Regeringens proposition 1990/91: 199

om förbud mot vissa dopningsmedel

Prop. 1990/91:199

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har tagits upp i bi­fogade utdrag tu- regeringsprotokoUet den 6 juni 1991.

På regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen läggs fram förslag ull en särskild lag om förbud mot vissa dopningsmedel. Förslaget innebär att såväl innehav som andra förfaranden som främjar tillgängligheten av de ifrågavarande medlen inte blh tilläma för annat än medicinskt eUer vetenskapligt ändamål.

UppsåUig överträdelse av lagens förbud - dopningsbrott - skall kunna straffas med fängelse i upp till två år. För ringa brott föreslås påföljden bU böter eller fängelse i högst sex månader.

Den nya lagen föreslås oda i kraft den 1 juli 1992.

1 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 199

Propositionens lagförslag

Prop. 1990/91:199

Förslag till

Lag om förbud mot vissa dopningsmedel

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäller

a)

syntetiska anabola steroider,

b)

testosteron och dess derivat,

c)

tillväxthormon,

d)   kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron

och dess derivat eller av tillväxthormon.

2 § Medel som anges i 1 § får inte annat än för medicinskt eller veten­

skapligt ändamål

1. införas tiU landet,

2.

överlåtas,

3.

framställas,

4.

förvärvas i överlåtelsesyfte,

5. bjudas ut tUl försäljning, eller

6. innehas.

3 § Den som uppsåtligen bryter mot 2 § 2-6 döms för dopningsbrott till

fängelse i högst två är.

Är brott som avses i första stycket att anse som ringa, döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

Om straff för olovUg införsel m.m. fmns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för vamsmugghng.

4 § För försök eller förberedelse till sådant dopningsbrott som inte är att

anse som ringa döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken, om gärningen

gäller annan befatming än som avses i 2 § 6.

Om flera har medverkat till brott som avses i 2 § 2-5, skall 23 kap. 4 och

5 §§ brottsbalken tiUämpas.

5 § Medel som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet därav

samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppen­

bart oskäligt. Detsamma gäller förlag för sådant brott eller dess värde, om

förlaget mottagits och mottagandet utgör brott enligt denna lag.

Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enhgt denna lag eller egendomens värde får förklaras förverkat, om det är påkallat till före­byggande av brott eller annars särskilda skäl föreligger. Detsamma gäUer egendom med vilken har tagits befatming som utgör brott enligt denna lag.

6 § Angående beslag av egendom som kan antas vara förverkad enligt 5 §

gäller bestämmelsema i rättegångsbalken, med den avvikelsen att bestämmel­

sen om att åtal skall väckas inom viss tid inte gäller i annat fall än då rätten ut­

satt sådan tid.

Bestämmelsema i 2 § 1 och 3 samt 3 § lagen (1958:205) om förverkande    Prop. 1990/91: 199 av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas på motsvarande sätt då beslag har skett av medel som avses i 1 § denna lag. Tiden för att anmäla missnöje skall dock räknas frän dagen för förordnandet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Socialdepartementet

Prop. 1990/91:199

Utdrag ur protokoll vid regeringssamman&äde den 6 juni 1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Åsbrmk

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om förbud mot vissa dopningsmedel 1 Inledning

Genom beslut den 29 juni 1989 förordnade chefen för socialdepartementet i samråd med chefen för bostadsdepartementet regeringsrådet Susanne BUlum Stegard att undersöka möjlighetema att via ändringar i läkemedelslagstift­ningen minska tillgången på dopningsmedel. Uppdraget redovisades hösten 1989 i promemorian (Ds 1989:60) Åtgärder mot doping. I promemorian föreslogs en särskUd lag om vissa medel med hormonell inverkan.

Till protokollet i detta ärende bör som bilagor 1 och 2 fogas prome­morians redovisning av IntemationeUa Olympiska Kommitténs dopningslista resp. det lagförslag som läggs fram i promemorian.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser­na och en sammanställning över deras yttranden bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

Regeringen beslutade den 16 maj 1991 att inhämta lagrådets yttrande över ett inom socialdepartementet upprättat förslag till lag om förbud mot vissa dopningsmedel. Det till lagrädet remitterade lagförslaget bör fogas tUl proto-koUet i ärendet som bilaga 4.

Lagrädet har lämnat lagförslaget utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas lill protokoUet i delta ärende som bilaga 5. Lagrådets granskning har lett tiU en redaktionell ändring i 3 § i lagförslaget

I det följande tar jag upp frägan om lagstifming mot dopning. Jag har vid mina överväganden samrått med cheferna för justitie- och bostadsdeparte­menten.

2 Alhnän motivering

Prop. 1990/91:199

2.1 Dopningsproblemet

2.1.1    Allmän bakgrund

Dopnmg har sedan länge använts i samband med idrottsutövnuig och innebär i princip att idrottsutövaren försöker att förbättra sin prestationsförmåga på ett konstlat sätt. Redan från antiken finns beskrivningar på dopning och i den moderna idrottsrörelsen har många fall uppmärksammats.

De farmakologiska dopningsmedlen har hittills dominerat i dopnings­sammanhang. Fömtom dessa medel kan nämnas bloddopning, där en del av idrottsutövarens blod lagras och reinfunderas strax före en tävhng för att hans syretransportkapacitet skall öka. De farmakologiska dopningsmedlen, som i stor utsträckning utgörs av läkemedel, är här främst av intresse.

Dopningsmedlen har olika användningsområden. De ursprungliga medlen användes i direkt samband med tävlingar för att öka prestationsförmågan. Först under 1960-talet kom anabola steroider i bruk med syfte att under träningsperioderna inför tävlingarna bygga upp idrottsutövarens muskulatur. Numera används även medel som har till uppgift att dölja att ett dopnings­preparat har använts.

Det står nu klart, att dopning, som urspmngligen förekom i huvudsak bland elitidrottare, med tiden har spritt sig även till nivåerna dämnder. Numera är dopning inte heller endast ett problem för den egentliga idrotts­rörelsen. Även i andra sammanhang där kroppsaktiviteter förekommer utnytt­jas dopningsmedel, främst kanske bland kroppsbyggare på motionsnivå. Flertalet av de dopningsmedel som används i Sverige har smugglats in i lan­det.

Företeelser som dopning strider mot idrottsrörelsens gmndprincip, som innebär att de tävlande skall förbättra och bibehålla sin prestationsförmåga på ett naturligt sätt och mäta sina krafter på lika villkor. Detta argument mot dopning är delvis av etiskt slag men får också betydelse till följd av ett ökat inslag av ekonomiskt värdefuUa priser i tävlingarna. Det finns emellertid även medicinska invändningar mot användningen av dopning. När det gäller far­makologiska medel används dessa sällan på medicinska indikationer och i de doseringar som rekommenderas vid terapeutiskt bruk. Dopning innebär där­för hälsorisker för idrottsutövama. Det är sålunda angeläget med ett aktivt en­gagemang för an motverka spridningen av dopning i olika former och i skilda sammanhang.

Europarådet formulerade redan på 1960-talet följande rekommendation när det gäller att definiera dopning: "Dopning är friska människors bnUc av eller administtering av kroppsfrämmande ämnen i någon form eller fysiologiska substanser som tiUföres kroppen i onormala mängder eller på ett onormalt sän med den enda avsikten att höja prestationsförmågan i tävling på en konstlat och osportsUgt sätt. Dessutom måste olika psykologiska metoder att öka den sportsliga prestationsförmågan beötas som dopning".

IniemationeUaOlympiskaKommittén(IOC) tog inför 1968 års olympiska    Prop. 1990/91: 199 spel fram en lista över substanser som var an betrakta som dopningsmedel. IOC:s lista hålls aktuell genom upprepade revideringar. Dopningstestverk-samheten har utvecklats såväl inom som utom de olympiska spelen.

Den i Sverige centrala definitionen på dopning är antagen av Riks-idrottsmötet år 1989 och bygger på lOC-definitionen. De flesta länder och intemationella specialidrottsförbund i världen hänvisar tUl lOC-definitionen i sina egna regler. Definitionen, som är från år 1986, lyder: "Dopning är an­vändandet av substanser tillhörande de olika gruppema av förbjudna medel, men också användandet av illegala metoder, som t.ex. bloddopning". Härtill hör den nyss nämnda dopningslistan, som senast reviderats i april 1990, då erythropoietin (EPO) tillkom.

I Sverige leds kampen mot dopning av Sveriges Riksidrottsförbund (RF). RF bildade år 1977 en dopningskommission. Det program som kommis­sionen tog fram baserades på information, utbildning och kond-ollverksam-het. Arbetet ledde bl.a. fram till inrättandet av ett dopningslaboratorium vid Huddinge sjukhus.

2.1.2     Dopningstestverksamheten

Intemationella olympiska kommitténs medicinska kommission ackrediterar de laboratorier, som motsvarar viss uppställd standard och som arbetar efter be­stämda procedurer. Reackreditering sker årligen av kommissionen. År 1990 fanns 20 ackrediterade laboratorier. Ett av dessa är dopningslaboratoriet vid Huddinge sjukhus. Huddingelaboratoriet drivs i samverkan mellan rvå av sjukhusets avdelningar - avdelningen för klinisk farmakologi resp. avdel­ningen för klinisk kemi. Laboratoriet blev ackrediterat år 1985. Det bygger på ett samarbete mellan RF och Stockholms läns landsting. De anställdas löner samt analysutmsiningen m.m. betalas från RF:s anslag medan landstinget svarar för vissa kostnader. För budgetåret 1990/91 har riksidrottsstyrelsen anslagit 6 milj. kr., vilket bl.a. avsetts för förstärkning av laboratoriet. Nuvarande utmstning klarar ca 2 200 analyser per år.

För kontrollverksamheten har RF ca 200 ideellt arbetande kontrollfunk­tionärer. Kontrollema utförs av läkare eller sjuksköterska. Huvuddelen av dopningskontrollema i Sverige sker nu som oanmälda stickprovskontroller under träningsperiodema. Därjämte förekommer förannonserade kontroller i samband med tävlingar. Vid större tävlingar är det normalt att medaljörema testas, kompletterat med ytterligare någon eller några som lottas fram. Vid stickprovskontroller sker lottning vid träningstillfället. Dopningsprovet är urinprov, som lämnas i två flaskor. Den ena, A-provet, skickas till dopnings­laboratoriet för analys, medan den andra förvaras under betryggande former. Om det första provet visar sig negativt anses idrottsutövaren inte dopad. Reservprovet analyseras därför inte i dessa fall. Visar sig A-provet positivt kan också reservprovet analyseras. Endast om också detta prov är positivt an­ses idrottsutövaren dopad. Analysresultaten meddelas RFs dopningskom-

mission, som i händelse av positivt resultat anmäler ärendet tiU berört special-     Prop. 1990/91: 199 idrottsförbund för bestraffning. Kommissionen bevakar specialidrotts­förbundets bestraffning och kan överklaga ärendet till Riksidrottsnämnden.

2.1.3    Idrottsrörelsens åtgärder

Fömtom dopningskontrollvcrksamheten ägnar idrottsrörelsen stor kraft åt in­formation och utbUdning för att öka kunskaperna om dopningsproblemet.

Under större delen av 1970-talet var dopning mest en akademisk fråga i den svenska idrottsdebatten. Det som fick den svenska idrottsrörelsen att reagera var ett uppmärksammat fall år 1981. En svensk, kvinnlig löparstjäma visade sig vara dopad med anabola steroider, som hon fått av sin tränare. Hon blev avstängd. Fallet gav upphov till en intensiv debatt om dopningens vara eller inte vara. Är 1984 fälldes två svenskar efter dopningskontroller vid OS i Los Angeles, därav en brottare på medaljplats. För att intensifiera kampen mot dopning höjdes statsanslagen vilket resulterade i en stor satsning på opinionsbildning, information och utbildning. Hösten 1985 inleddes en kampanj där man förde fram ett entydigt budskap - dopning är fusk. En annan utgångspunkt var att dopningsmissbmket var ett hot mot hela idrotts­rörelsen. Resultatet blev en kampanj under mbriken "Idrott utan doping" med uppmaning att informera de aktiva.

Den svenska idrottsrörelsen har också varit framgångsrik intemationellt när det gäller kampen mot dopning. Representanter för den svenska idrotten har i intemationella organ drivit frågan om effektivare kontrollåtgärder och gemensamma regler. De nordiska idrottsförbunden har utarbetat en gemen­sam s.k. antidopningskonvention, som godkänts av samUiga berörda riks-idrottsförbund. Enligt dokumentet kan en idrottsman när som helst och var som helst underkastas kontroll, dvs. i vilket nordiskt land som helst och under såväl träning som tävling.

De nordiska ländema agerade sedan gemensamt för att få till stånd mot­svarande konvention inom Europarådet öppen även för stater som inte är medlemmar i Europarådet.

Inom den svenska idrottsrörelsen bedrivs ett arbete i internationell samverkan för att få fram nya analysmetoder. En lista över dopningspreparat har utarbetats i samarbete mellan idrottsrörelsen. Apoteksbolaget och läke­medelsverket. Information om dopningslistan sprids genom apoteken. Idrottsrörelsen har tagit initiativ för alt få till stånd en märkning av de för­bjudna dopningsmedlen. Med vetskap om att största delen av dopnings­medlen smugglas in i landet har RF sedan en tid inlett ett nordiskt samarbete med tuUen. Då vidare mycket av dopningshanteringen sker via de s.k. gymen försöker RF även vända sig tiU dessa motionsanläggningar som Ugger utanför den organiserade idrottsrörelsen och rikta information till besökare vid an­läggningama.

Möjligheten för idrottsrörelsen atl genomdriva dopningstester både under träning och tävling beror pä att medlemmarna genom sitt medlemskap för-

bundit sig att inte använda dopningsmedel och att underkasta sig dopnings- Prop. 1990/91: 199 kontroU. Motsvarande möjhghet finns inte utanför idrottsrörelsen. En tesming av enskilda personer som vistas i en träningslokal som ägs t.ex. av en kom­mun förutsätter samtycke av den som skall testas, då rvängsvisa tester inte får ske utan uttryckligt lagstöd. Frän idrottsrörelsens sida har man därför i stället rekommenderat koinmunema att i samband med uthyming av lokaler tiU olika föreningar föreskriva an det är en väsenUig fömtsättning för hyresrättens be­stånd att dopningsmedel inte förekommer i lokalerna eller att de som tränar där är dopningsfria vid användandet av lokalerna. Vidare rekommenderas kommunerna att kräva att föreningens stadgar ger möjlighet att utesluta med­lem som t.ex. använder anabola steroider eller att som villkor för förenings-bidrag föreskriva att föreningsmedlemmarna inte använder dopningsmedel.

2.1.4    Varifrån kominer dopningsmedlen

På gmndval av uppgifter som redovisats i promemorian kan konstateras föl­jande. I Sverige är förskrivningen av de läkemedel som används i dopnings­sammanhang förhållandevis liten. Receptförfalskningar och stölder av läke­medel förekommer inte i någon stor omfatming. Det stora tillflödet av anabola steroider sker genom införsel från uUandet. Den legala införseln för privat bruk är med hänsyn till de bestämmelser som gäUer begränsad, varför impor­ten till största delen är illegal. Läkemedelsförsörjningen är ofta annorlunda organiserad utomlands, t.ex. med ett mycket stort antal små privata apotek, vilket försvårar möjlighetema till kontroll. Det har därför varit ganska lätt att komma över anabola steroider för insmuggling tiU bl.a. Sverige.

Införseln sker dels av idrottsutövare för eget bmk, dels organiserat i syfte att tjäna pengar. Hittills synes den illegala införseln av hormonpreparat till Sverige främst ha genomförts av ett annat klientel än det som ägnar sig åt narkotikahandel. Men det finns fall som visar att vad som börjar som miss­brak av hormon preparat kan övergå i narkotikahantering. Tullen anser sig för sin del i och för sig ha tUlgång till tillräckhgt effektiv lagstiftning genom lagen (1960:418) om straff för vamsmugghng. Tillämpningen av denna har hittills dock varit inriktad pä narkotikabekämpningen och de beslag av hormon­preparat som förekommit har ofta varit s.k. överskotlsbeslag i jakten på nar­kotika.

SiatistUc från åren 1987-1989 visar på ett 30-tal tullbeslag per år av hor­monpreparat. År 1990 gjordes 45 tullbeslag. År 1987 beslagtogs bl.a. drygt 160 000 tabletter och ampuller. För år 1990 var siffran ca 488 000, fördelat på ca 482 000 tabletter och 6 000 ampuller. För narkotUca bedöms att ca 5 % av den illegala importen beslagtas. För hormonpreparaten får procentsatsen antas vara betydligt lägre. Inköpsländer är främst länder i Sydeuropa och Östeuropa. Oavsett storleken på beslagen synes, med några undantag, endast ha utdömts bötesstraff för den olovliga införseln.

I sitt arbete med att bekämpa smuggling av dopningsmedel samarbetar    Prop. 1990/91: 199 tullen med RF genom den regionala organisationen. TuUen samarbetar i dessa frågor också med andra länders mllmyndigheter.

När medlen väl kommit in i landet upphör tullens uppgift. Brottsutredningen blir då en sak för polisen, som dock med de nuvarande sttaffbestämmelsema inte har tuUens möjligheter att ingripa, Lex. genom hus­rannsakan.

2.1.5    Internationellt samarbete

Europarådets konvention mot dopning. Konventionen, som upprättades och öppnades för undertecknande den 16 november 1989, har för Sveriges del o-ätt i kraft den 1 augusti 1990 (prop. 1989/90:142, SoU30, rskr. 316).

Konventionen innebär bl.a. följande. I avsikt an minska och sluUigen av­skaffa dopning från idrotten åtar sig partema att vidta aUa nödvändiga steg för att kunna tillämpa konventionens bestämmelser. Dopning inom idrott defmie-ras som förmedling lill idrottsutövare eller dessa personers bruk av vissa farmakologiska dopningsmedel eller dopningsmetoder. Därvid hänvisas till den dopningslista som skall godkännas av ett särskilt organ, den s.k. över­vakningsgrappen. För an begränsa tillgängligheten och braket av förbjudna dopningsmedel och dopningsmetoder och i synnerhet anabola steroider skall parterna vidta lämpliga lagstiftnings- eller administrativa åtgärder. Under begreppet tillgänglighet inkluderas därvid bestämmelser för att kontrollera omsätming, innehav, införsel, disnibution och försäljning. För detta ändamäl skall som kriterium för offenUiga bidrag gälla an idrottsorganisationema effektivt tillämpar föreskrifter mot dopning. Partema skall vidare bistå sina idrottsorganisationer med finansiering av dopningskontroller och analyser, främja dopnuigskonöxjller såväl under som vid sidan av tävluigar samt främja överenskommelser om dopningskonnoller i andra länder av idrottsorganisa­tionens medlemmar. Konventionen föreskriver vidare att partema skaU verka för art dopningslaboratorier, som kan ackrediteras enhgt uitemationeUa regler, inrättas. Partema skall vidare utarbeta utbildningsprogram och informations­kampanjer om de faror som dopningen innebär för hälsan och för idrottens etiska värden. Idrottsorganisationema skall uppmunöas att harmonisera sina anti-dopningsbestämmelser och dopningslistor med motsvarande inter­nationella, liksom regler för dopningskono-oll och besö-affningsprocedur. Idrottsorganisationema skall också uppmunnas att arbeta intemationellt.

Den s.k. övervakningsgruppens arbete. Som nyss nämnts antog Europarådet sin konvention mot dopning under hösten 1989 och för Sveriges del trädde den i kraft den 1 augusti 1990. För att övervaka tillämpningen av konventionen har inrättats ett särskilt organ, en s.k. övervakningsgrapp. Sverige hade möjlighet att delta i det första mötet med konventionens över­vakningsgrapp, vilket ägde mm den 9-10 augusti 1990.

Övervakningsgrappen beslöt vid detta möte att ändra bilagan till konven­tionen genom att anpassa den tiU intemationella olympiska kommitténs (lOC)

lista. Denna ändring ö-ädde i kraft den 1 september 1990. Ändringen innebär    Prop. 1990/91: 199 alt medlet erytropoietin numera också finns upptaget på dopnmgslistan.

Världskonferensen om antidopning inom idrott. Under juni månad 1988 hölls i Ottawa den första permanenta världskonferensen om antidopning inom idrott. 27 länder och ett antal intemationella idrottsliga organisationer var representerade. Vid konferensen antogs en uitemationell antidopningsurkund. I denna betonas vikten av att idrottsorganisationema harmoniserar sina anti-dopningsbestämmelser med lOCs bestämmelser. Idrottsorganisationema skall anta regler som gör dopningskontroll av ett stort antal deltagare obligatorisk vid mästerskapstävlingar, företa dopningskontroller vid sidan av tävling på åretrantbasis och träffa överenskommelser om att idrottsmän från ett land kan testas i en annat land vid träning där. Regeringarna skall se tUl att det fmns ett effektivt antidopningsprogram. Detta kan de göra genom att göra missbmks-lagstifiningen tillämplig på dopning, anta spccieU dopningslagstiftning eller göra det möjligt för idrottsorganisationema an fullfölja sina antidopnings­program. Regeringarna kan också anta bestämmelser om omsätming och innehav av utvalda förbjudna grapper av dopningsmedel eller medel för för­bjudna dopningsmetoder. Vidare skall regeringarna bistå med finansiering av dopningskontroller och inrätta dopningslaboratorier. OffenUiga myndigheter skall samarbeta för att begränsa omsättning och distribution och minska den olagliga hanteringen av utvalda förbjudna gmpper av dopningsmedel. De skall också i detta syfte samarbeta intemationellt. Regeringar och idrotts­organisationer skall gemensamt arbeta för utbildning och information om dopning. Antidopningsurkunden bygger i stort på en tidigare urkund ut­arbetad inom Europarådet. Urkunden skrevs på av lOC och har blivit den internationella olympiska antidopningsurkunden. Andra internationella idrottsministerkonferensen i Moskva i november 1988, organiserad av UNESCO, antog en rekommendation till stöd för denna urkund. En andra världskonferens om antidopning inom idrott hölls i Moskva under oktober 1989.

Nordisk antidopningskonvention. Är 1983 träffade de nordiska riks-idrottsförbunden en överenskommelse om dopningskontroller. Enligt denna kan vilken nordisk idrottsutövare som helst inkallas till kontroU när som helst, oavsett i vilket land han befinner sig för att tävla eller träna. Dessa regler bekräftades i en år 1987 antagen nordisk s.k. antidopningskonvention. Denna slår inledningsvis fast att brak av listade dopningsmedel och dop­ningsmetoder är förbjudet. LUcaså är det förbjudet an uppmuntt-a till sådant brak. Därefter regleras när dopningskontroller kan ske, hur dessa skall ske och hur bestraffningsreglema skaU vara beskaffade.

Europeiska sportkonferensen. Europeiska sportkonferensen är ett sam­

arbetsorgan för idrottsrörelsen i såväl Öst- som Västeuropa. Den grandades

år 1973. Under år 1985 tillsattes en arbetsgrapp för effektiva antidopnings-

ätgärder. Vid en konferens i november 1988 antogs en rekommendation om

dopningskontroller vid sidan av tävling som godkändes av europeiska sport­

konferensen vid dess möte i Sofia hösten 1989. Rekommendationen går bl.a.

ut på att brak av vissa dopningsgrapper och metoder är förbjudna under

,

öäning, atl dopningskontroller kan ske när som helst under året, att idrotts-    Prop. 1990/91: 199 utövare från ett land kan testas i ett annat land vid tävling eller träning där och att vägran att ställa upp i kontroll skall fä samma konsekvenser som positivt test för anabola steroider.

2.1.6    Gällande bestämmelser

Läkemedelsförordningen (1962:701) innehåller de gmndläggande bestäm­melsema om läkemedelshanteringen i Sverige. Med läkemedel förstås enligt 1 § 1 mom. sådan vara, som är avsedd antingen att vid invärtes eller utvärtes brak förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller sjukdomssymtom hos människor eller djur eller eljest på angivna sätt användas i samband med be­handling av sjukdom, skada eller kroppsfel eller förlossnmg, allt under förat­sättning att varan för sådant ändamål genom beredning, dosering eller doseringsanvisning iordningställts i bmksfärdigt skick. Förordningen är alltså tillämplig endast på bmksfärdiga beredningar med den nyss angivna avsikten. Det finns dock möjlighet, där särskilda skäl föreligger, att före­skriva att förordningen skall tillämpas även på vara som inte färdigställts i bmksfärdigt skick för sådant ändamål, liksom på vara som i fråga om egen­skaper och användning står läkemedel nära. Socialstyrelsen (numera läke­medelsverket) har sålunda föreskrivit (LVFS 1990:22) an läkemedels­förordningen helt skall tillämpas på varor som genom hormoneU påverkan pä proteinsyntes används för att öka prestationsförmågan och detta även om de inte är iordningställda i braksfärdigt skick. Härigenom reglerar läkemedels­förordningen hantering av bl.a. anabola steroider.

Läkemedelsförordningen innehåller bestämmelser om bl.a. tillverkning, införsel, handel och hantering i övrigt

Yrkesmässig tillverkning av läkemedel får, föratom pä apotek, i princip endast bedrivas av den som har läkemedelsverkets (fömt socialstyrelsens) tUlstånd. Ett sådant tUlstånd gäller visst eller vissa läkemedel.

Handel indelas i panihandel och detaljhandel. Rätt att bedriva partihandel har den som behörigen tillverkat läkemedlet, den som har rätt att bedriva detaljhandel med läkemedel eller den som har tillstånd att idka partihandel med läkemedel. Detaljhandel definieras i lagen (1970:205) om detaljhandel med läkemedel som försäljning till annan än tillverkare av läkemedel för dennes rörelse eller återförsäljare. Detaljhandel med läkemedel får endast be­drivas av staten eller av juridisk person i vilken staten äger ett besläinmande inflytande. Staten har uppdragit åt Apoteksbolaget AB att med ensamrätt driva sådan handel. Vissa undantag gäller, bl.a. i fråga om läkemedels­försörjningen vid sjukvårdsinrätmingama.

Som huvudregel gäller att läkemedel fär införas till Sverige av den som är behörig att tillverka eller idka handel med läkemedlet. Även föreståndare för vissa vetenskapliga institutioner eller undersökningslaboratorier e.d. fär in­föra läkemedel om läkemedlet behövs för annan verksamhet än sjukvård. För införsel i övriga fall krävs särskilt tiUstånd. Sådant tillstånd fär meddelas en-

11

dast den som styrker behov av en läkemedel i sin yrkesutövning för annat    Prop. 1990/91: 199 ändamål än sjukvård och som bedöms kunna handha läkemedlet på ett be­tryggande sätt. Utan särskUt tillstånd får resande införa läkemedel, som han för medicinskt ändamål och personligt bruk medför till riket.

För hantering i övrigt gäller enligt 13 § läkemedelsförordnuigen ett aUmänt aktsamhetskrav.

Straffet för den som bryter mot läkemedelsförordningens bestämmelser är nomialt dagsböter. Detta gäller bl.a. i fråga om den som tillverkar, saluhåller eller försäljer läkemedel utan an vara berättigad till det eller som åsidosätter aktsamhetskravet. Den som begår gärning av oaktsamhet som bedöms som ringa är fri från ansvar medan grovt brott kan ge fångelse upp till ett år. Påföljden för olovUg införsel regleras i lagen (1960:418) om straff för värn-smuggling.

Närmare föreskrifter för tillämpningen av läkemedelsförordningen finns i kungörelsen (1963:439) om tillämpningen av läkemedelsförordningen den 14 december 1962 (nr 701) och får dessutom i viss utsträckning meddelas av läkemedelsverket, tidigare socialstyrelsen. Sådana myndighetsföreskrifter har meddelats om bl.a. förordnande och utlämnande av läkemedel från apotek (receptföreskrifter, SOSFS 1984:16 och LVFS 1990:27) Enligt dessa före­ligger recepttvång för registrerade farmacevtiska specialiteter, som enligt beslut av socialstyrelsen eller läkemedelsverket skall vara receptbelagda. LUcaså kräver utlämnande av oregistrerade farmacevtiska specialiteter recept Vad som utgör receplbelagd vara framgår av förteckningen till receptföre-skriftema. Då ämne som är upptaget på förteckningen ingår i eller utgör läkemedel, blir läkemedlet underkastat recepttväng.

Vidare har meddelats följande föreskrifter om resandes införsel av läke­medel (LVFS 1990:32). Läkemedel för medicinskt ändamål och personligt bmk får införas tiU riket i en mängd som vid varje tillfälle motsvarar högst tre månaders förbmkning. För medel med hormonell påverkan på protein­syntesen, till vilka räknas anabola steroider, androgener med anabol effekt, t.ex. testosteron och dess derivat samt tillväxthormon, skall dock gälla an endast ett sådant medel fär mföras i en mängd som vid varje tillfälle motsvarar högst fem dagars förbrakning.

Läkemedelslagstiftningen har varit föremål för allmän översyn genom 1983 års läkemedelsutredning, som i betänkandet (SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa lagt fram förslag tUl en läkemedelslag jämte ett förslag till en lag om kontroll av narkotika. Förslagen bereds för närvarande i regeringskansliet.

Narkoäkalagsnftningen. Syftet med narkotikalagstiftningen är att begränsa

användningen av narkotika till sådan som sker för medicinska och vetenskap­

liga ändamål. Bestämmelsema finns i narkotikastrafflagen (1968:64), narko­

tikaförordningen (1962:704) samt läkemedelsverkets narkotikakungörelse

(LVFS 1990:45), tidigare socialstyrelsens narkotikakungörelse (MF

1972:30). Med narkotika förstås enligt 8 § narkotikastrafflagen läkemedel

eller hälsofarliga varor med starkt vanebildande egenskaper eller varor som

med lätthet kan omvandlas till varor med sådana egenskaper och som 1. på

,2

sådan gmnd är föremål för kontroll enligt en intemationeU överenskommelse    Prop. 1990/91: 199 som Sverige biträtt, eller 2. av regeringen har förklarats skola anses som nar­kotUca enligt lagen.

Narkotika får enligt 2 § narkoiikaförordningen inte införas tUl landet eUer här tillverkas, saluhållas eller överlåtas för annat än medicinskt eller veten­skapligt bmk. För införsel och utförsel av narkotika krävs tillstånd. Resande får dock utan tillstånd införa narkotiskt läkemedel för medicinskt ändamål och personligt bruk. Speciella bestämmelser gäller för tullbehandlingen. För till­verkning krävs också tillstånd. Undanlag gäller för iordningställande av beredning pä apotek samt framställning i vetenskapligt syfte vid vetenskaplig institution som ägs eller stöds av staten. Handel med narkotika får bedrivas endast av den som enhgt särskUt tiUstånd infört eller tiUverkat varan, den som har rätt att driva detaljhandel med läkemedel samt annan som fått tillstånd att driva handel med varan.

Narkotiskt läkemedel fär enligt 6 § 2 mom. narkoiikaförordningen lämnas ut endast om det förordnats av läkare, tandläkare eller veterinär. Narkotika får vidare enligt 7 § endast innehas av den som har rätt att idka handel med nar­kotUca, föreståndare för vissa vetenskapliga institutioner om varan behövs för vetenskaplig forskning, undersökning eller undervisning samt av den som fått narkotikan uUämnad lill sig enligt recept. Särskilda bestämmelser finns för försvarsmakten.

Det åligger läkemedelsverket (före den 1 juli 1990 socialstyrelsen) an upp­rätta förteckningar över narkotika. Läkemedelsverkets föreskrifter om för­teckningar över narkotika (LVFS 1990:47) omfattar förteckningarna I-V. Förteckning I omfattar bl.a. cannabis och heroin. Till förteckning 

II 

hänförs bl.a. amfetamin, kokain och morfin. Etylmorfin och kodein hör till förteck­ning III. Närmare bestämmelser för tillämpning av narkotikaförordningen fmns i läkemedelsverkets narkotikakungörelse (LVFS 1990:45). Enligt denna fär i förteckning I upptagna varor inte införas tiU eller utföras från riket eller här tillverkas, saluhållas eller överlåtas. Tillstånd kan dock medges an an­vända dessa varor för medicinsk eller vetenskaplig forskning. För narkotiskt läkemedel, som resande enligt förordningen får införa till riket för medicinskt ändamäl och personligt bmk gäller följande. Den resande skall styrka att de läkemedel han medför uppfyller villkoren antingen genom skriftligt intyg från läkare eller genom att läkemedlet är försett med apotekets etikett som upptar namnet på dels den resande, dels ordinerande läkare. Etiketten skall vidare vara försedd med uppgift om läkemedlets art, mängd cx;h dosering. Vid varje införseltiUfäUe får av medel som upptas i förteckning 

II 

eller III endast införas en mängd som motsvarar behovet under högst fem dagar. För medel i för­teckning 

IV 

eller V är motsvarande mängd behovet under högst tte veckor. Resande, som är bosatt utomlands har dock rätt till en mängd motsvarande högst tre månaders förbrakning.

Olovliga förfaranden med narkotika regleras i narkotUcastrafflagen. För

narkotikabrott straffas den som med uppsåt olovligen överlåter narkotika,

framställer narkotika avsedd för missbrak eller förvärvar narkotika i över­

låtelsesyfte. Delsamma gäller den som lar annan befattning med narkotika

.

som inte är avsedd för eget brak såsom anskaffning, bearbetning, förpack- Prop. 1990/91: 199 ning, transport eller förvar. Förfaranden som är ägnade att främja narkotika­handel såsom att bjuda ut narkotika till försäljning, förvara eller befordra vedertag för narkotika, förmedla kontakter mellan säljare och köpare utgör också narkotikabrott. Även den som innehar, brakar eller tar annan befattning med narkotika döms för narkotikabrott. Straffet för narkotikabrott är fängelse i högst tre år. Ringa brott bestraffas med böter eller fängelse i högst sex månader eller, när brottet endast består i eget brak av narkotika, böter. Straffet för grovt narkotikabrott är fängelse lägst två och högst tio år. Har gärningen begåtts av grov oaktsamhet döms istället för vårdslöshet med nar­kotika. Straffet är då böter eller fängelse i högst ett år. I detta fall är innehav och brak undantaget från det straffbara området. Försök, förberedelse och stämpling till narkotikabrott och till grovt narkotikabrott är också stt-affbart utom i fråga om innehav och bruk av narkotika.

Lagen om strcffför varusmuggling. Olovlig införsel och utförsel regleras i lagen (1960:418) om stt-aff för varasmuggling. Enligt tullagen (1987:1065) föreligger skyldighet att vid införsel av vara anmäla den till förtullning. Samma skyldighet föreligger även vid utförsel. Den som utan att göra an­mälan hos tullen inför eller utför gods, för vilket skall erläggas tull eller annan avgift eller för vUket gäller införsel- eller utförselförbud, döms, i fall av upp­såt, för vamsmugghng. Straffet är böter eller fängelse i högst två år. Är det fråga om narkotika är straffet fängelse i högst tre år. Även den som genom vilseledande föranleder att tuU eller annan avgift undandras staten eller föran­leder att gods införs eller utförs mot förbud döms på samma sätt för vam­smugghng. Ringa brott, utom vilseledande, ger högst 1 000 kronor i böter. Från och med den 1 januari 1992 blh stt-affet för sådant brott penningböter, dvs. högst 2 000 kr. (prop. 1990/91:68, JuUlO, rskr. 155). I fräga om nar­kotika är dock straffet böter eller fängelse i högst sex månader. Grovt bron ger fängelse mellan sex månader och sex år eller om det gäller narkotika mellan rvå och tio är. Som vamsmugghng anses även vissa förfoganden över gods i strid mot stadgade villkor, liksom att genom vilseledande förmå till licensgivning. Det straffbara området omfattar ocksä de fall då gämingama förövats av grov oaktsamhet utom om fallet anses som ringa. Försök till vamsmugghng är straffbart liksom förberedelse och stämpling till vam­smugghng när det gäller narkotUca.

För olovlig befatming döms den som uppsåtligen förfogar över gods, som varit föremål för varasmuggling genom att förvärva, forsla, dölja, förvara eUer avyttra godset. Straffet är böter eller fängelse i högst två år. Ringa brott är fritt frän ansvar.

Tulltjänsteman får ta i beslag egendom som kan antas vara förverkad enhgt lagen. Han får också företa husrannsakan för eftersökande av sådan egendom samt även kroppsvisitation och yUig kroppsbesiktning om det förekommer anledning att någon har pä sig gcxls som är underkastat beslag enligt lagen. Handresgods samt resväskor och lUcnande som medförs av resande får undersökas även i andra fall.

14

Utöver den nu lämnade redovisningen av gällande regler finns i prome-    Prop. 1990/91: 199 morian också en redogörelse för bestämmelser i fråga om bl.a. djurskydd och kemiska prcxliUcter liksom för lagstiftningen på området i vissa främmande länder.

2.2 Behovet av nationell lagstiftning angående dopning

Användning av dopningsmedel i syfte att förbättra olika idrottsprestationer har i Sverige hittUls ansetts vara en angelägenhet som i huvudsak enbart rört den organiserade idrotten. Genom att dopning bUvit allt vanligare och kommit att utnyttjas inte bara inom eUtidrotten har emellertid frågan fålt en vidare be­tydelse. Jag kan konstatera att dopning numera förekommer inte endast vid idronstävlingar utan även umyttjas under träningsperioder samt att den nått nya grapper, säsom motionärer och kroppsbyggare. Från folkhälsosynpunkt fmns därför anledning att uppmärksamma i vart fall sådana typer av dopning där det kan befaras att ett okontrollerat brak medför skador på den mänskliga organismen. De flesta dopningsmedel är dessutom läkemedel. Staten har sedan lång tid påtagit sig ett särskilt ansvar för kontrollen över bl.a. tillverk­ning, handel och användning av läkemedel.

Den svenska idrottsrörelsen har vuxit fram som en folkrörelse och har, tUI skillnad från vad som är fallet i många andra länder, en från staten oberoende ställning, låt vara att det allmänna funnit att idrotten bör ges betydande eko­nomiskt stöd. Utgångspunkten vid övervägande av olika åtgärder mot dop­ning bör enligt min mening vara att idrottsrörelsens självständiga ställning måste bestå cx;h att det ocksä i fortsättningen bör vara idrottsrörelsen själv som i första hand driver kampen mot dopning och andra oegenUigheter i idrottssammanhang. Idrottsrörelsen har redan visat sig ha tagit ett sådant an­svar och är, enligt vad jag fått veta, beredd att också fortsättningsvis ta detta ansvar.

Med denna utgångspunkt bör, för att bedöma behovet av lagstiftnings­åtgärder, i första hand granskas de olika medel som används för dopning, med hänsyn tagen såväl till medlens normala medicinska användning som tUl risken för ett mera okontrollerat brak av hälsofarligt slag.

Den första gmppen av dopningsmedel enligt IOC:s lista (se bilaga I) ut­görs av stimulantia, såsom t.ex. amfetamin och koffein. Rertalet av dessa substanser omfattas redan av narkotikalagstiftningen cx;h är av denna anled­ning redan föremål för noggrann kontroll. Beöffande de övriga medlen har det inle från något håll uttalats farhågor för ett sådant hälsofarligt bruk att sär­skilda lagstifmingsåtgärder är motiverade.

Samma synpunkter kan anläggas beö-äffande gmppen narkotiska analgeti-ka (smärtstillande medel), säsom morfin och kodein. Medel där allvarliga hälsorisker finns omfattas redan av narkotikalagstiftningen. Beträffande övriga medel bedömer jag läkemedelslagstiflningens konnolhegler som till­räckliga.

15

Beträffande gmppen beta-blockerare är situationen delvis annorlunda. Prop. 1990/91: 199 Dessa blodtryckssänkande medel har en synnerligen utbredd medicinsk an­vändning, och en utvidgad kontroll skulle vara svär att genomföra. Å andra sidan finns knappast något större behov av restriktioner utöver dem som redan finns i läkemedelslagstiftningen. I dopningssyfte kan nämligen beta-blockerare bara användas i mycket begränsad mängd; effekten blir annars en nedsättning av prestationsförmågan.

Även diuretika (urindrivande medel) har en mycket utbredd användning som läkemedel. Som dopningsmedel intas de dock i regel i så begränsad mängd att någon hälsofara inte uppkommer. Jag bedömer att det även be­träffande dessa medel är tillräckligt med de kontrollmöjligheter som redan finns i läkemedelslagstiftningen.

Grappen anabola steroider är de medel som på senare tid tilldragit sig den största uppmärksamheten i debatten om dopning. Det är också de medel som visat sig användas på ett sådant sätt an särskilda lagstifmuigsåtgärder kan vara motiverade för att hejda ett okontrollerat bmk som kan Ijefaras vara hälso­vådligt.

Anabola steroider som säljs legalt i Sverige ingår i receptbelagda läke­medel. För veterinärmedicinsk användning gäller i princip samma regler som för förskrivning till människor. Medlen har mycket specifika medicinska indikationer och den legala förskrivningen har kunnat konstateras numera vara ganska liten. Trots detta finns mycket som tyder på att det finns god tiU-gäng pä anabola steroider pä den illegala marknaden. Det är oroligt an huvud­delen av dessa medel utgörs av insmugglade varor.

Läkemedel som innehåller anabola steroider tillförs i dopningssyfte oftast i stora kvantiteter och under långa tidsperioder. Det är delvis oklart hur en sådan användning påverkar den mänskliga organismen pä lång sikt. Läkemedlen är ju inte alls prövade under dessa fömtsättningar. De anabola steroidemas verkningssätt - äggvitenybildande - tyder dock på att de pä ett allvarligt sätt kan mbba kroppens normala funktion och ger anledning att befara skadeverkningar i form av störningar i hormonbalansen och fett-omsättningen, vilket bl.a. innebär höjd risk för åderförkalkning och krans­kärlssjukdomar. Ungdomar som ännu inte slutat växa kan stanna i växten om de ges anabola steroider. Liksom natiu-ligt testosteron kan anabola steroider leda till en bestående virilisering hos kvinnor samt sterilitet hos män. Även andra skador, bl.a. vissa sällsynta former av cancer, misstänks ha samband med användning av anabola steroider. Psykisk påverkan har (x;kså rapporte­rats, bl.a. ökad aggressivitet

Det är alltså klara faror förenade med en okontrollerad användning av ana­bola steroider. Något bärkraftigt skäl för att acceptera ett alltmer utbrett bruk av dessa medel vid sidan av den medicinska använchiingen synes inte finnas. Vad jag nu sagt gäller även naluriigt testosteron, som har en medicinskt an­vändningsområde men som också kan utnyttjas som dopningsmedel och dä ger samma typer av skadeverkningar som de syntetiskt framställda anabola steroiderna.

16

TiUväxthormon har numera också uppförts på IOC:s lista. Sådant hormon, Prop. 1990/91: 199 som tichgare varit mycket dyrt cx;h svåråtkomligt, har genom ny teknik börjat kunna framställas i större kvantiteter. Det kan därför befaras att medlet nu får större betydelse som dopningsmedel. Läkemedel med tillväxthormon, som används mot dvärgväxt, kan om det konsumeras felaktigt ge allvarliga bestå­ende skadeverkningar. Enligt min mening bör även tillväxthormon hänföras under de skärpta regler som måste övervägas.

Det finns (x;ksä vissa medel som är avsedda att pä ett onaturligt sätt öka kroppens egen produktion av främst testosteron. Detta medför samma faror som en okontroUerad användning av själva hormonet. Det finns därför skäl att i förevarande lagstiftningssammanhang likställa sådana medel med resp. hormonpreparat.

Genom ny teknik har det nu också blivit möjligt att i större kvantiteter och till lägre kostnad framställa erytropoietin, en substans som ökar kroppens prcxluktion av röda blocUcroppar. Erytropoietin har tills heh nyligen varit mycket dyn och svårtillgängligt på marknaden. Beredningar av substansen är registrerade som farmacevtiska specialiteter och används bl.a. i samband med transplantationer. Erytropoietin uppges, efter nyligen utförda prövningar, ha en prestarionshöjande effekt och befaras kunna bli aktuellt som dopnings­medel. Jag anser emellertid att underlaget i förevarande sammanhang inte är tillräckligt för att kunna bedöma eventuella negativa medicmska effekter av de blodbildande substanseraa. Särskild lagreglering av dessa substanser utöver vad som gäller enligt läkemedelsförfattningama bör därför inte genomföras för närvarande. Jag föratsätter emellertid att scx;ialstyrelsen cx;h läkemedels­verket noga följer utvecklingen av dessa substansers användning.

Något skall ocksä sägas om s.k. bloddopning, dvs. metcxien att utnyttja blodtransfusion - av eget eller annans blod - för att öka prestationsförmågan inför en tävling. Detta är uppenbart en metod som kräver insatser av medi­cinskt skolad personal och inle kan användas direkt av idrottsutövama själva. Redan på grand härav kan man utgå från att det inte kan bli någon mera ut­bredd företeelse. Det medicinska yrkesansvaret för läkare och sjuksköterskor torde här utgöra en tillräcklig garanti.

Som jag tidigare framhållit har idrottsrörelsen förklarat sig beredd att också i fortsättningen ta ansvaret för kampen mot dopning och andra oegent­ligheter i idrottssammanhang. Jag anser därför att lagstiftningsåtgärder i ärmiet i princip bör inskränkas till vad som kan behövas med hänsyn till det ansvar som staten har för läkemedelskontroU och läkemedelsanvändning (x;h till de hälsofaror som idrottsutövama, och då särskilt idrottande ungdomar, medvetet eller omedvetet kan utsätta sig för genom att dopa sig. Denna av­gränsning stämmer väl överens med uppfattningen hos flertalet av remiss­instanseraa. En sådan inriktnuig av lagstiftningsåtgärderna ligger också i linje med innehåUet i Europarådets konvention mot dopning.

Beträffande den huvudsakliga innebörden av den lagreglering som behövs har jag lika Ute som remissinstanserna någon annan uppfattning än som redovisas i promemorian. Det innebär att begränsningar i tillgängligheten av

17

2 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 199

dopningsmedel bör uppnås genom en reglering som förbjuder och straff­belägger olika former av hantering av sådana medel.

Prop. 1990/91: 199

2.3 Lagstiftningens utformning

2.3.1    Avgränsning av medlen

Mitt förslag: Regleringen omfattar syntetiska anabola steroider, testosteron cx;h dess derivat, tillväxthormon samt kemiska substanser som ökar produktion cx;h frigörelse av testosteron cx;h dess derivat eUer av tUlväxthormon.

Redan den förbjudna substansen i sig omfattas, oavsett om sub­stansen förekommer i någon beredningsform eller ej.

Promemorians förslag; Beträffande de medel som regleringen skall omfatta överensstämmer förslaget med mitt. Promemorieförslagets tillämp­ningsområde inskränker sig emellertid till beredningar, braksfärchga eller icke braksfärdiga.

Remissinstanserna: Generaliullstyrelsen föreslår an begränsningen till beredningar slopas och att det särskilt anges att lagen även omfattar bered­ningar av de angivna varoma.

Hovrätten över Skåne och Blekinge samt Svenska Läkaresällskapet efter­lyser en tydligare definition för medel som frigör kroppsegna substanser.

Rikspolisstyrelsen förordar en mer generell definition av lagens tillämp­ningsområde kombinerad med att det i föreskriftsform anges vilka medel som avses.

Socialstyrelsen och Sveriges farmacevtförbund föreslår att lagen även skall omfatta substanser som ökar produktionen av röda blodkroppar säsom erytropoietin. Även Svenska Läkaresällskapet och Stockholms läns landsting har fäst uppmärksamheten pä att erytropoietin framöver kan bli aktuellt som dopningsmedel.

Skälen för mitt förslag: Med utgångspunkt i vad som sagts tidigare föreslår jag lagstiftningsåtgärder för an försvära den icke medicinska och icke vetenskapliga användningen av syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat samt tillväxthormon, vilka alla kan befaras ge allvarliga hälso­mässiga skadeverkningar om de används i dopningssyfte. Samma regler bör gälla i fråga om medel som är avsedda att öka prcxluktion eller frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Beträffande övriga dop­ningsmedel bedömer jag att nuvarande föreskrifter på narkotika- och läke­medelsområdet ger tillräckliga möjligheter till kontroll från statens sida. Särskilt bör dock uppmärksammas an medlet erytropoietin numera tagits upp på den dopningslista som har godkänts av den övervakningsgmpp som arbetar inom ramen för den konvention som Sverige är ansluten till. Detta

18

talar för att även ett sådant medel bör omfattas av regleringen. Erytropoietin    Prop. 1990/91: 199

har dcx;k inte närmare redovisats i promemorian cx;h det anses för närvarande

inte möjligt att spåra användningen av ämnet som dopningsmedel. Jag anser

mig därför inte kunna - utan ytterligare överväganden - föreslå att regleringen

även bör omfatta medlet erytropoietin. Den framtida utvecklingen pä dop-

ningsområdet - främst uppträdandet av nya farliga dopningsmedel - kan

ocksä motivera att de regler jag här föreslår uts&äcks till andra gmpper av

substanser.

Jag ansluter mig tiU promemorians uppläggning när det gäller vilka medel som skaU omfattas av en ny reglering. Denna uppläggning ger möjlighet att utan författningsmässiga tillägg ingripa mot nykonstraerade medel där den ändrade kemiska stmkturen endast motiveras av önskemålet att kringgå reglema.

Som framhälUts i promemorian kan begreppet anabola steroider klart av­gränsas från en medicinsk och farmakologisk synpunkt Dessa substanser kan således definieras sä pass entydigt att någon särskild kompletterande hsta över sädana medel inte är behövlig annat än som praktiskt hjälpmedel framför aUt för tull (x;h polis. Det bör därför inte möta betänkligheter från rättssäker­hetssynpunkt att lägga begreppet anabola steroider till grand för förbuds- och straffbestämmelser. Motsvarande bedömning kan göras beträffande övriga medel som jag föreslår skall omfattas av regleringen.

För förståelsen av mitt förslag till utformning av lagstiftningen är det på sin plats att klargöra innebörden av de farmakologiska begrepp som är aktu­ella i detta sammanhang. Med kemisk substans avses således kemiskt grand­ämne eller kemisk förening. En beredning är en komposition av farmacevtisk aktiv substans cxh tillsatsämne. Den kan förekomma i såväl bruksfärchgt som icke bmksfärdigt skick. Beteckningen läkemedel föratsätter, föratom övriga krav, an varan genom beredning, dosering eller doseringsanvisning har stäUts i ordnuig i braksfärdigt skick.

Promemorieförslagets lagtext innebär att endast beredningar av angivna substanser kommer att omfattas av lagen. Jag anser emellertid inte an lagen bör ha en sådan principiell begränsning utan att den bör kunna vara tUlämphg också på de verksamma substanseraa som sådana. Beredningar som inne­håller en förbjuden substans bör naturligtvis omfattas, oavsett om de är braksfärdiga eller ej.

Som en särskild punkt anges i promemorieförslaget "ämnen (x;h sub­stanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxUionmon". Jag har valt utn7cket "kemiska substanser" i stället för "ämnen och substanser". Med substans avses som tidigare nämnts säväl gmndämne som kemisk förening.

Under remissbehandlingen har framkommit att några vanliga mediciner,

bl.a. L-Dopa, stämmer väl in på formuleringen i den nyssnämnda punkten

men används för helt andra ändamäl än dopning. Önskemål har framförts om

att tillämpningen därför skulle begränsas till fall då läkarförskrivning inte

skett eller dä förskrivningen vilar på en icke godtagen indUcation. Denna

begränsning uppnås emellertid om man, som jag förordar i det följande, låter

, 

en förbudsreglering omfatta enbart förfaranden för annat än medicinskt eller    Prop. 1990/91: 199 vetenskapligt ändamål.

2.3.2    Förbjudna hanteringsformer m.m.

Mitt förslag: Beträffande de reglerade substanseraa förbjuds införsel till landet, överlåtelse, framställning, förvärv i överlåtelsesyfte, ut­bjudande till försäljning cKh innehav. Undantag görs om substanseraa innehas eller på annat sätt hanteras för medicinskt eller vetenskapligt ändamål.

Alla de angivna förfarandena utom införsel till landet straffbeläggs. Införsel tiU landet av sådant gods som enligt bestämmelse i lag eller för-fatming inle får föras in i landet är sd-affbelagd genom lagen om sö-aff för vamsmugghng.

Endast uppsåUiga förfaranden kriminaliseras. Brottet benämns "dopningsbrott".

Promemorians förslag: Enligt förslaget förbjuds införsel till riket om detta inte sker för medicinskt eller vetenskapligt ändamål. Vidare föreslås för­bud och kriminalisering av förvärv, innehav eller överlåtelse av medel som sker för annat än medicinskt eller vetenskapligt ändamål.

Såväl förfaranden som skett uppsåtligen som sådana som skett av grov oaktsamhet straffbeläggs. Nägon brottsbenämning anges uite.

Remissinstanserna: Endast en av remissinstanserna har velat undanta några av de hanteringsformer som föreslås kriminaliserade i promemorian. Det är hovrätten över Skåne cx;h Blekinge som vill undanta förvärv av eller innehav av mindre kvantiteter. Nägra instanser förordar att även det icke medicinska bruket av dopningsmedel blir straffbelagt. Riksåklagaren för­klarar sig kunna föratse att man med de föreslagna reglema skulle riskera att stöta på samma tillämpningssvårigheter som tidigare aktualiserades vid be­kämpandet av narkotikabrottslighet enligt narkotikastrafflagen. Riksåklagaren påpekar att denna lag ändrades år 1983 i syfte an eUminera dessa svagheter i lagstiftningen, vilka närmast var att bedöma som luckor i lagen. Han anser att utformningen av en lag som skall reglera medel med hormonell inverkan bör läggas nära den konstmktion och metodik som ligger till gmnd för narko-tikasffafflagen. De skäl som ledde fram till att bmkande av och annan befatt­ning med narkotika än innehav snaffbelades är 1988 finner han däremot inte ha samma styrka i fråga om dopningsmedel. RUcsåklagaren föreslår därför att dopningslagstiftningen utformas efter mönster av narkotikastrafflagen i dess lydelse före sistnämnda lagändring.

Önskemål om att det subjektiva rekvisitet vid uppsåtligt brott skall anges i lagtexten framförs av hovrätten över Skåne och Blekinge samt riksåklagaren. Hovrätten ifrågasätter behovet av an strafföelägga gämingar som begåtts av oaktsamhet

20

Skälen för mitt förslag: Det råder inte någon tvekan om att en för- Prop. 1990/91: 199 budsreglering bör omfatta införsel lill landet. Lagen om straff för vam­smugghng blu-emellertid tillämplig pä otilläten införsel genom den föreslagna bestämmelsen om att medlen inte får föras in i riket. Straffet för varasmugg­ling är böter eller fängelse i högst två är, vid grovt brott fängelse lägst sex månader och högst sex år. I ringa fall döms lill böter. I överensstämmelse med vad som anges i promemorian anser jag att denna lag ger tillräckliga möjligheter att ingripa mot smuggling av anabola steroider etc. Det är- såvitt gäller den illegala införsehi - främst en fråga om viUca resurser som milen kan chsponera för sådan kontroU. Enligt promemorian är det i och för sig önskvärt med en skärpning i straffmätningen, främst då det gäller organiserad smuggling av anabola steroider. Som cx;ksä framhålls i promemorian kan dock synen pä detta slag av brott påverkas av att man vid andra förfaranden än införsel skärper reglema för anabola steroider etc. till följd av medlens far­lighet. Några ändringar i lagen om snaff för varasmuggling föreslås därför inte.

Situationen är delvis annorlunda bettäffande möjlighetema att ingripa sedan varoma väl införts i landet och kanske hunnit passera flera mellan­händer. Det kan dä vara svårt an utreda varifrån medlen härstammar och an styrka brott

Läkemedelslagstifmingen ger bara begränsade möjligheter till ingripande. Dels är, såvitt är av intresse i detta sammanhang, endast otillåten försäljning straffbar, dels är Sffaffet för sådant brott i normalfallet endast dagsböter. Detta gör att t.ex. husrannsakan inte kan utnyttjas för att utreda bron. I de fall någon fällts till ansvar för försäljning av anabola steroider har det ofta även varit fråga om handel med narkotiska medel, varför de strängare reglema i narkotUcalagstifmingen också varit tillämpliga.

Jag finner därför att såväl förvärv som överiäielse av anabola steroider och övriga hithörande medel för annat än medicinskt eller vetenskapligt ändamål bör förbjudas och straffbeläggas särskilt Kriminalisering av förvärv bör emellertid, i likhet med regleringen på narkotikaområdet, begränsas till att gälla förvärv som sker i överlåtelsesyfte. Jag delar uppfattningen i prome­morian an det är viktigt som en principiell markering atl även ett minche för­värv, i sådant syfte, omfattas av lagreglerna. Detta bör även gälla om förvär­vet endast tUl viss del varit avsett för överlåtelse.

Om förvärvet gäller dopningsmedel som inte är avsedda för överiäielse utan enbart för eget brak skall förvärvaren, om han får medlen i sin besitt­ning, emellertid kunna dömas för innehav. Jag återkommer i det följande till denna gämingsfonm.

Varje överlåtelse av anabola steroider och övriga här aktuella substanser vid sidan av sådant som sker för medicinsk behandling eller vetenskapligt ändamål bör enligt min uppfattning vara söaffbelagd. Det gäller alltså även överlåtelse mellan privatpersoner och oavsett om särskilt vederlag har utgått Även innehav som inte är medicinskt eller vetenskapligt betingat bör vara snaffbelagt med hänsyn till alt innehav av en något större kvantitet sådana medel självfallet innebär fara för an medlen skaU spridas och missbrakas. Jag

bedömer del också som angeläget att även innehav av dopningsmedel för    Prop. 1990/91: 199

enbart eget brak omfattas av kriminaliseringen som en principiell markering

av att anabola steroider etc. inte bör användas annat än av den som pä gmnd

av en medicinskt behandlingsbehov fålt läkemedlet ordinerat av läkare eller

har behov av det för vetenskapligt ändamål. Med denna konstruktion kan man

undvika gränsdragningsproblcm och därigenom skapa fömtsättningar för

meningsfulla kontt-oUåtgärder på bl.a. gymen.

De dopningsmedel som förekommit i Sverige hänför sig i allt väsenthgt tUI insmugglade läkemedel. Otillåten inhemsk tillverkning av sådana läkemedel som kan användas för dopningsändamäl har hittills såvitt känt mte varit någon frekvent företeelse. På narkotUcaomrädet gäller enahanda förhållanden såtiU-vida att den övervägande delen utgörs av insmugglade medel medan den inhemska tiUverkningen kan bedömas som mindre vanlig. Jag anser det dcx:k påkallat att en ny lagstiftning om åtgärder mot dopning utö7ckligen förbjuder framställning av dopningsmedlen. Narkotikastrafflagen upptar en bestäm­melse (1 § 2) som straffbelägger framställning, dock att straffansvarets om­fattning begränsas till framställning av narkotika som är avsedd för missbruk. Den nämnda begränsningen - för vilken motiveringen framgår av prop. 1982/83:141 s. 15 - bedömer jag inte behöva ges någon motsvarighet när det gäUer förbudet mot framställning av här ifrågavarande dopningsmedel.

Narkotikastrafflagen straffbelägger häratöver särskilt vissa speciella fall av befattning med narkotika (1 § 4). Det gäller anskaffning, bearbetning, för­packning, transport, förvaring och annan sådan befatming med narkotUca som inte är avsedd för eget bmk. Bakgrunden är atl medverkan och andra s.k. osjälvständiga brottsformer av sådan befattning med narkotika som nämnts skall kunna besöfas. Såvin nu kan bedömas synes det praktiska behovet av en direkt motsvarighet till denna reglering vara litet. Samtliga dessa han-teringsformer, för vilka redovisning finns i förarbetena tUl 1983 års ändringar i narkotikastrafflagen (prop. 1982/83:141), utgör sådan befattning med med­len som täcks av begreppet "innehav". Jag har nyss förordat att innehav skall förbjudas och straffbeläggas. Erforderlig kriminalisering på förevarande om­råde av dessa hanteringsformer uppnås därmed utan an de särskilt omnämns i lagtexten.

Att bjuda ut dopningsmedel till försäljning är ägnat att främja handel med medlen. Det är synnerligen angeläget att marknadsföringen av och handeln med dopningsmedel förbjuds och motarbetas. Jag finner det därför motiverat att särskilt förbjuda och straffbelägga utbjudande av substanseraa till försälj­ning. I narkotikastrafflagen (1 § 5) straffbeläggs cx;kså särskilt vissa andra förfaranden om de är ägnade att främja handel med narkotika, t.ex. förvaring och befordring av vederlag för narkotika eller förmedling av kontakter mellan köpare och säljare. Att i överensstämmelse härmed på dopningsområdet sär­skilt straffbelägga sådana förfaranden bör enligt min mening i vart fall för närvarande anses föra för långt.

Såvitt gäller själva braket av dopningsmedel gör jag följande bedömning.

På narkotikaområdet är det egna braket kriminaliserat. Det har från vissa håll

gjorts gällande att även själva konsumtionen av dopningsmedel bör faUa inom

~

det kriminaliserade området. En sådan kriminaUsering ger utnyck för att sam­hället tar avstånd från varje befattning med de olika medlen. Ett sådant av­ståndstagande skulle kunna vara påkallat inte minst för an motverka att ung­domar dras in i en konsumtion av dessa medel som kan få konsekvenser för den unges utveckling. Jag har förståelse för sådana synpunkter. De anabola steroiderna cx;h andra här aktueUa medel kan emellertid inte bedömas medföra lika allvarliga skadeverkningar som narkotUca, eftersom dopningsmedlen inte anses vara beroendeframkallande. Avgränsningen av det snaffbara området bör därför ske med utgångspunkt i den inom svensk straffrätt vägledande principen an inte straffbelägga handling som riktar sig mot den egna per­sonen. I motsats tUl förhåUandet på narkotikaområdet finns det mgen trachtion i vårt land an se dopning som en kriminell handling. Genom de föreslagna åt­gärderna i kombination med betydande informationsinsatser samt idrotts­rörelsens egen kontrollverksamhet bör man ändå kunna vidta effektiva åtgär­der för att komma åt dopningsproblemet. Själva braket av anabola steroider och andra hormonella medel för dopningsändamäl bör sålunda i vart fall för närvarande inte kriminaliseras.

Sammanfattningsvis innebär mitt förslag en i väsenUiga avseenden mot­svarande uppbyggnad av lagregleringen som den som gällde på narkotika-området före den senaste ändringen av narkotikastrafflagen är 1988, då även braket av narkotika blev snrafftart

I likhet med vad som gäller på narkotikaområdet anser jag att reglema i 23 kap. brottsbalken beträffande försök, förberedelse och medverkan till brott bör gälla, dock inte i fråga om gäming som faller inom ramen för inne­hav.

I promemorian redovisas inte särskilt varför ansvar för oaktsamhetsbron behövs. Såsom hovrätten över Skåne (x:h Blekinge påpekar skulle kriminali­sering av grovt oaktsamma förfaranden antagligen inte få så stor självständig betydelse. Jag ansluter mig till den bedömning som hovrätten gjort att sådana gämingar som sker av oaktsamhet inte skall straffbeläggas.

Av praktiska skäl föreslår jag att en brottsbenämning införs. Brottet kan lämpligen benämnas "dopningsbrott".

Prop. 1990/91: 199

2.3.3    Kriminalisering i en separat lag

Mitt förslag: Otillåten hantering av dopningsmedel förbjuds och straffbeläggs i en separat lag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig i denna del har inget att erinra mot art kriminaliseringen sker i en separat lag.

Skälen för mitt förslag: Alternativen till kriminalisering i en separat lag är att förbjuda den oönskade hanteringen av dopningsmedel genom ändringar i läkemedelslagstifmingen eller narkotikastrafflagen.

23

Även om de dopningsmedel som hittills påträffats i Sverige varit att hän­föra under läkemedelsförordningen till följd av en utvidgning av förordning­ens tillämpningsområde (se avsnitt 2.1.6), vill jag erinra om att hormon­preparat avsedda för dopningsändamäl faller utanför den grandläggande läkemedelsdefinitionen. De regler som behövs för att förbjuda hanteringen av dopningsmedel är av annan karaktär än övriga regler i läkemedels­lagstiftningen och blir nU sin innebörd i huvudsak fristående från dessa. Läkemedelsförordningen reglerar i första hand de alhnänna fömtsättningama för den legala tillverkningen och handeln med läkemedel. Särskilda straff­bestämmelser avsedda att träffa tex. privatpersoners handhavande av speci­ella medel ligger enligt min mening vid sidan av läkemedelsförordningens naturliga tillämpningsområde. Detta talar för an de bestämmelser som är på­kallade inte tas m i läkemedelslagstifmingen.

När det gäller altemativet att infoga reglema i narkotUcalagstifmingen kan sägas följande. Med narkotika avses enligt 8 § narkotikastrafflagen sädana läkemedel eller hälsofarliga varor som på gmnd av sina starkt vanebildande egenskaper eller lättheten att kunna omvandlas till varor med sådana egen­skaper är föremål för intemationell kontroll enligt av Sverige biaädda över­enskommelser samt sädana varor som enligt förordnande av regeringen skall anses som narkotika. Narkotikalagstifmingen är tillämplig på ett stort antal dopningsmedel i gmppema stimulantia resp. narkotiska analgetika. Anabola steroider och övriga här aktuella medel är däremot inte, såvitt hittills har be­lagts, i sig vanebildande eller beroendeskapande. Orsakema till atl de inias ligger uppenbarligen på ett annat plan. Åtgärder mot missbrak av anabola steroider etc. innebär därför inte samma slag av problem som kampen mot de starkt vanebildande medel som snabbt kan rasera inte bara brakarens hälsa utan cx;ksä hans eller hennes hela sociala situation. Missbruk av de nu aktu­ella typeraa av medel bör därför inte bekämpas inom ramen för narkotika-lagstffmingen utan genom en särskild lag.

För en särskild lag talar dessutom bl.a. att en sådan skulle kunna få större genomslagskraft hos den idrottsintresserade allmänheten än en ändring i läkemedels- eller narkotikalagstiftningen.

Prop. 1990/91: 199

2.3.4    Straffsanktion

Mitt förslag: Sfraffet för dopningsbrott skall för normalfall vara fängelse i högst två år. Om brottet är att betrakta som ringa skaU straffskalan vara böter eller fängelse i högst sex månader.

Promemorians förslag: Olovliga förfaranden straffas med böter eller fängelse i högst två år. Ett lägre straffmaximum föreslås för brott begånget av grov oaktsamhet. Nägon särskild sn-affskala för ringa brott upptas inte.

Remissinstanserna: Av de sex remissinstanser som uttalar sig särskilt i frägan framför två synpunkter som avviker frän promemorians förslag.

24

Hovrätten över Skåne och Blekinge förordar en särskild straffskala för mindre aUvarhga brott med ett straffmaximum av fängelse sex månader för att göra det möjligt att använda strafföreläggande. Polismyndigheten i Göteborg föreslåren höjnuig av strafflatituden i vissa fall av grov dopningsbrottslighet.

Skälen för mitt förslag: Jag godtar ståndpunkten i promemorian an den straffrättsliga bedömningen av dopningsbrott inte bör vara fullt lika sffäng som beofande narkotikabrott och ansluter mig tiU vad som förordats i promemorian ben-äffande straffmaximum. Någon särskild sfraffskala för oaktsamhetsbrott är inte aktueU med mitt förslå- tiU avgränsnuig av det kiimi-nahserade området

Det kan ur bl.a. prcx;essekononiisk synpunkt inte vara lämpligt att varje brott mot den nya lagstifmingen skall behöva föras tUl domstol för att beivras. I likhet med hovrätten anser jag därför att en särskild, lindrigare sttaffskala skall gälla för ringa brott. I denna bör straffmaximum sättas till fängelse sex månader så att det blir möjligt att använda sig av s&afföreläggande istället för att väcka ätal. Även med denna straffskala finns det föratsättningar an an­vända vissa straffprocessuella tvångsmedel såsom husrannsakan. Jag kan således se övervägande praktiska fördelar med en uppdelad snaffskala.

Prop. 1990/91: 199

2.3.5     Förverkande, m.m.

Mitt förslag: Dopningsmedel som varit föremål för brott eller värdet av mecUet liksom vuiningen av brott enligt lagen skall förverkas. Även förlag för sådant brott eller förlagets värde skall förverkas om förlaget tagits emot cx;h mottagandet är brott enligt den föreslagna lagen.

Hjälpmedel som använts vid brottet eller värdet därav får förverkas om det behövs i brottsförebyggande syfte eller det annars finns sär­skilda skäl.

För egendom som kan antas vara förverkad enligt vad nu sagts skaU rättegångsbalkens bestämmelser angående beslag gälla med följande avvikelse. Bestämmelsen om an åtal skall väckas inom viss tid skall gäUa endast dä rätten satt ut sädan tid.

Promemorians förslag: Dopningsmedel eller värdet skall förverkas.

Remissinstanserna: Åklagarmyndigheten i Göteborg, regionåklagar­myndigheten i Stockholm (x;h kammarrätten i Slcx;khoIm förordar att även vinning av dopnuigsbrott förverkas.

Kammarrätten i Stcx;kholm påpekar att det bör övervägas om cx;h i så faU i vilken omfatming lagförslaget bör innehålla en motsvarighet tUl föreskrifterna i narkotikasnufflagen om beslag. Åklagarmyndigheten i Göteborg förordar att en sådan föreskrift införs.

Skälen för mitt förslag: Syftet med den föreslagna lagstiftningen är i första hand att försvåra verksamheten hos dem som gör dopningsmedel till­gängliga för den ichonsutövande allmänheten. Befintliga uppgifter angående

25

dopningsmedlens marknadsvärde visar alt påslagen utgör 100-1 000 % av Prop. 1990/91: 199 inköpspriset Det är alltså fråga om en verksamhet med mycket stora avanser. Jag bedömer det som nödvändigt för att minimera lönsamheten att även vinningen av dopningsbrott skall kunna förverkas. För att även komma åt kurirema i branschen vill jag dessutom förorda att mottaget förlag för dop­ningsbrott eller förlagets värde skall kunna förverkas. Att ta emot sådant för­lag är straffbelagt genom att det enligt 23 kap. 2 § brottsbalken utgör för­beredelse till brott Av bl.a. förarbetena till narkotikastrafflagen (prop. 1968:7 sid. 121) framgår att förlag inte torde kunna hänföras till vinning. En särskild bestämmelse om förlag bör därför införas.

I kampen för att begränsa tiUgängligheten av dopningsmedel kan det finnas behov av att kunna förverka egendom som har kommit till användning som hjälpmedel vid dopningsbrottslighet. Jag förordar därför att en särskild för­verkanderegel för hjälpmedel införs. Om hjälpmedlet inte finns i behåll skaU i stället värdet av det kunna förverkas.

I brottsutredande syfte samt för att förebygga fortsatt dopningsbrottslighet finns behov av en föreskrift som möjliggör beslagtagande av egendom som kan antas vara förverkad enligt de bestämmelser jag här föreslagit

2.4 Vissa andra frågor

2.4.1     Informationsinsatser

Den för idrottens del allvarligaste aspekten på att braket av dopningsmedel bhvit utbrett är inte främst att det rabbar föratsätmingama för en rättvis tävlan på elimivå, utan att det kan förändra idrottens karaktär av värdefull och enga­gerande fritidssysselsättning för ett stort antal ungdomar cx:h vuxna. Bam och ungdomar som börjar intressera sig för idrott bör inte mötas av incitament att med hjälp av olika konstgjorda medel försöka uppnå ökad fysisk utveckling och ständigt förbättrade prestationer. Det är därför utomordentligt vUctigt att idrottsrörelsen fortsätter den information och intema debatt som man under flera år målmedvetet bedrivit för att ändra attityderna tUl dopning och skapa en ökad medvetenhet om farorna därmed. Av särskild vikt är att ichottande ung­domar (x;h deras föräldrar nås med relevant information om de risker för skadeverkningar som är förenade med intag av bl.a. olika hormonpreparat under uppväxtåren. Ansträngningar måste också göras för att nå de idrotts­utövare cx;h motionärer som står utanför den organiserade idrottsrörelsen, såsom kroppsbyggama. Som tidigare anförts är det ju mycket som tyder på att en stor del av de anabola steroiderna sprids via gymen.

En remissinstans efterlyser en precisering av vem eller vUka som skall ha

huvudansvaret för informationen till idrottsutövare cx;h motionärer som står

utanför den organiserade idrottsrörelsen samt framhåller vUcten av alt infor-

mationsinsatsema i större utsträckning än tidigare inriktas mot dessa grapper.

I anslutning härtill vill jag framhålla att det bör ligga inom ramen för läke­

medelsverkets uppgifter an sammanställa och till allmänheten förmecUa sådan

information som här avses om dopningsmedlen cx;h deras inverkan på hälsan.

26

2.4.2    Analysverksamheten

Prop. 1990/91: 199

Den svenska idrottsrörelsen har särskilt drivit frågan om test inte bara inför tävlingar utan även under träningsperioder. För att motverka bruket av anabola steroider är detta givetvis angeläget, eftersom sådana medel vanhgtvis intas under träningsperioder, varefter uppehåll görs i god tid före en tävling. Det pågår vidare hela tiden en verksamhet som syftar till att konstmera nya anabola steroider som inte skall kunna upptäckas vid dopningskontroll. Denna verksamhet måste mötas med en fortsatt forskning och utveckling av analysverksamheten vid berörda laboratorier. Dopningslaboratoriet vid Huddinge sjukhus utgör härvid en viktig resurs. De kunskaper som finns där kommer att bli än viktigare i framtiden med den urveckhng som kan skönjas mot allt fler och mer sofistikerade metoder för dopning. Dopningslaboratoriet kan även spela en viktig roll för tull och polis som har att utreda misstänkt olaglig befatming med anabola steroider.

Analysverksamheten regleras genom ett avtal mellan Stcx:kholms läns landsting cx;h RF, vilket innebär att riksidrottsförbundet bekostar personal cx;h apparatur medan landstinget tillhandahåller lokaler och övriga basresur­ser. Resursema har hittills huvudsakligen gått åt för att täcka behovet av ratinmässiga dopningsanalyser.

2.4.3     Kostnadskonsekvenser

Den särskilda lagen om förbud mot vissa dopningsmedel föreslås träda i kraft den 1 juli 1992.

Varje nykriminalisering får antas medföra en ökad belastning pä de rätts-vårdande myndighetema. I samråd med chefema för justitie- och bostads­departementen kommer frågan om ytterligare anslag till de berörda myndig­hetema att behandlas under det ordinarie budgetarbetet Den kostnadsökning som kan uppkomma till följd av den nu förordade lagregleringen kan emeller­tid förväntas bli måtUig med hänsyn till att det rör sig om ett begränsat om­råde.

3 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom socialdepartementet upprättats för­slag tiU

lag om förbud mot vissa dopningsmedel.

4 Specialmotivering

Förslaget till lag om förbud mot vissa dopningsmedel

Lagen innehåller främst föreskrifter om förbud mot och straff för ohka former

av hantering av särskilt angivna substanser som dopningsmedel. För att öka

....

lagens genomslagskraft har ordet "dopningsmedel" ansetts böra ingå i lagens    Prop. 1990/91: 199 rabrik. Begreppet "doping" eller "dopning" är numera så väl etablerat an det inte bör råda någon tvekan om vad som avses. Rubriken har därför ändrats i förhållande till promemorians förslag.

1 § Denna lag gäller

a)

syntetiska anabola steroider,

b)

testosteron cxh dess derivat,

c)

tillväxthormon,

d)    kemiska substanser som ökar produktion (x;h frigörelse av testosteron

cx:h dess derivat eller av tillväxthormon.

Paragrafen anger vilka dopningsmedel som lagen omfattar. Avgränsningen har behandlats i den aUmänna motiveringen under avsnitt 2.3.1. Där har också redovisats mnebörden av vissa farmakologiska begrepp.

Den enda skillnaden i sak i förhållande till promemorians förslag är att redan sådana kemiska substanser som anges i paragrafen omfattas av lagen oavsett om substansen förekommer i någon beredningsform eller inte. Benäffande beredningar omfattas såväl de braksfärdiga som de icke bmks­färdiga. Lagen omfattar de angivna substanseraa oavsett mängd av substans.

Med derivat avses en kemisk förening framställd ur en annan förening med lUcnande struktur (x;h ofta också med likanad effekt.

Läkemedelsförordningen är enligt dess 1 § 1 mom. tillämplig på läke­medel. Genom föreskrift i 1 § 5 mom. förordningen får läkemedelsverket (före den 1 juli 1990 scx;ialstyrelsen), då det finns särskilda skäl, utsträcka förorchiingens tillämpningsområde till bl.a. vara, som i fräga om egenskaper och användning stär läkemedel nära. Föreskrifter har meddelats (LVFS 1990:22) om att läkemedelsförordningen i sin helhet skall tillämpas beträf­fande vara vUken genom hormonell påverkan på proteinsyntes används för att öka prestationsförmågan. Det innebär att läkemedelsförordningen är i sin hel­het tillämplig på de substanser som regleras i den nu föreslagna lagen. Till skillnad från vad som föreslagits i promemorian har inle tagits in någon be­stämmelse om att läkemedelsförordningen tillämpas i den mån inte särskilda bestämmelser ges i förevarande lag. Detta gäller ändå. Av allmänna principer följer att vid lagkonkurrens mellan den nya lagen cx;h läkemedelsförordningen det strängare straffbudet skall tillämpas.

I 8 § 4 mom. läkemedelsförordningen bemyndigas läkemedelsverket an meddela tUlämpningsföreskrifter för resandes införsel av läkemedel, som för medicinskt ändamål (x;h personligt brak medförs till Sverige. Genom den nyss angivna utvidgningen av läkemedelsförordningens tillämpningsområde avser bemyndigandet även de substanser som anges i lagförslaget. Läkemedelsförordningens bemyndigande öppnar således möjlighet för läke­medelsverket att utfärda särskilda tillämpningsföreskrifter för legal införsel för medicinskt ändamål av dessa substanser. Att däratöver, såsom föreslagits i promemorian, ta in ett särskilt bemyndigande att meddela närmare före­skrifter för den legala användningen har inte bedömts behövligt. Frågan kan

28

eventuellt aktualiseras på nytt i anslutning till det arbete på en ny läkemedels-    Prop. 1990/91: 199 lagstifming som pågår i regeringskansliet.

2 § Medel som anges i 1 § får inte annat än för medicinskt eller veten­

skapligt ändamäl

1. införas till landet,

2. överlåtas,

3. framställas,

4. förvärvas i överlåtelsesyfte,

5. bjudas ut tiU försäljning, eUer

6. innehas.

Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 2.3.2.

Paragrafens förbud inriktar sig på förfaranden som är ägnade att öka spridningen av dopningsmedel för annat än medicinskt eller vetenskaphgt ändamål. De förbjudna förfarandena ansluter sig nära till straffbestämmelsen i 1 § narkotikasoafflagen. TUl förbudet är kopplat en straffbestämmelse i 3 §.

3 § Den som uppsåtligen bryter mot 2 § 2 - 6 döms för dopningsbrott till

fängelse i högst tvä år.

Är brott som avses i första stycket att anse som ringa, döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

Om straff för olovlig införsel m.m. finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för vamsmugghng.

Genom bestämmelseraa i paragrafens två första stycken straffbeläggs över­trädelser av förbudet i 2 § såvitt gäller innehav och ancha hanieringsformer än olovlig införsel. Beträffande straff för olovlig införsel till landet och andra förfaranden med smuggelgods hänvisas i nedje stycket till vamsmuggUngs-lagens bestämmelser.

Av de skäl som angetts i avsnitt 2.3.2 i den allmänna motiveringen faller oaktsamma förfaranden utanför det kriminaliserade området. Främst med hänsyn härtill finns det inte utrymme för en regel om straffrihet vid ringa brott. AvsUcten är alltså alt en ingripande skall ske även tex. vid innehav eller vid hantering i överlätelsesyfte av mindre mängder dopningsmedel, låt vara alt påföljden i sådana fall stundom kan stanna vid böter.

Genom den särskilda straffskalan för ringa brott med fängelse i högst sex månader som straffmaximum öppnas möjlighet att använda strafföreläggande i sådana fall. Praxis på narkotikaområdet bör i tillämpliga delar vara väg­ledande för bedömning av vad som är att hänföra till ringa brott.

4 § För försök eller förberedelse lill sådant dopningsbrott som inte är alt

anse som ringa döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken, om gämingen

gäller annan befattning än som avses i 2 § 6.

Om flera har medverkat till bron som avses i 2 § 2-5, skall 23 kap. 4 och

5 §§ brottsbalken tillämpas.

29

För an reglema om påföljd för försök och förberedelse till brott i 23 kap. Prop. 1990/91: 199 brottsbalken skall vara tillämpliga vid dopningsbrott fordras att detta särskilt anges i den nu föreslagna lagen. Genom att förberedelse till dopningsbrott kriminaliseras kan det bli möjligt att komma ät exempelvis en person som förklarat sig vilja ställa upp som kurir vid anskaffning av dopningsmedel och för sådant ändamål tagit emot pengar för bestridande av de utgifter som är förenade med anskaffningen. Förlaget, dvs. pengama, kan dessutom förver­kas med stöd av 5 §.

Paragrafen innehåller (x;kså en bestämmelse om i viUca fall medverkan tUl brott är straffbart.

5 § Medel som varit föremål för brott enligt denna lag eUer värdet därav

samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppen­

bart oskäligt. Detsamma gäller förlag för sädant brott eller dess värde, om

förlaget mottagits och mottagandet utgör brott enligt denna lag.

Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller egendomens värde får förklaras förverkat, om det är påkallat till förebyg­gande av bron eller annars särskilda skäl föreligger. Detsamma gäller egen­dom med viUcen har tagits befatming som utgör bron enligt denna lag.

Innehållet i paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen under av­snitt 2.3.5.

Bestämmelsen i andra stycket har utformats med utgångspunkt i narko­tikastrafflagens förverkanderegler. Kanyler och andra hjälpmedel som kom­mer till användning vid injektion av dopningsmedel är inte enligt jämförbar praxis på narkotikaområdet att betrakta som sådana hjälpmedel som avses med förevarande bestämmelse. Med hänsyn till alt eget bmk av dopnings­medel inte ingår i de gämingsformer som föresläs kriminaliserade bortfaller det främsta skälet till an införa en särskild reglering för kanyler och liknande.

Uttrycket "oskäligt" är avsett att ha samma innebörd som det i narkotika­strafflagen använda ordet "obUUgt", vilket numera anses föråldrat

6 § Angående beslag av egendom som kan antas vara förverkad enligt 5 §

gäUer bestämmelserna i rättegångsbalken, med den avvUcelsen att bestämmel­

sen om att åtal skall väckas inom viss rid inte gäller i annat fall än då rätten ut­

satt sådan tid.

Bestämmelsema i 2 § 1 och 3 samt 3 § lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas pä motsvarande sätt då beslag har skett av medel som avses i 1 § denna lag. Tiden för att anmäla missnöje skall dcx;k räknas från dagen för förordnandet.

Innehållet i paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 2.3.5.

Reglema i 5 § medger förverkande inte bara av dopningsmedel utan också

av ancha objekt såsom vinning, förlag och hjälpmedel. Paragrafens första

stycke har utformats med hänsyn härtill. Som huvudregel gäller att bestäm­

melsema om beslag i rättegångsbalken (RB) skall tillämpas. Avvikelse från

reglema i 27 kap. RB har dock ansetts påkallad i fråga om åtalstidens längd

oq

dä egendom tagits i beslag. Nägon viss tidsfrist avses inte gälla i samband    Prop. 1990/91: 199 med beslag i anledning av dopningsbrott såvida inte rätten har bestämt en sådan frist

På motsvarande sätt som gäller enligt narkotikastrafflagen har en särskild bestämmelse om förfarandet med beslagtagna eller förverkade dopningsmedel tagits med i andra stycket av paragrafen.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslär riksdagen att anta förslaget till lag om förbud mot vissa dopningsmedel.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredraganden har lagt fram.

31

Dopinglistan

Prop. 1990/91: 199

BUaga 1 lOC delar upp doping i tre huvudkategorier, som var och en i sin tur delas

upp i olika undergrapper.

I Dopingklasser

Stimulantia

Narkotiska analgetika

Anabola steroider

Beta-bl(x;kerarc

Diuretika

Peptidhormoner cx;h analoger till dessa

II 

Dopingmetoder

Bloddoping

Farmakologisk, kemisk och fysisk manipulation

III Medel förbehållna vissa restriktioner

AUcohoI Marijuana Lokalanestetika Kortikosteroider

I det följande genomgås dopinglistan gmpp för grapp. Den fullständiga dopinglistan i lydelse enligt beslut av lOC i april 1989 fogas som bilaga till promemorian (den nya texten finns f n. endast tillgänglig på engelska).

Allmänt kan tilläggas att många av de substanser som förekommer pä dopinglistan kan ingå i läkemedel som idrottsutövama intar i fullt legitimt medicinskt syfte. I de flesta fall finns dock läkemedelsaltemativ som inte är förbjudna. Olika informationsinsatser har gjorts för att öka kunskaperaa härom säväl hos idrottsutövarna själva som hos förskrivande läkare (se avsnitten 3.4 och 3.5). Om inget godtagbart altemativ finns kan i Sverige dispens sökas enligt säfskilda regler. Möjlighet att begära dispens finns även vid uiternationella tävlingar, men beviljas i praktiken aldrig.

Stimulantia upptar ett antal substanser som bl.a. ökar vakenheten (x;h minskar känslor av trötthet. Hit hör centralstimulerande medel säsom amfetamin och kokain. Särskilt amfetamin har ofta använts i idrotts­sammanhang för att öka prestationsförmågan. Medlen utgör emellertid tunga narkotika (x;h är av detta skäl redan strängt reglerade. De förekommer inte heller som farmaceutiska specialiteter i Sverige. Även mänga andra preparat i denna gmpp räknas som narkotika. Några vanligt förekommande ämnen bör dock nämnas. Till de förbjudna ämnena hör sålunda efedrin, som i stora doser har en centralstimulerande effekt. Efedrin och dess släktingar ingår bl.a. i många vanliga mediciner mot övre luftvägsbesvär, såsom astma, hosta

32

och annat Det finns dock alternativa läkemedel att använda vid luftvägsinfek-     Prop. 1990/91: 199

tioner. Även koffeui är upptaget på listan, men för att det skall betraktas som    BUaga 1

doping krävs en viss högre koncenffation. En normal konsumtion av kaffe är

sålunda riskfri, men vid konditionskrävande idrotter som medför mycket

Svenning bör försiktighet iakttas. Koffein higår också i många läkemedel men

kan undvUcas utan att det ger upphov till medicmska problem.

Sammanfatmingsvis kan konstateras att de medel inom grappen som kan utgöra en allvarlig hälsofara redan är föremål för kono-oll enligt narkotika­lagstifmingen. Bed-äffande övriga medel har inte från något håll gjorts gäl­lande att ytterligare lagreglerade ingripandemöjligheter behövs utöver dem som redan firms i läkemedelslagstifmingen.

Narkotiska analgetika är smärtstillande medel. Större delen av medlen i denna grapp utgörs av opiater cx;h opioider, t.ex. morfin och metadon. De är sålunda redan föremål för särskild kontroll genom narkotUcalagstifmingen. Det stora problemet inom grappen utgörs av kodein, som kemiskt är ett morfinderivat och därför är förbjudet av främst analystekniska skäl (det är svårt att avgöra om patienten intagit kodein eller något förbjudet preparat). Kodein ingår bl.a. i hosthämmande och smärtstillande preparat. Dextropropoxifen, som också är ett morfinderivat, ingår även det i flera van­liga smärtstillande mediciner. Sådana kan alltså i höga doser ha en viss till­vänjningseffekt Som inledningsvis konstaterats är dock användningen redan omgärdad av restriktioner, och det har inte framförts nägra önskemål om ytterligare sådana.

Anabola steroider är syntetiskt framställda medel som till stmktur cx;h verkan liknar det manliga könshormonet testosteron, viUcet också är för­bjudet. De har en äggviienybildande och därmed vävnadsuppbyggande effekt. Avsikten med de syntetiskt framställda medlen är att försöka rencxlla den anabola effekten cx;h samtidigt undvUca eller minska den anchogena effek­ten (dvs. utvecklandet av sekundära manliga könskarakierislika). Detta har inle varit helt framgångsrikt. Som biverkan förekommer därför en icke rever-sibel virilisering hos kvinnor, säsom skäggväxt och basröst. Hos män leder likheten med testosteron till en naturligt minskad spermieprodiUction och risk för sterilitet. Av medlens funktion följer vidare att de påverkar kroppens naturliga ämnesomsättning cx;h det får - vid de doser och behandlings­perioder som tillämpas vid doping - anses föreligga en klar risk för hormo­nella rabbnmgar och för tidig åderförkalkning cx;h kranskärlsjukdomar. Ohka rapporter tyder vidare på att en okontrollerad konsumtion av anabola steroider kan ge upphov till leverskador cx;h till psykiska störningar, säsom ökad aggressivitet (x;h psykotiska episcxier. Det har också framförts misstankar om att vissa konstaterade fall av sällsynt cancer i bl.a. levem har haft samband med intag av anabola steroider. Hos ungdomar som ännu inle vuxit färdigt leder intag av anabola steroider tiU an de stannar i växten.

Naturligt testosteron har i princip samma effekter som de anabola steroi­

deraa men kan hos män inte konstateras på samma sätt eftersom det är ett

kroppseget ämne. I stället mäts relationen mellan testosteron och s.k.

epiiestosteron, vilken om den avviker kraftigt från vad som är normalt utvisar

-,-,

3 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 199

att personen i fråga intagit testosteron, särskilt om även annan hormon- Prop. 1990/91: 199 prcxluktion befinns vara dämpad. Testosteron har en klar medicinsk indUca- BUaga 1 tion, nämligen när den naturliga produktionen därav är nedsatt Tre sådana läkemedel fmns regisöerade i Sverige. De medicinska indikationerna för ana­bola steroider är mera begränsade. De har använts vid svåra bristtillstånd, men förskrivningen har de senaste åren minskat mycket kraftigt och är nu­mera ganska obetydlig. Endast två sådana läkemedel fmns fin. registrerade i Sverige.

Det är framför allt när det gäller anabola steroider och testosteron som det kan föreligga ett behov av kompletterande lagregler.

Beta-blockerare är en mycket vanlig typ av läkemedel med blodtrycks­sänkande effekt. De används bl.a. vid hypertoni, vissa hjärtsjukdomar, migrän cx;h glaiUcom. SamUiga preparat är receptbelagda. Som dopingmedel intas betablockerare för att motverka skakighet i koncenötionskrävande gre­nar, såsom t.ex. skytte. De intas då i låg kvantitet. I större mängd ger beta-blcx;kerare sänkt hjärtverksamhet och är därför dhekt olämpliga i grenar som kräver fysisk uthålhghet. Alteraativa läkemedel finns för behandling av hypertoni, angina pectoris och migrän, men det kan i vissa fall vara svårt att finna annan lämplig medicinering. Några önskemål om ändrade regler beträf­fande betablockerare har inte framförts, utan läkemedelslagstiftningens möj­ligheter anses här tillräckliga.

Diuretika, vätskedrivande medel, är en mycket vanlig typ av läkemedel och används bl.a vid behandling av hypertoni, hjärtinkompensation, pre-menstraella spänningar och olika slag av ödem. Samtliga medel är recept­belagda. I dopingsyfte används diuretika dels för att snabbt reducera vikten i sporter med olika vikiklasser, dels för att genom ökad urinutsöndring minska koncentrationen av andra läkemedel i urinen (x;h därmed minska risken att bli avslöjad för annan doping. Intag av större mängder diuretika i samband med konditionsidrott kan vara farligt på gmnd av att det framkallar en vätske-balansrabbning som kan kräva korrigering. Vid de flesta typer av idrotts­utövning utgör det emellertid knappast något problem, eftersom ett sådant in­tag samtichgt sänker den fysiska prestationsförmågan. Vissa möjligheter till altemativ mechcinering finns, men det kan ibland finnas starka medicinska skäl för fortsatt behancUmg. Inte heller beöfande diuretika har det framförts några önskemål om ändringar i nu gällande regler.

Peptidhormoner och deras cmaloger är sedan april 1989 uppfört som en ny grapp bland de förbjudna preparaten. Hit hör humant koriongonadotropin (HCG), som tichgare varit upptaget under anabola steroider. HCG är ett nor­malt förekommande hormon som stimulerar lösgörandet av könshormoner. Det intas i dopingsyfte för att därigenom höja egenprcxjuktionen av testoste­ron. Farorna är desamma som vid intag av testosteron. Förbjudet är nu också kortikoffopin (ACTH), som ger en generell frisättning av kortikosteroider, viUca i princip är förbjudna (se nedan). ACTH leder alltså indhekt till korti-sondoping.

Under denna mbrik återfinns cx;ksä tillväxthormon som tidigare inte varit

förbjudet, främst av det skälet att man inte funnit analysmetoder för att kimna

4

konstalera tillväxthormon vid dopingtest. Tillväxthormon, som är ett medel Prop. 1990/91: 199 mot dvärgväxt, var tidigare mycket dyrt och sväråUcomligt Genom genteknik BUaga 1 kan det numera framställas i större kvantiteter cx;h riskeraa ökar därmed för att det skall få utbredning som dopingpreparat Två sådana preparat finns registrerade i Sverige. Den legala förskrivningen har dock konstaterats vara mycket liten. Felaktig behandling av ungdomar som ännu växer med till­växthormon kan leda till jäiteväxt Ges tillväxthormon senare kan det leda till förstoring av vissa kroppsdelar (akromegali). På grund av de allvarliga farorna med en okontrollerad konsumtion av tillväxthormon hör även detta tiU de preparat där lagstifmingsåtgärder anses kunna komma i fräga.

Förbjudna metoder är blcxldoping cx;h olika former av manipulering med urinprov. Bloddoping innebär an man genom transfusion av eget eller annans blod försöker höja prestationsförmågan inför en tävling. Metoden kan inne­bära vissa faror för allergiska reaktioner, överföring av smittsamma sjuk­domar m.m. Manipulering med urinprov i syfte att dölja annan doping kan ske på olika sätt. Ett sådant är intag av probenecid, en ämne som fördröjer njumtsöndring och därigenom minskar risken för att man skall upptäcka främst anabola steroider. Probenecid används i viss utsträckning vid antibio­tikaterapi men är främst ett medel mot gikt. Det har inte i sig rapporterats ha några farliga skadeverkningar.

Medel förbehållna vissa restriktioner är alkohol, marijuana, lokalbedöv­ningsmedel och kortikosteroider. Alkohol är förbjudet av vissa interaaiioneUa specialförbund men inte generellt Det finns läkemedel som innehåller viss mängd alkohol men altemativ finns. Marijuana är inte förbjudet men tester kan företas på begäran av interaationellt förbund. Lokalbedövningsmedel är inte generellt förbjudna (utom kokain) men får endast ges lokalt för att lindra lillfälhg smärta och måste då aUtid anmälas inför en tävling. Kortikosteroider, bl.a. kortison, används mot inflammationer och för att lincha smärta. De kan även ges i höga doser för att motverka avstötning vid transplantationer. Olika bieffekter kan uppstå, bl.a. eufori. Kortikosteroider är förbjudna med undan­tag av lokal behandling av öron, ögon (x;h hud, inhalationsbehandling vid astma m.m. samt lokala och intraanUculära injektioner.

35

Promemorians författningsförslag

Prop. 1990/91:199

Bilaga 2

Förslag till

Lag om vissa medel med hormonell inverkan

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäUer beredningar av

a)

syntetiska anabola steroider,

b)

testosteron cx;h dess derivat,

c)

tiUväxthormon,

d)    ämnen (x:h substanser som ökar produktion cx;h frigörelse av testoste­

ron cx;h dess derivat eller av tUlväxthormon.

Lagen tiUämpas även på beredningar som inte är bruksfärdiga.

2

§ Medel som anges i 1 § får inte införas till riket, förvärvas, innehas eller överlåtas för annat än mechcinskt eller vetenskapligt ändamål.

3

§ Läkemedelsförordningen (1962:701) tillämpas på de medel som anges i 1 § i den mån inte särskilda bestämmelser ges i denna lag.

4

§ Den som olovligen förvärvar, innehar eller överlåter medel som avses i denna lag döms tiU böter eller fängelse i högst två är.

Den som av grov oaktsamhet begår gäming som anges i första stycket döms lill böter eUer fängelse i högst sex månader.

Om straff för olovlig införsel finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varasmuggling.

5

§ Har flera medverkat till bron som avses i denna lag gäller bestämmel­sema i 23 kap. brottsbalken.

6

§ Varor som varit föremål för brott som anges i 4 § skall förklaras förver­kade. Finns inte varoraa i behåll skall i stället värdet förklaras förverkat.

7

§ Regeringen, eller efter dess bemyndigande, scx;ialstyrelsen, får meddela närmare föreskrifter om införsel, förvärv, innehav och överlåtelse av medel som avses i denna lag.

Denna lag ö3der i kraft den 1 juli 1990.

36

Sammanställning av remissyttranden

Prop. 1990/91:199

över departementspromemorian

BUaga 3

(Ds 1989:60) Åtgärder mot doping

Remissinstanser

Efter remiss har yttrande över promemorian inkommit från riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, socialstyrelsen, generaliullstyrelsen, lantbraksstyrelsen, konsumentverket, hovrätten över Skåne och Blekinge, kammarrätten i Stockholm, Landstingsförbundet, St(x;kholms läns landsting. Tjänstemän­nens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO), Svenska Läkaresällskapet, Apoteksbolaget AB, Apotekarscx;ieteten, Läkemedelsindustriföreningen LIF/RUFI, Representantföreningen för UUändska Farmacevtiska Industrier, Sveriges Riksichotts-förbund.

Vissa remisshistanser har vidareremilterat promemorian. En del av dessa har bilagt underinstansemas yttranden. Således har riksåklagaren bilagt ytt­randen från åklagarmyndigheten i Göteborg och från regionåklagarmyndig-heteraa i Stockholm och Malmö. Rikspolisstyrelsen har bilagt yttranden från polismyncUghetema i Göteborg, Stcx;kholm cx;h Malmö samt från Föreningen Sveriges Polischefer. Sicx;kholms läns landsting har som sitt yttt-ande över­sänt yttrande frän landstingets hälso- cx;h sjukvårdsnämnd. TCO har bilagt yttrande från Svenska tulltjänstemannaförbundet cx;h SACO från Sveriges läkarförbund och Sveriges farmacevtförbund.

Sammanfattande helhetsomdöme

Förslaget om kriminalisering av den inhemska hanteringen av dopnings­preparat har rönt ett positivt mottagande, liksom att kriminaliseringen sker genom en separat lag. Vissa remissinstanser har haft lagtekniska synpunkter på gränsdragningen kring preparaten.

I majoriteten av yttrandena uttrycks en tillfredsställelse med avgränsningen av de straffbara förfarandena. Ett fätal förordar att även själva braket av pre­paraten kriminaliseras.

Behovet av ytterligare information om riskerna med dopning understtyks med skärpa av flera instanser.

Kriminalisering genom en separat lag

Promemorians slutsats atl kriminalisering av en icke mechcinskt eller veten­

skapligt motiverad hantering av dopningspreparat bör ske inom ramen för en

separat lag - istäUet för att mordnas i narkotika- eller läkemedelslagstiftningen

- tillstyrks av följande instanser: riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, social­

styrelsen, lantbraksstyrelsen, hovrätten över Skåne cx;h Blekinge, kammar­

rätten i Stockholm, Stockholms läns landsting, SACO, Sveriges Riks-

idrottsförbund samt de instanser som genereUt uttalat sig positivt om förslaget

37

4 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 199

- konsumentverket, TCO, Svenska Läkaresällskapet, Apotekarsocietelen,    Prop. 1990/91: 199

LIF/RUn.

BUaga 3

Hovrätten över Skåne och Blekinge avvisar, liksom promemorian, en lösning som innebär att den nya regleringen tas in i narkotikalagstiftningen. Det framhålls också som principiellt tvivelaktigt att söka göra en särskild reglering i läkemedelslagstiftningen. Hovrätten fortsätter: "An en ny lag stif­tas för ändamålet kan ha positiva effekter för allmänhetens syn på det icke medicinskt befogade bruket av preparaten. För an tillgcxiose det ändamålet bör man se över lagens rabrik".

Riksidrottsförbundet framhåller:

"Unedarens förslag såvitt gäller den tekniska frågan om regleringen skall ske i en ny lag eller i befmflig lagstiftning är välmotiverat cx;h riktigt. Att regleringen sker genom en ny lag torde ha ett inte obetydligt pedagogiskt värde."

Såvitt gäller lagens rubrik har nägra remissinstanser framfört invänd­ningar.

Rikspolisstyrelsen framhåller att begreppet "doping" numera är så väl etablerat i svenskt språkbrak att det bör kunna användas även i lagstiftnings­sammanhang (x:h att rabriken bör kunna vara Lag om hormonella doping­preparat m.m.

Hovrätten över Skåne och Blekinge påpekar: "Uttrycket "vissa medel med hormonell inverkan" är korrekt men inte särskilt vanligt (x:h verkar inte vara SärskUt slagkraftigt eller upplysande. Såvitt hovrätten förslår förekommer de förfaranden med olika substanser som lagförslaget förbjuder bara i samband med dopmg. Att anknyta tiU det ordet skulle knappast föra läsaren på fel spår. Hovrätten föreslår att lagen kallas lag om vissa dopingmedel".

Avgränsning av preparaten

Enhgt förslaget skaU i lagtexten anges att lagen omfattar beredningar av syn­tetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon samt ämnen och substanser som ökar prcxluktion och frigörelse av testosteron cx;h dess derivat eller av tillväxthormon. Detta förslag har mött ett blandat mot­tagande.

Följande instanser ställer sig positiva till denna avgränsning cx;h tiU den lagtekniska lösningen: lantbraksstyrelsen, konsumentverket, kammarrätten i Stockholm, Stockholms läns landsting, TCO, SACO, Sveriges läkarförbund, Apotekarsocietelen, LIF/RUFI samt Sveriges RUcsidrottsförbund.

Följande instanser framför kritiska synpunkter: åklagarmyndigheten i Göteborg, rikspolisstyrelsen, s(x;ialstyrelsen, generaltullstyrelsen, hovrätten över Skåne och Blekinge samt Svenska Läkaresällskapet

Åklagarmyndigheten i Göteborg framhåller atl med den föreslagna av­gränsningen kommer vätske- och fettdrivande medel och effedrin att falla utanför lagens tillämpningsområde. Myndigheten framhåller effedrinets lik­heter med narkotika då det gäller användningsområde cx;h effekt och risken

38

för att effedrinanvändning blir "inkörsport" till amfetamin (x;h/eller kokain-    Prop. 1990/91: 199

missbrak.

BUaga 3

Rikspolisstyrelsen ifrågasätter om det är nödvändigt att i lagen ge en så detaljerad medicinsk beskrivning av de preparat som avses. Styrelsen anför: "Lagen bör enligt styrelsens mening kunna göras tillämplig på hormonella preparat som syftar till att öka någons fysiska prestationsförmåga pä ett var­aktigt sän. Vidare kan regeringen ges befogenhet att utfärda närmare före­skrifter om vilka preparat som avses. En lagstiftningsmetod efter dessa rikt­linjer överensstänmier med vad som gäller på narkotikaområdet och har den fördelen att det kan vara förhållandevis enkelt att genomföra ev. ändringar och kompletteringar, om nya typer av preparat skulle dyka upp."

Socialstyrelsen föreslår att ytterligare en grapp av hormoner tas med i lag­stiftningen (x;h uppger: "Denna grapp är ej uppsatt på IOC:s dopinglista men kommer troUgen att tas med inom en snar framtid. Denna grapp av hormoner påverkar bildandet av röda blcxlkroppar. Socialstyrelsen har inga uppgifter om denna grapp använts i dopingsammanhang. I förebyggande syfte föreslås följande tillägg till lagförslagets § 1: Erytropoietin cx;h andra substanser som ökar prcxluktionen av röda blodkroppar. I dag finns erytropoietin registrerat som läkemedel att används bl.a. i samband med transplantationer. Erytropoietin stimulerar produktionen av röda blodkroppar. Vid kliniska prövningar har biverkningar i form av högt blcxia7ck, hjärtinfarkt och epilep-tiska anfall iakttagits." Även Sveriges Farmacevtförbund förordar en sädan utökning.

Generalttdlstyrelsen påpekar

"Av 1 § förslaget framgär att lagen gäller beredningar av vissa uppräk­nade ämnen. Detta textförslag innehåller en sannolikt oavsiktlig begränsning. Av innehållet i promemorian i övrigt drar styrelsen den slutsatsen att avsikten är alt reglera hanteringen av inte enbart beredningar av vissa ämnen utan cx;kså av de verksamma ämnena som sådana.

Styrelsen förordar därför att 1 § ges följande lydelse:

"Denna lag gäller

a)

syntetiska anabola steroider,

b)

testosteron och dess derivat,

c)

tUlväxthormon,

d)     ämnen och substanser som ökar produktion och frigörelse av

testosteron och dess derivat eUer av tUlväxthormon,

e)  beredningar av under a-d) nämnda varor."

Andra stycket i 1 § är överflödigt, eftersom det redan av första stycket framgär att beredningar, såväl braksfardiga som icke braksfardiga, omfattas av lagen."

Hovrätten över Skåne och Blekinge framhåller att genom 1 § d) innesluts

i lagens tUlämpningsområde ämnen och substanser som ökar produktion och

frigörelse av vissa medel i människokroppen. Hovrätten föreställer sig att

många naturliga näringsämnen har produktionsbefrämjande eller frigörande

effekt och anser att från rättssäkerhetssynpunkt bör definitionen göras kla­

rare.

3g

Svenska Läkaresällskapet framiiåner.

Prop. 1990/91: 199

"Uttrycket" ämne och substanser som ökar produktion och frigörelse av tes- BUaga 3 tosteron (x;h dess derivat eller av tillväxthormon" kan bh utsatt för viss kritik. Det är nämligen väl känt att medel som exempelvis L-Dopa cx;h några andra vanliga mediciner vilka används för helt andra ändamål, väl stämmer in pä formuleringen. I framtiden är det sannolikt att ytterligare en rad av de van­ligen använda farmakologiska substanserna kommer att visa sig passa in på formuleringen. Det borde därför i lagtextförslaget på något sätt påpekas att skrivningen gäller för farmakologiska ämnen som inte förskrivits av läkare eller förskrivits av läkare på incUkation som inte godkänts av scx;ialstyrelsen. Braket av tiUväxthormon borde möjligen också bättre kontrolleras genom en begränsad förskrivningsrätt samt genom an förskrivningen pä något sätt regisö-erades.

Mera betänkligt är emellertid an hela diskussionen om erytropoetin (det hormon som stimulerar erytropoesen, och som nu kan renframsiällas med rekombinant teknik och är kommersiellt tillgängligt och i praktiskt kliniskt bruk på vissa indikationer) saknas i promemorian. Med erytropoetin kan man förmoda att det blir möjligt att åstadkomma en "farmakologisk autotrans-fusion" dvs. höga eryöocyttal och hemoglobinnivå i blodet över normal nivå, med ökad prestationsförmåga som följd."

Även Stockholms läns laneisting behandlar frågan om bloddopning genom tillförsel av hormonet erytropoetin för att stimulera bildningen av röda blod­kroppar. Landstinget uppger: "Ämnet tillverkas än så länge endast på licens, men om det blir införlivat i läkemedelsarsenalen kan också detta medel be­höva omfattas av lagstiftningen".

Kriminaliserade förfaranden

Enligt lagförslaget förbjuds införande till landet, förvärv, innehav cx;h över­låtelse av angivna preparat för annat än medicinskt eller vetenskapligt ända­mål. Förvärv, innehav och överlåtelse straffbelägges genom den föreslagna lagen medan olovlig införsel redan är straffbelagd i lagen (1960:418) om straff för varasmuggling.

Tre remissinstanser vill kriminalisera även själva braket av dopningsmedel medan en instans vill från det straffbara området undanta förvärv av cx;h innehav av mindre kvantiteter.

En remissinstans vill få till stånd en lagteknisk lösning som överensstäm­mer med narkotikastrafflagens, d(x;k utan kriminalisering av bnUcet

Av de tretton instanser som uttryckligen har berört avgränsningsfrågan har flertalet emellertid stannat för en lösning i enlighet med utredningens förslag.

Riksåklagaren yttrar:

"Det författningsförslag som presenteras i promemorian kan jag inte till­styrka i dess nuvarande form. Det kan föratses att man med de föreslagna reglema skulle riskera att stöta på samma lillämpningssvårigheter som tichgare

aktualiserades vid bekämpandet av narkotikabrottslighet enligt narkotika-

40

strafflagen. Denna lag ändrades 1983 (SFS 1983:363, prop. 1982/83:141) i Prop. 1990/91: 199 syfte att eliminera dessa svagheter i lagstiftningen, vilka närmast var att Bilaga 3 bedöma som luckor i lagen (se nämnda proposition). Utformningen av en lag som skall reglera medel med hormonell inverkan bör läggas nära den konstraktion och metodik som ligger till grand för narkotikastrafflagen i dess senare lydelse. År 1988 söaffbelades brakande cx;h annan befattning (än innehav) av narkotika (SFS 1988:286, prop. 1987/88:71). Denna krimi­nalisering hade föregåtts av en livlig debatt. De skäl, som ledde fram till lagändringen, har inte samma styrka i fråga om dopingpreparat Jag föreslår därför att dopinglagstiftningen utformas efter mönster av narkotikastrafflagen i dess lydelse före sismämnda lagändring."

Polismyndigheten i Stockholm anför att det ur allmänpreventiv synpunkt vore en stark markering från samhällets sida att även konsumtionen sO"affbe-lades, och fortsätter: "I annat fall bidrar samhället till att skapa oklarhet kring vad som gäller på samma sätt som förekom i den tichgare debatten om olovligt narkotikamissbrak. Med en kriminalisering av själva döpandet vore det dessutom möjligt att nyttja tvångsmedel som urinprov för att beivra den icke medicinska användningen. Därmed markeras att bekämpningen av doping är en angelägenhet för samhället och dess rättsväsende och inte endast för idrotten.

Eftersom den illegala hanteringen med dopingmedel styrs av ett starkt vinningsmotiv mäste samhället ingripa mot efterfrågan för alt få bukt med hanteringen. Av utredningstekniska skäl torde det vara betydelsefullt för polien att kunna ingripa även mot konsumenterna."

Polismyndigheten i Malmö fi:'amhåller också att själva det icke medicinska braket av medlen redan nu borde straffbeläggas och finner promemorians tveksamhet något förvånande, eftersom det från olika håU har hävdats att brak av t.ex. anabola steroider onakat humörförändringar hos brakaren som i en del fall varit den dhekta orsaken till allvarliga våldshandlingar.

Även konsumentverket ifrågasätter om man inte bör ta det ytterligare steget att kriminalisera också braket. Verket anför: "Begränsningen i förslaget moti­veras med att medlen inte är fullt så skadliga som de narkotiska preparaten och med att de inte är beroendeframkallande. Men i några nyligen publicerade amerikanska rapporter presenteras resultat som visar att överkonsumtion av anabola steroider kraftigt kan förändra brakarens psyke, firamför allt i form av ökad aggression. Missbruk av dessa medel kan också ge användaren ett psykologiskt beroende cx;h öka risken för HIV-smitta. EnUgt verkets mening är det viktigt att genom lagstiftning inskärpa att icke medicinskt brak av de medel som upptas i lagen inte godtas. För en kriminalisering av braket talar också svårigheten att dra gränsen mellan vad som är innehav respektive bmk afr prop. 1987/88:71)."

Sveriges läkarförbund och Svenska Läkaresällskapetjramhållet såvitt

gäller dopningspreparatens sidoeffekter att möjligheten av psykisk påverkan

bedöms i promemorian inte vara klarlagd. Båda instanserna anför: "Det kan

dock påpekas att just denna allvarliga effekt av anabola steroider av vissa

psykiater uppfanas som en vanlig biverkan. Detta kan möjligen ha relevans

41

för diskussionen om en kriminalisering av själva bruket av anabola sterioider    Prop. 1990/91: 199

eftersom sådant användande kan tänkas leda till våldshandhngar."

BUaga 3

Sveriges Riksidrottsförbund framhåller att det finns uppgifter som tyder på att bruk av anabola steroider förekommit hos personer som gjort sig skyldiga till våldsbrott. Förbundet anför: "Om användandet av hormonpreparat kan visas leda till en aggressivitet som utlöses i våldsbrott bör även braket krimi-nahseras. Även tesen atl brak av anabola steroider etc. inte skulle vara vane­bildande har börjat ifrågasättas från en del håll. RF anser att dessa båda frågeställningar måste följas upp mycket noga. Med nuvarande kunskap på området torde det dock inte finnas tillräckliga skäl för an kriminalisera även icke-mecUcinskt brak."

Hovrätten över Skåne och Blekinge instämmer med utredaren i att brak av preparaten inte bör sö-affbeläggas. Hovrätten fortsätter: "Förslaget gär dock något längre än vad som behövs. Det främsta skälet för en ytterligare krimi­nalisering är att medlen leder till skador på användaren när de används i större omfattning. Kriminaliseringen bör i första hand riktas mot dem som förser andra med medlen. Förvärv eller innehav av mindre kvantiteter bör därför knappast straffbeläggas. Däremot bör kriminaliseringen omfatta överlåtelse även av små kvantiteter. Annars riskerar man att de som förser idrotts-utövaraa med medlen undgår sanktioner genom atl vid varje enstaka tillfälle hantera endast en minche mängd."

Straffsanktion

Enligt promemorian bör den straffrättsliga bedömningen inte vara fullt lika sträng som beträffande narkotikabrott med hänsyn till vad som för närvarande är känt om de anabola steroidemas skadeverkningar. Förslaget anger en snafflatitud för uppsåtligt brott frän böter lill fängelse i högst två är och för brott begånget av grov oaktsamhet böter eller fängelse i högst sex månader. Straffskalan har avsiktligt gjorts vid, med hänsyn till att brottets svårighets­grad kan variera kraftigt, frän ett minche innehav för eget brak till en väl­organiserad försäljningsverksamhet med ansenlig ekonomisk vinning.

Av de sex remissinstanser som uttalat sig särskilt i frägan har endast tvä framfört avvikande synpunkter.

Hovrätten över Skåne och Blekinge påpekar:

"Straffskalan i 4 § första stycket omöjliggör lagföring med strafföreläg­gande. Det kan inle vara rimligt att varje brott mot den föreslagna lagen skall behöva föras till domstol. En särskild straffskala för mindre allvarUga brott med ett soffmaximum pä fängelse sex månader gör det möjligt an använda sdfföreläggande vid mindre allvarliga överträdelser av lagen, se 48 § rätte­gångsbalken. En särskild, lindrigare scraffskala skulle begränsa möjligheten att häkta för de ringa brotten, men det saknar praktisk betydelse. I övrigt blh föratsätmingama desamma för att tillgripa straffprocessuella tvångsmedel, så­som husrannsakan. Hovrätten kan därför endast se praktiska fördelar med en uppdelad straffskala."

42

Polismyndigheten i Göteborg:

Prop. 1990/91: 199

"I förfatlningsförslaget föreslås med subjektivt rekvisit en strafflatitud om BUaga 3 böter eller fängelse i högst tvä år. I de grovt oaktsamma fallen föresläs en strafflatitud av böter eller fängelse i högst sex månader. Det kan dcxk ifråga­sättas om inte en högre strafflatitud borde kunna tillämpas vid yrkesmässig brottslighet eller om spridning sker till ungdomar. Dessa fall av grovt brott bör fä en strafflatitud i vissa delar jämförbara med grovt narkotikabrott, dvs. fängelse i lägst två år eller högst sex är. Jfr 3 § lagen (1960:418) om straff för varasmuggling där just rekvisiten för grovt brott är yrkesmässighet eller verksamhet av särskilt hänsynslös art."

Subjektivt rekvisit

Föratom uppsåtligt begånget brott vill uödaren sö-affbelägga även oaktsam­hetsbrott, dock endast om oaktsamheten är grov.

Endast nägra fä remissinstanser berör frågan om det subjektiva rekvisitet

Hovrätten över Skåne och Blekinge:

"Vid sidan om uppsåUig befattning med preparaten föreslås även ansvar för den som av grov oaktsamhet förvärvar, innehar eller överlåter mecUen. I promemorian redovisas inte varför ansvar för oaktsamhetsbrott behövs.

Hovrätten utgår från atl vid oaktsamhetsbrottei själva befattnmgen med ett preparat skall läckas av gämingsmannens uppsåt; en rättshandling, såsom förvärv eller överlåtelse, föratsätter en viljeinriktning hos den handlande, cx;h ett icke avsikUigt innehav kan man svårligen länka sig. Rekvisitet grov oakt­samhet torde därför ta sikte på vad som kallas gämingsmoment Det är möj­ligt alt det har föresvävat utredaren an kriminalisering av grov oaktsamhet be­hövs för att det i vissa fall skall gå att straffa den som inte vet att ett preparat -vars egenskaper han känner till - omfattas av den föreslagna lagens begrepp. I så fall föreligger emellertid s.k. egenUig rättsvillfarelse som nästan aldrig, även om brottet bara är straffbart i uppsåt, befriar frän ansvar. Med hänsyn till bland annat detta skulle antagligen kriminaliseringen av grovt oaktsamma förfaranden inte få sä stor självständig betydelse. Det behövs en analys av i vilka fall den skulle få det och om även de behöver kriminaliseras. I brist pä bättre underlag avstyrker hovrätten att regleringen får omfatta även oaktsamhetsbrott.

AUdeles oavsett om denna synpunkt vinner beaktande bör i det föreslagna första stycket föras in ett klargörande av vilket subjektivt rekvisit som skall gälla, nämligen uppsåt."

Riksåklagaren påpekar för det fall den av honom föreslagna systemaiUcen enligt narkotikalagstifmingen mte skulle godtas:

"Uppsåtskravet, som torde vara underförstått i 4 § 1 st i förslaget, bör ges utnycklig form (förslagsvis "om gämingen sker uppsåUigen")".

43

Medverkansbrott

Prop. 1990/91: 199

Bilaga 3 

Såvitt gäller medverkan tiU brott upptar lagförslaget en hänvisning tiU brotts­balkens bestämmelser om medverkan.

Några remissinstanser har haft synpunkter på detta.

Riksåklagaren anför för det fall den av honom föreslagna systematiken enligt narkotUcalagstifmingen inte skuUe godtas:

"De regler om straffbarhet för medverkan som finns i förslaget bör omprövas när det gäller medhjälp till förvärv eller innehav. Dessa former av befattning med ett otillåtet preparat är ju i normalfallet mindre straffvärda än överlåtelse. Detta förhållande samt förhållandet att ett medverkansansvar föratsätter att det förelegat uppsåt att främja en någorlunda individualiserad gäming gör en sådan kriminaUsering minche lämplig."

Hovrätten över Skåne och Blekinge föreslår, som tidigare framgått, att förvärv och innehav av mindre kvantiteter inte skall straffbeläggas. Mot denna bakgmnd ifrågasätter domstolen om inte även medverkansansvaret bör begränsas. Hovrätten anför:

"En idrottsman som vänt sig till sin tränare eller någon annan och framfört enö-ägna önskemål om att få från denne köpa en liten mängd av ett förbjudet preparat kan - om förslaget leder till en överlåtelse - anses ha anstiftat den andre tiU brott och därför dra på sig ansvar för medverkan. Kriminaliseringen av den andres befattning med medlen är emellertid avsedd att skydda idrotts­mannen från skador. Hovrätten anser därför att ansvar för idrottsmannen för medverkan till någon annans ringa brott inte bör inträda.

Med hänsyn till att straffskalan - oavsett om hovrättens synpunkter beaktas - innefattar fängelse, är brottsbalkens regler om ansvar för med­verkan analogiskt tillämpliga utan någon hänvisning. Hänvisningen i för­slagets 5 § behövs därför i princip inte. Hovrätten föreslår emellertid att ringa fall av förvärv och innehav av medlen och medverkan till annans brott för att åstadkomma sädant förvärv och innehav inte skall kriminaliseras. Följs hovrättens förslag mte kan 5 § helt utgå. Rättar man sig efter hovrättens syn­punkter behövs en precisering av när ansvar för medverkan skall inträda."

Förverkande m.m.

Förslaget mnehåller stadgande om att varor som varit föremål för brott enhgt den föreslagna lagen skall förverkas. Om varoma inte finns i behäll skall i StäUet värdet förklaras förverkat.

Nägra remissinstanser viU utöka stadgandet tUl att även omfatta vinning av verksamheten.

Åklagarmyndigheten i Göteborg framhåller:

"Vinsten av dopingmedelshanlering är, som redan sagts, mycket stor. Inköpen av preparaten sker oftast i Östeuropa och Sydeuropa mycket biUigt. Påslagen som görs ligger i storleksordningen 100-1000 %. På grund av de stora avansema och likheten med narkotikahanteringen är det också i detta

44

sammanhang motiverat att införa även förverkande av vinningen av han-    Prop. 1990/91: 199

teringen."

BUaga 3

Regionåklagarmyndigheten i Stockholm påpekar angående förverkande av värdet av hanterade dopnuigspreparat:

"I förslagets 6 § stadgas om förverkande av värdet av hanterade doping­preparat. I kommentaren anges inte om inköpspris på t.ex. apotek eller pris på marknaden bland brakama avses. I samklang med narkotikalagstiftningen bör enligt min uppfattning, och i den män det kan utredas eller fastsläs i praxis, förverkas det värde eller den vinning som illegal handel tiU höga priser kan inbringa."

Även kammarrätten i Stockholm delar uppfattningen att vinning skall för­klaras förverkad. Kammarrätten fortsätter:

"Under ärendets fortsatta gäng bör övervägas om och i så fall i vilken om­fattning det bör i lagförslaget införas motsvarighet till föreskrifterna i 7 § narkotikastrafflagen rörande viUca bestämmelser som gäller i fråga om be­slag." Åklagarmyndigheten i Göteborg förordar att en sådan föreskrift införes.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att det framstår som oskäligt att förverka värdet av medel som förvärvats, därefter innehafts och sluUigen konsumerats av en idrottsman. Hovrätten påpekar all det i och för sig följer av 36 kap. 16 § brottsbalken att förverkande kan underlåtas om det skulle vara oskäligt men anser alt en liknande begränsning av förverkande-möjligheterna bör tas in i den nya lagen.

Hovrätten påtalar dessutom:

"Bemyndigandet i 7 §, sluUigen, är oklart till sin omfatming. Syftet med den föreslagna bestämmelsen är - såvitt framgår av specialmotiveringen - att den bara skall gälla sådan befattning som i princip inte är förbjuden enligt lagen, det vill säga befattning för medicinsk och vetenskaplig användning. Det bör komma till uttryck i lagtexten, jämför 8 § narkotikastrafflagen. I be­tänkandet saknas även en analys av vilka sanktionsregler som slår tiU mot den som åsidosätter de föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet."

45

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. i990/9i: 199

Bilaga 4

Förslag till

Lag om förbud mot vissa dopningsmedel

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag gäller

a)

syntetiska anabola steroider,

b)

testosteron cx;h dess derivat,

c)

tiUväxthormon,

d)    kemiska substanser som ökar prcxluktion och frigörelse av testosteron

och dess derivat eller av tUlväxthormon.

2 § Medel som anges i 1 § får inte annat än för medicinskt eller veten­

skaphgt ändamål

1.

införas till landet,

2.

överlåtas,

3.

framställas,

4.

förvärvas i överlåtelsesyfte,

5.

bjudas ut tiU försäljning, eller

6.

innehas.

3 § Den som bryter mot 2 § 2-6 döms, om gämingen sker uppsåtligen, för

dopningsbrott till fängelse i högst två år.

Är brott som avses i första stycket att anse som ringa, döms tUl böter eller fängelse i högst sex månader.

Om straff för olovlig införsel m.m. finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för vamsmugghng,

4 § För försök eller förberedelse till sådant dopningsbrott som inte är att

anse som ringa döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken, om gämingen

gäller annan befattning än som avses i 2 § 6.

Om flera har medverkat till brott som avses i 2 § 2-5, skall 23 kap. 4 cx;h

5 §§ brottsbalken tillämpas.

5 § Medel som varit föremål för brott enligt denna lag eller värdet därav

samt vinning av sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppen­

bart oskäligt. Detsamma gäller förlag för sådant brott eller dess värde, om

förlaget mottagits cx;h mottagandet utgör brott enligt denna lag.

Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller egendomens värde får förklaras förverkat, om det är påkallat till före­byggande av brott eller annars särskilda skäl föreligger. Detsamma gäller egendom med viUcen har tagits befatming som utgör brott enhgt denna lag.

6 § Angående beslag av egendom som kan antas vara förverkad enligt 5 §

gäller bestämmelsema i rättegångsbalken, med den avvUcelsen att bestämmel­

sen om att åtal skall väckas inom viss tid inte gäller i annat fall än då rätten ut­

satt sådan tid.

46

Bestämmelsema i 2 § 1 och 3 samt 3 § lagen (1958:205) om förvericande    Prop. 1990/91: 199 av alkoholhaltiga drycker m.m. skaU tillämpas på motsvarande sätt då beslag     Bilaga 4 har sken av medel som avses i 1 § denna lag. Tiden för att anmäla missnöje skall dock räknas från dagen för förordnandet.

Denna lag ffäder i kraft den 1 juli 1992.

47

Lagrådets yttrande

Prop. i990/9i: 199

BUaga 5 Utdrag ur protokoU vid sammanträde 1991-05-23

Närvarande: f d. regeringsrådet Bengt O. Hamdahl, regeringsrådet Bertil Werner, justitierådet Ulf Gad.

Enhgt protokoll vid regeringssammanträde den 16 maj 1991 har regeringen på hemstäUan av statsrådet Luidqvist beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag tUl lag om förbud mot vissa dopningsmedel.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av kammarrättsassessom Ingrid Uggla.

Lagrädet lämnar förslaget utan erinran.

48

Innehåll

Prop. 1990/91: 199

Proposition............................................................. 1

Propositionens huvudsakliga innehåU........................... 1

Propositionens lagförslag........................................... 2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 juni 1991     4

1

Inledning............................................................. 4

2

Allmänmotivering................................................... 5

2.1 Dopningsproblemet.......................................... 5

2.1.1

Allmän bakgrand...................................... 5

2.1.2

Dopningstestverksamheten....................... 6

2.1.3

Idrottsrörelsens  åtgärder......................... 7

2.1.4

Varifrån kommer dopningsmedlen................ 8

2.1.5

Internationellt  samarbete......................... 9

2.1.6

Gällande bestämmelser............................ 11

2.2

Behovet av nationell lagstifming angäende dopning 15

2.3

Lagstiftningens   utformning............................. 18

2.3.1

Avgränsning av medlen........................... 18

2.3.2

Förbjudna hanteringsformer, m.m.............. 20

2.3.3

Kriminalisering i en separat lag.................. 23

2.3.4

Straffsanktion....................................... 24

2.3.5

Förverkande, m.m.................................. 25

2.4 Vissa andra frågor.......................................... 26

2.4.1

Informationsinsatser............................... 26

2.4.2

Analysverksamheten............................... 27

2.4.3

Kosinadskonsekvenser............................. 27

3

Upprättat   lagförslag........................................... 27

4

Specialmotivering................................................. 27

5

Hemställan......................................................... 31

6

Beslut................................................................ 31

Bilaga 1

Departementspromemorians redovisning a\' lOCs dopningsUsta. .32

Bilaga 2

................................................................ 

Departementspromemorians lagförslag         36

BUaga 3

................................................................ 

Sammanställning av remissytffanden 37

BUaga 4

................................................................ 

Lagrådsremissens lagförslag   46

BUaga5

................................................................. 

Lagrådetsyttrande      48

49