Regeringens proposition 2002/03:58 Svenskt deltagande i Förenta nationernas fredsoperation i Demokratiska republiken Kongo Prop. 2002/03:58 Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 13 mars 2003 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Anna[REDACTED_EFTERNAMN] (Utrikesdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen redogör regeringen för utvecklingen i Demokratiska republiken Kongo (DR Kongo), Förenta nationernas fredsoperation i DR Kongo (MONUC), dess verksamhet och förutsättningar samt förberedelserna kring ett svenskt deltagande med en flygfältsenhet i operationen. Regeringen föreslår att riksdagen medger att regeringen ställer en väpnad styrka bestående av högst 90 personer till förfogande för deltagande i MONUC i 12 månader under åren 20032004.

1

Innehållsförteckning

Prop. 2002/03:58

1

Förslag till riksdagsbeslut ..................................................................

3

2

Ärendet och dess beredning...............................................................

4

3

Bakgrund utvecklingen i Demokratiska republiken Kongo............

5

4

Svenska humanitära och andra insatser .............................................

7

5

FN:s fredsoperation i Demokratiska republiken Kongo, MONUC ...8

6

Rättsliga frågor ..................................................................................

9

7

Regeringens överväganden ..............................................................

11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 2003........

13

2 Prop. 2002/03:58 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att riksdagen medger att regeringen ställer en väpnad styrka bestående av högst 90 personer till förfogande för deltagande i Förenta nationernas fredsoperation i Demokratiska republiken Kongo i 12 månader under åren 20032004.

3 Prop. 2002/03:58 2 Ärendet och dess beredning Förenta nationernas (FN) fredsoperation i Demokratiska republiken Kongo (MONUC), inrättades i november 1999. Den 4 december 2002 antog säkerhetsrådet resolution 1445 som beslutade om en utökning av MONUC med ytterligare 3 200 personer till en styrka på 8 700 personer. Bakgrunden till utökningen av insatsen var det snabba och omfattande tillbakadragandet av utländska trupper under hösten 2002 och behovet att snabbt komma igång med arbetet att frivilligt avväpna, demobilisera och repatriera (DD

republiken Kongo

Åren efter det att Fristaten Kongo 1960 blev självständig från

kolonialmakten Belgien präglades av stor politisk oro med ett flertal

rebell- och självständighetsrörelser som ofta verkade med direkt stöd från

utländska regeringar. Genom en statskupp 1965 lyckades generalmajor

Joseph Desiré Mobutu ta makten i landet, som 1971 kom att heta Zaire.

Mobutus 32 år vid makten präglades av korruption, maktmissbruk och

växande despotism. I slutet av 1996 inleddes ett väpnat uppror mot

Mobutus korrupta regim som hade sin upprinnelse i de massiva

flyktingströmmar in i östra delarna av Zaire som följde efter det att tutsi-

dominerade Rwandan Patriotic Front (RPF) slog tillbaka mot de

ansvariga för folkmordet och tog makten i Rwanda sommaren 1994. En

stor del av flyktingarna var medlemmar av den besegrade rwandiska

armén (ex-FAR) och hutu-milisen interahamwe som var ansvariga för

folkmordet på omkring 800 000, huvudsakligen tutsier. Från flykting-

läger i Zaire fortsatte dessa grupper att genomföra räder in i Rwanda.

Mobutu vidtog inga kraftfulla åtgärder mot miliserna i flyktinglägren som

snarast utnyttjade situationen till att destabilisera Rwanda. Det som

började som en rörelse för att garantera säkerheten till följd av

flyktingströmmarna in i landet utvecklades snabbt till en rebellrörelse

med sikte på att störta regeringen i Kinshasa. I maj 1997 intog rebellerna

Kinshasa, under ledning av Laurent Kabila och med stöd av regeringarna

i Rwanda och Uganda. Mobutu flydde landet och Laurent Kabila övertog

makten i landet som utropades till Demokratiska republiken Kongo.

Hoppet om att Mobutu-regimen skulle ersättas av en mer demokratisk

och ansvarsfull regering blev inte långlivat. Laurent Kabilas styrning var

auktoritär och odemokratisk och relationerna med hans viktigaste

allierade, Rwanda och Uganda, försämrades snabbt. Säkerhetsproblemen

i östra DR Kongo kvarstod och i augusti 1998 gick Rwanda och Uganda

ånyo in med militär trupp i DR Kongo för att i samarbete med lokala

rebellgrupper försöka störta Kabila från makten. Rebellförsöket

eskalerade snabbt till ett regelrätt krig vilket som mest kom att involvera

åtta afrikanska länder, inklusive Angola, Zimbabwe och Namibia som

skickade trupp för att stödja regeringen i Kinshasa. Parternas

exploatering av DR Kongos naturresurser, bl.a. diamanter och mineraler,

har sedan kommit att spela en central roll i konflikten och har bidragit till

att förlänga den.

Den 10 juli 1999 undertecknades i Lusaka mellan DR Kongos regering

och regeringarna för Angola, Namibia, Rwanda, Uganda och Zimbabwe

ett avtal om eldupphör. De huvudsakliga rebellgrupperna i DR Kongo,

Mouvement pour la Libération du Congo (MLC) och Rassemblement

Congolais pour la Démocratie (RCD) undertecknade avtalet snart

därefter. De tre centrala elementen i avtalet är överenskommelse om

fullständigt tillbakadragande av alla utländska trupper från kongolesiskt

territorium, avväpning och demobilisering av väpnade grupper (främst

5

ex-FAR och interahamwe) samt genomförandet av en inter-kongolesisk Prop. 2002/03:58 dialog mellan alla kongolesiska parter i konflikten, den politiska oppositionen och det civila samhället, i syfte att demokratisera landet. Parterna begärde också en fredsbevarande FN-styrka. De följande 18 månaderna efter undertecknandet skedde dock inga framsteg i fredsprocessen. Istället fortsatte stridigheterna. I januari 2001 mördades Laurent Kabila och efterträddes som president av sin son, Joseph Kabila. Fredsprocessen fick nytt liv under dennes ledning. Regeringen i Kinshasa godkände utplaceringen av FN-trupp och parternas trupper drogs tillbaka från frontlinjen i enlighet med ett nytt gemensamt avtal. Under 2002 har betydande framsteg gjorts i fredsprocessen. Den 30 juli undertecknades i Pretoria ett avtal mellan regeringen i Kinshasa och Rwanda om tillbakadragande av all rwandisk trupp från kongolesiskt territorium samt avväpning och demobilisering av ex-FAR och interahamwe i DR Kongo. Avtalet är ett försök att lösa två av de viktigaste utestående frågorna i Lusaka-avtalet och gav nytt momentum i fredsprocessen. Ett annat avtal undertecknades sedan den 6 september 2002 i Luanda mellan regeringen i Kinshasa och Uganda om tillbakadragande av ugandisk trupp från kongolesiskt territorium samt samarbete och normalisering av relationerna mellan länderna. Under hösten 2002 överraskade Rwanda många bedömare genom en omfattande truppreträtt från DR Kongo, vilken övervakades och verifierades av MONUC och Sydafrika i enlighet med avtalet. Även tillbakadragandet av styrkor från Uganda, Zimbabwe och Angola har fortsatt och verifierats under hösten 2002. Den 17 december 2002 slöts i Pretoria inom ramen för den inter-kongolesiska dialogen ett avtal om en övergångsregering som innebär att Joseph Kabila under en övergångsperiod på två år, att följas av demokratiska val, sitter kvar som president med fyra vice- presidenter från vardera regeringen, den politiska oppositionen och de två viktigaste rebellrörelserna, RCD-Goma och MLC. Trots de viktiga framstegen kvarstår stora utmaningar för att uppnå fred och stabilitet i landet. Genomförandet av det politiska avtalet kräver god vilja och eftergifter av samtliga parter. Det tredje centrala elementet i Lusaka-avtalet, avväpning, demobilisering och repatriering av rwandisk milis, vars verksamhet i östra DR Kongo fortsatt utgöra ett säkerhetshot mot Rwanda, återstår att genomföras. Ett misslyckande med detta skulle kunna leda till förnyad militär konflikt med risk för att landet kastas in i en än djupare kris med allvarliga regionala effekter. I den nordöstra delen av landet, i Ituri-provinsen, pågår och fördjupas också en mer lokal men oroande konflikt med tydliga tecken på fortsatt inblandning av grannländerna. Fortsatt starkt internationellt engagemang är nödvändigt för att föra den politiska processen framåt. Därtill krävs en stark FN-ledning och ett välfungerande MONUC som förmår axla den centrala roll som operationen har som stabiliserande faktor i DR Kongo. Detta är en viktig förutsättning för en effektiv DD

republiken Kongo, MONUC

FN:s fredsoperation i DR Kongo, MONUC, upprättades genom

säkerhetsrådets resolution 1279 i november 1999. Dess huvudsakliga

uppgift var att övervaka avtalet om eldupphör som undertecknades i

Lusaka i juli samma år. Till en början bestod operationen av 90 militära

sambandsofficerare men säkerhetsrådet utökade i februari 2000 mandatet

för styrkan till 5 537 personer, inklusive 500 militärobservatörer. FN-

operationens utplacering förhindrades till en början av regeringen i

Kinshasa och i början av 2001 var endast 200 militärobservatörer på

plats. Utplacering av trupp inleddes först när Joseph Kabila kom till

makten i januari 2001. I november 2002 uppgick den faktiska styrkan till

cirka 4 200 personer, vilket låg under den då mandaterade nivån för

insatsen.

Den 9 november 2001 gav säkerhetsrådet genom resolution 1376 stöd

för inledandet av fas III i MONUC:s verksamhet, vilket innebar att

MONUC steg-för-steg skall inleda arbetet med att bistå i DD

väpnade grupper samtidigt som de huvudsakliga uppgifterna enligt fas II,

att utreda påstådda brott mot vapenvilan och övervaka tillbakadragandet

av utländska trupper, skall fortsätta. På grund av det i vissa delar labila

säkerhetsläget och bristande information från parterna om väpnade

trupper har MONUC tidigare haft svårt att genomföra detta arbete i

någon större utsträckning. Avtalen i Pretoria och Luanda mellan

regeringen i Kinshasa och Rwanda respektive Uganda, samt det snabba

tillbakadragandet av utländska trupper under hösten 2002 har dock skapat

nya och bättre förutsättningar för DD

Mot bakgrund av denna positiva utveckling beslutade säkerhetsrådet

genom resolution 1445 den 3 december 2002 att öka styrkan för MONUC

till 8 700 personer och förskjuta tyngdpunkten för verksamheten österut

för att snabbt kunna bistå i frivillig DD

fortsatta arbete under fas III beskrivs i generalsekreterarens

specialrapport från den 10 september 2002. Den militära komponenten

kommer att ökas genom upprättande av en framåtriktad styrka som

huvudsakligen skall bestå av två robusta insatsstyrkor omfattande vardera

1 700 personer. Dessa styrkor kommer att vara baserade i Kindu och

Kisangani men ha kapacitet att förflytta sig till demobiliseringsorter i de

östra delarna av landet för att svara för punktsäkerhet, stödja

uppbyggnaden av demobiliseringsläger, förstöra vapen och ammunition

som samlats in samt för viss minröjning. Den första insatsstyrkan

kommer att bemannas av förband från Sydafrika och beräknas vara

operativ i Kindu i slutet av april 2003. Den andra insatsstyrkan skall

sättas upp först när generalsekreteraren rapporterat till säkerhetsrådet att

mer kapacitet behövs för att hantera det samlade antalet personer som är

föremål för DD

Landets storlek och bristande infrastruktur gör MONUC starkt

beroende av flygtransporter. Under genomförandet av DD

Regeringens förslag: Att riksdagen medger att regeringen ställer en

väpnad styrka bestående av högst 90 personer till förfogande för

deltagande i Förenta nationernas fredsoperation i Demokratiska

republiken Kongo i 12 månader under åren 20032004.

Skälen till regeringens förslag: Stora framsteg har under det senaste

året skett i fredsprocessen i DR Kongo med fredsavtal mellan regeringen

i DR Kongo och regeringarna i Rwanda och Uganda och efterföljande

tillbakadragande av utländska trupper från kongolesiskt territorium.

Därtill har den inter-kongolesiska dialogen resulterat i ett avtal om en

övergångsregering som undertecknats av regeringen, oppositionen och de

två viktigaste rebellgrupperna. Trots att stora politiska problem återstår

att lösa och att säkerhetssituationen i de östra och nordöstra delarna

fortfarande är allvarlig ser möjligheterna till en fredlig lösning av

konflikten idag väsentligen bättre ut än tidigare. En sådan lösning är

också av fundamental betydelse för fred, säkerhet och utveckling i hela

regionen. Det är därför viktigt att det internationella trycket på parterna

förblir högt så att processen kan fortsätta att utvecklas positivt och

parterna uppmuntras att genomföra sina åtaganden. MONUC har en

stabiliserande verkan i de östra delarna av landet och har en nyckelroll i

genomförandet av DD

måste operationen ges nödvändiga resurser.

FN har under de senaste åren haft svårare att få truppbidrag till sina

fredsbevarande operationer i Afrika. Kritik har riktats mot att EU och

andra västländer inte tar sitt ansvar och deltar på marken i FN-insatser

utan att utvecklingsländer i största utsträckningen får stå för dessa

truppbidrag. Det svenska bidraget till MONUC blir det första med militär

trupp i operationen från något annat EU-land eller västland. Erbjudandet

har mottagits mycket positivt av FN som också hoppas att det kan bidra

till att få fler västländer att ställa upp med trupp i FN-insatser utanför den

europeiska kontinenten. Regeringen bedömer att insatsen är ett viktigt

bidrag för att stärka trovärdigheten för MONUC i detta kritiska läge i

fredsprocessen.

Sverige har inte bidragit med trupp i FN:s fredsoperationer, men väl i

FN-mandaterade operationer, sedan insatsen i UNPREDEP i Makedonien

som avslutades i februari 1999. Regeringen bedömer därför att Sverige,

genom att återigen bidra med trupp i en FN-ledd fredsoperation, sänder

en tydlig signal om det starka svenska stödet för FN:s fredsbevarande

verksamhet.

Insatsen ligger väl i linje med Sveriges omfattande engagemang i DR

Kongo och svensk Afrikapolitik. Den bidrar också till att i handling

omsätta det uttalade svenska engagemanget för hantering och

förebyggande av afrikanska konflikter.

11

På grund av landets storlek och bristande infrastruktur är de logistiska Prop. 2002/03:58 utmaningarna för MONUC stora och operationen har tidigare haft svårt att få truppbidrag från medlemsländerna för nödvändig flygfälts- verksamhet. Det är ett exempel på en kvalificerad insats som är nödvändig för att en operation snabbt skall bli operativ. Regeringen bedömer att den svenska flygfältsenheten är ett väl avvägt bidrag till en högt efterfrågad verksamhet inom operationen. Verksamheten under MONUC:s fas III förväntas pågå under 18 månader men FN välkomnar även truppbidrag för en period av 12 månader. Regeringen beräknar att totalkostnaden för insatsen uppgår till cirka 200 miljoner kronor, varav cirka 120 miljoner kronor avser 2003 och cirka 80 miljoner kronor avser 2004. Utgifterna skall belasta sjätte utgiftsområdets anslag, 6:1, Förbandsverksamhet, beredskap och fredsfrämjande truppinsatser m.m. 12

Utrikesdepartementet

Prop. 2002/03:58

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 2003 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], J.O.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], H.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2002/03:58 Svenskt deltagande i Förenta nationernas fredsoperation i Demokratiska republiken Kongo 13