenskaperna. Av samma skäl anser Statens räddningsverk och Vägverket att det i bestämmelsen bör framhållas att en byggprodukts lämplighet skall be­dömas mot de krav som gäller för byggnadsverket som helhet respektive övervägas om inte kravet på ekonomisk livslängd i artikel 3 byggproduktdi­rektivet bör komma till fydligare uttryck i 3§.

Enligt Boverket bör 3 § ges ett annat innehåll. Det som nu står har Sverige enligt Boverket förbundit sig att iaktta redan i EES-avtalet. Vad som behö­ver föreskrivas i lagen är därför att myndigheter och enskilda skall förutsätta att en produkt är lämplig för avsedd användning om den tillverkats enligt byggproduktdirektivets regler. Det innebär att en del av de föreskrifter som regeringen bemyndigas att utfärda med stöd av 4 § 2 och 4 tas in i 3 § och att bemyndigandena i 4§ bör ändras i enlighet härmed.

Vattenöverdomstolen anser att uttrycket "får föreskriva" i 4 § bör bytas mot "får meddela föreskrifter", vilket bättre överensstämmer med termino­login i 8 kap. RF. Domstolen anser vidare att innebörden av bemyndigandet i punkt 1 är omöjligt att förstå. Bemyndigandet bör enligt domstolen - om detta är avsikten med bemyndigandet - formuleras så att regeringen får med­dela föreskrifter om väsentliga krav på byggnadsverk enligt bilaga 1 till bygg­produktdirektivet.

Byggentreprenörerna anser att lagförslaget fydligare bör behandla den procedur som föreskrivs i artikel 16 byggproduktdirektivet för det fall tek­niska specifikationer saknas.

I 5 § sägs att byggrodukter som uppfyller vissa krav skall få släppas ut på

marknaden. Styreben för teknisk ackreditering föreslår att bestämmelsen

förfydligas så att det klart framgår att det endast är sådan byggprodukter

som skall få marknadsföras, eftersom detta är byggproduktdirektivets krav.

54

Samma åsikt framförs av Föreningen Sveriges Byggnadsinspektörer. Sam-     Prop. 1992/93:55 tidigt har Statens institut för byggnadsforskning påpekat att denna tolkning     Bilaga 3 av byggproduktdirektivet, vilken i promemorian återges på sid. 23, inte överensstämmer med den tolkning av direktivet som Storbrittanien gjort. Enligt motsvarande engelska bestämmelser är kraven frivilliga.

Luftfartsverket anser att hänvisningarna i 6 § gör den mycket svär att tolka och att den därför bör skrivas om.

Den föreslagna lagtexten kan enligt Byggstandardiseringen tolkas så att bestämmelserna om EG-märket i 6-9 §§ endast avser byggprodukter som framställts av inhemska tillverkare medan bestämmelserna om tillsyn i 10-13§§ avser alla byggprodukter. Detta kan leda till oklarheter beträf­fande importörers och säljares ansvar.

7 § handlar om ingripanden mot byggprodukter som försetts med EG-mär­ket utan att de överensstämmer med de krav som gäller för åsättandet. Det förutsätts emellertid förekomma klass- och nivåindelningar med hänsyn till klimat m.m. Det kommer därför att inträffa att produkter uppfyller kraven för EG-märkning utan att för den skull motsvara en klass eller nivä som krävs i Sverige. Det framgår enligt Byggstandardiseiingen inte av lagtexten hur sådana produkter skall behandlas.

Vattenöverdomstolen noterar att det är ovanligt i svensk rätt att bäde straff och vite kan utdömas för samma gärning.

Vattenöverdomstolen påpekar att det inte av promemorian framgår vad som menas med att förelägganden och förbud får meddelas om det är påkal­lat frän skyddssynpunkt. Även oavsett denna oklarhet anser domstolen att bemyndigandet är alltför generellt.

Vattenöverdomstolen anser inte att det finns behov av att bemyndiga rege­ringen att meddela överklagandebestämmelser. Kammarrätten i Göteborg ifrägasätter för sin del om bemyndigandet står i god överensstämmelse med 11 kap. 4§ regeringsformen. Statskontoret anser överklaganden bör prövas av de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Förslaget till ändringar i PBL

Trots att promemorian inte tagit upp frågan föreslår Kommerskollegium, Styrelsen för teknisk ackreditering, Byggstandardiseringen, Standardiserings­kommissionen i Sverige och Statens provningsanstalt att Boverkets ensamrätt att utfärda fypgodkännanden upphävs. Den sistnämnda remissinstansen före­slår att 8 kap. 29 § omformuleras så att byggnadsnämnderna skall godta ma­terial, produkter och kvalitetssystem, vilka har certifierats av ackrediterat eller anmält certifieringsorgan. Också Boverket föreslär att paragrafen änd­ras så att rätten att utfärda fypgodkännanden kan överföras till ett privat or­gan.

18 kap. 29 § föreslås i promemorian en skyldighet för byggnadsnämnderna att godta byggprodukter som på föreskrivet sätt har visats uppfylla kravet på lämplighet för avsedd användning enligt 3 § byggproduktlagen. Denna skyl­dighet måste enligt Standardiseringskommbsionen i Sverige utvidgas till att omfatta också produkter som inte faller under byggproduktlagen men som

55

omfattas av PBL:s regler och som skall åtnjuta fri cirkulation enligt andra     Prop. 1992/93:55

direktiv eller regler än byggproduktdirektivet.

Bilaga 3

Byggstandardiseringen ifrågasätter om inte ordet "fypgodkännande" i 16 kap. 3§ för undvikande av missförstånd bör ändras till "nationellt tek­niskt godkännande". Byggstandardiseringen framhåller vidare att det p.g.a gällande övergångregler m.m. i praktiken knappast torde behövas någon möjlighet att återkalla ett fypgodkännande med hänvisning till EES-regler. Däremot har erfarenheten visat att det behövs en möjlighet att återkalla för­åldrade eller av annan anledning olämpliga fypgodkännanden. Boverket å sin sida har framhållit nödvändigheten av en möjlighet att återkalla fypgod­kännanden enligt förslaget.

Övrigt

Vattenöverdomstolen, Boverket, Kommerskollegium, Luftfartsverket, Sta­tens råd för byggnadsforskning. Statens institut för byggnadsforskning. Stats­kontoret, Byggstandardberingen och Slandardberingskommbsionen i Sve­rige framför också detaljsynpunkter på innehållet i olika textavsnitt i prome­morian och en del mer allmänna åsikter. Bl.a. framhålls vikten av att ut­veckla funktionskrav på byggnader och metoder för att verifiera kraven. In­dustrins byggmaterialgmpp föreslår att alla krav på byggnader i 3 kap. PBL, som inte motsvaras av de egenskaper som anges i 2 § byggproduktlagen, tas bort.

Utöver synpunkter på promemorian och dess lagförslag framför Boverket, Kommerskollegium, Jordbruksverket, Statens institut för byggnadsforskning. Styreben för teknbk ackreditering. Byggentreprenörerna, Byggstandardise­ringen, Standardberingskommissionen i Sverige och Industrins Byggmate­rialgrupp olika synpunkter på innehållet i den kommande förordningen och önskemål beträffande tillämpningen av den nya lagen. Bl.a. betonas vikten av en öppen konkurrens på lika villkor mellan kompetenta organ när det gäller godkännanden och certifiering och vikten av goda konkurrensförut­sättningar för svensk byggindustri och goda möjligheter till teknisk utveck­ling.

gotab   42096. Slockholm 1992

56