1. STATSSKULDEN

1.1 STATSSKULDEN OCH DESS FINANSIERING

Statsskulden uppgick vid utgången av 1999 till 1 374,2 miljarder kronor; se

tabell 1.1. Det motsvarar ca 70

procent av BNP. Totalt sett minskade statsskulden under 1999 med 74,7 miljarder

kronor eller 5,2 procent. Mätt

som andel av BNP har skulden minskat ca 7,3 procentenheter.

Tabell 1.1 Statsskuldens sammansättning åren 1995 1999

1995

1996

1997

1998

1999

Förändr.

1998-

 1999

Instrument

Nominella lån i svenska kronor

Statsobligationer

662,8

638,6

682,8

686,4

678,9

-7,4

Statsskuldväxlar

187,0

179,9

144,1

225,7

243,6

17,9

Dagslån

3,8

4,9

25,2

11,1

0,0

-11,1

Premieobligationer

64,8

60,1

61,4

58,7

54,4

-4,3

Riksgäldskonto

11,9

11,9

6,7

5,5

3,0

-2,5

Riksgäldsspar

2,5

4,7

5,6

1,0

Allemansspar

48,1

44,0

29,5

Summa nominella lån i svenska

kronor

978,4

939,4

952,2

992,0

985,5

-6,5

Reala lån i svenska kronor

Statsobligationer

16,3

73,9

91,8

93,8

96,7

2,9

Riksgäldsspar

0,2

0,5

0,9

0,3

Summa reala lån i svenska kronor

16,3

73,9

92,0

94,3

97,6

3,2

Lån i utländsk valuta

391,5

398,4

385,7

362,5

291,1

-71,5

Summa Statsskulden

1 386,2

1 411,6

1 429,8

1 448,9

1 374,2

-74,7

Statsskulden redovisas till vid emissionstillfället bokförda belopp, dvs den

marknadsvärderas inte med avseende

på förändringar i marknadsräntorna. Däremot tas valutaskulden upp till sitt

aktuella värde, dvs omräknad med

bokslutsdagens valutakurser. Kontorets s.k. skuldskötselinstrument, t.ex.

terminer och swappar ingår inte. En

beskrivning av den marknadsvärderade statsskulden framgår nedan av tabellerna

1.2, samt inklusive

skuldskötselinstrument i tabell 1.3 samt 1.4.

Stocken av nominella statsobligationer minskade med 7,4 miljarder kronor och

statsskuldväxelstocken ökade

med 17,9 miljarder kronor. Stocken av reala obligationer ökade med 2,9 miljarder

 kronor. Bakgrunden till dessa

förändringar diskuteras i avsnitt 3.2.

Sparformen Allemanssparkonton upphörde den 30 juni 1998.

Premieobligations-stocken minskade med 4,3

miljarder kronor. Sparandet på Riksgäldskonto minskade med 2,5 miljarder kronor.

 Riksgäldsspar ökade med

1,3 miljarder, varav reala lån med 0,3 miljarder kronor. Hushållsupplåningen

behandlas utförligare i avsnitt 3.3.

Den redovisade valutaskulden minskade med 71,5 miljarder kronor. Bakom denna

siffra ligger en

nettominskning av valutaskulden värderad till anskaffningsvärde med 68,6

miljarder kronor, samt en

omvärdering till rådande kronkurs som minskat valutaskulden med 2,8 miljarder

kronor, till följd av att den

svenska kronan har förstärkts under 1999.

Riksgäldskontorets upplåningsmandat i utländsk valuta för 1999 var en

nettoamortering på 25 miljarder kronor,

med ett toleransintervall på ±5,0 miljarder. Definitionen av upplåningsmandatet

är inte liktydigt med

förändringen av valutaskulden enligt tabell 1.1. Amorteringen definieras som

nettot av de till svenska kronor

växlade flödena i utländsk valuta, exklusive räntebetalningar i utländsk valuta.

 Enligt den definitionen blev

nettoamorteringen 23,3 miljarder.

Statsskulden till marknadsvärde

I tabell 1.2 beskrivs statsskulden beräknad till marknadsvärdet för perioden

1995-1999.

Tabell 1.2 Statsskulden till marknadsvärde 1995-1999

1995

1996

1997

1998

1999

Förändr

1999-

 1998

Instrument

Nominella lån i svenska kronor

Statsobligationer

765,2

856,0

808,6

839,9

753,1

-86,7

Statsskuldväxlar

195,3

186,5

146,2

228,5

246,3

17,8

Dagslån

3,8

4,9

25,2

11,1

0,0

-11,1

Premieobligationer

65,4

67,2

64,3

62,9

53,2

-9,7

Riksgäldskonto

14,5

16,3

9,0

8,1

4,5

-3,7

Riksgäldsspar

2,5

5,0

5,9

0,9

Allemansspar

49,9

44,0

29,5

Summa nominella lån i svenska kronor

1 094,0

1 174,8

1 085,3

1 155,5

1 063,0

-92,5

Reala lån i svenska kronor

Statsobligationer

105,8

108,8

109,7

0,9

Riksgäldsspar

0,2

0,5

0,9

0,4

Summa reala lån i svenska kronor

106,0

109,3

110,6

1,3

Lån i utländsk valuta

413,9

426,9

415,8

402,9

311,9

-91,1

Summa statsskuld

1 507,9

1 601,8

1 607,1

1 667,7

1 485,5

-182,3

Statsskulden, redovisad till marknadsvärde omfattar statsskulden enligt ovan

(där instrumenten tas upp till

anskaffningsvärde och orealiserade valutadifferenser ingår), kompletterad med

upplupna räntor och orealiserade

kursdifferenser. En specificering av ingående delposter i den marknadsvärderade

statsskulden för åren 1998 och

1999 framgår av tabell 1.4.

Statsskulden till marknadsvärde - inklusive skuldskötselinstrument

I tabell 1.3 redovisas den marknadsvärderade statsskulden kompletterad med

skuldskötselinstrument.

Riksgäldskontoret påverkar också statsskuldens samman-sättning med hjälp av

skuldskötselinstrument, t.ex.

terminer och skuldbytesavtal (swappar). En beräkning där skuldskötselinstrument

ingår ger därför en bättre bild

av skuldens fördelning och storlek.

Tabell 1.3 Statsskuld till marknadsvärde 1995- 1999, kompletterad med

 skuldskötselinstrument, miljarder kronor

1995

1996

1997

1998

1999

Förändr

 1999-

 1998

Summa statsskuld (från tabell 1.2)

1 507,9

1 601,8

1 607,1

1 667,7

1 485,5

-182,3

Skuldskötselinstrument

Kronswappar

-44,7

-79,8

-113,9

-34,1

Valutaswappar

4,1

24,9

49,5

77,3

110,2

32,9

Övriga instrument

6,1

0,0

-0,2

-6,2

1,1

7,3

Summa skuldskötselinstrument

10,2

24,9

4,6

-8,7

-2,7

6,1

Marknadsvärderad statsskuld

inkl Skuldskötselinstrument

1 518,1

1 626,7

1 611,7

1 659,0

1 482,8

176,2

De kron/valutaswappar kontoret använder för att omvandla lån i kronor till

exponering i utländsk valuta uppgick

till omkring 112 miljarder vilket är en ökning med cirka 40 miljarder jämfört

1998. Mätt inklusive de

kron/valutaswappar kontoret använder för att omvandla lån i kronor till

exponering i utländsk valuta är

valutaskulden omkring 404 miljarder (434). Nominella lån i svenska kronor med

hänsyn till

kron/valutaswapparna blir följaktligen cirka 874 miljarder (920).

Kompletteras den marknadsvärderade statsskuld med skuldskötselinstrument minskas

 skulden med 6,1 miljarder

kronor. En specificering av ingående delposter i den marknadsvärderade

statsskulden för åren 1998 och 1999

framgår i tabell 1.4.

Tabell 1.4 Statsskuld till marknadsvärde (specificerad) åren 1998 och 1999,

 kompletterad med skuldskötselinstrument, miljarder

kronor

Instrument

Ansk.

värde

Oreal

valutakurs

Uppl.

räntor

Oreal.

kurser

Summa

1998

Ansk.

värde

Oreal

valutakurs

Uppl.

räntor

Oreal.

kurser

Summa

1999

1999

jmf

1998

Nominella lån i svenska

kronor

Statsobligationer

686,4

38,0

115,5

839,9

678,9

33,0

41,2

753,1

-86,7

Statsskuldväxlar

225,7

3,5

-0,7

228,5

243,6

2,9

-0,2

246,3

17,8

Dagslån

11,1

0,0

0,0

11,1

0,0

0,0

0,0

0,0

-11,1

Premieobligationer

58,7

0,7

3,5

62,9

54,4

0,5

-1,7

53,2

-9,7

Riksgäldskonto

5,5

2,0

0,6

8,1

3,0

1,1

0,3

4,5

-3,7

Riksgäldsspar

4,7

0,2

0,1

5,0

5,6

0,2

0,1

5,9

0,9

Summa nominella lån i

svenska kronor

992,0

44,4

119,1

1 155,5

985,5

37,8

39,7

1 063,0

-92,5

Reala lån i svenska kronor

Statsobligationer

93,8

7,4

7,5

108,8

96,7

9,9

3,1

109,7

0,9

Riksgäldsspar

0,5

0,0

0,0

0,5

0,9

0,0

0,0

0,9

0,4

Summa reala lån i

svenska kronor

94,3

7,5

7,5

109,3

97,6

10,0

3,1

110,6

1,3

Lån i utländsk valuta

348,7

13,8

12,1

28,3

402,9

280,1

11,0

10,0

10,8

311,9

-91,1

Summa statsskuld

1 435,0

13,8

64,0

154,9

1 667,7

1 363,2

11,0

57,7

53,6

1 485,5

-182,3

Skuldskötselinstrumen

t

Kronswappar

-71,9

0,0

-2,3

-5,6

-79,8

-111,9

0,0

-3,4

1,4

-113,9

-34,1

Valutaswappar

72,0

11,1

-2,0

-3,9

77,3

112,5

0,0

0,4

-2,7

110,2

32,9

Övriga instrument

0,0

1,8

-0,4

-7,7

-6,2

0,0

-1,4

-1,3

3,7

1,1

7,3

Summa

skuldskötselinstrument

0,1

13,0

-4,6

-17,2

-8,7

0,5

-1,4

-4,3

2,5

-2,7

6,1

Statsskuld inkl

Skuldskötselinstrumen

t

1 435,1

26,8

59,3

137,7

1 659,0

1 363,7

9,6

53,4

56,1

1 482,8

-176,2

Delposternas förändring mellan 1998 och 1999 framgår tydligare i följande

sammanställning.

Delposter i den marknads-

värderade statsskulden

Statsskulden

Skuldskötsel-

instrument

Förändring

1999-1998

Anskaffningsvärde

-71,8

 0,4

-71,4

Orealiserade valutadifferenser

-2,8

-14,4

-17,2

Upplupna räntor

-6,3

0,4

5,9

Orealiserade kurser

-101,3

19,7

81,7

Summa

-182,3

6,1

176,2

Minskningen av den marknadsvärderade statsskulden förklaras främst av minskade

orealiserade kursförluster

med 101,3 miljarder, främst till följd av ränteuppgången i Sverige och utomlands

 och minskat anskaffningsvärde

med 71,8 miljarder, som främst avser valutaskulden.

Upplupna obetalda räntor uppgick till, 57,7 miljarder kronor (64,0) och

orealiserade kursförluster uppgick

sammanlagt till 53,6 miljarder kronor (154,9), fördelat på 39,7 miljarder kronor

 för nominella lån i svenska

kronor, 3,1 miljarder för reala lån i svenska kronor och 10,8 miljarder kronor

för lån i utländsk valuta.

Den marknadsvärderade statsskulden inklusive skuldskötselinstrument uppgick till

 1428,8 (1 659,0) miljarder.

Skuldskötselinstrumentens värdering har förändrats med 6,1 miljarder jämfört

1998 varav orealiserade

valutakursvinster uppgick till 1,4 miljarder kronor (-13,0). I marknadsvärdet

för skuldskötselinstrument ingår

också upplupna ränteintäkter, med 4,3 miljarder kronor (4,6) och orealiserade

kursvinster med 2,5 (-17,2)

miljarder kronor.

Statsskuldens förfallostruktur som den såg ut 1999-12-31 framgår av figur 1.1.

Figur 1.1 Statsskuldens förfallostruktur för 1999 (miljarder kronor)

1.2 STATSSKULDENS KOSTNADER

Statsskuldens kostnader finansieras genom anslag på statsbudgeten.

Redovisningen mot statsbudgeten avser att visa hur verksamheten finansierats med

 anslagsmedel. Finansiering

tillgodoräknas efter utgiftsmässiga principer . De väsentliga anslagen som

finansierar statsskuldens kostnader är

 anslaget A1 Räntor på statsskulden, m.m., som finansierar räntekostnader m.m.

som avser statsskuldens

förvaltning. Vidare också räntenettot för in- och utlåningen till statliga

myndigheter m.fl.

 anslagsposten C1 Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning.

Anslaget finansierar utgifter för provisioner i utländsk valuta m.m..

 anslaget B4 Riksgäldskontoret: Kostnader för upplåning och låneförvaltning.

Anslaget finansierar utgifter för

provisioner, andra avgifter och ersättningar till banker m.fl., börsnotering och

 börsinformation,

systemkostnader, marknadsföring, prospekt, dragningslistor och konsulter m.m.

Belastningen på anslagen under åren 1995-1999 framgår av tabell 1.5.

Analys av förändringar för 1999 avseende räntor på statsskulden beskrivs i

avsnitt 2.1 Utfall, Statens lånebehov.

Vid jämförelse med lånebehovet (se tabell 2.1) är uppgifterna inte helt

jämförbara. Utfallet 1999 på anslaget

räntor på statsskulden är 89,8 miljarder kronor. För 1999 påverkade räntor på

statsskulden lånebehovet med

89,3 miljarder. Avvikelsen beror på en kassamässig korrigering på 0,5 miljarder,

 då anslagen avräknas

utgiftsmässigt.

Minskningen över åren av provisionskostnader, avgifter m.m. för upplåningen i

utländsk valuta (anslag C1)

förklaras främst av en ändrad inriktning på upplåningen. Under 1999 utbetalades

59,5 miljoner kronor (93,2)

som är en minskning jämfört med 1998 men i nivå med 1997.

En bidragande orsak till minskade utgifter för provisionskostnader, m.m.

avseende upplåningen i svenska kronor

(anslag B4), är att upplåningen via låneformen Allemansspar successivt minskat

fram tills dess att den upphörde

den 30 juni 1998. För 1997 uppgick provisionskostnaderna m.m. för Allemansspar

till 230,3 miljoner. För 1998

var motsvarande kostnader för Allemansspar 66,9 miljoner. Minskningen mellan

1998 och 1999 med 53,7

miljoner kronor förklaras till största del av minskade provisionskostnader på

grund av att Allemansspar upphört.

Tabell 1.5 Räntor på statsskulden och andra utgifter, åren 1995-1999, miljarder

 kronor

UTGIFTER (+) OCH INKOMSTER (-)

1995

1996

1997

1998

1999

Räntor på lån i svenska kronor

81,80

92,40

82,46

73,14

68,49

Räntor på lån i utländsk valuta

21,24

23,29

23,91

23,64

22,04

Räntor på in-och utlåning till

statliga myndigheter m.fl. inkomster

-14,45

-14,12

-5,62

-3,87

-2,40

Summa räntor

88,59

101,57

100,75

92,91

88,13

Över-/ underkurs vid emission

8,68

-1,66

-1,68

-5,69

-2,40

Valutaförluster/-vinster (realiserade)

6,04

-6,05

-3,59

9,82

-6,25

Kursförluster /-vinster (realiserade)

1,48

5,69

2,76

15,64

10,16

Övrigt

-0,04

-0,01

0,11

0,64

0,18

Summa över/underkurser,

realiserade valutaförändringar m.m.

16,16

-2,03

-2,39

20,40

1,69

Summa nettoutgifter (Anslaget A1 räntor

på statsskulden)

104,75

99,53

98,36

113,31

89,82

Provisioner, avgifter m.m. för lån i utländsk

valuta (C1 Provisionskostnader) 1)

0,44

0,10

0,05

0,09

0,06

Provisioner (lån i svenska kronor)

0,66

0,51

0,47

0,32

0,27

Övriga utgifter upplåning och låneförvaltning

0,10

0,17

0,07

0,10

0,11

Summa utgifter för provisioner m.m. (B4

Upplåning och låneförvaltning) 1)

0,75

0,68

0,54

0,42

0,37

Summa utgifter avräknade anslag

105,94

100,32

98,95

113,82

90,26

1) Fr.o.m. 1998 har utgifterna för provisioner m.m. för lån i utländsk valuta,

en särskild anslagspost ; C1 Provisionskostnader i

samband med upplåning och skuldförvaltning. Jämförelseuppgifterna har justerats

 för tidigare år.

Riksgäldskontorets övriga kostnader för förvaltning av statsskulden finansieras

av anslaget Riksgäldskontorets

förvaltningskostnadsanslag. Anslaget finansierar bl.a. utgifter för löner,

lokaler, utbildning, system och

information. För 1999 var utgifterna 79,8 miljoner kronor (71,0 miljoner).

Övriga anslag för Riksgäldskontorets

verksamheter framgår av anslagsredovisningen

2. STATENS LÅNEBEHOV

2.1 UTFALL

Statens lånebehov har minskat kraftigt de senaste åren; se figur 2.1. Under 1999

 uppvisade statens betalningar

ett överskott på 82,0 miljarder kronor. Som framgår av avsnitt 1 bidrog

överskottet till en amortering av

statsskulden. Skillnaden mellan överskottet på 82 miljarder och skuldens

minskning med 75 miljarder beror i

första hand på en tillfällig ökning av kontorets kortfristiga placeringar över

årsskiftet.

Figur 2.1 Statens lånebehov, inklusive och exklusive räntor, december 1987

 december 1999,

tolvmånaderstal, miljarder kronor

Lånebehovet bestäms, som framgår av tabell 2.1, av tre faktorer:

- det primära saldot (nettoflödet av in- och utbetalningar till respektive

 från staten med undantag för

betalningar för räntor på statsskulden);

- förändringar i Riksgäldskontorets in- och utlåning till myndigheter och

statliga bolag;

- räntor på statsskulden.

Förändringar i myndigheternas behållningar på räntekonton påverkar både det

primära saldot och

nettoutlåningen, men med motsatt tecken. De blåser därför upp bruttobeloppen.

Efter korrigering för

räntekontots påverkan ökade överskottet i det primära saldot 38,5 miljarder

kronor till 155,5 miljarder 1999.

Motsvarande korrigering av nettoutlåningen visar att utlåningen minskade med

15,7 miljarder kronor 1999,

jämfört med 7,0 miljarder 1998. Nettoutlåningens fortsatta bidrag till ett

minskat lånebehov beror främst på

premiepensionssystemet.

Det primära lånebehovet definieras som summan av det primära saldot och

nettoutlåningen och är därför

opåverkat av omflyttningar mellan dessa. Det primära lånebehovet minskade med ca

 47 miljarder kronor under

1999, och visade därmed ett överskott på 171 miljarder kronor.

Tabell 2.1 Statens lånebehov under kalenderåren 1995 99, miljarder

kronor

1995

1996

1997

1998

1999

Primärt lånebehov

37,2

-79,5

-92,7

-124,0

-171,2

varav

 statsverkets primära saldo 1

12,7

46,3

-82,3

-121,2

-153,3

 Riksgäldskontorets nettoutlåning 2

24,5

-125,8

-10,4

-2,8

-17,9

Räntor på statsskulden m.m.

101,4

100,5

99,0

114,4

89,3

varav

 räntor för lån i svenska kronor

74,5

83,5

78,2

78,1

74,6

 räntor för lån i utländsk valuta

20,8

23,0

24,3

26,4

20,9

 realiserad valutadifferens, netto

6,1

-6,1

-3,6

9,8

-6,3

Statens lånebehov (netto)

138,6

21,0

6,2

-9,7

-82,0

1Varav förändring på räntekonto; 1995: 4,7, 1996: 1,2, 1997: -10,1, 1998: -4,2,

1999: 2,3.

2Förändring på räntekonto ingår med samma belopp som i not 1 men med omvänt

tecken.

Utbetalningarna för räntor på statsskulden m.m. uppgick till 89,3 miljarder

kronor. Det är ca 25 miljarder kronor

lägre än 1998. Den minskade räntebelastningen beror framför allt på att kontoret

 under året realiserat

valutavinster att jämföra med valutaförluster under 1998. Räntor på lån i

utländsk valuta var också lägre under

1999. Vidare gav kontorets uppköp av obligationer under året mindre

kursförluster än 1998. De lägre

kupongerna nyemitterade obligationer gav dessutom minskade ränteutbetalningarna

på kupongobligationer.

För att tolka utvecklingen av lånebehovet är det intressant att söka skilja ut

tillfälliga betalningar. Under 1999

uppgick dessa till ca 45 miljarder kronor netto, vilket är omkring 40 miljarder

mer än 1998. De större tillfälliga

nettoinbetalningarna beror främst på att AP-fonden har levererat in 45 miljarder

 kronor som del i finansieringen

av pensionsreformen. Justerat för tillfälliga betalningar kan således

överskottet uppskattas till ca 35 miljarder

kronor.

Ökningen av överskotten jämfört med 1998 beror framför allt på större

tillfälliga nettoinbetalningar och

minskade ränteutbetalningar. Därtill kommer att den gynnsamma ekonomiska

utvecklingen har genererat ökade

skatteinbetalningar. I motsatt riktning verkar bl.a. ökade utbetalningar till

följd av det nya pensionssystemet samt

till kommunerna.

2.2 PROGNOSER ÖVER STATENS LÅNEBEHOV

2.2.1 Mål och rapporteringskrav

Verksamhetsmål: Riksgäldskontoret skall genom tillförlitliga prognoser över

statens

lånebehov bidra till att statens lånekostnader minimeras.

Återrapportering: Riksgäldskontoret skall redovisa en jämförelse mellan prognos

och utfall

under de fem senaste budgetåren samt analys av större avvikelser. Prognosernas

effekter

på upplåningskostnaderna till följd av avvikelse mellan prognos och utfall under

 samma

period skall analyseras och i möjligaste mån kvantifieras.

2.2.2 Prognosverksamheten och dess förutsättningar

Syftet med lånebehovsprognoserna är att ge underlag för kontorets

upplåningsplanering och likviditetshantering.

Genom att kontoret publicerar prognoserna blir det också lättare för

marknadsaktörer att förstå och förutsäga

kontorets agerande. Kontoret lägger därför stor vikt vid att göra så

tillförlitliga prognoser som möjligt.

Kontoret gör årsprognoser med en prognoshorisont på som längst 18 månader.

Årsprognoser uttrycks externt i

form av ett intervall på ±5 miljarder kronor, där gränserna normalt är hela

multiplar av tio. Prognoserna är

månadsfördelade. Månadsprognoserna revideras löpande med tre månaders

framförhållning. I början av varje

månad publiceras punktestimat av lånebehovet för innevarande och följande månad.

 Samtidigt presenterar

kontoret en reviderad årsprognos för innevarande år och, i förekommande fall,

för nästföljande år. För internt

bruk dagfördelas prognoserna för de tre närmaste månaderna som underlag för

kontorets likviditetsförvaltning.

Utvärderingen av prognoserna görs i första hand med hjälp av mått på avvikelser

mellan prognoser och utfall.

I det följande redovisas mått på avvikelser för års-, månads- och dagsprognoser

(avsnitt 2.2.3). För att ge en bild

av prognosernas relativa tillförlitlighet är det intressant att även se hur

andras prognoser utfallit. Årsprognoserna

jämförs därför med dem som görs av Finansdepartementet, KI och ESV. För

månadsprognoserna finns inte

motsvarande direkta jämförelseobjekt. Kontoret redovisar i stället en jämförelse

 med prognoser byggda på en

naiv månadsfördelning av årsprognoser (avsnitt 2.2.4).

Som framgår av avsnitt 2.2.3 har prognoserna under de senaste åren tenderat att

överskatta lånebehovet på både

lång och kort sikt. Kontoret har således planerat för större upplåning än vad

som slutligen visat sig behövas. Fel i

årsprognoserna har normalt ingen direkt effekt på lånekostnaderna, eftersom de

verkliga lånebesluten sällan

fattas med så lång framförhållning. Indirekta effekter kan dock uppstå i den mån

 förväntningar om framtida

utbud på statspapper påverkar det aktuella ränteläget. Månadsprognoserna styr de

 annonserade

emissionsplanerna för obligationer och statsskuldväxlar. Emissionerna läggs upp

så att kontoret i genomsnitt har

ett kortfristigt lånebehov inom ramen för likviditetshanteringen. Vid prognosfel

 fungerar likviditetshanteringen

som buffert. Överskattningar av lånebehovet för innevarande eller följande månad

 kan således leda till att

kontoret får mindre behov av kortfristig upplåning än planerat och vice versa

vid underskattningar.

Att bedöma kostnaderna för sådana avvikelser är svårt. Kvalitativt kan det

finnas skäl att anta att överskattningar

av lånebehovet fördyrar upplåningen något. Om avkastningskurvan har positiv

lutning är det billigast att låna på

dagslån. Minskar den korta upplåningen till förmån för växelupplåning ökar

således kostnaderna. Effekterna av

detta eller andra prognosavvikelser låter sig emellertid inte kvantifieras.

Resultatet beror också på hur och vid

vilka tidpunkter kontoret skulle ha lånat om utfallet varit förutsett, samt på

vilka lånevillkor som rått då dessa lån

tagits upp. Under den period utvärderingen avser har de riktlinjer och

riktmärken som funnits varit så allmänt

formulerade att de inte kan användas för att översätta ett visst lånebehov till

en viss upplåning. Bedömningarna

riskerar därmed att bli godtyckliga. Arbetet med övergripande riktlinjer för

statsskuldsförvaltningen kan öka

möjligheterna att framgent göra meningsfulla jämförelser, t.ex. grundade på

riktmärken för skuldens duration,

men kontoret gör för den aktuella perioden inget försök att kvantifiera

effekterna på kostnaderna av

prognosavvikelser. Framställningen nedan inriktar sig på att mäta prognosernas

absoluta och relativa precision.

2.2.3 Prognosernas tillförlitlighet

Utvärderingsmetoder

Grunden för att analysera prognosernas tillförlitlighet är att beräkna mått på

avvikelser mellan prognos och

utfall. För årsprognoserna görs detta enklast genom att jämföra prognoserna vid

skilda tidpunkter med det

slutliga utfallet. För månads- och dagsprognoserna behövs mått som fångar det

genomsnittliga prognosresultatet

enligt något kriterium. I det följande redovisas fyra mått:

- Medelvärdet av absolutbeloppet av avvikelserna.

- Medianen av absolutbeloppet av avvikelserna.

- Roten ur medelvärdet av den kvadrerade avvikelsen (RMSE).

- Medelfelet

De olika kriterierna belyser olika sidor av prognoserna. Principiellt bör valet

av utvärderingskriterium styras av

de konsekvenser en felaktig prognos får. Den frågan är dock ofullständigt belyst

 när det gäller

lånebehovsprognoser, varför kontoret här redovisar flera mått. Inledningsvis

lämnas vissa kommentarer till

måttens egenskaper.

Om man uppfattar stora prognosfel som värre än små, är kriteriet Root Mean

Square Error (RMSE) mest

relevant. RMSE beräknas som roten ur genomsnittet av de kvadrerade prognosfelen.

 Detta kriterium utgår

implicit från att kostnaderna för ett prognosfel är proportionella mot kvadraten

 på prognosfelen. Om kostnaderna

för ett prognosfel snarare är proportionella mot prognosfelet kan man använda

genomsnittet av prognosfelens

absolutvärden. Ett problem med detta mått är att ett fåtal stora prognosfel kan

få stort genomslag om

stickprovsstorleken är liten. Ett alternativt mått är i dessa fall medianen av

prognosfelens absolutvärden, vilken

är mindre känslig för extremvärden.

De ovan nämnda kriterierna säger framför allt något om precisionen i

prognoserna. För att kontrollera för

systematiska fel i prognosernas punktskattningar redovisas även medelvärdet för

prognosfelen. Ett medelvärde

signifikant skilt från noll är en indikation på systematisk bias i prognosernas

punktskattningar.

Årsprognoser

Årsprognoser i nuvarande struktur har gjorts sedan prognosåret 1996. För 1996

och 1997 gjordes en första

prognos i november respektive oktober året innan. Motsvarande första bedömning

för 1998 och 1999 gjordes i

juni året innan. Figur 2.2 visar hur prognosen för respektive år efter hand

justerats. Vid den externa pre-

sentationen av årsprognosen anges ett prognosintervall om 10 miljarder kronor i

jämna tiotal (grått fält). Från

och med november har ett punktestimat angivits. Den heldragna linjen visar

utfallet.

Figur 2.2 Riksgäldskontorets årsprognoser 1996 1999

 1996

 1997

 Första prognos nov. 1995 Första

prognos okt. 1996

 1998

 1999

 Första prognos juni 1997

Första prognos juni 1998

Skillnaden mellan den första prognosen för 1996 och utfallet uppgick till drygt

50 miljarder kronor. Prognosen

låg hela tiden över det slutliga utfallet. Orsaken var främst den snabba

förbättringen av svensk ekonomi, som

gjorde att prognosen för skatteinbetalningar justerades upp flera gånger. En

annan felkälla var att statliga bolag

förtidsinlöste lån hos Riksgäldskontoret. Lånebehovet 1997 blev ca 25 miljarder

kronor lägre än den första

prognosen. Även denna avvikelse beror främst på oväntat stora

skatteinbetalningar. Från juni låg

prognosintervallet i nivå med det slutliga utfallet. Utfallet 1998 blev ett

överskott på 10 miljarder kronor, inom

prognosintervallet på 0-10 miljarder i den första prognosen.

Utfallet 1999 blev ett överskott på 82 miljarder kronor, ca 50 miljarder mer än

i första prognosen. Året var

händelserikt och prognosen reviderades upp och ner vid flera tillfällen. I

början av 1999 meddelades att

utbetalningen till premiepensionssystemet på 37 miljarder skulle skjutas upp.

Under våren reviderades

prognosen för utförsäljningsinkomster upp med 20 miljarder till följd av

regeringens nya bedömning i

vårpropositionen. I september beslutade kontoret att flytta

utförsäljningsinkomsterna till 2000, vilket minskade

överskottet med ca 35 miljarder. Inga fler utförsäljningar skedde, men

överskottet späddes i stället på av att AP-

fonden i december gjorde en extra överföring till premiepensionssystemet och

fyllnadsinbetalningarna av skatt

blev större än väntat. Det primära saldot och räntor på statsskulden slutade på

ungefär samma nivå som i den

första prognosen. Huvuddelen av prognosfelet kan således hänföras till

nettoutlåningen, som blev 48 miljarder

kronor lägre än väntat, främst till följd av transaktioner kopplade till

premiereservsystemet.

Sammanfattningsvis kan orsakerna till prognosavvikelserna under perioden grovt

indelas i två kategorier:

1. Den oväntat snabba ekonomiska utvecklingen, som lett till att

skatteinbetalningar underskattats och

utbetalningar för arbetslösheten överskattats.

2. Enstaka stora betalningar, främst kopplade till utförsäljningar av statlig

egendom och Riksgäldskontorets in-

och utlåning.

Som utgångspunkt för prognos av konjunkturberoende faktorer använder kontoret

Konjunkturinstitutets (KI)

makroekonomiska bild. Missbedömningar av t.ex. skatteintäkter kan bero på att

skatteunderlaget utvecklats

annorlunda än väntat eller att kontorets bedömning av hur stora intäkter som

genereras givet en viss utveckling

varit fel (eller en kombination av dessa). Någon exakt uppdelning av

prognosfelen går dock inte att göra,

eftersom prognoserna inte framkommer ur mekaniska samband. Skatteprognoserna har

 givit relativt små

avvikelser under 1998 och 1999, men möjligheter till förbättringar finns.

Kontoret arbetar därför med att

utveckla skatteprognoserna, delvis i samråd med KI och Ekonomistyrningsverket

(ESV).

Uppgiften att förutse enstaka stora betalningar från utförsäljningar och in- och

 utlåningstransaktioner är svårare.

De styrs av politiska och administrativa beslut som inte låter sig

prognostiseras med samma metoder som övriga

betalningar. Utöver att söka få så tillförlitlig och tidig information som

möjligt har Riksgäldskontoret små

möjligheter att påverka denna källa till prognososäkerhet.

Månadsprognoser

I början av varje månad - månad t - gör Riksgäldskontoret en intern prognos för

månad t + 2 (prognos 1).

Dessutom revideras prognosen för månad t + 1 (prognos 2) och innevarande månad

(prognos 3), vilka

publiceras. Mått på avvikelser för åren 1995 1999 presenteras i tabell 2.2.

Tabell 2.2 Mått på avvikelser mellan utfall och prognos i månadsprognoser

1995 1999, miljarder

kronor

 1995 1996 1997

 1998 1999

Prognos 1

Medelfel abs. 7,3 2,8 6,4

5,3 6,7

Medianfel abs. 7,3 2,8 5,9

4,6 5,9

RMSE 8,1 6,0 7,3

 7,0 8,0

Medelfel -2,0 -4,0 0,2

 1,4 -1,7

Prognos 2

Medelfel abs. 4,0 5,0 4,2

5,5 5,6

Medianfel abs. 3,2 3,6 2,3

5,0 3,6

RMSE 5,2 5,9 6,3

 7,3 7,3

Medelfel -0,6 -4,2 -2,5

-0,9 -1,7

Prognos 3

Medelfel abs. 2,8 4,1 3,9

5,3 3,5

Medianfel abs. 1,8 4,2 2,1

3,9 3,0

RMSE 3,8 4,9 5,8

 7,3 4,4

Medelfel -1,0 -3,5 -2,4

-1,6 -2,7*

* markerar att medelfelet är signifikant skilt från noll på femprocentsnivån.

Medelvärdet av de absoluta felen är med få undantag större än motsvarande

medianfel, vilket indikerar att

medelvärdet dras upp av enskilda stora fel. I överensstämmelse härmed är RMSE,

som ger extra vikt åt stora

avvikelser, genomgående störst. Beträffande resultatet för 1999 kan konstateras

att medelvärdet av de absoluta

felen var större än 1998 vad gäller prognos 1 och 2, men lägre för prognos 3.

RMSE var relativt höga för både

prognos 1 och 2, medan prognos 3 även enligt detta kriterium gett ett mindre

fel. Allmänt sett uppvisade

prognos 3 de minsta felen sedan 1995, medan prognos 1 och 2 varit något sämre än

 tidigare år.

Medelfelen är med två undantag negativa för samtliga horisonter under de fem

åren. Det innebär att kontoret

överskattat lånebehovet, vilket avspeglar att statsfinanserna förbättrats

snabbare än väntat; se figur 2.2. Endast

medelfelet 1999 är signifikant mindre än noll, vilket dock snarare avspeglar att

 variationerna i lånebehovet varit

mindre än tidigare än en systematisk försämring av prognoserna.

Felen i prognos 1 och 2 kan 1999 huvudsakligen förklaras av stora avvikelser i

februari, maj, juni och december.

Avvikelsen i februari beror på uteblivna försäljningsinkomster då kontoret

antagit att likviden för Pharmacia kontrakten slutade i praktiken att fungera då

marknadsgaranterna - under sommaren 1999 -

slutade att ställa bindande tvåvägspriser. I stället kom den gamla strukturen

med handel över telefon att

återuppstå.

Ett nytt elektroniskt system för handel i statspapper

I och med att handeln i futureskontrakten upphörde framstod behovet av att

effektivisera marknaden som än

mer angeläget och därmed inleddes ett arbete med att skapa en elektronisk

plattform för handel av

statsobligationer. I arbetet deltar återförsäljarna och Riksgäldskontoret.

Huvudsyftet med en elektronisk

handelsplattform är att få in fler aktörer och därmed förbättra likviditeten och

 öka tillgängligheten för

statspapper.

Förändringar i återförsäljarkretsen

Under året upphörde JP Bank AB (publ.) som återförsäljare och Salomon[REDACTED_EFTERNAMN]

Barney började.

3.2.3 Marknadsvård på den inhemska marknaden

Regeringen har i regleringsbrevet angivit att kontorets marknadsvårdande

åtgärder skall beskrivas och

analyseras. Effekterna av dessa åtgärders påverkan på statens räntekostnader ska

 om möjligt kvantifieras.

Begreppet marknadsvård kan innehålla en rad olika åtgärder och någon entydig

definition är svår att finna. Det

bredaste angreppssättet vore att utgå från att i stort sett allt frånsett en

mekanisk upplåning för att täcka statliga

lånebehov är att betrakta som marknadsvård. I så fall skulle exempelvis

investerarinformation, engagemang i

marknadsstrukturfrågor och annan verksamhet som ligger utanför de faktiska

lånetransaktionerna hamna under

begreppet marknadsvård.

En snävare definition skulle vara att försöka ange de transaktioner som kontoret

 ingår eller kan tänkas ingå som

är av marknadsvårdande karaktär. Dessa skall vara motiverade utifrån att de

antas sänka de absoluta

räntekostnaderna för staten till skillnad från transaktioner som strävar mot att

 sänka de relativa kostnaderna som

fångas upp då kostnaderna mäts gentemot riktmärket.

Även om en större del av kontorets aktiviteter kan beskrivas som åtgärder som

syftar till att sänka statens

absoluta lånekostnader framstår den bredare definition som alltför omfattande.

Rimligare är att i detta

sammanhang främst diskutera de olika typer av aktiviteter i marknaden som syftar

 till att sänka de absoluta

kostnaderna. Men då bör man ha i minnet att detta är en relativt snäv definition

 och att andra definitioner är

möjliga. Nedan följer en kategorisering av olika marknadsvårdande transaktioner

och en beskrivning av syftet

bakom dessa. Dessutom ges en viss kvantifiering av eventuella kostnader.

Byten och uppköp för att erhålla bättre likviditet och transparens

Genom att skapa lån med stora utestående volymer förbättras likviditeten och

därmed prisbilden i dessa lån. En

likvid andrahandsmarknad och transparent prisbild minskar eventuella

likviditetsriskpremier, vilket ger lägre

lånekostnad för staten.

Kostnaden för att skapa stora lån uppstår genom transaktionskostnader då äldre

lån byts mot nya, till följd av

skillnaden mellan köp- och säljräntan. Dessa transaktionskostnader kan för den

nominella obligationsmarknaden

under 1999 uppskattas till 50 miljoner kronor för de byten som sammanlagt

omfattade 28 miljarder kronor.

Kostnaden skall sättas i relation till vinsten av en mer likvid marknad. Räknat

över de senaste årens årliga

obligationsemissionsvolymer, omkring 70 miljarder kronor, så motsvarar en

räntepunkts lägre lånekostnad ca 50

miljoner kronor i minskade räntekostnader. Indikationer från andra marknader,

exempelvis den amerikanska

statspappersmarknaden, visar att skillnad mellan likvida och mindre likvida lån

kan uppgå till 10-15

räntepunkter. Således kan kostnaden för försämrad likviditet antas överskrida de

 transaktionskostnader som

följer av bytestransaktioner i syfte att skapa större lån.

För den reala obligationsmarknaden tillåter den osäkra prisbilden ingen

kvantifiering av transaktionskostnaderna

i samband med byten.

Byten och uppköp som syftar till att minska refinansieringsrisken

Benchmarklån med mindre än ett års återstående löptid byts normalt in mot

durationsneutrala paket av

statsskuldväxlar. Bytena tjänar två syften: för det första minskas

refinansieringsrisken då förfall av stora

obligationslån sprids ut på flera statsskuldväxellån (vilket inte kan betecknas

som marknadsvård utan snarare

motiveras av riskhänsyn); för det andra får placerare möjlighet att byta korta

obligationslån som riskerar att få

försämrad likviditet mot likvidare statsskuldväxlar. Därmed gynnas även

likviditeten i

statsskuldväxelmarknaden.

Transaktionskostnaderna för dessa byten är noll då återköpsräntan på

obligationslånet sätts utifrån ett vägt

genomsnitt av de emitterade statsskuldväxlarna.

On tap-byten på realobligationsmarknaden för att underlätta andrahands-marknaden

On tap-byten som återförsäljarna i realobligationer erbjuds att göra med

kontoret ökar återförsäljarnas

möjligheter att bedriva handel på andrahandsmarknaden. Därmed kan likviditeten

förbättras. Emellertid finns

risk att kontoret övertar den funktion som naturligen ligger på mellanhänder och

 andra aktörer på

andrahandsmarknaden. De volymer som kontoret genomför måste därför sättas i

relation till den samlade

aktiviteten på realobligationsmarknaden.

Då kontoret erhåller transaktionskompensation, i form av skillnad mellan köp-

och säljränta, bör någon direkt

kostnad ej finnas. Dock kan det i efterhand visa sig att kostnad uppstår om

prisrelationen mellan två utbytta lån

blir ofördelaktig. Men eftersom bytesverksamheten är relativt begränsad i

relation till den utestående stocken,

blir eventuella vinster eller förluster till följd av on tap byten små i

relation till de totala kostnaderna för

realobligationsupplåningen.

Repoverksamhet för att förbättra marknadens funktionssätt

Utöver de statspapper Riksgäldskontoret repar ut vid lånebehov tillhandahåller

kontoret även marknadsvårdande

repofaciliteter i andrahandsmarknaden. Syftet är att upprätthålla god likviditet

 i statspappersmarknaden. Även i

detta fall är det viktigt att kontoret inte blir en alltför dominerande aktör,

eftersom det skulle kunna hämma

utvecklingen av repomarknaden i övrigt. Kontorets samlade repoverksamhet, dvs.

löpande kortfristig

finansiering och marknadsvårdande transaktioner, uppgår emellertid endast till

omkring två procent av

omsättningen på repomarknaden.

I nyemitterade statspapper där den utestående stocken är liten garanteras en

total utestående volym. Denna

facilitet syftar till att underlätta handeln i de nyemitterade lånen med små

utestående volymer. Utan denna

facilitet finns risk för inlåsningseffekter i det fall en stor del av den

utestående volymen ligger hos ett fåtal

placerare. Dessa repor sker 15 baspunkter under Riksbankens reporänta och

innebär därmed en liten besparing

för kontoret.

För realobligationer erbjuds 120 miljoner kronor i garanterad repovolym till var

 och en av kontorets

återförsäljare. Repofaciliteten används regelbundet och underlättar handel

eftersom återförsäljare då kan sälja

obligationer som inte finns i deras obligationsinnehav. Även dessa repor sker 15

 baspunkter under Riksbankens

reporänta och innebär därmed en liten besparing för kontoret.

För att underlätta för statspappersmarknaden runt årsskiftet införde kontoret en

 extra facilitet under perioden 15

december - 10 januari. Syftet var att minska oron för störningar i systemet och

därmed minska risken för

bristsituationer i statspappersmarknaden. Eftersom relativt många aktörer

ställde in sin repoverksamhet under

perioden före och efter årsskiftet kom faciliteten till stor användning för

kontorets återförsäljare. Därmed kan

marknadens funktion under den kritiska tiden kring årsskiftet antas ha fungerat

bättre.

Sammanfattningsvis bidrar repoverksamheten till en lägre inhemsk räntenivå och

därmed lägre räntekostnader.

Storleken av denna vinst är dock svår att uppskatta. Förutom denna positiva

effekt på den absoluta räntenivån

uppstår även en mätbar effekt. Detta sker genom att repoverksamheten är mer

kostnadseffektiv än annan

kortfristig upplåning på grund av att repor görs till lägre ränta än

dagslåneräntan, vilket under 1999 medförde en

besparing på 4,2 miljoner kronor.

3.2.4 Upplåning i nominella svenska kronor

Huvuddelen av Riksgäldskontorets upplåning i nominella svenska kronor sker via

nominella statsobligationer

och statsskuldväxlar. Obligationer används i huvudsak för att finansiera

långsiktiga upplåningsbehov medan

statsskuldväxlar används för att parera kortsiktiga fluktuationer i lånebehovet.

 Fördelningen styrs också av

riktmärket för den nominella skulden. För att parera dagliga över- eller

underskott i statens betalningar bedriver

kontoret dessutom en likviditetshantering genom dagslån, deposittransaktioner

och repor.

Trots överskott i lånebehovet under 1999 har en normal aktivitet i emissioner av

 nominella statsobligationer och

statsskuldväxlar kunnat upprätthållas. Detta förklaras av den fortsatta

nettoamortering av valutaskulden (se

definition i not 1 på sidan 8) med motsvarande ca 24 miljarder kronor och

kontorets stora aktivitet i

kron/valutaswappar (en ökning med ca 40 miljarder kronor). Dessutom har en

relativt begränsad

realobligationsupplåning (ca 3 miljarder kronor) genomförts under året.

Nominella statsobligationer

Den utestående volymen nominella statsobligationer var vid utgången av 1999

667,4 miljarder kronor (exklusive

repor) , en minskning under året med 14,4 miljarder kronor. Under året

genomfördes auktioner varannan vecka

vid totalt 25 tillfällen. Emissionsvolymen uppgick till 3 miljarder kronor per

auktionstillfälle, med undantag av

årets första auktion som uppgick till 4 miljarder kronor (se figur 3.1). Den

genomsnittliga löptiden var 7,3 år,

vilket innebar att i genomsnitt 1,5 år kortare obligationer emitterades än under

 1998. Minskningen förklaras

huvudsakligen av att kontoret främst emitterade i ett nytt sjuårigt

benchmarklån, medan emissionerna under

1998 i stor utsträckning skedde i ett 11-årigt benchmarklån.

Figur 3.1 Utbjudna auktionsvolymer av nominella statsobligationer

Varje stapel avser ett auktionstillfälle. Ovanför staplarna anges total utbjuden

 volym under året.

Första halvårets auktioner rönte ett likartat intresse som under föregående år.

Däremot mottogs andra halvårets

auktioner något sämre i marknaden. Såväl räntespridning (skillnad mellan

genomsnittsränta och högsta

accepterade ränta) som räntepåslag (skillnad mellan genomsnittsränta och

marknadsränta) steg under andra

halvåret, samtidigt som teckningskvoten (anbudsvolym i förhållande till utbjuden

 volym) föll, vilket

genomgående är negativt för auktionerna (se tabell 3.1). En tänkbar förklaring

till utvecklingen kan vara en

generellt försämrad likviditet - omsättningen var ca 20 procent lägre under

andra halvåret 1999 jämfört med

första halvåret i såväl obligationer som statsskuldväxlar. De nedskurna

volymerna i emissionerna uppgick till

totalt endast 300 miljoner kronor. En förklaring kan vara det sjunkande

lånebehovet.

Tabell 3.1 Medelvärde för räntespridning och räntepåslag i baspunkter samt

teckningskvot för

 nominella obligationer 1995-1999 (standardavvikelser

inom parentes)

1995

1996

1997

1998

1999

95:1

95:2

96:1

96:2

97:1

97:2

98:1

98:2

99:1

99:2

Ränte-

spridning

1,93

1,42

1,02

1,05

0,55

0,53

0,59

0,60

0,61

0,91

(0,78)

(0,74)

(1,10)

(0,56)

(0,67)

(0,30)

(0,39)

(0,23)

(0,36)

(0,58)

Ränte-

påslag

1,95

0,34

-0,04

1,71

0,39

0,56

0,90

0,61

0,74

1,28

(1,85)

(1,61)

(2,58)

(1,78)

(1,58)

(1,20)

(1,71)

(1,74)

(1,66)

(1,86)

Tecknings

-kvot

2,01

2,46

2,27

2,00

2,46

2,58

2,33

2,50

3,08

2,62

(0,91)

(1,30)

(1,38)

0,85)

(1,12)

(1,02)

(0,83)

(0,96)

(2,17)

(1,18)

1 Skillnaden mellan genomsnittsränta och högsta accepterade ränta vid

emissionerna.

2 Skillnaden mellan genomsnittlig emissionsränta och marknadsräntan precis före

emissionen. Då den exakta

marknadsräntan inte alltid har funnits att tillgå har denna fått

efterkonstrueras i vissa fall. Siffrorna bör därför tolkas med viss

försiktighet.

3 Inkommen budvolym i förhållande till utbjuden emissionsvolym.

Benchmarklån 1044 (3,5 procent, april 2006) introducerades under året. Lånet är

ett parallellån till det i i euro

denominerad lånet 1044E. Vid ett eventuellt framtida svenskt EMU-inträde kommer

lånen att smälta samma till

ett lån.

Det enda ordinarie förfallet under 1999 utgjordes av den återstående volymen om

18 miljarder kronor av lån

1028. Merparten av lånet hade dock bytts in mot statsskuldväxlar under

föregående år. Vid sidan av ordinarie

förfall genomför kontoret återköp och bytestransaktioner . Under 1999 erbjöds

sammanlagt 40 miljarder kronor

bytesauktioner mellan nominella obligationer, varav 34,2 miljarder kronor blev

tecknat.

Riksgäldskontoret lanserade under maj en möjlighet till strippning av svenska

statsobligationer. Sådana

faciliteter har sedan länge funnits i USA och Frankrike och har på senare år

introducerats i flera länder i Europa.

Strippning innebär att kontoret erbjuder bytesaffärer där kupongobligationer

köps in och samtidigt en

uppsättning nollkupongobligationer som tillsammans ger exakt samma

kassaflöden som kupongobligationens

 emitteras. Bytesaffären kan också ske åt motsatt håll, dvs. redan strippade

lån kan fogas samman till den

ursprungliga kupongobligationen. Syftet med strippningfaciliteten är att erbjuda

 marknaden ett nytt

investeringsobjekt i form av nominella nollkupongobligationer. Emellertid har

starten i likhet med andra

länder där strippning lanserats varit trög. Hittills har endast 6 miljoner

kronor av lån 1041 strippats. Det klena

intresset beror troligen på oro för bristande likviditet i de nyskapade

instrumenten som inledningsvis riskerar att

få begränsade volymer. Denna risk upplevs sannolikt som större i ett läge då

statsskulden förväntas minska.

Sedan 1998 erbjuder kontoret en s.k. non competitive-facilitet vid auktioner av

obligationer. Faciliteten innebär

att återförsäljarna baserat på tilldelningen i de fyra senaste auktionerna får

begära ytterligare tilldelning på

samma genomsnittspris som gällde vid auktionen. Syftet är att stimulera

återförsäljarna att lägga aggressiva bud

i auktionerna samt att göra det mer attraktivt att teckna återförsäljaravtal.

Den mätbara kostnaden som faciliteten

innebär för kontoret bör, utifrån ett teoretiskt synsätt, vägas mot en lägre

kostnad i auktionerna. I princip erbjuds

återförsäljarna en option att förvärva en viss volym obligationer, något som bör

 återspeglas i aggressivare bud

auktionerna. Totalt 10 procent av den utbjudna volymen vid respektive auktion

omfattas av faciliteten. Under

1999 har faciliteten utnyttjas till knappt 50 procent för ordinarie auktioner.

Non-comp erbjuds också vid

bytesauktioner. Här har utnyttjandegraden under året varit något högre, knappt

70 procent. Återförsäljarnas

beräknade intäkt, sedan faciliteten introducerades, kan uppskattas till ca 20

miljoner kronor inklusive

bytesaffärer sedan introduktionen i slutet av 1998.

Statsskuldväxlar

Total utbjuden volym av statsskuldväxlar uppgick under 1999 till nominellt 351,5

 miljarder kronor, av vilket

327,5 miljarder kronor emitterades. Genomsnittlig löptid för de emitterade

statsskuldväxlarna var 0,6 år. Den 31

december 1999 uppgick den utestående stocken av statsskuldväxlar till 246,4

miljarder (likvidbelopp, exklusive

repor) , vilket är en ökning med 22,7 miljarder under året.

Figur 3.2 Utbjudna auktionsvolymer av statsskuldväxlar

Varje stapel avser ett auktionstillfälle. Ovanför staplarna anges total utbjuden

 volym under året

I likhet med vad som gäller för nominella statsobligationer emitteras

statsskuldväxlar via auktioner varannan

vecka. Vid sidan av att styra löptidssammansättningen i den totala statsskulden,

 används statsskuldväxlar för att

parera kortsiktiga fluktuationer i upplåningsbehovet. Detta innebär att

emissionsvolymerna, liksom den

utestående statsskuldväxelstockens storlek, uppvisar relativt stora variationer

mellan olika månader. Figur 3.2

visar hur emissionerna har fördelats på olika löptider vid auktionerna under de

senaste fyra åren.

Räntespridningen (skillnad mellan snittränta och högsta accepterad ränta) har

haft en likartad utveckling som

den för obligationer, dvs. första halvåret 1999 påminner om föregående års

situation, medan andra halvåret

uppvisar sämre emissionsförutsättningar (se tabell 3.2). Räntespridningen i det

närmaste fördubblades jämfört

med samma period föregående år, framförallt i auktioner av längre löptider. En

anledning kan vara att

investerare i större utsträckning valde att placera medel i det kortare

segmentet av växelkurvan. Under senare

delen av 1999 lades penningpolitiken om i en mer kontraktiv riktning, vilket

medförde ökad osäkerhet kring

förändringar i korträntorna. Räntepåslaget (skillnad mellan genomsnittränta och

marknadsränta) har däremot

mer än halverats vilket är positivt tecken. Teckningskvoten (anbudsvolym i

förhållande till utbjuden volym) är

relativt oförändrad.

Tabell 3.2 Medelvärde för räntespridning och räntepåslag i baspunkter

samt teckningskvot för statsskuldväxlar 1995-1999

 (standardavvikelser inom parentes)

1995

1996

1997

1998

1999

95:1

95:2

96:1

96:2

97:1

97:2

98:1

98:2

99:1

99:2

Ränte-

spridning

1

0,96

0,96

0,98

0,78

0,88

0,76

0,66

0,71

0,76

1,30

(0,81)

(0,63)

(0,79)

(0,57)

(0,71)

(0,52)

(0,61)

(0,65)

(0,64)

(0,86)

Ränte-

påslag2

0,74

0,67

0,40

0,76

1,23

1,37

1,23

1,06

0,52

0,35

(1,45)

(2,99)

(1,40)

(1,56)

(1,45)

(1,10)

(1,06)

(0,86)

(1,28)

(1,47)

Tecknings

-kvot3

3,39

2,97

3,61

2,95

2,60

1,85

2,70

2,32

2,36

2,29

(2,09)

(1,75)

(2,04)

(1,77)

(1,78)

(1,22)

(1,76)

(1,28)

(1,17)

(1,60)

1 Skillnaden mellan genomsnittsränta och högsta accepterade ränta vid

emissionerna.

2 Skillnaden mellan genomsnittlig emissionsränta och marknadsräntan precis före

emissionen. Då den exakta

marknadsräntan inte alltid har funnits att tillgå har denna fått

efterkonstrueras i vissa fall. Siffrorna bör därför tolkas med viss

försiktighet.

3 Inkommen budvolym i förhållande till utbjuden emissionsvolym.

3.2.5 Likviditetshantering

Riksgäldskontoret bedriver likviditetshantering i syfte att parera de dagliga

fluktuationerna i statens

betalningsflöden. Detta sker genom att under- och överskottslikviditet

finansieras respektive placeras aktivt på

den svenska penningmarknaden. Under de flesta dagarna 1999 (ca 80 procent) gav

betalningarna upphov till

underskott. Överskott inträffade endast under några enstaka dagar i mitten på

varje månad. Under 1999 lånade

kontoret i genomsnitt kortfristigt 16,2 miljarder kronor per dag. Av dessa

finansierades 13,4 miljarder på

depositmarknaden och 2,2 miljarder via repor. Den resterande delen finansierades

 genom emission av on tap-

växlar samt genom deltagande i Riksbankens veckorepor.

Upplåningen på depositmarknaden sker i regel till en ränta som motsvarar

Riksbankens reporänta. I jämförelse

med upplåning på depositmarknaden kan kontoret erhålla en billigare finansiering

 genom att delta i

repomarknaden. För att kontoret inte ska inta en alltför dominerande position på

 repomarknaden begränsar

kontorets sitt deltagande i denna marknad.

Resultat och utvärdering

Under 1999 medförde repofinansieringen jämfört med motsvarande upplåning på

depositmarknaden en

besparing på 4,2 miljoner kronor. Under 1998 uppgick besparingen till ca 7

miljoner kronor, 1997 till 3,5

miljoner kronor och under budgetåret 1995/96, som omfattade 18 månader, till

10,5 miljoner kronor.

Minskningen mellan budgetåren 1998 och 1999 beror främst på att den utrepade

volymen minskade.

Anledningen till detta är att kontoret valde att inte påverka marknadsvolymen

genom repoprissättningen.

Kontoret valde en prisnivå som generellt sett är dyrare än marknadens

repoprissättning. Färre bristsituationer i

statspappersmarknaden kan även vara en orsak att volymen minskade.

Även när kontoret placerar överskottslikviditet används repotransaktioner och

depositaffärer. Vid de tillfällen då

kontoret hade stora placeringsbehov tillämpades till viss del även uppköp,

främst av statsskuldväxlar som

närmar sig förfallotidpunkten. Dagslåneplaceringar på depositmarknaden görs i

regel på Riksbankens

reporäntenivå. Uppköpen av statsskuldväxlar skedde i stort sett på samma nivå

som Riksbankens reporänta.

Därmed har ingen kostnadsbesparing eller merkostnad till följd av uppköpen

uppstått.

On tap-växlar

Emissioner av statsskuldväxlar on tap introducerades i maj 1999 som ett

komplement till de övriga instrumenten

inom likviditetshanteringen. Statsskuldväxlarna emitteras på löptider upp till

sex veckor och innebär att kontoret

kan ta upp längre lån i stället för att rulla dagslån. Totalt emitterades 56

miljarder kronor on tap-växlar med en

genomsnittlig löptid på strax över två veckor. Nivån till vilken dessa

statsskuldväxlar emitterades ligger

marginellt under Riksbankens reporänta.

3.2.6 Riktmärkesresultat för den nominella kronskulden

För budgetåret 1999 beslutade Riksgäldskontorets styrelse om ett nytt riktmärke

för kronskulden. Detta

riktmärke skiljer sig från föregående års på flera sätt. För det första är

riktmärket konstruerat som ett

transaktionsriktmärke. I korthet innebär detta att riktmärket är definierat som

en serie transaktioner, vilket för

större delen av skulden är liktydigt med emissioner. För det andra är riktmärket

 upplagt så att en viss

genomsnittlig löptid i skulden, snarare än en viss duration, skall

upprätthållas. För det tredje omfattar inte det

nya riktmärket exakt samma skulddefinition som föregående års riktmärke; in- och

 utlåningen till statliga

myndigheter har exkluderats. Precis som föregående år gäller riktmärket enbart

den nominella skulden. Det nya

riktmärket beslutades gälla fr.o.m. april 1999. Under årets första kvartal

antogs skulden hela tiden ligga på

riktmärket, dvs. resultatet för dessa månader är definitionsmässigt satt till

noll.

För statsobligationer och statsskuldväxlar är det naturligt att definiera

riktmärket i form av emissioner i

befintliga och planerade lån. För de skuldbytesavtal mellan fast kronränta och

rörlig valutaränta som kontoret

utnyttjar för en del av valutaupplåningen bygger riktmärket på antagandet att

den planerade volymen fördelas på

ett visst sätt över året och görs i en viss kombination av 5-, 7- och

10-årsswappar. Riktmärket för

hushållsskulden, slutligen, är uttryckt som månadsvisa förändringar i

kapitalbelopp och löptid.

Resultatet för den nominella kronskulden beräknas som skillnaden mellan

kostnaderna för den faktiska skulden

och riktmärket. Kostnaderna mäts då som förändringar i marknadsvärde. Eftersom

statsobligationer utgör den

största enskilda delen av skulden och skulden även i övrigt till övervägande

delen har en löptid längre än ett år,

kommer en stor del av kostnaderna att vara orealiserade. Resultatet har dock

inte delats upp i en realiserad och

en orealiserad del.

Aktiviteter under året som lett till avvikelse mot riktmärket

Kontoret har under året inte emitterat exakt enligt det beslutade riktmärket,

och har därmed per definition avvikit

gentemot riktmärket. De annorlunda emissionerna har dock i princip uteslutande

föranletts av förändrade

lånebehov, marknadsvård, strävan att reducera refinansieringsrisker etc. Inte i

något fall har ett aktivt beslut att

emittera en annan obligation än den i riktmärket tagits utifrån en viss

räntetro. Avvikelserna mellan de verkliga

emissionerna och riktmärket har dock varit tämligen obetydliga och har inte lett

 till några större skillnader i vare

sig löptid eller resultat mellan de båda portföljerna.

Skillnaden i löptid mellan riktmärket och utfallet beror istället till största

delen på att kontoret under året avtalat

större volymer i s.k. kron-/valutaswappar än vad som ingick i riktmärket.

Kontoret erhåller fast ränta i

swapparna, och eftersom den rörliga ränta kontoret betalar i kronswappen exakt

motsvaras av den rörliga ränta

som erhålls i basswappen , påverkar swapparna den samlade kronskuldens duration

på samma sätt som en köpt

obligation. En större volym swappar innebär alltså att portföljens löptid blir

kortare. De swappar som ingåtts

under året har dessutom haft längre genomsnittlig löptid än vad som angavs i

riktmärket, vilket ytterligare ökar

avvikelsen mot riktmärket. Denna avvikelse mot riktmärket motiveras av den

kostnadsbesparing som de längre

swapparnas större differens mot statsräntor innebär.

Ränte- och resultatutveckling

Ränteutvecklingen under året som helhet kännetecknades av två trender. För det

första steg räntorna generellt

under året för såväl statsobligationer som statsskuldväxlar. Sett från början av

 april, då riktmärket trädde i kraft,

till slutet av december steg tioårsräntan med drygt 130 baspunkter till omkring

5,7 procent. Den andra trenden

var att den globala återhämtningen ledde till starkare förväntningar om snabbare

 och större korträntehöjningar

Grafiskt åskådliggörs denna senare trend genom att den s.k. avkastningskurvan

blev avsevärt mycket brantare i

det korta segmentet än i det längre. I figur 3.1, med avkastningskurvor för den

svenska statspappersmarknaden i

början och slutet av året framgår båda dessa trender.

Figur 3.3 Avkastningskurvor i början och slutet av 1999

Avkastningskurvorna har beräknats utifrån marknadsräntor på statsskuldväxlar och

 benchmarkobligationer i

Riksgäldskontorets modell för beräkning av nollkupongkurvor.

Resultatet för kronskulden mäts, som nämnts ovan, som skillnaden mellan

marknadsvärdebaserade kostnader i

riktmärket respektive utfallet. Eftersom högre räntor ger lägre marknadsvärde,

kommer kostnaden mätt på detta

sätt att bli lägre då räntorna stiger. Marknadsvärdet i en portfölj med lång

löptid kommer att minska mer än i en

portfölj med kort löptid.

Den genomgående något kortare löptiden i utfallet relativt riktmärket har

tillsammans med den allmänna

ränteuppgången lett till ett negativt resultat för den nominella kronskulden.

Sett över hela året har kostnaderna

för utfallet varit omkring 200 miljoner kronor högre än för riktmärket. Detta är

 visserligen ett stort belopp i

absoluta tal, men i relation till de totala kostnaderna för skulden är det en

mycket liten skillnad. I procentuella

termer motsvarar beloppet omkring två baspunkter (hundradels procent). Det bör

också betonas att modellen för

resultatberäkning innehåller en del förenklingar, varför resultatet får anses

ligga inom en rimlig felmarginal.

Resultatjämförelse för den senaste femårsperioden

I tabell 3.3 nedan, visas resultaten för den nominella kronskulden under de fem

senaste åren. Beräkningen av

kostnaderna för privatmarknadsskulden 1995-98 har justerats i enlighet med årets

 beräkningsprincip. Även med

denna justering är det dock inte helt enkelt att jämföra årets resultat med

tidigare års dels har

riktmärkeskonstruktionen ändrats, dels ingick under tidigare år kostnaderna för

in- och utlåning till statliga

myndigheter i resultatet. Effekterna på det totala resultatet av in- och

utlånings-verksamheten är emellertid inte i

den storleksordningen att det förklarar den stora skillnaden mellan årets

resultat och resultaten 1995-98.

Tabell 3.3 Resultat för den nominella kronskulden relativt riktmärke 1995-99

1994/95

1995/96

1997

1998

1999

Summa

(18 mån)

Resultat (miljoner kr)

-325

-16 250

661

1 178

-202

-14 938

Resultat (i % av skulden)

-0,04

-1,1

0,06

0,11

-0,02

-0,27

Av storleken på resultaten att döma har kontoret legat betydligt närmare

riktmärket i år än tidigare år. Detta

beror till stor del på skillnaden i hur de olika riktmärkena varit konstruerade.

 Under 1995-98 var riktmärket ett

durationstal och riktmärkesportföljen innehöll exakt de emissioner som behövdes

för att denna duration skulle

uppnås. Riktmärkesportföljens transaktioner blev ofta sådana att de inte kunde

replikeras i den verkliga

portföljen. Därmed kunde den verkliga portföljens transaktioner hamna långt

ifrån riktmärket, med effekter på

resultat som följd.

Av de fem åren är det framförallt 1995/96 som uppvisar ett betydande resultat.

Detta förklaras av att kontoret

under den tiden, tillföljd av den stora skuldökning som skett i början

1990-talet, valde att öka skuldens

genomsnittliga löptid i syfte att minska refinansieringsrisken. Emellertid kom

riktmärket för kronskulden att

ändras först efter det att den verkliga skuldens genomsnittliga löptid

förlängts. Därmed uppstod en avvikelse mot

det ursprungliga riktmärkets mittpunkt vilket kom att ge en relativt stor

resultateffekt. Sett i efterhand hade det

varit lämpligare att ändra riktmärket i linje med den verkliga skuldens

genomsnittliga löptid. Då hade ingen

avvikelse uppstått och därmed ej heller någon resultateffekt; den verkliga

kostnaden för skulden hade dock varit

densamma i vilket fall.

Årets riktmärke är konstruerat så att det i mycket hög grad skall vara möjligt

att replikera. Riksgäldskontoret har

i allt väsentligt också gjort det, vilket i stort sett gett ett nollresultat.

3.2.7 Upplåning i realobligationer

Kontoret har emitterat realobligationer sedan i april 1994. Huvudsyftet är att

diversifiera statsskuldens

sammansättning ytterligare samt tillhandahålla investerare

diversifieringsmöjligheter via en ny tillgångsklass.

Det långsiktiga krav som ställs på upplåning via realobligationer är att

låneformen inte ska vara dyrare än

nominell upplåning. Regeringen angav i riktlinjerna för 1999 att kontoret ska

sträva efter att inte minska den

utestående stocken. För att uppnå det långsiktiga kravet krävs olika typer av

marknadsvårdande åtgärder, vilka

på kort sikt kan leda till något högre kostnader eller att stocken minskar.

Kontorets åtgärder under 1999

I april återgick kontoret till auktioner samt införde två nya lån - varav en

30-åring - med deflationsgaranti, allt

enligt internationell förebild. Samtidigt infördes möjligheten för kontorets

återförsäljare att gentemot kontoret

genomföra löpande byten mellan olika realobligationer, i syfte att underlätta

deras roll som marknadsgaranter

och därmed bidra till marknadens funktionssätt. Återgången till auktioner var,

vid sidan av en internationell

anpassning, ett sätt att överlåta prissättningen av lånen till marknadsplatsen

samt öka tydligheten avseende

utbudet under året. För 1999 aviserades emissionsvolymer upp till 5 miljarder

kronor beroende på efterfrågan.

I december presenterade kontoret ytterligare förändringar som ska genomföras

under 2000. För att aktivt bidra

till en breddad investerarbas vilket är nyckeln till en större och bättre

fungerande marknad för realobligationer

 kommer kontoret att genomföra satsningar på att öka kunskapen och kännedomen

om realobligationer som ett

attraktivt komplement i en väldiversifierad tillgångsportfölj. Aktiviteterna

kommer att genomföras i samarbete

med återförsäljare och ta sikte på i första hand mindre institutionella

investerare, men på sikt också hushåll. För

att öka incitamenten för återförsäljarna att ytterligare bearbeta potentiella

kunder, sades återförsäljaravtalen upp

vid årsskiftet och ska ersättas med ettåriga avtal med aktiva och engagerade

aktörer som ser realobligationer som

en intressant produkt att erbjuda sina kunder.

Marknadsutveckling

Auktionsverksamheten inleddes under april med tre auktioner, i vilka stort sett

hela den utbjudna volymen om 2

500 miljoner kronor placerades på marknaden. Under augusti planerades

ytterligare tre auktioner, vilka dock

ställdes in. Auktionsverksamhet avslutades med tre auktioner under oktober,

vilka hade samma utformning som

de som ställdes in i augusti. Denna gång placerades drygt 70 procent av den

totala erbjudna volymen 3 000

miljoner kronor.

Sammantaget ökade den utestående stocken (mätt i ackumulerat diskonterat belopp,

 vilket är hur

realobligationer mäts i statsskuldsredovisning) under 1999 från 93,7 till 96,5

miljarder kronor , motsvarande en

ökning från 6,5 till 7,0 procent av den totala statsskulden.

Figur 3.4 Utestående stock realobligationer 1994-1999 (miljarder kronor)

Som framgår av figur 3.4 fortsätter inriktningen mot kupongobligationer på

bekostnad av

nollkupongobligationer. Skälen är dels att minska den refinansieringsrisk som

uppstår när stora

nollkupongsobligationer förfaller, dels att investerare alltmer kommit att

föredra kupongobligationer.

Den tioåriga realräntan inledde och avslutade året runt 4 procent, men var som

lägst nere i 3,3 procent (under

maj) och som högst uppe i 4,5 procent (under augusti), se figur 3.5. Sett över

året steg den tioåriga nominella

räntan från 4,1 procent till som högst 6,1 procent (under oktober), för att

avsluta året runt 5,7 procent.

Sammantaget betyder det att break even-inflationen, skillnaden mellan nominell

och real ränta, för denna löptid

steg från 0,3 procent till ca 1,6 procent. Samtidigt har den faktiska

inflationen under 1999 stigit från -0,4 procent

i januari till 1,2 procent i november.

Figur 3.5 Tioårig nominell och real ränta, break even-inflation och

faktisk inflation under 1999

Break even- inflationen är den nivå som en genomsnittlig framtida inflation

maximalt kan uppgå till, för att

upplåning via realobligationer ska vara kostnadsneutral, jämfört med upplåning

via nominella obligationer.

Break even-inflationen vid de tre auktionsperioderna i april, augusti och

oktober uppgick till 0,9 procent, 1,1

procent respektive 1,6 procent. Det betyder att emissionsförhållandena för

realobligationer blev allt bättre under

det gångna året, vid jämförelse med den faktiska inflationen vid dessa

tillfällen. Att kontoret trots detta valde att

ställa in auktionerna i augusti berodde på att prisbildningen i

andrahandsmarknaden uppvisade tecken på att i

alltför stor utsträckning påverkas av kontorets auktion. Realräntorna steg

märkbart inför auktionen, samtidigt

som nominella räntor tvärtom sjönk, med följden att break even-inflationen sjönk

 med ca 0,6 procent. Kontoret

fann anledning att genomföra ett antal investerarträffar där bakgrunden till de

inställda auktionerna och

kontorets syn på realmarknaden redovisades. Efter den inställda auktionen har

prisbilden normaliserats.

Resultat

Det kalkylmässigt beräknade resultatet för den samlade upplåningen i

realobligationer sedan starten 1994 steg

från ca 5,1 miljarder kronor till ca 6,8 miljarder kronor under året, se figur

3.6. Resultatförbättringen under 1999

beror på låga inflationstal som kännetecknat perioden. Det kalkylmässiga

resultatet beräknas som den

hittillsvarande kostnadsskillnaden mellan upplåning i nominella och reala

obligationer, vilket utgörs av

skillnaden mellan förväntad inflation vid upplåningstillfället och realiserad

inflation fram till

utvärderingstillfället. En stigande inflation kan försämra det faktiska

resultatet när obligationerna löses in.

Figur 3.6 Kalkylmässigt beräknat resultat för upplåningen i

realobligationer

 ackumulerat för perioden 1994-1999 (miljarder kronor)

Provisioner

Kontorets återförsäljare erhåller provisioner för sina aktiviteter på såväl

primär- som sekundärmarknaderna.

Under 1999 uppgick dessa provisioner till sammanlagt 2,8 miljoner kronor.

3.2.8 Upplåning i utländsk valuta

Under 1999 fortsatte den under 1998 inledda amorteringen av valutaskulden.

Storleken på den av regeringen för

1999 beslutade amorteringen uppgick till 25 miljarder kronor. Amorteringen i

kombination med lägre volymer

förfallande lån och uppköp av utestående lån medförde att bruttoupplåningen i

utländsk valuta minskade jämfört

med tidigare år.

Upplåningen i utländsk valuta inriktades, i likhet med föregående år, på

långfristig upplåning i euro samt

swappar mellan kronor och utländsk valuta, s.k. kron/valutaswapar. Den

utestående stocken av commercial

paper fortsatte att amorteras ned. Fördelningen mellan de olika upplåningsslagen

 baseras på en avvägning

mellan att uppnå låga lånekostnader på kort och lång sikt. Kron/valutaswappar

ger den lägsta mätbara

lånekostnaden, men ger inte i samma utsträckning de positiva effekter i form av

breddad internationell

investerarbas som nås genom långfristig upplåning i euro. Långfristig

valutaupplåning i euro bidrar vidare till att

öka intresset för svenska statspapper i kronor, vilket bör leda till lägre

lånekostnad på den inhemska marknaden..

Upplåning i utländsk valuta via swapmarknaden

Upplåning via swappar mellan kronor och utländsk valuta, sk kron/valutaswappar,

utgör ett kostnadseffektivt

substitut för traditionell upplåning direkt i utländsk valuta. Denna form av

valutaupplåning kan sägas bestå av

två delar. Den ena delen innebär att kontoret genomför upplåning i kronor genom

ordinarie

obligationsemissioner, dvs. kontoret får en skuld i kronor. Den andra delen

innebär att kontoret genomför

kron/valutaswappen, vilket görs med banker som motpart. I kron/valutaswappen får

 kontoret en tillgång i kronor

 som är lika stor som den skuld i kronor som uppstod genom obligationen och

en skuld i utländsk valuta.

Skulden i kronor har därmed omvandlats till en skuld i utländsk valuta.

Kostnadsbesparingen uppstår genom att

kontoret i swappen erhåller en högre ränta av banken än den ränta kontoret

betalar i obligationen. Denna

skillnad benämns swapspread.

Genom att swaptransaktionerna genomförs med banker uppstår en kreditrisk. För

att hantera denna risk har

kontoret under året fortsatt att ingå sk CSA-avtal. Avtalen innebär att

kontorets riskexponeringen mot en motpart

i stort sett helt reduceras (se vidare avsnitt 7.4 Kreditrisker i derivat- och

placerings-verksamheten). CSA-avtalen

har varit, och är, därför en förutsättning för att kontoret skall kunna

genomföra och öka omfattningen av

kron/valutaswappar utan att kreditrisken samtidigt ökar.

Marknadsutveckling under 1999

Under årets början sjönk swapspreaden, dvs. skillnaden mellan statspappersräntor

 och motsvarande swapräntor, i

svenska kronor från ca 60 baspunkter, till omkring 40 baspunkter. Kombinationen

av positiva signaler vad gäller

EMU-inträde från Sverige och England och en global sänkning av swapspreaderna

bidrog till utvecklingen i

Sverige. Under sommaren vidgades swapspreaden för att under perioden juli -

september nå nivåer över 80

baspunkter. Som mest uppnåddes ca 110 baspunkter. Många faktorer bidrog till

utvecklingen. Ett ökat fokus på

eventuella dataproblem i samband med årsskiftet bidrog till minskad benägenhet

till kreditexponering, vilket

tenderade att vidga swapspreaden.

Figur 3.7 Skillnaden mellan svensk 10-åriga swapränta och 10-årig

statsobligationsränta

Under 1999 genomförde kontoret kron/valutaswappar för ca 40 miljarder kronor, en

 ökning med 9 miljarder

kronor jämfört med 1998. Kron/valutaswapparna svarade under 1999 för ca 65

procent av Riksgäldskontorets

upplåning i utländsk valuta. Vid utgången av året var den utestående swapvolym

omkring 112 miljarder kronor,

vilket motsvarar ca 26 procent av skulden i utländsk valuta (inklusive

swaptransaktionerna). Under andra

kvartalet valde Riksgäldskontoret att utöka upplåningen via swapmarknaden på

bekostnad av andra

upplåningsalternativ eftersom swapspreaden uppvisade fortsatt höga nivåer.

Långfristig valutaupplåning (kapitalmarknadsupplåning)

Riksgäldskontoret har under året fortsatt den under 1998 inledda strategin att

emittera lån i euro och kronor

enligt parallellkonceptet. Parallellkonceptet innebär att identiska lån

emitteras i euro och kronor. Vid ett

eventuellt svenskt medlemskap i valutaunionen smälter lånen samman till ett lån

denominerat i euro.

Bakgrunden till denna strategi är att RGK på grund av den ökade konkurrensen

mellan statliga låntagare

behöver bredda investerarbasen för svenska statsobligationer och främja en

internationalisering av den svenska

marknaden.

I början av året introducerades ett sjuårigt lån i euro (1044E), vilket senare

utökades till en total utestående

volym på 2,5 miljarder euro. Detta lån kompletterar det sedan tidigare

utestående lånet i tioårssegmentet

(1043E). Syftet med det sjuåriga lånet var att ytterligare bredda

investerarbasen för svenska statsobligationer

samt etablera en ny referenspunkt i euromarknaden med koppling till den svenska

marknaden. Lånet placerades

framförallt i Europa med inriktning på tyska investerare. Riksgäldskontoret

önskade nå ut till investerare som

inte i någon större utsträckning köpt kontorets tidigare eurolån.

Figur 3.8 Räntespread för statens eurolån mot underliggande tysk

statsobligationsränta 1999 i

 baspunkter

Utvärdering

Det sjuåriga lånet emitterades på 12 baspunkter över tyska statsobligationer med

 motsvarande löptid. Vid samma

tidpunkt handlades det tioåriga lånet i sekundärmarknaden till en räntespread på

 ca 30 baspunkter över tyska

statsobligationer. Den relativt stora skillnaden mellan de båda lånen förklaras

dels av det begränsade utbudet i

sjuårssegmentet, dels att tyska statsobligationer har en särställning i

tioårssegmentet, vilket resulterar i allmänt

större ränteskillnader jämfört med andra låntagare i denna löptid. Samma

resultat, dvs. att det sjuåriga lånet

handlas till en mer konkurrenskraftig räntespread än det tioåriga lånet,

framkommer också vid en jämförelse

med andra statliga låntagare. Det sjuåriga lånet handlas generellt till en lägre

 ränta än lån emitterade av andra

likvärdiga europeiska stater medan det omvända gäller för det tioåriga lånet.

Exempelvis har det sjuåriga lånet

under året handlats till en räntenivå på ca 0-5 baspunkter lägre än motsvarande

lån för Finland, samtidigt som

samma jämförelse för det tioåriga lånet visar att det handlats 5-10 baspunkter

högre.

Tabell 3.4 Räntespread mot tyska statsobligationer för ett antal europeiska

 stater i löptid 7 år resp. 10 år, baspunkter december

1999

7 år

10 år

Sverige

13

29

Frankrike

-19

9

Italien

29

25

Belgien

17

24

Finland

15

24

Portugal

5

32

Källa: Reuters

Analysen kan kompletteras med den verkliga upplåningskostnaden som också

påverkas av nivån för swapräntor

på respektive löptid. En jämförelse av de verkliga upplåningskostnaderna för

Riksgäldskontorets båda eurolånen

vid respektive upplåningstillfälle visar att kostnaden för det sjuåriga lånet

var ca 5 baspunkter lägre än det

tioåriga lånet. Sammanfattningsvis kan den mer gynnsamma utvecklingen för det

sjuåriga lånet, både jämfört

med andra låntagare och i termer av verklig upplåningskostnad, till största

delen förklaras av beslutet att emittera

på en löptid där konkurrensen från andra låntagare var relativt begränsad

samtidigt som efterfrågan var stor.

Kortfristig valutaupplåning (commercial paper)

Beslutet att amortera 25 miljarder kronor på valutaskulden och en koncentration

av upplåningen på de andra

delmarknaderna medförde en kraftig neddragning av den kortfristiga upplåningen.

Neddragningen uppgick vid

årsskiftet till 26 miljarder kronor, vilket i stort sett eliminerade den

utestående stocken. Den begränsade

bruttoupplåning på 10 miljarder kronor år 1999 avsåg till största del

marginalbetalningar av säkerhet för de

CSA-avtal kontoret har med motparter. Under 1998 emitterades 51 miljarder

kronor.

Likviditetshantering i utländsk valuta

Sedan projektarbetet att inleda likviditetsförvaltning i utländska valuta

inleddes våren 1999 har förutsättningarna

förändrats. Valutaupplåningen minskade och dessutom skedde en omfördelning mot

kron/valutaswappar istället för

traditionell valutaupplåning. Kontoret bedömde bruttoupplåningsbehovet i valuta

som begränsat även kommande år

varför inga särskilda resurser satsades på likviditetshantering. För att vid

behov snabbt omhänderta valutalikviditet

utan några särskilda insatser, planeras kontorets användning av valutakonton hos

 Riksbanken i euro och amerikanska

dollar att utökas till att omfatta all upplåning och återbetalning av valutalån,

 upptagande och återbetalning av

kronvalutaswappar samt större räntebetalningar. Högsta tillåtna behållning på

valutakontona fastställdes till

motsvarande 20 miljarder kronor på EUR-kontot och 14 miljarder kronor på

USD-kontot, dock högst 20 miljarder

kronor totalt.

Resultat

Den genomsnittliga upplåningskostnaden minskade under 1999. Detta förklaras

framförallt av lägre

upplåningskostnader och större volymer kron/valutaswappar. Upplåningens

fördelning på olika upplåningstyper

samt respektive kostnad sammanfattas i nedanstående tabeller.

Tabell 3.5 Volymer för olika upplåningstyper 1995-1999 i miljarder kronor

1995

1996

1997

1998

1999

Kron/valutaswappar

-

20,8

20,6

30,7

40,0

Publika lån

98,4

57,0

34,1

34,2

22,3

Private placements

20,1

15,0

15,8

1,9

-

Commercial paper1

0,8

-3,5

-37,0

-44,0

-25,7

1 Upplåningen via commercial paper avser nettoupplåning medan övriga poster

avser bruttoupplåning.

Tabell 3.6 Upplåningskostnader för olika upplåningstyper 1995-1999 i

 baspunkter under USD Libor

1995

1996

1997

1998

1999

Kron/valutaswappar

-

-30,8

-31,8

-52,3

-60,0

Publika lån

-7,8

-14,7

-21,3

-6,7

-3,0

Private placements

-6,0

-23,2

-23,5

-24,8

-

Commercial paper

-12,5

-12,5

-19,0

-17,5

-18,8

Genomsnittlig kostnad

1

-7,5

-19,6

-24,7

-27,9

-39,6

1 Genomsnittlig kostnad exklusive commercial paper.

Den genomsnittliga upplåningskostnad för upplåningen via kron/valutaswappar var

under 1999 USD-Libor

minus 60 baspunkter. Detta är den lägsta nivån sedan denna verksamhet inleddes

1996. Kostnaden för upplåning

via swapmarknaden är således ca 55 baspunkter lägre än kostnaden för upplåning

via kapitalmarknaden.

Nuvärdesberäknat innebär detta en kostnadsbesparing om ca 1 200 miljoner kronor

jämfört med motsvarande

kapitalmarknadsupplåning.

Sett över den senaste femårsperioden har den genomsnittliga lånekostnaden för

utlandsupplåningen förbättras från

USD-Libor minus 7,5 baspunkter 1995 till minus 39,6 under 1999. Förbättringen

förklaras framförallt av den ökade

användningen av kron/valutaswappar. Under det senaste året har den

genomsnittliga lånekostnaden minskat med ca

12 baspunkter, vilket nuvärdesberäknat motsvarar en förbättringen på ca 400

miljoner kronor jämfört med om

lånekostnaden hade varit densamma 1999 och 1998.

3.2.9 Förvaltning av skulden i utländsk valuta

Resultat för budgetåren 1994/95 -1999

Valutafördelningen och nivån på ränterisken i skulden i utländsk valuta

fastställs av Riksgäldskontorets styrelse och

avspeglas i riktmärket. Genom att styrelsen även inom väl definierade gränser

har gett utrymme för avvikelser från

riktmärket kan en aktiv förvaltning av skulden bedrivas. Under de senaste fem

budgetåren har den aktiva

förvaltningen av skulden i utländsk valuta medfört ett positivt resultat på 3,6

miljarder kronor, dvs. statens

räntekostnader har minskat med motsvarande belopp. Positioner baserad på den

förväntade ränteutvecklingen har

under perioden 1994/95 - 1999 bidragit med ett positivt resultat på 3,7

miljarder kronor. Något förenklat kan en

genomgående strategi under perioden 1994/95 - 1998, förklara en stor del av det

positiva resultatet.

Planerna på införandet av en gemensamma europeiska valuta (euro) vid årsskiftet

1998/99 medförde att räntorna

under perioden förväntades konvergera mot den låga tyska räntan. Kontorets

strategi baserades därför på en

räntenedgång i de s.k. högränteländerna Italien, Spanien och även

Storbritannien. Räntenedgången blev kraftig i dessa

länder vilket medförde ett positivt resultat.

Positioner baserade på förväntan om valutakursutvecklingen har under perioden

1994/95 - 1999 sammantaget endast

gett upphov till en mindre resultateffekt.

Riksgäldskontoret har sedan budgetåret 1992/93 anlitat externa förvaltare. Dessa

 förvaltar en mindre del under

2000 12 miljarder kronor av skulden i utländsk valuta under samma villkor som

kontoret. Kontorets resultat

kan därmed jämföras med förvaltarnas. Sett över de fem senaste budgetåren har

Riksgäldskontoret presterat ett

bättre resultat än genomsnittet av förvaltarnas resultat.

Resultatet relativt risktagandet kan analyseras genom att jämföra

informationskvoten En hög informationskvot

indikerar ett bra resultat i relation till risktagandet, dvs. ju högre värde

desto bättre. Kontoret har under 5-

årsperioden 1994/95 - 1999 uppnått en högre informationskvot än genomsnittet för

 de externa förvaltarna. Det

innebär att kontorets resultat inte uppstått till följd av ett högre risktagande

 än hos de externa förvaltarna.

Tabell 3.7 Resultat av förvaltning av skulden i utländsk valuta i

förhållande till

 riktmärket samt externa förvaltares resultat

1994/95

1995/96

1)

1997

1998

1999

Hela perioden

Resultat

i miljoner kr,

Riksgäldskontoret

räntepositioner

849

2 352

-97

611

65

3 780

valutapositioner

-1 894

2 316

13

-41

-571

-177

Totalt resultat

-1 045

4 668

-84

570

-506

3 603

Resultat i procent av

förvaltat belopp

Riksgäldskontoret

-0,26%

0,72%

-0,02%

0,12%

-0,12%

0,80%

Externa förvaltare

2)

-0,58%

0,55%

0,09%

-0,16%

-0,33%

-0,16%

Genomsnittligt

årsresultat

Riksgäldskontoret

0,15%

Externa förvaltare

2)

-0,03%

Risk 3)

Riksgäldskontoret

0,42%

0,29%

0,17%

0,28%

0,10%

0,29%

Externa förvaltare

2)

0,28%

0,32%

0,17%

0,29%

0,17%

0,28%

Informationskvot 4)

Riksgäldskontoret

Negativ

2,5

Negativ

0,4

Negativ

0,5

Externa förvaltare

2)

Negativ

1,7

0,5

Negativ

Negativ

Negativ

1) Budgetåret 1995/96 omfattade 18 månader. Det procentuella resultatet är

omräknat till 12 månaders tal.

2) Avser genomsnittet av samtliga förvaltare.

3) Anger hur mycket kostnaden varierat. Beräknat som årlig standardavvikelse

skattad med månadsdata.

4) Anger resultatet i relation till risken. Beräknas som (12 5 genomsnittligt

månadsresultat) / (û 12 5 standardavvikelsen

för månadsdata).

Resultat under 1999

I likhet med merparten av förvaltare av globala obligationsportföljer kom såväl

kontoret som kontorets båda

externa förvaltare att uppvisa ett negativt resultat under 1999. Kontorets

resultat blev ett underskott på ca 506

miljoner kronor, motsvarande 0,12 procent av valutaskulden genomsnittliga värde

under 1999. Kontorets

resultat var dock bättre än de båda externa förvaltarnas. Förvaltarnas resultat

blev minus 0,18 procent respektive

minus 0,47 procent av de förvaltade beloppen. Kontorets negativa resultat

förklaras av valutapositioner.

Resultatet för den förvaltare som uppvisade det sämsta resultatet härstammade

såväl från valuta- som räntesidan.

Det negativa resultatet för den andra förvaltaren uppkom huvudsakligen genom

räntepositioner.

Kontorets och de externa förvaltarnas räntepositioner under 1999

Under början av 1999 räknade kontoret med att den dittillsvarande och ännu

under inledningen av 1999

mycket svaga ekonomiska utvecklingen i EMU-länderna skulle brytas och följas av

en måttlig

konjunkturuppgång och stigande räntor. I Storbritannien bedömdes utvecklingen

bli mer dämpad än i EMU-

länderna. Vidare antog kontoret att den långvariga och kraftiga

konjunkturuppgången i USA skulle mattas av

med fallande räntor som följd. Utvecklingen i Japan antogs bli fortsatt mycket

svag. Baserad på dessa

bedömningar höll kontoret ränterisken i EUR lägre än riktmärket i början av 1999

 för att under våren och

försommaren dra upp ränterisken till en nivå klart högre än riktmärket.

Samtidigt hölls ränterisken i USA och

Storbritannien lägre än riktmärket under större delen av året.

Bedömningen av utvecklingen inom EMU-länderna visade sig vara riktig. Däremot

underskattade kontoret den

mycket starka utvecklingen i USA och den förhållandevis kraftiga uppgången i

Storbritannien. Förlusterna som

uppstod i USD och GBP var dock till en del en konsekvens av kontorets strävan

att minska motpartsriskerna.

Kontoret har i detta syfte sedan lång tid upprätthållit valutaskuldens

räntebindningstid genom futureskontrakt i

stället för med ränteswappar. Under året steg de långa swapräntorna i USA och

Storbritannien mer än

statsobligationsräntorna. Detta medförde förluster i USD och GBP på grund av.

att riktmärkesportföljen värderas

till swapräntor. Riktmärkesportföljen tillgodogjordes därför större kursvinster

än kontoret till följd av

ränteuppgången. Trots att räntepositioner i USD och GBP var förhållandevis små

medförde de en förlust av

samma storleksordning som vinsten från den relativt sett större räntepositionen

i EUR. Förlusten i Storbritannien

förklaras dessutom av att räntepositionen i denna marknad låg på den del av

avkastningskurvan där

ränteuppgången blev som störst.

Positionerna i EMU-länderna medförde en vinst på ca 600 miljoner kronor medan

positionerna i USD och GBP

gav upphov till förluster. Inklusive ett antal mindre räntepositioner uppnåddes

ett svagt positivt resultat på drygt

65 miljoner kronor på räntesidan.

Även de externa förvaltarna uppvisade under 1999 ett negativt resultat från sina

 räntepositioner. Förvaltarnas

ränteresultat förklaras främst av positioner i JPY. Under större delen av året

höll förvaltarna ränterisken i JPY så

högt som riskmandatet medgav, dvs. antog att räntorna skulle stiga, samtidigt

som räntan i Japan sjönk.

Förlusterna förklaras vidare av att en av förvaltarna under februari och början

av mars hade positioner som

baserades på bedömning om fallande amerikanska räntor samtidigt som dessa räntor

 steg kraftigt. Den andra

förvaltaren gjorde förluster genom positioner baserade på antagande om lägre

euroräntor. Euroräntorna steg

emellertid kraftigt under andra halvåret.

Kontorets och de externa förvaltarnas valutapositioner under 1999

Kontorets enda större valutaposition under perioden januari t.o.m. augusti

byggde på förväntan om en

försvagning av GBP gentemot EUR. GBP apprecierades dock gentemot EUR, vilket

medförde att positionen gav

upphov till en förlust på ca 200 miljoner kronor. Efter att EUR nått en

bottennivå i juli och en mindre

korrigering uppåt därefter skett ingick kontoret positioner baserade på

förväntan om en förstärkning av EUR.

Terminsköpen av EUR gjordes nu mot USD och i mindre utsträckning JPY. Under

november och början på

december depricierades emellertid EUR återigen. Positionen resulterade därför i

en förlust på drygt 300 miljoner

kronor. Inklusive resultatet av alla övriga, mindre valutapositioner som

kontoret tog under 1999, blev det totala

resultatet av valutapositionerna ett underskott om drygt 570 miljoner kronor

motsvarande 0,13 procent av

valutaskuldens genomsnittliga värde under 1999.

De externa förvaltarna kom att göra förluster på positioner baserade på

förväntan om starkare EUR gentemot

JPY. En av förvaltarna lyckades emellertid i viss mån kompensera förlusten genom

 att under februari köpa USD

mot JPY då USD apprecierades kraftigt mot JPY.

3.2.10 Nytt riktmärke för skulden i utländsk valuta

I december 1999 fastställde kontorets styrelse ett nytt riktmärke för skulden i

utländsk valuta. Andelen CHF

ökades på bekostnad av andelen EUR. Styrelsen beslutade även att ersätta det

gällande måttet för skuldens

ränterisk genomsnittliga räntebindningstid med måttet duration. Durationen

fastställdes till 2,0 år, vilket

innebär en neddragning av valutaskuldens ränterisk. Anpassning till det nya

riktmärket sker från årsskiftet till

mitten av februari 2000. Det nya riktmärket gäller fr.o.m. 2000-02-15.

Figur 3.9 Riktmärke för valutaskuldens valutafördelning före och efter

årsskiftet 1999/2000.

3.3 UPPLÅNING FRÅN HUSHÅLLEN

3.3.1 Mål och strategier

Upplåningen på hushållsmarknaden i svenska kronor skall under en femårsperiod

uppnå största möjliga

kostnadsbesparing i förhållande till kontorets alternativa upplåningsformer på

penning- och

obligationsmarknaden. Målet avser såväl hushållsupplåningen totalt sett som

varje enskilt låneinstrument.

3.3.2 Verksamheten under 1999

Satsningen på att öka volymerna inom RiksgäldsSpar har fortsatt under året.

Under våren lanserades en

möjlighet att placera till fast ränta med en löptid på ett år. Under november

kompletterades alternativen med en

sexmånadersplacering till fast eller rörlig ränta. Båda dessa alternativ har

attraherat en rad nya kunder men

fortfarande är det mest efterfrågade alternativet att placera i två år till fast

 ränta. Sammanlagt finns det nu elva

placeringsalternativ inom Årsspar. MånadsSpar har hittills inte uppnått ett

sådant inflöde som eftersträvats. En

viss liten ökning kan urskiljas men fortfarande är nivån låg. Det positiva med

MånadsSpar är dock att många

kunder väljer att omplacera till Årsspar när de uppnått miniminivån för

placeringar inom Årsspar.

Intresset för premieobligationer har fortsatt att öka under året. Antalet kunder

 ökar och nya kundkategorier har

tillkommit. Ett skäl till det ökande intresset kan vara att premieobligationerna

 varit föremål för

produktutveckling vilket resulterat i att de olika emissionerna sett helt olika

ut och innehållit för kunderna

attraktiva nyheter i tiden. Intresset från återförsäljarna har också ökat och

flera nya har tillkommit.

Riksgäldskontorets egen försäljning ligger kvar på en nivå runt 30 procent av

försäljningen, en utveckling som

bidrar till att minska kontorets kostnader. En stor del av arbetet med den egna

försäljningen sker med hjälp av

externa leverantörer vilket är en förutsättning för en kostnadseffektiv

hantering.

Riksgäldskontorets egen försäljning av de reala statsobligationerna är blygsam,

men viss efterfrågan finns varför

verksamheten fortgår då kostnaderna i samband med försäljningen är låga.

Under året har mycket arbete lagts ned på att öka kundvården. Rutiner har tagits

 fram för hur ärenden skall

prioriteras och hanteras på ett optimalt sätt för att uppnå så hög kundnytta som

 möjligt. Dessutom har ett

marknadsdatabassystem upphandlats vilket medger en aktiv satsning på CRM,

Customer Relation Management.

Visst arbete återstår innan systemet i sin helhet är i drift, men när så sker

kommer många möjligheter att öppna

sig, vilket kan leda till både nöjdare kunder och ökade volymer.

Av tekniska skäl behövde ett nytt prenumerationsregister upphandlas under året.

En viss besparing uppnåddes då

det visade sig att marknadsdatabassystemet kunde hantera även prenumerationer

efter viss anpassning. Det

innebar att tidigare utlagda uppgifter togs tillbaka från den tidigare

leverantören.

I och med att placerare inom RiksgäldsSpar får individuella förfallodagar,

beroende på den dag de placerar och

vilken löptid de valt, sker konverteringar dagligen.

Inom marknadskommunikation har satsningen på att sprida kännedom om

Riksgäldskontoret som en trygg,

säker aktör på sparandemarknaden fortsatt. Undersökningar visar att

Riksgäldskontorets trovärdighet är mycket

hög och att allt fler känner till kontoret och har förtroende för verksamheten.

Detta återspeglas i att kontoret är

framgångsrikt när direktutskick görs både till existerande och icke kunder. En

kundtidning, Svenska Pengar, har

givits ut med ett nummer under våren och ett under hösten. En utvärdering kommer

 att ske inför kommande

verksamhetsår för att utröna hur viktig Svenska Pengar är för kunderna.

Telefon har varit och är den dominerande distributionskanalen, framför allt för

RiksgäldsSpar. Under året har

Internet kommit att växa i betydelse både avseende dialog med kunderna, men

också som försäljningskanal.

Användandet av Internet är positivt i så motto att tillgängligheten ökar liksom

effektiviteten men i vissa fall

dyker andra, nya arbetsuppgifter upp, vilka måste hanteras. Satsningar sker på

en utökad automatisering så att

kundernas användande av Internet inte innebär en tung manuell hantering för

kontoret.

Ett utvecklingsarbete har bedrivits inom kontoret med målet att bredda

Riksgäldskontorets investerarbas så att

kontorets samtliga instrument ska kunna erbjudas även mindre placerare.

Lanseringen planeras att ske under

första halvåret år 2000. Riksgäldskontoret har även låtit en extern part göra en

 analys av potentialen för en sådan

lansering. Utfallet av denna visar att det finns tillräcklig potential för att

erhålla lönsamhet och nå målen för

hushållsupplåningen. Riksgäldskontoret skall positionera sig som en trygg,

pålitlig aktör vilken erbjuder de bästa

alternativen inom räntebärande placeringar.

3.3.3 Resultat och måluppfyllelse

Upplåningen från hushållen uppgick till totalt 64,1 miljarder kronor vid

utgången av 1999, vilket var en

minskning med åtta procent jämfört med den 31 december 1998. Minskningen

föregående år var 31 procent.

Trots minskade volymer ligger hushållsupplåningens andel av den totala

statsskulden kvar på samma nivå som

förra årsskiftet (4,7 procent). Förklaringen till detta är att den totala

statsskulden har minskat sedan förra

årsskiftet.

Figur 3.10 Hushållsupplåningens andel av statsskulden

RiksgäldsSpar har under året haft en fortsatt svagt positiv

försäljningsutveckling. Nettoökningen under året

uppgår till knappt 1,3 miljarder kronor, vilket ger en total volym om 6,47

miljarder. En stor del av inflödet

kommer från konverteringar av dels förfallande Riksgäldskonton, dels från

förfallande tvåårigt Riksgäldsspar

som öppnades i november 1997. Vid konverteringen från RiksgäldsSpar

återplacerades hela 70 procent av

pengarna, en nivå som överträffade tidigare utfall på upp till 40 procent.

Den reala upplåningen inom RiksgäldsSpar har ökat under 1999 och uppgår till 868

 miljoner kronor, vilket

motsvarar ca 13 procent av den totala volymen som förvaltas inom RiksgäldsSpar.

Upplåningen i de SOX-

noterade realränteobligationerna uppgår till närmare 180 miljoner kronor .

Totalt har således sammanlagt över

en miljard kronor lånats upp direkt från hushållsmarknaden via reala instrument.

Riksgäldskonto, för vilket ingen nyförsäljning ägt rum sedan november 1997,

minskade med 2,5 miljarder,

vilket ger en kvarvarande utestående volym om 3,0 miljarder kronor.

Under 1999 emitterades två premielån. Sammanlagt uppnådde dessa båda lån en

volym om 8,3 miljarder kronor,

vilket kan jämföras med 7,3 miljarder i de lån som gavs ut 1998. De stora

förfallen under 1999 på 12,6 miljarder

ledde trots framgångarna i emissionerna till att den utestående stocken minskade

 med 4,3 miljarder. Den totala

utestående volymen premieobligationer uppgick till 54,4 miljarder vid 1999 års

slut.

För att ange Riksgäldskontorets marknadsandel på sparmarknaden krävs först att

en lämplig definition av

marknaden görs. I sammanhanget bör bortses från aktierelaterade sparformer men

samtliga räntebärande

sparalternativ - inlåning på bankkonton, räntefonder och privatobligationer -

bör ingå. Om denna avgränsning

används uppgår den totala räntesparmarknaden till 674,2 miljarder kronor (per

tredje kvartalet 1999) och

Riksgäldskontorets andel av denna marknad är 9,5 procent. Årsskiftet 1998/99

uppgick räntesparmarknaden till

654,4 miljarder kronor och Riksgäldskontorets motsvarande andel var 10,6

procent. Marknadsandelen har

följaktligen minskat med 1,1 procent. Detta bör dock ses i ljuset av att hela

privatobligationsmarknaden krympte

med närmare 13 procent under motsvarande period.

Tabell 3.8 Förväntad besparing genom upplåning från hushållen jämfört med

motsvarande

upplåning med motsvarande löptid på penning- och obligationsmarknaden, miljoner

kronor - Äldre utvärderingsmodell

Äldre utvärderingsmodell

1995/96

1997

1998

1999

Allemansspar (jmf. med kort upplåning)

253

102

34

-

Premieobligationer (jmf. med

nollkupongräntestrukturen)

126

245

186

212

Riksgäldskonto (jmf. med

nollkupongräntestrukturen)

-11

-2

0

-

RiksgäldsSpar (jmf. med

nollkupongräntestrukturen)1

-

-20

-25

8,5

Summa besparing

368

325

195

221

1 Intäkterna fördelas över löptiden, i genomsnitt drygt 2 år. Intäkter kvar att

fördela är 35 miljoner kronor

I tabell 3.8 framgår att resultatet av den sammanlagda hushållsupplåningen

uppgick till en besparing om 221

miljoner kronor gentemot motsvarade kostnad för upplåning på penning- och

obligationsmarknaden. Största

delen av årets resultatet kan hänföras till premieobligationerna.

Hushållsupplåningen uppnådde därmed målet att

i sin helhet och per låneinstrument uppnå kostnadsbesparingar för

Riksgäldskontoret.

Kontoret har under året vidareutvecklat och infört en ny utvärderingsmodellen

(se tabell 3.9). Syftet var att erhålla en enhetlig och samtidigt förbättrad

utvärderingsmodell. Beräkningen av

resultatet för Riksgäldsspar tidigare år, gjordes enligt den nya principen. Den

nya utvärderingsmetoden innebär

att resultatet för samtliga instrument beräknas enligt samma modell.

Förändringen innebär att intäkter och

kostnader matchas över lånens löptid. Vidare har den tidigare

schablonför-delningen av vissa gemensamma

kostnader setts över och förfinats. Den nya modellen följer god redovisningssed

(bl.a. matchningsprincipen).

Den nya utvärderingsmodellen innebär, som framgår vid jämförelse mellan

resultaten i tabellerna 3.8 och 3.9, ett

lägre resultat genomgående för verksamhetsåren 1995/95 - 1999.

Principförändringen kommer följaktligen att

innebära ett bättre resultat kommande år, jämfört den tidigare modellen.

Tabell 3.9 Förväntad besparing genom upplåning från hushållen jämfört med

motsvarande

upplåning med motsvarande löptid på penning- och obligationsmarknaden, miljoner

kronor - Ny utvärderingsmodell

Ny utvärderingsmodell

1995/96

1997

1998

1999

Allemansspar (jmf. med kort upplåning)

253

102

34

-

Premieobligationer (jmf. med

nollkupongräntestrukturen)1

28

89

123

136

Riksgäldskonto (jämfört. med

nollkupongräntestrukturen)

-11

-2

0

-

RiksgäldsSpar (jmf. med

nollkupongräntestrukturen)2

-

-20

-25

5

Summa besparing

270

169

132

141

1 Intäkterna och kostnader fördelas över lånens löptid. Kvar att fördela:

Kostnader: 341 miljoner kronor

Intäkter: 1442 miljoner kronor

2 Intäkterna fördelas över löptiden, i genomsnitt drygt 2 år. Intäkter kvar att

fördela är 35 miljoner kronor

Resultatet av den sammanlagda hushållsupplåningen enligt den nya

utvärderingsmodellen uppgick således till en

besparing om 141 miljoner kronor gentemot motsvarade kostnad för upplåning på

penning- och

obligationsmarknaden.

1 Intäkterna periodiseras över genomsnittlig löptid på drygt 3 år

 Nettoamorteringen beräknas enligt följande; minskningen av anskaffningsvärdet

av utländska lån -68,6 miljarder, årets realiserade

valutadifferenser +6,2 och gjorda kron/valutaswappar +40,0. Till detta kommer en

 justeringspost för bokföringsmässiga skillnader mellan

nettoflöde och skuldförändring på -0,9 miljarder.

 Utgiftsmässig princip innebär att utgifter och inkomster avräknas. Upplupna

kostnader, t.ex. upplupna

räntekostnader, eller andra periodiseringar avräknas inte anslaget (se även not

2 denna sida).

 Enligt resultaträkningen är årets räntekostnader m.m (netto) 69,0 miljarder

kronor. Skillnaden beror på att olika

redovisningsprinciper används i den statliga redovisningen (se vidare sid 83, om

 redovisnings-principer).

 Statsobligationer inklusive repor uppgick till 678,9 miljarder.

 Samtliga volymer i detta stycke är exklusive non-comp försäljning

 Statsskuldväxlar inklusive placerande repa minskade skulden till 243,6

miljarder kronor.

 I en basswap erhåller man rörlig ränta i en valuta och betalar rörlig ränta i

en annan valuta. En kron-

/valutaswap består av en vanlig ränteswap och en basswap.

 Eftersom skillnaden i löptid mellan utfallet och riktmärket är relativt små,

gäller detta samband inte alltid för

kronskuldens resultat: Under vissa månader har kronskulden som helhet haft

kortare löptid, men ändå kostat

mindre då räntorna stigit. Förklaringen till detta ligger i hur ränterisken

ligger fördelad längs avkastningskurvan

i utfallet relativt riktmärket. Det faktum att löptid också är mycket mindre

korrelerat med marknadsvärde-

förändringar än exempelvis duration bidrar till att ytterligare minska

möjligheten att analysera resultatet utifrån

löptidsskillnader.

 Inklusive repor är skuldbeloppen 93,8 respektive 96,7 miljarder kronor.

 Strikt talat är det förhållandet mellan break even-inflation och framtida

förväntad inflation som avgör huruvida

upplåning via realobligationer är att föredra framför nominell upplåning.

 Kontoret resultat har korrigerats för det förhållandet att kontoret under 1999

 tagit upp lån till en lägre kostnad än Libor-

räntan samtidigt som de fiktiva lånen i riktmärkesportföljen löpt till

Libor-räntan. Riktmärkesportföljen har vidare påförts de

schablonmässigt uppskattade transaktionskostnader som uppstått då inflöden till

eller utflöden från den faktiska

skuldportföljen behövt pareras för att bibehålla den önskade exponeringen mot

riktmärkesportföljen. Det redovisade,

korrigerade resultatet är drygt 150 miljoner kronor bättre än före

korrigeringen.

 Detta avser endast kontorets egen försäljning av realränteobligationer,

statistik för återförsäljares försäljning

till hushåll går ej att erhålla.

 Källa: SCB, Finansräkenskaper kv2/99, Fondbolagens Förening,

Riksgäldskontoret.

35

Sid. 1

BILAGA: UTDRAG UR RIKSGÄLDSKONTORETS ÅRSREDOVISNING 1999

________________________________________________________________________________

_________