Innehållsförteckning

Del II

25 Utbetalning av pension 452

25.1 Ansökan om pension 452

25.2 Månadsvisa utbetalningar med möjlighet till

undantag 463

25.3 Samordning med arbetsskadelivränta m.m. 468

25.4 Samordning med yrkesskadelivräntor 472

25.5 Annan samordning med ålderspension 479

26 Åtgärder på grund av felaktig utbetalning och ändrad

pensionsrätt m.m. 481

26.1 Fördelningssystemet 481

26.2 Premiepensionssystemet 484

27 Processuella frågor 487

27.1 Inledning 487

27.2 Ärendehantering 488

27.3 Ändring av beslut 490

27.4 Omprövning av beslut 493

27.5 Överklagande av beslut 499

27.6 Beslut avseende åren 1960-1998 504

27.7 Preskription 506

27.8 Utmätning m.m. 508

27.9 Sekretessfrågor 509

27.10 Registerfrågor 511

28 Mellangenerationen 514

28.1 Intjänande av pensionsrätt 514

28.2 Beräkning av årlig pension 524

28.3 Garantiregeln 530

28.4 Uttag av ålderspension m.m. 533

29 Förändringar inom ramen för nuvarande pensionssystem 536

29.1 Inledning 536

29.2 Pensionsgrundande inkomst och pensionspoäng för

tilläggspension 537

29.2.1 Pensionsgrundande inkomst 537

29.2.2 Pensionspoäng 540

29.3 Beräkning av tilläggspension i form av ålders-

pension 544

29.4 Uttag och utbetalningar av tilläggspension i form av

ålderspension 550

29.5 Följsamhetsindexering av tilläggspension i form av

ålderspension 551

29.6 Avveckling av delpensionssystemet 556

30 Principer för ålderspensionssystemets finansiering m.m. 558

30.1 Ansvarsfördelning 558

30.2 Ålderspensionsavgifter för pensionsgrundande

sociala förmåner 561

30.3 Avgiftsskyldighet och den särskilda löneskatten 562

30.4 Avsättning av medel till premiepensionssystemet 564

30.5 Överföring till statsbudgeten av ålderspensions-

avgifter 568

31. Statliga ålderspensionsavgifter 570

31.1 Inledning 570

31.2 Underlag för statlig ålderspensionsavgift 570

31.3 Betalning och fördelning av statlig ålderspensions-

avgift 577

31.4 Finansiering och utgifter 581

32 Förändrad struktur på socialavgifterna och förändrade

avgiftsnivåer m.m. 589

33 Finansiell infasning av det reformerade ålderspensionssystemet 605

34 Effekter för individer 610

34.1 Inledning 610

34.2 Vad påverkar pensionens storlek? 611

34.3 Pensionssystemet ur ett jämställdhetsperspektiv 624

34.4 Generationsaspekter på det reformerade pensions-

systemet 627

34.5 Individexempel 631

35 Information om rätten till ålderspension 634

35.1 Inledning 634

35.2 Allmän information 634

35.3 Årlig information 637

35.4 Skadeståndsansvar 640

36 Kostnader m.m. 642

36.1 Administration av det nya pensionssystemet 642

36.2 Framtida pensionsutgifter 643

37 Författningskommentar 648

37.1 Förslaget till lag om inkomstgrundad ålderspension 648

37.2 Förslaget till lag om införande av lagen (1998:000)

om inkomstgrundad ålderspension 774

37.3 Förslaget till lag med vissa bestämmelser om

Premiepensionsmyndigheten 806

37.4 Förslaget till lag om statlig ålderspensionsavgift 814

37.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring 819

37.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring 828

37.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter 830

37.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmän pensionsavgift 839

37.9 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 840

37.10 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 841

37.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 846

37.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna pensionsfonden 847

37.13 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 856

37.14 Förslaget till lag om ändring i

socialförsäkringsregisterlagen (1997:934) 857

37.15 28 Förslagen till övriga lagändringar 857

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1998 858

25 Utbetalning av pension

25.1 Ansökan om pension

Regeringens förslag: Pension skall enligt huvudregeln betalas ut

först efter ansökan. Pension skall utges fr.o.m. månaden efter det att

ansökningen kommit in till allmän försäkringskassa eller fr.o.m. den

månad som anges i ansökan, om detta är ett senare datum. För

personer som till någon del har förtidspension eller särskild

efterlevandepension skall ålderspension emellertid kunna betalas ut

för tid före det att ansökan kommit in till allmän försäkringskassa,

dock längst för en tid om tre månader före ansökningsmånaden och

inte för den månad som föregår den månad då den

pensionsberättigade fyller 65 år. Premiepension skall dock inte

betalas ut för tid före det att ansökan kommit in till

försäkringskassan. Premiepension till efterlevande skall utan särskild

ansökan betalas ut fr.o.m månaden efter den då pensionsspararen

eller den som tidigare varit berättigad till pensionen avled. Pension

skall betalas ut senast fr.o.m. den månad då den pensionsberättigade

fyller 70 år om denne inte begärt annat. Utbetalning av pension skall

emellertid grundas på ansökan från den enskilde och försäk-

ringskassan skall i förekommande fall senast tre månader före den

månad då den pensionsberättigade fyller 70 år utreda om den pen-

sionsberättigade vill skjuta upp pensionsuttaget ytterligare eller inte.

Om den pensionsberättigade redan uppbär inkomstpension behöver

försäkringskassan inte utreda om den pensionsberättigade vill skjuta

upp sitt uttag av premiepension ytterligare. Den pensionsberättigade

skall emellertid fram till dess att han eller hon begär utbetalning av

premiepensionen årligen av Premiepensionsmyndigheten tillställas

ett besked avseende sitt tillgodohavande på premiepensionskontot

samt en prognos över framtida premiepension. För den som till

någon del uppbär förtidspension eller särskild efterlevandepension

skall försäkringskassans utredningsskyldighet inträda senast den

månad då den pensionsberättigade fyller 65 år. Det reformerade sys-

temets regler om utbetalning av ålderspension skall gälla för alla pen-

sionsberättigade oavsett vilket år de är födda. Reglerna skall träda i

kraft den 1 januari 2001 med undantag för reglerna om premie-

pension till efterlevande som skall träda i kraft den 1 januari 1999.

Promemoriornas förslag: Förslagen i Ds 1995:41 och Ds 1997:66

stämmer överens med regeringens förslag med undantag för vad som

nedan anges. Regeringen föreslår till skillnad från departementsprome-

moriornas förslag att även ålderspension som avlöser hel förtidspension

eller hel särskild efterlevandepension grundad på 40 års bosättning, skall

betalas ut först efter ansökan. Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i övrigt

överens med regeringens förslag med undantag för att regeringen

föreslår att försäkringskassans utredningsskyldighet beträffande den

som till någon del uppbär förtidspension eller särskild

efterlevandepension skall inträda senast den månad då den

pensionsberättigade fyller 65 år. I dessa fall skall pension kunna beviljas

för en tid om tre månader före det att ansökan kommit in till allmän

försäkringskassa. Denna förändring stämmer, såvitt avser

förtidspensionärer, överens med förslaget i Ds 1997:66.

Utredningens förslag: Förslagen i SOU 1997:131 stämmer överens

med regeringens förslag med undantag för att utredningen föreslog att

ansökan om premiepension skulle inges till

Premiepensionsmyndigheten och att även Premiepensionsmyndigheten

skulle vidtaga utredning om den som fyllt 70 år ännu inte tagit ut någon

premiepension. Vidare föreslog utredningen att det inte skulle finnas

någon regel om begränsning av hur ofta en begäran om återkallelse eller

ändrat uttag av premiepension fick medges.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget

även om ett flertal försäkringskassor påtalar att ett obligatoriskt ansök-

ningsförfarande innebär ökade administrationskostnader och ett behov

av särskilda informationsinsatser.

Svenska Kommunförbundet anser att man noga bör följa utvecklingen

av den ändrade ordningen utan automatiska utbetalningar så att följden

inte blir en oavsiktlig kostnadsökning för kommunen, t.ex. i form av

socialbidrag. Skattemyndigheten i Göteborgs och Bohus län anser att

utbetalning av premiepension bör ske utan ansökan när den pensions-

berättigade uppnått 70 års ålder, om han eller hon inte begärt annat.

Skattemyndigheten framhåller vidare att ansökan om utbetalning av

premiepension bör vara egenhändigt undertecknad. Skattemyndigheten i

Göteborgs och Bohus län och Sveriges pensionärsförbund anser att

det utredningsförfarande som enligt Ds 1995:41 skall ske om den

pensionsberättigade inte före 70 års ålder ansökt om inkomstpension

bör ske redan vid 65 års ålder. Skattemyndigheten anför som skäl att det

föreslagna förfarandet inte är acceptabelt med hänsyn till den, enligt

tillgänglig statistik, förväntade återstående livslängden för en försäkrad

från 65 års ålder. Vidare befrämjar ett uppskjutet pensionsuttag inte

ungdomens möjlighet till sysselsättning inom snar framtid. Sveriges

Pensionärsförbund påtalar att det inte är tillfredsställande att en försäk-

rad, som på grund av bristande information underlåter att begära sin pen-

sion, får vänta till hög ålder innan han eller hon får den. Bohusläns

allmänna försäkringskassa anser det befogat att kräva att ansökan av

pension görs med hänsyn till att det behövs allt fler uppgifter från den

försäkrade för att kunna bestämma storleken av garantipensionen. Göte-

borgs allmänna försäkringskassa påpekar att det bland förtidspensio-

närer kan finnas personer som inte haft rätt till utländsk invalidpension

men som får rätt till en utländsk ålderspension som påverkar storleken

av eventuell garantipension. Mot denna bakgrund anser försäk-

ringskassan att även förtidspensionärer bör ansöka om ålderspension.

Jönköpings läns allmänna försäkringskassa anser att ett borttagande

av rätten till retroaktiv utbetalning står i strid med målsättningen att det

reformerade ålderspensionssystemet skall präglas av flexibilitet.

Västernorrlands läns allmänna försäkringskassa anser att en generell

tremånadersregel för retroaktiv utbetalning bör införas.

Kommunsektorns Pension AB (KPA) anför i sitt remissyttrande av-

seende Ds 1995:41 att det av nämnda promemoria inte klart framgår att

KPA även fortsättningsvis skall betala ut allmän pension. Dock förut-

sätter KPA, liksom Svenska Kommunförbundet, att KPA skall göra det

och att bolaget, liksom hittills, kommer att ersättas för sina kostnader

för administrationen av dessa förmåner. Svenska Kommunförbundet

betonar vidare i sitt remissvar avseende Ds 1997:66 att utvecklingen vad

avser kravet på ansökan och regeln om att utbetalning alltid skall göras

till den pensionsberättigade, bör följas noga så att följden inte blir en

oavsiktlig kostnadsökning för kommunerna. Statens löne- och

pensionsverk (SPV) menar att det av Ds 1995:41 framgår att SPV och

KPA även i det reformerade ålderspensionssystemet skall betala ut både

tjänstepensioner och allmänna pensioner till pensionstagare med

kommunal eller statlig tjänstepension. I sitt remissvar avseende Ds

1997:66 betonar SPV att möjligheten till automatisk utbetalning av

pension, utan ansökan av den pensionsberättigade, bör finnas kvar för det

fall statligt eller kommunalt pensionsorgan begär utbetalning av

pensionen. Gävleborgs läns allmänna försäkringskassa anser å sin

sida att den allmänna ålderspensionen bör betalas ut direkt till den

pensionsberättigade och inte via SPV eller KPA, även om den

pensionsberättigade är berättigad till statlig eller kommunal

tjänstepension.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler skall den

som önskar pension ansöka om detta hos allmän försäkringskassa.

Ansökan skall enligt huvudregeln göras hos den försäkringskassa där den

pensionsberättigade är inskriven. För att bli inskriven hos

försäkringskassa krävs att man är bosatt i Sverige. För vissa utomlands

bosatta finns särskilda regler.

Om den pensionsberättigade ansökt om ålderspension skall denna ut-

ges fr.o.m. den månad varunder den pensionsberättigade fyller 65 år, om

inget annat anges i ansökningen. Den pensionsberättigade kan således i

ansökningen ange en annan tidpunkt tidigare eller senare då han eller

hon önskar att utbetalningarna skall börja. Möjligheten att få pension för

tid före ansökan är dock begränsad på så sätt att pension inte får utges

för längre tid tillbaka än tre månader före ansökningsmånaden. En

person som ansöker om pension exempelvis i juli månad och begär att

pension skall utges även för tid före ansökningen kan således få pension

tidigast fr.o.m. april månad.

Enligt de nuvarande reglerna kan försäkringskassan också, utan att den

pensionsberättigade har ansökt om det, besluta om hel ålderspension för

en hos försäkringskassan inskriven pensionsberättigad fr.o.m. den månad

han eller hon fyller 65 år. En förutsättning härför är att den pensionsbe-

rättigade har tillgodoräknats minst 30 år med pensionspoäng för

tilläggspension. Detta innebär nämligen att folkpension skall utges med

oavkortat belopp. Oavkortad folkpension skall även utges om den

pensionsberättigade tillgodoräknats bosättningstid i Sverige under minst

40 år mellan 16 och 65 års ålder. Emellertid har försäkringskassan inte

alltid tillgång till de uppgifter som behövs för att kunna bedöma om en

pensionsberättigad har uppfyllt detta bosättningskrav. Möjligheten till

utbetalning av pension utan ansökan, till en försäkrad som inte redan

uppbär någon annan pensionsförmån, t.ex. förtidspension eller

efterlevandepension, är därför begränsad till den situation då den

pensionsberättigade har tillgodoräknats minst 30 år med ATP-poäng.

Automatisk utbetalning av pension sker dock inte om den

pensionsberättigade har begärt annat.

För pensionsberättigade som har förtidspension avlöses denna av

ålderspension då den pensionsberättigade fyller 65 år. Enligt nuvarande

bestämmelser skall försäkringskassan utan ansökan besluta om hel

ålderspension till en pensionsberättigad som omedelbart före den månad

han eller hon fyller 65 år har hel förtidspension grundad på 40 års

bosättningstid. Detta gäller under förutsättning att den

pensionsberättigade inte begärt annat. Likaså betalas hel ålderspension

automatiskt ut till en pensionsberättigad som omedelbart före den

månad han eller hon fyller 65 år uppburit hel särskild

efterlevandepension, om den avlidne har tillgodoräknats 40 års

bosättningstid.

Allmän försäkringskassa får enligt nuvarande regler även besluta om

utbetalning av pension utan att den pensionsberättigade ansökt om det

under förutsättning att statligt eller kommunalt personalpensionsorgan

gjort framställan härom.

Det reformerade pensionssystemet skall inrymma stor flexibilitet när

det gäller uttag av ålderspension och ge den pensionsberättigade möjlig-

het att inom vida gränser välja tidpunkt för pensioneringen samtidigt

som det inte skall finnas någon övre åldersgräns för intjänande av

pensionsrätt. Någon allmän pensionsålder kommer därför, som framgått

av den tidigare framställningen, inte att finnas. Regler motsvarande de

som i dag gäller och som innebär att ålderspension i stor utsträckning

betalas ut automatiskt vid 65 års ålder bör därför inte införas i det

reformerade pensionssystemet.

De av riksdagen antagna riktlinjerna innebär att ålderspension skall

kunna uppbäras fr.o.m. 61 års ålder och att utbetalning enligt huvud-

regeln skall ske först efter ansökan av den pensionsberättigade. Detta

gäller såväl för inkomstpension som premiepension. Den nedre gränsen

för uttag av ålderspension i ATP-systemet har fr.o.m. den 1 januari 1998

(budgetproposition 1997/98:1 utg.omr. 11, bet. 1997/98:SfU1, rskr.

1997/98:111) höjts från 60 till 61 år. Regeringen föreslår att denna

nedre åldersgräns för uttag av ålderspension skall gälla också i det

reformerade systemet. Vidare föreslår vi att utbetalning enligt

huvudregeln skall ske först efter ansökan från den pensionsberättigade.

Ansökan skall kunna avse hel eller partiell pension och avse antingen

inkomstpension eller premiepension, eller båda. Vi föreslår emellertid

att premiepension till efterlevande skall betalas ut utan särskild ansökan

från och med månaden efter den då pensionsspararen eller den som

tidigare varit berättigad till pensionen avled (se vidare i avsnitt 22).

Som nyss redovisats föreslår regeringen att utbetalning av pension

skall föregås av ansökan. I Ds 1995:41 förslogs att ansökan om ålders-

pension skulle inges till försäkringskassan. 1997 års premiereservutred-

ning föreslog i sitt betänkande att ansökan om premiepension skulle

inges till Premiepensionsmyndigheten. Under det fortsatta berednings-

arbetet har denna ordning ifrågasatts. Ansvaret för tillämpningen av det

reformerade ålderspensionssystemet bör delas mellan Riksförsäkrings-

verket, Premiepensionsmyndigheten och de allmänna försäkringskas-

sorna. Vid ansvars- och arbetsfördelningen mellan dessa bör stor vikt

läggas vid en effektiv samverkan mellan Premiepensionsmyndigheten

och övriga delar av socialförsäkringsadministrationen så att bl.a. de pen-

sionsberättigades kontakt i pensionsfrågor underlättas liksom informa-

tionsverksamheten i övrigt.

Ansökan om ålderspension inges i dag till försäkringskassan. Försäk-

ringskassorna har en väl utbyggd administration för att handlägga pen-

sionsärenden. Vidare finns där personella resurser för att ge den pen-

sionsberättigade information om dennes pension. Med hänsyn härtill

och då det bör eftersträvas att reglerna om ansökan och utbetalning av

ålderspension utformas så enhetligt som möjligt föreslår regeringen att

ansökan om såväl inkomstpension som premiepension skall inges till

försäkringskassan. Ansökningsblanketterna för utbetalning av pension

bör utformas på ett sådant sätt att den/de omfattar ansökan om såväl in-

komstpension som premiepension, dvs. den pensionsberättigade skall

samtidigt kunna ansöka om pension ur båda systemen.

Även om vårt förslag innebär att även ansökan om premiepension skall

inges till försäkringskassan bör, oavsett om ansökan kommit in till för-

säkringskassan eller Premiepensionsmyndigheten, den tid från vilken

pension kan betalas ut räknas utifrån när ansökan kom in. Om ansökan

om pension kommit in till Premiepensionsmyndigheten i stället för till

försäkringskassan skall den således anses ha inkommit vid den tidpunkt

den kom in till Premiepensionsmyndigheten. Beslut om premiepension

bör dock fattas av Premiepensionsmyndigheten.

Frågan om det även i framtiden skall finnas möjlighet att besluta om

utbetalning av pension för tid före det att ansökan härom kommit in till

försäkringskassan berördes varken i Pensionsarbetsgruppens betänkande

eller i princippropositionen. Om denna möjlighet skall införas i det re-

formerade ålderspensionssystemet har övervägts i det fortsatta bered-

ningsarbetet. Behovet av en sådan regel kan starkt ifrågasättas.

Pensionen i det reformerade ålderspensionssystemet är

försäkringsmässigt beräknad på så sätt att ett senare pensionsuttag ger

högre årspension och därmed, i genomsnitt, samma livspension som vid

ett tidigarelagt uttag. En möjlighet att ta ut pension även för tid före

ansökningen skulle därmed inte fylla någon väsentlig funktion.

Regeringen föreslår därför, i likhet med vad som föreslogs i departe-

mentspromemoriorna och av 1997 års premiereservutredning, att det i

det reformerade systemet som huvudregel inte införs någon möjlighet

till utbetalning av pension för tid före det att ansökan kommit in till

försäkringskassan. En ansökan om pension kommer därmed att medföra

att pension betalas ut tidigast fr.o.m ingången av månaden efter den

månad då ansökningen kommit in till försäkringskassan, men alltså inte

 även om önskemål därom framställs för tid dessförinnan. För dem

som till någon del har förtidspension eller särskild efterlevandepension

föreslår vi dock, som närmare beskrivs nedan, att utbetalning skall kunna

ske även för viss tid före ansökan. Såsom närmare framgår i avsnitt 29.4

föreslås att möjligheten till utbetalning av ålderspension för retroaktiv

tid avskaffas även inom det nuvarande systemet med verkan fr.o.m. den

1 januari 1999.

De beslutade riktlinjerna innebär också att hel ålderspension skall,

oavsett ansökan, betalas ut fr.o.m. den tidpunkt då den pensionsberätti-

gade fyller 70 år, om han eller hon inte angett något annat önskemål.

Under det fortsatta beredningsarbetet har på nytt övervägts om det i

det reformerade systemet skall ges möjlighet att vid en viss ålder betala

ut pension utan ansökan från den enskilde och hur en sådan regel i så fall

skall vara utformad.

En regel om automatisk utbetalning av pension vid 70 års ålder, som

utformats strikt enligt de antagna riktlinjerna, skulle innebära att utbetal-

ning då skulle ske till alla pensionsberättigade som inte angett någon an-

nan önskad utbetalningstidpunkt. En sådan utbetalning skulle alltså ske

även om den pensionsberättigade t.ex. tjänat in rätt till endast en obetyd-

lig pension i Sverige och sedan länge är bosatt utomlands. Att lokalisera

sådana personer som kommer att utgöra ett inte obetydligt antal och

att ta reda på om de fortfarande är i livet skulle kunna vara förenat med

betydande svårigheter. Av administrativa skäl vore det därför lämpligt att

en regel om utbetalning av pension utan ansökan begränsades till att

gälla endast dem som är inskrivna hos försäkringskassan vid den tidpunkt

då frågan om utbetalning av pension blir aktuell, dvs. i princip dem som

är eller skall anses vara bosatta i Sverige. För utbetalning av pension till

en pensionsberättigad som inte är inskriven i försäkringskassa skulle det

således alltid få krävas ansökan.

Emellertid kommer det i praktiken inte att vara möjligt för försäk-

ringskassan att i samtliga fall besluta om utbetalning av pension utan an-

sökan från den enskilde. Ett beslut om automatisk utbetalning av pension

förutsätter att försäkringskassan med hjälp av uppgifter i tillgängliga re-

gister entydigt kan avgöra hur stor pension den enskilde har rätt till.

Detta kan, på sätt som närmare kommer att beskrivas nedan, vara förenat

med svårigheter i de fall då den försäkrade har rätt till garantipension.

Garantipensionen skall enligt vad vi föreslår i proposition

1997/98:152 avräknas mot inkomstrelaterad pension. Samtidigt skall

rätt till garantipension vara beroende av den tid den enskilde varit bosatt

i Sverige (försäkringstid). Som vi föreslår i den nyss nämnda

propositionen skall det för rätt till oreducerad garantipension krävas 40

års försäkringstid. Vid kortare försäkringstid skall garantipensionen

reduceras proportionellt. Vid t.ex. 35 års försäkringstid kommer således

35/40 av hel garantipension att betalas ut.

För att avgöra hur stor garantipension den enskilde är berättigad till

behövs uppgifter för att bedöma i vad mån kravet på 40 års

försäkringstid är uppfyllt. Försäkringskassan har i regel tillgång till

uppgifterna i folkbokföringsregister men dessa är inte alltid tillräckliga

för att avgöra hur lång försäkringstid som garantipensionen skall grundas

på. Även annan tid än sådan då den enskilde varit folkbokförd i Sverige

skall nämligen, enligt vårt förslag i propositionen om garantipension

räknas som försäkringstid. Exempelvis får tid under vilken den enskilde

utfört visst biståndsarbete eller tid under vilken en enskild, som senare

erhåller uppehållstillstånd, före folkbokföringen vistats i Sverige, räknas

in. Det är därför sannolikt att försäkringskassan på samma sätt som i dag

kommer att bli beroende av uppgifter från den enskilde för att kunna

bestämma hur stor garantipension denne är berättigad till.

Enligt vårt förslag i propositionen om garantipension skall vidare gälla

att garantipensionen skall beräknas med hänsyn till bl.a. utländska pen-

sionsinkomster. Uppgifter om huruvida en försäkrad har sådana inkoms-

ter finns inte automatiskt tillgängliga för försäkringskassan utan måste

lämnas av den pensionssökande själv. Även i detta hänseende fordras

alltså uppgifter från den pensionssökande.

Uppgifter om den inkomstgrundade pensionens storlek finns givetvis

tillgängliga för försäkringskassan. En ordning där utbetalning av in-

komstgrundad pension skulle ske utan ansökan, medan utbetalning av

garantipension alltid skulle kräva ansökan från den enskilde kan emeller-

tid inte betraktas som rimlig. För det fall försäkringskassan inte utan den

enskildes medverkan kan få tillgång till de uppgifter som krävs för att

bestämma hur stor total ålderspension från det allmänna systemet som

den enskilde har rätt till, bör pensionen inte till någon del betalas ut utan

ansökan. Därmed skulle automatisk utbetalning av pension inte kunna

komma i fråga i de fall där den pensionsberättigade är berättigad till

garantipension.

Det har således under det fortsatta beredningsarbetet visat sig att en

regel om automatisk utbetalning av pension vid 70 års ålder, utformad i

enlighet med de antagna riktlinjerna, skulle kunna tillämpas endast i

mycket begränsad utsträckning, nämligen i fall då den pensionsberätti-

gade inte har rätt till garantipension. Regeln skulle därför endast till

liten del fylla den funktion som var avsedd, dvs. att förhindra att en

pensionsberättigad av bristande kunskap eller av annan orsak går miste

om sina pensionsrättigheter. En regel om utbetalning av pension vid en

viss ålder bör därför utformas på ett annat sätt än vad som tidigare

föreslagits.

Under remissbehandlingen av Ds 1995:41 har synpunkter framförts

om att den ålder vid vilken pension bör betalas ut, bör sättas till 65 år.

Att välja åldersgränsen 70 år torde emellertid anses rimligt med hänsyn

bl.a. till livsinkomstprincipen och den flexibilitet som skall finnas för

uttag av pension i det reformerade pensionssystemet. Som ovan

redovisats skall en försäkrad också ha rätt att ansöka om pension redan

fr.o.m. 61 års ålder. Den pensionsberättigade bör få information om vid

vilken ålder ålderspension kan utges i samband med att reformen träder i

kraft och försäkringskassan bör också få möjlighet att informera den

pensionsberättigade under hand. Även 1997 års premiereservutredning

föreslog att denna övre åldersgräns skall sättas vid 70 års ålder. Mot

bakgrund av vad som nu sagts och efter övervägande av övriga

remissynpunkter anser regeringen att åldersgränsen inte bör sättas

annorlunda än vad som fastslagits i de antagna riktlinjerna och som

också föreslagits i promemorian Ds 1995:41.

Vi föreslår att som huvudregel skall gälla att pension skall betalas ut

senast fr.o.m. 70 års ålder om den försäkrade då är inskriven hos försäk-

ringskassa och inte begär annat. Utbetalning av pension skall emellertid,

som ovan föreslagits, alltid grundas på en ansökan av den enskilde. På

grund härav föreslår vi att försäkringskassan alltid, i de fall en pensions-

berättigad som är inskriven hos försäkringskassa inte tre månader före

ingången av den månad då han eller hon fyller 70 år har ansökt om uttag

av inkomstpension, skall utreda om den pensionsberättigade vill senare-

lägga sitt pensionsuttag ytterligare eller inte. 1997 års

premiereservutredning föreslog att Premiepensionsmyndigheten skall

göra en sådan utredning om den enskilde inte tre månader före ingången

av den månad då han eller hon fyller 70 år ansökt om uttag av

premiepension. I utredningsbetänkandet antecknades emellertid att

utredningsarbetet bör samordnas i de situationer då även

försäkringskassan skall göra sådan utredning på grund av att den

pensionsberättigade inte heller begärt uttag av inkomstpensionen.

Regeringen instämmer i att det inte kan vara rimligt att både

försäkringskassan och Premiepensionsmyndigheten skall göra samma

utredning. I dessa situationer bör utredningsarbetet samordnas. I de fall

ingen ålderspension tagits ut bör utredningen ombesörjas av för-

säkringskassan. Under det fortsatta beredningsarbetet har också ifråga-

satts om Premiepensionsmyndigheten överhuvudtaget skall ha någon ut-

redningsskyldighet.

Det skall i detta sammanhang särskilt noteras att den pension som ut-

ges från fördelningssystemet utgör huvuddelen av ålderspensionen. Syf-

tet med nu föreslaget utredningsförfarande är att den som inte känner

till att han eller hon måste ansöka om ålderspension inte skall gå miste

om sin rätt därtill. Vidare kan, som nämns nedan, den nu föreslagna

utredningen kräva stora personalinsatser, varvid även personliga besök

kan bli erforderliga. Försäkringskassan har i dag en lokal förankring, dvs.

på de flesta orter i landet finns ett eller flera lokalkontor och de

pensionsberättigade har möjlighet att personligen besöka

försäkringskassan för rådfrågan m.m. Hos försäkringskassan finns också

de personella resurser som kan komma att krävas för att göra

undersökningen. Hur Premiepensionsmyndigheten skall organiseras är

ännu inte känt. Med beaktande härav ter det sig naturligt att

försäkringskassan skall ombesörja den nu föreslagna utredningen.

Regeringen föreslår därför att Premiepensionsmyndigheten inte åläggs

någon utredningsskyldighet.

Om den pensionsberättigade redan har tagit ut hela eller del av sin in-

komstpension kan det ifrågasättas om utredningsskyldighet skall före-

ligga beträffande utbetalning av premiepension. Eftersom inkomstpen-

sion och premiepension skall kunna sökas samtidigt och i ett samman-

hang, bör en begäran om utbetalning av endast inkomstpension kunna

tolkas som att den pensionsberättigade önskar senarelägga sitt premie-

pensionsuttag. Vidare utgör premiepensionen den mindre delen av

ålderspensionen. Som nyss föreslagits skall

Premiepensionsmyndigheten inte heller ha någon utredningsskyldighet.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att någon utredningsskyldighet

inte skall föreligga om den pensionsberättigade vid 70 års ålder inte

begärt utbetalning av premiepension, men redan uppbär pension ur

fördelningssystemet. För att den pensionsberättigade inte skall gå miste

om sin premiepension bör emellertid Premiepensionsmyndigheten

årligen tillställa den pensionsberättigade ett besked om hans eller

hennes tillgodohavande på premiepensionskontot och en prognos över

framtida pension.

Motsvarande kan gälla då den pensionsberättigade endast begärt utbe-

talning av premiepension. Som nämnts ovan utgör emellertid inkomst-

pensionen den huvudsakliga delen av ålderspensionen. Med beaktande

härav och av syftet med utredningsförfarandet bör det i denna situation

åligga försäkringskassan att göra en fullständig utredning.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att försäkringskassan skall

ansvara för den utredning som skall företas om den pensionsberättigade

före 70 års ålder inte har ansökt om uttag av ålderspension. Har den pen-

sionsberättigade inte tagit ut någon ålderspension skall utredningen avse

såväl inkomstpension som premiepension. Om uttag har begärts endast

av premiepension skall motsvarande utredning göras beträffande in-

komstpensionen, men någon utredningsskyldighet skall inte föreligga

om uttag endast har begärts av inkomstpension men inte av premie-

pension. Den pensionsberättigade bör dock fram till dess att premie-

pension börjar betalas ut, av Premiepensionsmyndigheten årligen till-

ställas ett besked om sitt tillgodohavande på premiepensionskontot och

en prognos över sin framtida pension.

I utredningsskyldigheten bör ligga en skyldighet för personal vid för-

säkringskassan att ta kontakt med den pensionsberättigade för att utreda

dennes önskemål. Detta kan naturligtvis ske genom att den pensionsbe-

rättigade tillställs blanketter jämte information för ansökan om pension.

För det fall den pensionsberättigade inte lämnar något besked i

anledning av en sådan kontakt bör detta emellertid inte kunna anses som

ett tillräckligt underlag för slutsatsen att den pensionsberättigade önskar

skjuta upp sitt pensionsuttag. Det bör då krävas att personal vid

försäkringskassan tar ytterligare kontakt med den pensionsberättigade

t.ex. genom brev eller personlig kontakt för att utröna vad den

pensionsberättigade har för önskemål. I fall där den pensionsberättigade

är bosatt utomlands, men ändå är inskriven hos försäkringskassa (vilket

kan inträffa med hänsyn till EES-reglerna) bör emellertid denna

utredningsskyldighet av administrativa skäl inte vara lika omfattande.

Regeringen föreslår vidare att det reformerade systemets

utbetalningsregler skall gälla för alla pensionsberättigade oavsett

födelseår. Skälet för detta är främst att det ur administrativ synvinkel är

en fördel att alla ålderspensioner betalas ut enligt samma regler.

Utbetalningsreglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 2001 (med

undantag för reglerna om premiepension till efterlevande som föreslås

träda i kraft den 1 januari år 1999). Vid denna tidpunkt kan

pensionsberättigade i mellangenerationen redan ha ansökt om och

beviljats förtida uttag och kan därför vid ikraftträdandet redan uppbära

pension. Någon ny ansökan skall i dessa fall inte krävas. Även den som

uppbär inkomstpension utan att vara berättigad till tilläggspension skall

utan ansökan få den senare pensionen utbetalad till sig om han eller hon

senare blir berättigad till tilläggspension.

Förtidspension och särskild efterlevandepension avlöses inom det nu-

varande systemet av ålderspension då den pensionsberättigade fyller 65

år. Regeringen uppdrog den 16 januari 1997 åt en särskild utredare att

utforma förslag till ett system för ekonomisk ersättning vid långvarig

nedsättning av arbetsförmåga, som skall ersätta dagens system med för-

tidspension och sjukbidrag. Utredaren skulle bl.a. bedöma vilken tid-

punkt för övergång till ålderspension som är lämplig. Utredningens be-

tänkanden Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU 1997:166)

och Ohälsoförsäkringen Övergångsregler (SOU 1997:189) överlämna-

des till regeringen i slutet av år 1997 och bereds för närvarande, efter

remissbehandling, inom Socialdepartementet. I mars i år överlämnade

regeringen till riksdagen propositionen 1997/98:111 Reformerad

förtidspension, m.m., som bl.a. innehåller förslag till riktlinjer för en

reformering av reglerna om ersättning vid varaktig medicinskt grundad

arbetsoförmåga och en beskrivning av den planerade fortsatta

beredningen av frågan om en reformering av hela systemet för sådan

ersättning. Den 1 augusti 1996 uppdrog regeringen åt en särskild

utredare att bl.a. utforma förslag till en anpassning av

efterlevandepensioneringen till det reformerade systemet. I Ds 1995:41

och Ds 1997:66 föreslogs att reglerna om automatisk utbetalning av

ålderspension när denna avlöser hel förtidspension grundad på 40 års

bosättning skulle fortsätta att tillämpas i avvaktan på förslag härom av

först nämnda utredning. I Ds 1997:66 föreslogs vidare att motsvarande

regel för den som har hel särskild efterlevandepension grundad på 40 års

bosättning skulle fortsätta att tillämpas i avvaktan på förslag härom av

Utredningen om efterlevandepension. Under remissbehandlingen av Ds

1997:66 har synpunkter framförts, av bl.a. Göteborgs allmänna

försäkringskassa, om att det även i dessa situationer bör krävas en

ansökan av den enskilde för att garantipension skall betalas ut. Bland

andra skäl har därvid framförts att det bland förtidspensionärer kan

finnas personer som inte haft rätt till utländsk invalidpension men som

får rätt till utländsk ålderspension. Detta skulle innebära att även

personer med hel förtidspension eller hel särskild efterlevandepension

grundad på 40 års bosättning borde ansöka om ålderspension. Remiss-

behandlingen av Ds 1997:66 redovisas särskilt i vårt samtidigt härmed

lämnade förslag till lag om garantipension.

Med beaktande av de remissynpunkter som lämnats vid remissbehand-

lingen av Ds 1997:66 har frågan om en automatisk utbetalning av ålders-

pension som avlöser hel förtidspension och hel särskild

efterlevandepension grundad på 40 års bosättning ånyo övervägts.

Regeringen har funnit att det även i nu redovisade fall kan uppstå sådana

situationer att försäkringskassan inte enbart med hjälp av uppgifter i

tillgängliga register kan avgöra hur stor garantipension den

pensionssökande eventuellt är berättigad till. Det är sannolikt att

försäkringskassan även i dessa situationer kommer att bli beroende av

uppgifter från den enskilde för att bestämma storleken av den pension

den pensionssökande är berättigad till. Med hänsyn härtill föreslår vi i

propositionen 1997/98:152 Garantipension, m.m. att garantipension

även i nu nämnda situationer skall betalas ut först efter ansökan.

Reglerna för utbetalning av garantipension och inkomstgrundad

ålderspension bör i möjligaste mån vara desamma. Regeringen föreslår

därför att utbetalning av inkomstgrundad ålderspension som avlöser hel

förtidspension eller hel särskild efterlevandepension grundad på 40 års

bosättning skall ske först efter ansökan.

I Ds 1997:66 föreslogs en särregel beträffande de situationer då den

pensionsberättigade till någon del uppbär förtidspension. Förslaget inne-

bar att försäkringskassans utredningsskyldighet i frågan om den pen-

sionsberättigade som till någon del uppbär förtidspension vill senare-

lägga sitt ålderspensionsuttag eller inte, bör inträda före 70 års ålder.

Eftersom förtidspension utges t.o.m. den månad som föregår den månad

då den pensionsberättigade fyller 65 år, bör försäkringskassans utred-

ningsskyldighet inträda senast den månad då den pensionsberättigade

fyller 65 år. Med tillämpning av föreslagen regel om att utbetalning av

ålderspension inte kan ske för tid före det att ansökan kommit in till för-

säkringskassan, finns då risk för att en pensionsberättigad som till någon

del uppburit förtidspension under någon månad står helt utan pension.

För att undvika detta föreslogs i Ds 1997:66 att ålderspension, i nu

nämnda fall, skall kunna beviljas även för tid före det att ansökan kom in

till försäkringskassan, dock inte för längre tid tillbaka än tre månader

före ansökningsmånaden. Vad som nu redovisats föreslås även i vår nu

avlämnade proposition om garantipension.

Som ovan nämnts bör reglerna för utbetalning av ålderspension i det

reformerade systemet i möjligaste mån vara desamma. Regeringen före-

slår därför att den nu redovisade särregeln skall gälla även i fråga om

utbetalning av inkomstgrundad pension.

Med utgångspunkt från de överväganden som nu har gjorts beträffande

automatisk utbetalning av pension bör motsvarande regler gälla även för

den som före 65 års ålder till någon del uppbär särskild efterlevandepen-

sion. Vi föreslår därför att försäkringskassans utredningsskyldighet för

de pensionsberättigade som till någon del uppbär förtidspension eller

särskild efterlevandepension skall inledas då den försäkrade fyller 65 år.

Vidare skall den i Ds 1997:66 och prop. 1997/98:152 föreslagna regeln

om retroaktiv utbetalning av ålderspension gälla såväl för den som upp-

burit förtidspension som för den som uppburit särskild efterlevandepen-

sion omedelbart före 65 års ålder. Emellertid bör detta endast gälla ut-

betalning av inkomstpension. Premiepensionen är konstruerad på det

sättet att pensionen, oavsett om den uttrycks i fondandelar eller i kronor

efter övergång till livränta, är beroende av det värde som de fondandelar

som förvärvats för den enskildes räkning har vid tidpunkten för pen-

sionsuttaget. Värdet på dessa fondandelar kan variera från månad till

månad. Det går därför inte att utan svårighet, beräkna premiepensionen

för förfluten tid. Med hänsyn härtill föreslår regeringen att den nu före-

slagna möjligheten till retroaktiv utbetalning inte skall avse premiepen-

sion.

De i detta avsnitt behandlade frågorna om ansökan bör gälla även i

fråga om ökning av ålderspension. Vid begäran om ökning av partiell

pension skall således skriftlig ansökan ges in till försäkringskassan och

den begärda ökningen kommer att betalas ut tidigast månaden efter det

att ansökan kommit in. När den pensionsberättigade vill återkalla eller

begära minskning av tidigare begärt uttag kan detta ske genom att den

pensionsberättigade tillställer försäkringskassan en anmälan härom,

senast månaden före den månad återkallelsen eller minskningen avses

börja. Regeringen har i avsnitt 18.1 föreslagit att möjligheterna att åter-

kalla och minska pensionsuttag av inkomstpension begränsas på så sätt

att återkallelse och minskning av ålderspension medges endast en gång

per sexmånadersperiod. Regeringen har vidare i avsnitt 21 föreslagit att

samma begränsning skall gälla för uttag av premiepension. Någon mot-

svarande begränsning för ökning av ålderspensionsuttag föreslår vi där-

emot inte.

Enligt nuvarande regler får försäkringskassan betala ut pension utan

ansökan från den pensionsberättigade om statligt eller kommunalt per-

sonalpensionsorgan begär det. Utbetalning av allmän pension och statlig

eller kommunal avtalspension sker då genom samma utbetalningstrans-

aktion. Som ovan redovisats skall utbetalning av ålderspension i det re-

formerade systemet som huvudregel ske efter ansökan. För att så långt

som möjligt åstadkomma enhetliga regler för uttag av pension bör, i det

reformerade ålderspensionssystemet, samma regler gälla oavsett typ av

pensionsrättighet. Regeringen föreslår därför att en motsvarande regel

inte införs i det reformerade systemet.

25.2 Månadsvisa utbetalningar med möjlighet till undantag

Regeringens förslag: Pension skall i det reformerade systemet

enligt huvudregeln betalas ut månadsvis t.o.m. den månad då den

pensionsberättigade avlider eller rätten till pension annars upphör.

Utbetalning skall endast ske till den pensionsberättigade. Utbetalning

av pension skall även, oavsett den pensionsberättigades samtycke,

kunna ske för andra perioder än månadsvis.

Promemoriornas förslag: Förslagen i Ds 1997:66 stämmer överens

med regeringens förslag, vilket även förslagen i Ds 1995:41 gör, med

undantag för att regeringen föreslår att pension skall kunna betalas ut

endast till den pensionsberättigade.

Utredningens förslag: Förslagen i SOU 1997:131 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksförbundet PensionärsGemenskap

tillstyrker förslaget i Ds 1995:41 om möjligheten för försäkringskassan

att under vissa förhållanden betala ut pensionen till annan än den

pensionsberättigade och uppger att även om regeln är

integritetskränkande uppväger fördelarna av en sådan regel den

kränkningen. Skatteförvaltningen i Göteborgs och Bohus län anser att

premiepension och Västernorrlands läns allmänna försäkringskassa

anser att all allmän pension bör kunna betalas ut till annan än den

pensionsberättigade om denne p.g.a. ålderdomssvaghet, sjukdom,

drogmissbruk eller annat inte själv kan ta hand om sin pension.

Riksförsäkringsverket och Östergötlands läns allmänna

försäkringskassa tillstyrker förslaget i Ds 1997:66 att pension inte

skall kunna betalas ut till annan än den pensionsberättigade.

Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande systemet betalas

ålderspension enligt huvudregeln ut genom månadsvisa utbetalningar.

Pensionsförmånen utges om inte annat är föreskrivet t.o.m. den månad

då den pensionsberättigade avlider eller rätten till förmånen annars upp-

hör. Pensionen betalas som huvudregel ut direkt till den pensionsberät-

tigade. I vissa fall kan försäkringskassan emellertid besluta att pensionen

helt eller delvis skall betalas ut till annan. Förutsättningarna härför är att

den pensionsberättigade till följd av ålderdomssvaghet, sjuklighet, lång-

varigt missbruk av beroendeframkallande medel eller därmed jämförlig

orsak är ur stånd att själv ta hand om sin pension. Pensionen får då be-

talas ut till en kommunal myndighet eller den pensionsberättigades

make eller annan person för att användas till den pensionsberättigades

eller hans eller hennes familjs nytta.

Pension skall, enligt regeringens förslag, även i det reformerade sys-

temet som huvudregel betalas ut månadsvis och bör på samma sätt som i

det nuvarande systemet utges t.o.m. den månad då den pensionsberätti-

gade avlider eller rätten till pension annars upphör.

Regeringen föreslår vidare att pensionen som huvudregel skall betalas

ut direkt till den pensionsberättigade. Frågan om det även i det reforme-

rade systemet skall finnas en möjlighet för försäkringskassan att betala

ut pensionen till annan än den pensionsberättigade berördes varken av

Pensionsarbetsgruppen eller i princippropositionen. I Ds 1995:41

föreslogs att försäkringskassan under de förutsättningar som anges i

nuvarande regler i AFL skall få betala ut pensionen till annan än den

pensionsberättigade. Under det fortsatta beredningsarbetet har det visat

sig att regeln om utbetalning av pension till annan sällan tillämpas. 1997

års premiereservutredning ifrågasatte i sitt betänkande behovet av en

sådan utbetalningsregel och ansåg att regeln återspeglar en äldre tids

förhållanden och värderingar. Utredningen ansåg vidare att regeln inte

fyller någon nyttig funktion vid sidan av allmänna bestämmelser om

förvaltarskap och godmanskap som finns i den familjerättsliga

lagstiftningen. Med beaktande härav föreslog utredningen att någon

motsvarande regel inte införs för utbetalning av premiepension. Även i

Ds 1997:66 ifrågasattes, på grund av i huvudsak samma skäl som angetts

i utredningens förslag till premiepension, om det i framtiden finns

behov av en sådan regel. Därvid anfördes att den som inte kan ta hand om

sin pension själv sannolikt behöver hjälp med att förvalta sin egendom

eller bevaka sin rätt även i andra avseenden, och att det t.o.m. kan vara så

att utbetalning enligt nuvarande bestämmelse av pensionen till någon av

den pensionsberättigades anhöriga medför att godmanskap eller

förvaltarskap inte kommer till stånd trots att det vore sakligt påkallat.

Med hänsyn till det nu anförda föreslogs i promemorian, och föreslås i

propositionen om garantipension, att en motsvarande regel inte införs

för utbetalning av garantipension. Regeringen instämmer i de nu

redovisade ställningstagandena och anser att reglerna i detta avseende

bör vara desamma för de olika delarna av det reformerade

ålderspensionssystemet. Vi föreslår således att en regel motsvarande

den i 16 kap. 12 § AFL inte införs i lagen om inkomstgrundad

ålderspension.

I det nuvarande systemet betalas alltså ålderspension enligt huvud-

regeln ut månadsvis. Om den pensionsberättigade är bosatt utomlands

kan dock Riksförsäkringsverket med den pensionsberättigades samtycke

förordna att pensionen skall betalas ut på annat sätt. Enligt den praxis

som har utvecklats hos utlandsavdelningen vid Stockholms läns allmänna

försäkringskassa sker utbetalningar i princip årsvis i stället för

månadsvis om den månadsvisa pensionsutbetalningen skulle ha

understigit 1 % av prisbasbeloppet (364 kr år 1998).

Regeringen lämnade genom beslut den 18 augusti 1994 ett uppdrag

till Riksförsäkringsverket att lämna förslag till en mer rationell

handläggning av utbetalningar av pension till utlandet. Bakgrunden till

beslutet var en beställning från riksdagen med anledning av de stora

kostnader som utbetalningar av pension till utlandet innebär för de

pensionsberättigade och för samhället. Riksförsäkringsverket

överlämnade den 2 februari 1995 promemorian Utbetalningar av

pensioner till utlandet m.m. till regeringen.

Enligt Riksförsäkringsverkets promemoria kan den enskildes kostnad

för att kvittera ut ett pensionsbelopp uppgå till mellan 60 och 140 kr.

Härtill kommer kostnaden hos den utbetalande myndigheten dels för

själva utbetalningen, dels för den administration som det innebär att ta

reda på var den pensionsberättigade befinner sig och förvissa sig om att

han eller hon fortfarande är i livet. Resultatet kan i många fall bli att den

totala kostnaden för pensionsutbetalningen överstiger det utbetalda be-

loppets storlek. Riksförsäkringsverket föreslog i promemorian att pen-

sionsbelopp som understiger 25 kr i månaden (300 kr per år) inte skall

betalas ut. Som motiv för en sådan begränsning angav verket bl.a. att

dessa utbetalningar medför orimligt höga utbetalningskostnader i för-

hållande till pensionsbeloppets storlek samt att pensionsbelopp i denna

storleksordning saknar betydelse för den enskildes försörjning.

Regeringen anser emellertid inte att det finns behov av en sådan be-

gränsning av utbetalning av ålderspension. Den torde medföra admini-

strativa problem bl.a. när en pensionsberättigad uppbär flera förmåner

samtidigt, såväl i form av pension som livränta. Om han eller hon under

en period återkallar en av förmånerna kan det medföra att pensionsbe-

loppet under en tid understiger det lägsta beloppet för utbetalning för att

efter en kortare tid åter överstiga nämnda belopp. Vidare torde en sådan

regel vara svår att förstå eftersom den innehåller såväl beräkningsregler

som uttagsregler. Regeringen föreslår således att någon nu nämnd

uttagsregel, dvs. att pensionsbelopp som understiger ett visst minsta

belopp (i verkets promemoria 300 kr per år) inte skall betalas ut till

pensionstagaren, inte införs i det reformerade systemet.

I verkets promemoria föreslogs vidare att utbetalning till utomlands

bosatta av pensionsbelopp som är lägre än 200 kr i månaden (2 400 kr

per år) skall betalas ut två gånger per kalenderår med utbetalningar i juni

och december. Därutöver föreslogs att försäkringskassan och pensions-

berättigad som bor utomlands även i andra fall skall kunna träffa fri-

villiga överenskommelser om utbetalning av pension enbart i juni och

december.

Behov av att kunna betala ut pension på annat sätt än månadsvis kom-

mer att finnas också i det reformerade pensionssystemet. Som anges i

avsnitt 13.1 måste de pensionsgrundande inkomsterna under ett år uppgå

till minst 24 % av prisbasbeloppet för att grunda pensionsrätt. Detta

medför i och för sig att pensionen inte kan bli hur liten som helst. I de

fall pensionsrätt tillgodoräknas under enbart ett eller ett fåtal år kan de

månatliga pensionsutbetalningarna ändå bli mycket små, såväl vad gäller

inkomstrelaterad pension som garantipension. Förslaget vad avser garan-

tipensionssystemet innebär att det för rätt till oreducerad garantipension

kommer att krävas 40 års försäkringstid (bosättningstid) i Sverige. För

att garantipension över huvud taget skall betalas ut kommer att krävas att

den pensionsberättigade har tillgodoräknats en försäkringstid för

garantipension om minst tre år. Enligt EU/EESreglerna och

bestämmelser i vissa socialförsäkringskonventioner skall,vid

ställningstagande till om treårsregeln är uppfylld, kvalifikationstid från

annat medlemsland likställas med försäkringstid för garantipension. För

rätt till sammanläggning enligt sammanläggningsprincipen i

förordningen EEG nr 1408/71 krävs dock i vart fall en försäkringstid

om ett år i Sverige. Garantipension beräknas emellertid endast i

förhållande till den tid den pensionsberättigade faktiskt bott i Sverige.

Detta får till följd att garantipension kan komma att utges med endast

1/40 av oreducerad garantipension.

Huvudregeln i det reformerade pensionssystemet bör på samma sätt

som i det nuvarande systemet vara att pension skall betalas ut månadsvis.

Det bör emellertid i vissa fall också finnas möjlighet att betala ut

pension för andra tidsperioder.

Riksdagen har beslutat (budgetproposition 1997/98:1 utg. omr. 11,

bet. 1997/98:SfU1, rskr 1997/98:111) om ändring i 16 kap. 4 § AFL på

så sätt att om årspensionen uppgår till högst 2 400 kr, skall undantag

från den månadsvisa utbetalningen kunna göras om det inte finns

särskilda skäl däremot. Utbetalning skall ske i efterskott en eller två

gånger per år. Denna begränsning skall gälla utan samtycke från den

pensionsberättigade och för försäkringstagare bosatta såväl utomlands

som i Sverige. Vidare har beslutats att utbetalning även i annat fall, efter

överenskommelse med den pensionsberättigade, får ske en eller två

gånger per år. Regeln skall träda i kraft den 1 januari 1999.

Motsvarande bestämmelse bör finnas i det reformerade systemet. Re-

geringen föreslår därför att motsvarande regel i princip överförs

oförändrad till det reformerade ålderspensionssystemet. Eftersom

premiepensionen, om den är uttryckt i fondandelar, i kronor mätt kan

variera från månad till månad, kan emellertid inte ett exakt belopp anges

för när, vid beräkningen av de sammanlagda förmånernas värde, undantag

från månatliga utbetalningar får göras. Det blir därför nödvändigt att vid

beräkningen av de sammanlagda förmånernas värde avrunda premiepen-

sionen för sig och månadsvis. Det beräknade beloppet föreslås avse de

sammanlagda ålderspensionerna. När pension skall betalas ut måste

således försäkringskassan och Premiepensionsmyndigheten samordna

sina uppgifter om respektive pensions storlek.

Som antytts ovan kan såväl intjänad pensionsrätt inom fördelnings-

och premiereservsystemet som rätten till garantipension vara begränsad

och få till följd att pensionen, även om den betalas ut årligen, blir

mycket låg. Enligt de antagna riktlinjerna skulle ålderspensionen av

administrativa skäl kunna betalas ut med ett engångsbelopp om den

inkomstgrundade pensionen tillsammans med garantipensionen

understeg ett visst fastställt belopp.

I 15 kap. 3 § AFL i dess lydelse före den 1 juli 1979 fanns en bestäm-

melse av innebörd att Riksförsäkringsverket efter överenskommelse

med en pensionsberättigad, som inte var bosatt i Sverige, kunde byta ut

tilläggspensionen mot ett engångsbelopp som motsvarade minst 40 % av

pensionens kapitalvärde. Denna bestämmelse upphävdes emellertid med

hänvisning till att den ansågs strida mot den av Sverige ratificerade ILO-

konventionen nr 128 (se nedan). Någon regel som medger att periodiska

utbetalningar av pension ersätts med en engångsutbetalning finns således

inte i det nuvarande systemet.

I den ovan nämnda promemorian lämnade Riksförsäkringsverket

med hänvisning till bl.a. de förslag som lämnades om att utbetalning av

låga pensionsbelopp skall kunna ske två gånger om året till utomlands

bosatta inte något förslag om att pension skall få betalas ut med ett en-

gångsbelopp.

Under den fortsatta beredningen av pensionsreformen har frågan om

engångsutbetalningar av inkomstrelaterad ålderspension i det reforme-

rade systemet ytterligare övervägts. Därvid har framkommit att möjlig-

heten till engångsutbetalningar av flera skäl sannolikt måste bli relativt

begränsad.

Sverige ratificerade den 28 juni 1968 ILO-konventionen nr 128 om

invaliditets-, ålders- och efterlevandeförmåner. Enligt artikel 17 i denna

konvention skall åldersförmåner utgöras av periodiska utbetalningar. En

strikt tolkning av denna bestämmelse skulle innebära att en ordning med

engångsutbetalningar av pension skulle stå i strid med konventionen.

Syftet med bestämmelsen torde vara att förhindra att belopp som är av-

sedda att användas för en persons löpande försörjning förlorar denna

funktion om de betalas ut på en gång. Utbetalningar av mycket små

månatliga belopp torde emellertid utgöra ett mycket marginellt bidrag

till en persons löpande försörjning. Om möjligheten till

engångsutbetalningar begränsas till situationer där den månadsvisa

pensionen skulle varit mycket liten, kan den redovisade bestämmelsen i

konventionen inte anses utgöra ett hinder mot utbetalning av pension på

detta sätt.

Vid utbetalning av inkomstgrundad pension i det reformerade pen-

sionssystemet med ett engångsbelopp föreligger det inte några svårig-

heter att utifrån den registrerade pensionsbehållningen bedöma vilket

belopp det är som skall betalas ut. Vid utformningen av en regel om en-

gångsutbetalning av inkomstgrundad ålderspension i det reformerade

pensionssystemet måste emellertid också beaktas förutsättningarna för

att på samma sätt kunna betala ut garantipension, eftersom hela den

pension som den enskilde är berättigad till rimligen bör betalas ut på

samma sätt. Som nämnts ovan kan en pensionsberättigad till följd av en

kort försäkringstid i Sverige före pensioneringen vara berättigad till

endast en begränsad garantipension. Om garantipensionen skulle betalas

ut med ett engångsbelopp, skulle krävas att det fastställs en särskild

metod för omvandling av årlig garantipension till ett engångsbelopp.

Situationen kan också vara den att den pensionsberättigade bor i ett

annat land då pensionsutbetalningen blir aktuell. I vissa fall kan detta

innebära att garantipension inte betalas ut, eftersom en förutsättning för

en sådan utbetalning, enligt vårt förslag i proposition 1997/98:152

Garantipension, m.m., som huvudregel kommer att vara att den

pensionsberättigade är bosatt i Sverige. Om den pensionsberättigade

senare skulle flytta till Sverige skulle emellertid utbetalning av

garantipension kunna bli aktuell. Om engångsutbetalning av

inkomstrelaterad pension redan skett under tid då den

pensionsberättigade fortfarande bodde utomlands, skulle det krävas

särskilda regler för hur garantipensionen i detta läge skulle beräknas.

Vidare skulle det krävas att uppgifter om engångsutbetalningen under

lång tid var tillgängliga i olika register. En ordning där garantipension

kan betalas ut som ett engångsbelopp skulle också kunna sägas strida

mot syftet med garantipensionssystemet. Det belopp som utges som

garantipension är dessutom i de flesta fall så stort, mätt i kronor, att det

inte kan bli aktuellt med en engångsutbetalning.

Med hänsyn till det anförda skulle en möjlighet till engångsutbetal-

ningar i det reformerade systemet sannolikt förutsätta att den pensions-

berättigade varken är eller kan bli berättigad till garantipension.

Ytterligare ett faktum som bör vägas in i bedömningen är att pensions-

rätt i det reformerade systemet kommer att kunna tjänas in även under

tid då den pensionsberättigade uppbär ålderspension. Bedömningen av

om engångsutbetalning skall ske skulle rimligen få göras då den

pensionsberättigade ansöker om pension. Det skulle således kunna

inträffa att den pensionsberättigade, efter det att han eller hon tagit ut

pension och fått denna utbetald i form av ett engångsbelopp, fortsätter

att arbeta och tjäna in ytterligare pensionsrätt. En sådan situation är, även

om den i och för sig skulle kunna hanteras, inte önskvärd.

Slutligen skulle särskilt få beaktas det förhållandet att

pensionsberättigade i mellangenerationen uppbär pension som härrör

från både det nuvarande och det reformerade systemet. För att av bl.a.

administrativa skäl så långt som möjligt åstadkomma enhetliga regler

för utbetalning av pension bör de reformerade reglerna i detta avseende

gälla även för pensionsberättigade som tillhör mellangenerationen.

Eftersom viss del av pensionen hos dessa pensionsberättigade utgörs av

ATP-pension, skulle det för att pension skulle kunna betalas ut

engångsvis behöva utformas regler för hur ATP-pensionen skall

kapitaliseras.

Med beaktande av vad som ovan anförts torde den administrativa nyt-

tan av engångsutbetalningar inte överväga de nackdelar en sådan regel

kan medföra. Regeringen förslår därför att en bestämmelse om utbetal-

ning av inkomstgrundad pension med ett engångsbelopp inte införs i det

reformerade systemet.

25.3 Samordning med arbetsskadelivränta m.m.

Regeringens förslag: Den särskilda garantin i 4 kap. 4 § lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring samt i 10 § lagen (1977:265)

om statligt personskadeskydd avskaffas. Rätt till livränta av detta slag

upphör fr.o.m. den månad då livräntetagaren fyller 65 år. Regeländ-

ringen träder i kraft den 1 januari 1999 men skall inte omfatta perso-

ner som är födda år 1937 eller tidigare.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Landsorganisationen i Sverige (LO) motsätter

sig borttagandet av 65 %-garantin i lagen (1976:380) om arbetsskade-

försäkring och lagen (1972:265) om statligt personskadeskydd. LO

anser att föreslagna förändring strider mot ILO-konventionen (nr 121).

Riksförsäkringsverket hävdar att avskaffandet av garantiregeln inte kan

anses stå i strid med ILO-konventionen. ILO-kommittén påtalar att det

inte är tillfredsställande om Sverige, som angetts i departementsprome-

morian, anser att ILO-konventionens krav endast huvudsakligen uppfylls

genom rätten till garantipension vid 65 års ålder. ILO-kommittén anför

vidare, med hänvisning till Riksförsäkringsverkets remissyttrande, att

avskaffandet av 65 %-regeln inte torde strida mot ILO-konventionens

minimikrav och att borttagandet av regeln torde avse annat riskfall än det

som nämnts i Ds 1995:41.

Skälen för regeringens förslag: Det förhållandet att en person tar ut

ålderspension inverkar enligt gällande regler på rätten till socialförsäk-

ringsersättningar av skilda slag. I vissa fall innebär reglerna att rätten till

en viss ersättning helt upphör eller begränsas då den pensionsberättigade

fyller 65 år. I andra fall kan pensioneringen påverka rätten till ersättning

genom att särskilda regler för samordning av förmånerna blir tilläp-

liga. Detta gäller i vissa fall rätten till livränta enligt lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring (LAF) och enligt lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd (LSP). Särskilda regler för samordning av

pension och livränta gäller också för den som uppbär livränta enligt

någon av de författningar som föregick LAF. Detta redovisas i följande

avsnitt.

Livränta enligt LAF och LSP utges enligt gällande huvudregler längst

till den månad då den pensionsberättigade fyller 65 år. Livränta kan

emellertid utges även efter denna tidpunkt i den mån ålderspensionen

från folk- och tilläggspensioneringen inte uppgår till minst 65 % av liv-

räntans bruttobelopp. Livräntan betalas då ut med ett belopp som mot-

svarar skillnaden mellan ålderspensionen och 65 % av livräntans brutto-

belopp. Förtida eller uppskjutet uttag av ålderspension innebär att liv-

räntan skall betalas ut med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan

livräntan och den ålderspension som skulle ha betalats ut om hel ålders-

pension hade tagits ut fr.o.m. 65 års ålder.

Frågan om en samordning mellan livränta enligt de nu redovisade be-

stämmelserna och pension från det reformerade pensionssystemet

berördes inte av Pensionsarbetsgruppen eller i princippropositionen.

Under det fortsatta beredningsarbetet har dessa frågor emellertid varit

föremål för närmare överväganden. Därvid har beträffande samordningen

mellan pension och livränta enligt LAF och LSP ifrågasatts om den

särskilda garanti som det innebär att livränta alltid skall utges i den mån

ålderspensionen inte uppgår till 65 % av livräntebeloppet skall tillämpas

även inom ramen för det reformerade ålderspensionssystemet. Det

förefaller, med ett livsinkomstbaserat pensionssystem, främmande att

vid samordningen av utbetalningarna tillämpa en förmånsbaserad

bestämmelse innebärande att den pensionsberättigade alltid är

garanterad ett visst belopp. Vidare skulle det förhållandet att livräntan är

pensionsgrundande till sitt bruttobelopp innebära bl.a. administrativa

olägenheter i och med att pensionsrätt i det reformerade

ålderspensionssystemet kan tjänas in även efter 65 års ålder.

Vid bedömningen av om 65 %-garantin skall tillämpas även i det re-

formerade ålderspensionssystemet har också övervägts huruvida ett av-

skaffande av regeln skulle strida mot ILO-konventionen (nr 121) an-

gående förmåner vid yrkesskada. Artikel 9 punkten 3 i denna konvention

föreskriver nämligen att förmånerna vid yrkesskada skall utges så länge

följderna av det inträffade riskfallet består . Bestämmelsen beaktades i

förarbetena till lagen om arbetsskadeförsäkring och utgjorde grund för

den nu diskuterade 65 %-garantin.

Bestämmelsen i konventionen ansågs i förarbetena till lagen om

arbetsskadeförsäkring innebära att yrkesskadeförmånen inte bör kunna

upphöra vid den allmänna pensionsåldern om den inte samtidigt ersätts

av annan livsvarig förmån. Avgörande torde således vara om de ålders-

pensionsförmåner som ersätter livränteutbetalningen uppfyller de mini-

mikrav som konventionen uppställer. I Ds 1995:41 angavs att detta, med

hänsyn till de fastlagda nivåerna för garantipensionssystemet, nästan all-

tid torde vara fallet. I departementspromemorian uttalades vidare att det

emellertid kan förekomma personer som t.ex. har tjänat in rätt till

endast en låg inkomstgrundad pension och samtidigt har flyttat till

Sverige så sent att de endast har rätt till reducerad garantipension. Dessa

riskerar om garantiregeln i LAF tas bort att bli berättigade till en

ålderspension som understiger konventionens minimiregler. Detsamma

gäller för utländska medborgare i land utanför EU/EES-området som

arbetat i Sverige och därvid skadat sig och fått rätt till

arbetsskadelivränta, varefter de flyttat tillbaka till sitt hemland men som

samtidigt endast tjänat in rätt till låg inkomstgrundad ålderspension.

Garantipension skall då inte betalas ut eftersom personen inte är bosatt i

Sverige.

Om en garantiregel skall införas även vid samordningen med pension

från det reformerade ålderspensionssystemet måste avgöras hur en

sådan skall konstrueras. Vidare måste övervägas huruvida livräntan skall

vara pensionsgrundande fullt ut även efter 65 års ålder. I det nuvarande

ålderspensionssystemet kan pensionsrätt inte tjänas in efter 64 års ålder.

Det förefaller knappast rimligt att om nu livränta på grund av 65

%-garantin skall kunna utges även efter 65 års ålder livräntan då skall

vara pensionsgrundande. En beräkning av livränta enligt en garantiregel

motsvarande den i 4 kap. 4 § LAF skulle vidare innebära att det fr.o.m.

65-årsmånaden oavsett om livräntetagaren då rent faktiskt tar ut pen-

sion eller inte måste räknas fram en ålderspension som skall jämföras

med livräntebeloppet. Livränta bör nämligen, enligt vad som föreslås

nedan, på samma sätt som i dag utges ograverad till den månad då liv-

räntetagaren fyller 65 år och således inte påverkas av ett tidigt uttag av

pension. Beräkningarna skulle därefter få göras om varje år och utfallet

från garantiregeln i LAF skulle t.ex. på grund av nyintjänad pensionsrätt

efter fortsatt förvärvsarbete eller ändrat civilstånd komma att bli olika

från år till år, vilket för mellangenerationen skulle påverka kompensatio-

nen för folkpensionsdelen i den kvotdel som härrör från ATP-systemet

(se härom i avsnitt 28).

I Ds 1995:41 angavs att ILO-konventionens krav huvudsakligen kom-

mer att vara uppfyllda genom de fastlagda nivåerna för rätten till garanti-

pension. Vid detta ställningstagande torde motsvarande tolkning av ILO-

konventionen nr 121 gjorts, som gjordes vid tillkomsten av LAF. Den

aktuella konventionsbestämmelsen kan emellertid, som RFV anför i sitt

remissvar, ges en annan tolkning än den som kom till uttryck i förarbe-

tena till LAF. Mot bakgrund av att försäkringsersättningens karaktär år

1977 då yrkesskadeförsäkringen ersattes med

arbetsskadeförsäkringen kom att ändras på så sätt att livränta enligt

LAF endast avser att täcka inkomstförlust, inte lyte och men eller annan

olägenhet m.m., kan nämligen det i konventionen använda uttrycket så

länge följderna av riskfallet består tolkas som att det enbart bör avse

ersättning för bortfallet av förvärvsinkomster, dvs. arbetskadelivräntan.

När denna situation inte längre föreligger, dvs. när någon som genom

arbetskadelivränta fullt ut kompenserats för ett inkomstbortfall uppnår

pensionsålder, är riskfallet inte längre förlusten av förvärvsinkomst på

grund av arbetsskada, utan i stället åldern. Försäkringen övergår alltså i

och med pensionsålderns inträde till att täcka en annan risksituation,

åldern, med annorlunda kvalifikationsregler. En viss parallell kan dras

med ILO-konventionen nr 128 om invaliditet-, ålderdoms- och

efterlevandepensioner. I denna konvention finns en motsvarande regel

beträffande invaliditetsförmåner i artikel 12, enligt vilken förmånen

skall utges under hela den tid riskfallet omfattar eller till dess rätt till

förmånen vid ålderdom inträder .

Med den nu redovisade tolkningen, som till synes även ILO-kommit-

tén instämmer i, anser regeringen att förslaget att avskaffa garantiregeln

inte står i strid med ILO-konventionen nr 121. När personen når pen-

sionsålder utges förmån i form av ålderspension. Det skall också

noteras att livräntan är pensionsgrundande inkomst. Med hänsyn härtill

och till de skäl som såväl praktiskt som principiellt talar emot en

garantiregel i LAF vid samordningen mellan livränta och ålderspension

enligt det reformerade pensionssystemet, förordas här att utbetalning av

livränta enligt 4 kap. 4 § LAF och 10 § LSP alltid skall upphöra helt vid

en viss tidpunkt. Denna tidpunkt kan vara antingen uppnående av 65 års

ålder eller den tidpunkt då livräntetagaren börjar uppbära ålderspension

om det sker dessförinnan.

För att ett förtida eller uppskjutet uttag inte skall påverka tillämp-

ningen av garantiregeln i 4 kap. 4 § LAF gäller i dag att livränta enligt

garantiregeln skall utges som om pension hade börjat uppbäras från 65

års ålder. I fall då pension har börjat uppbäras före 65 års ålder, dvs.

innan garantiregeln är tillämplig sker ingen samordning. Någon grund

för att under denna tid inte utge livräntan ograverad finns inte.

Regeringen föreslår därför att livränta, även vid samordning med pen-

sion från det reformerade systemet, skall utges ograverad fram till den

månad då livräntetagaren fyller 65 år och att den således inte skall påver-

kas av att livräntetagaren väljer att helt eller delvis ta ut ålderspension

före 65 års ålder.

Sammanfattningsvis föreslår vi således att livränta enligt 4 kap. 4 §

LAF och 10 § LSP skall utges längst t.o.m. månaden före den månad

under vilken den pensionsberättigade fyller 65 år. Reglerna om rätt till

livränta även för tid efter 65 års ålder i den mån ålderspensionen inte

uppgår till 65 % av livräntebeloppet (4 kap. 4 § andra fjärde styckena

LAF) bör upphävas fr.o.m den 1 januari 1999. Ändringarna bör emeller-

tid gälla endast de åldersgrupper som berörs av det reformerade pen-

sionssystemet. I de föreslagna övergångsreglerna till den nu aktuella

ändringen bör därför anges att ändringen inte gäller för

pensionsberättigade som är födda år 1937 eller tidigare.

25.4 Samordning med yrkesskadelivräntor

Regeringens förslag: Ålderspension i form av inkomstpension,

tilläggspension och garantipension för pensionsberättigad som jämte

pensionen även uppbär yrkesskadelivränta i form av egenlivränta eller

motsvarande ersättningar enligt äldre lagstiftning, skall minskas med

ett belopp som motsvarar tre fjärdedelar av varje yrkesskadelivränta

som överstiger en sjättedels basbelopp. Minskningen skall i första

hand göras på garantipensionen och därefter på tilläggspensionen.

Minskningen får dock inte leda till att sammanlagd ålderspension

och premiepension till efterlevande kommer att understiga, för den

som är ogift, 13 % av prisbasbeloppet per månad och, för den som är

gift, 11,5 % av prisbasbeloppet per månad.

Promemoriornas förslag: I Ds 1995:41 lämnades inget utformat

förslag till hur samordning mellan ålderspension och

yrkesskadelivräntor skulle ske i det reformerade

ålderspensionssystemet utan angavs endast riktlinjer för hur en sådan

samordning borde se ut. Dessa riktlinjer stämmer överens med det av

regeringen lämnade förslaget. Det i Ds 1997:66 lämnade förslaget

stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket hävdar att det golvbelopp

som har föreslagits för samordning mellan yrkesskadelivräntor och

ålderspension är lägre satt än i dagens system och att tanken om att en

person skall få behålla minst tre fjärdedelar av vad som annars skulle ha

utgått därmed frångås. Bohusläns allmänna försäkringskassa anför

mot bakgrund av att det blir allt färre som beviljas yrkesskadelivränta att

det vore bra om samordning kunde undvikas i det reformerade

ålderspensionssystemet. Göteborgs allmänna försäkringskassa har

inte något att erinra mot förslaget men anmärker att

samordningsbestämmelserna ytterligare ökar komplexiteten i

regelverket, vilket minskar överskådligheten för den enskilde och kräver

att kompetens beträffande yrkesskadeförsäkringen bibehålls inom

administrationen. Sveriges Pensionärers Riksförbund framför att

frågan om samordning av yrkesskadelivränta med ålderspension bör

anstå för att lösas i samband med frågan om det framtida systemet för

förtidspension.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 25.3 har lämnats förslag

till vad som skall ske när den som uppbär livränta enligt lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) eller lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd (LSP) uppnår 65 års ålder och blir berättigad

till ålderspension. Dessa lagar, som båda trädde i kraft den 1 juli 1977,

utgör i dag den centrala lagstiftningen vad beträffar ersättning för

arbetsskador eller därmed jämförliga skador. Skador som har inträffat

under en äldre författnings giltighetstid regleras emellertid enligt

bestämmelserna i den författningen. Således utbetalas alltjämt och

kommer även i framtiden att utbetalas ersättning enligt ett stort antal

äldre, i de flesta fall upphävda, författningar om obligatorisk försäkring

för yrkesskador eller motsvarande. Det är i dessa fall fråga om

ersättning för skador som inträffat under åren 1903 1977. Huvuddelen

av dessa livräntor utges enligt 1954 års lag om yrkesskadeförsäkring.

Samlingsbegreppet för de aktuella livräntorna har därför kommit att bli

yrkesskadelivräntor.

Enligt nuvarande regler uppgår det maximala årsbeloppet för en yrkes-

skadelivränta till 3,78 basbelopp enligt 1 kap. 6 § andra stycket AFL,

dvs. 137 592 kr för år 1998. Beroende på skadeår reduceras dock yrkes-

skadelivräntor vid antingen 65 eller 67 års ålder till tre fjärdedelar av

tidigare utgivet belopp. Maximibeloppet blir alltså för de flesta ålders-

pensionärer 2,84 basbelopp eller för år 1998, 103 376 kr.

I 17 kap. 2 § AFL återfinns den nu gällande regeln om samordning

mellan yrkesskadelivräntor, folkpension och tilläggspension i form av

ålderspension. De äldre författningarna om yrkesskadeersättning inne-

fattar dessutom den ovan nämnda bestämmelsen som kan sägas vara av-

sedd att innebära viss samordning mellan livränta och pension; nämligen

att livränta skall reduceras till tre fjärdedelar av sitt belopp fr.o.m. den

månad under vilken den skadade fyller 67 år eller, beträffande skador

som inträffat den 1 juli 1976 eller senare, fr.o.m. den månad under

vilken den skadade fyller 65 år.

Vid införande av AFL ansågs att reduktion av yrkesskadeersättningar-

na, såvitt avsåg äldre skadefall, inte lagligen kunde ske genom retroaktiv

ändring av den vid skadans inträffande gällande yrkesskadeförsäkrings-

lagstiftningen. Samordningsbestämmelsen i 17 kap. 2 § AFL bygger

därför på reduktion av pensionen.

Yrkesskadelivräntorna utgör till skillnad från livräntor enligt LAF

eller motsvarande livräntor som bestäms med tillämpning av den lagen,

inte pensionsgrundande inkomst. Enligt 23 § i promulgationslagen till

AFL kan tilläggspension i form av förtidspension inte heller utges i

anledning av pensionsfall som inträffat före den 1 januari 1962.

Personer som har skadats före detta datum har således inte kunnat

kompenseras i ålderspensionshänseende av en kontinuerlig omvandling

av antagandepoäng till ATP-poäng.

Utformningen av regleringen om samordning mellan pension och

yrkesskadelivräntor m.m. bestämdes i huvudsak av å ena sidan intresset

av att undvika överkompensation till pensionsberättigade som uppbär liv-

räntor och å andra sidan ett hänsynstagande till att de som drabbats av

yrkesskador eller motsvarande ofta därigenom helt eller delvis betagits

möjligheten att tjäna in tilläggspension.

Såvitt avser ålderspension innebär samordningsbestämmelsen att folk-

pensionen, dvs. såväl folkpensionens huvudförmån som

pensionstillskott, och tilläggspensionen skall minskas med tre

fjärdedelar av egenlivräntan. Efterlevandelivränta, med undantag för

livränta som någon fått i egenskap av förälder till den avlidne, samordnas

såvitt avser ålderspension endast med folkpension, men i övrigt på

motsvarande sätt. Minskningen skall i första hand göras på

tilläggspensionen i form av ålderspension, i andra hand på

pensionstillskottet och i sista hand på folkpensionens huvudförmån.

Avdrag på tilläggspension får dock inte ske om yrkesskadan inträffat

innan den skadade har tillgodoräknats pensionspoäng för ett år.

Den pensionsberättigade har vidare enligt samordningsreglerna alltid

rätt att behålla tre fjärdedelar av den folkpension som annars skulle ha

utgått . Denna regel och bestämmelserna om pensionstillskott har i

praxis tillämpats så att pensionstillskott beräknats utifrån den tilläggs-

pension som faktiskt betalas ut. Detta innebär att pensionstillskottet be-

räknas utifrån det belopp tilläggspensionen uppgår till efter det att den

samordnats med yrkesskadelivräntan.

Minskning av pension skall ske även dels i de fall den skada för vilken

egenlivränta börjat utges åter medför sjukdomsfall som berättigar till

sjukpenning enligt yrkesskadelagstiftningen och som då ersätter livrän-

tan, dels i de fall livränta helt eller delvis bytts ut mot ett engångsbelopp.

Frågan om en samordning mellan ålderspension och yrkesskadeliv-

ränta berördes varken av Pensionsarbetsgruppen eller i principproposi-

tionen. I Ds 1995:41 konstaterades att det finns behov av samordnings-

regler men att det faktiska utfallet av sådan samordning, med hänsyn till

inslaget av lyte och men i livränta, bör bli att det sammanlagda beloppet

för pension och livränta kommer att överstiga pensionsbeloppet med

viss andel av livräntans belopp. Den tekniska utformningen av

samordningsbestämmelserna överlämnades dock till den fortsatta

beredningen. Därefter har frågan beretts vidare och i Ds 1997:66

lämnades förslag till hur en sådan samordning skulle ske med

utgångspunkt från att det är pensionen som skall minskas vid en sådan

samordning. Bohusläns allmänna försäkringskassa ifrågasätter om en

sådan samordning är nödvändig och Sveriges Pensionärers Riksförbund

menar att frågan bör anstå och lösas i samband med utformningen av det

framtida förtidspensionssystemet. Det är dock regeringens uppfattning

att det, även om det innebär ytterligare komplexitet i regelverket, i det

reformerade ålderspensionssystemet bör finnas samordningsregler vid

sammanträffande mellan pension och yrkesskadelivränta för att undvika

den överkompensation som annars skulle uppstå om den

pensionsberättigade jämte livräntan även fick uppbära pensionen

ograverad. Visserligen kommer på sikt utbetalning av yrkes-

skadelivräntor att upphöra men fortfarande nybeviljas sådana förmåner

och det är först långt in på 2000-talet som de helt kommer att ha

upphört. Vi anser det inte rimligt att under en lång övergångstid tillåta en

överkompensation av det slag som det skulle bli fråga om ifall samord-

ning inte skulle ske.

Utgångspunkten för samordningen bör, liksom enligt dagens regler,

vara att det är pensionen som reduceras. En annan lösning skulle förut-

sätta ett mycket stort antal retroaktiva ändringar av tidigare gällande lag-

stiftning eftersom yrkesskadelivräntorna bestäms med tillämpning av

den lag som gällde vid skadetillfället och lagstiftningen om ersättning

vid yrkesskada har ändrats vid åtskilliga tillfällen från år 1901 och

framåt. Därtill kommer att ett flertal yrkesskadeersättningar i viss mån

kan sägas ha civilrättslig karaktär, eftersom de ursprungligen utgick från

en försäkring som tecknades av arbetsgivaren i vissa fall hos privata

försäkringsinrättningar. Det skulle därför kunna ifrågasättas om

ändringar av tidigare meddelade beslut om ersättning för yrkesskador är

förenliga med skyddet för egendom i den europeiska konventionen om

skydd för mänskliga rättigheter. Ytterligare en omständighet som talar

för att minskning bör ske av pensionsförmånen är de särskilda reglerna

för beskattning av yrkesskadelivräntor, som i princip innebär att en viss

del av livräntebeloppet är skattefritt. Det ter sig ogörligt att vid

utformningen av en samordningsregel som bygger på reduktion av

livräntor kompensera för de skattekonsekvenser en sådan ändring skulle

innebära. Sammantaget föreslår vi därför att samordning mellan

yrkesskadelivränta och ålderspension i det reformerade

ålderspensionssystemet skall ske genom reduktion av pensionen.

Vid samordning i det reformerade ålderspensionssystemet uppkom-

mer därefter frågan om samordning skall ske med såväl garantipension

som inkomstpension och premiepension. I dag sker samordning med så-

väl folkpension som tilläggspension. I det reformerade ålderspensions-

systemet skall garantipensionen utgöra en grundskyddsförmån och utges

som utfyllnad till den som endast har tjänat in låg inkomstgrundad

ålderspension och som enda pension till den som inte har tjänat in någon

pension alls. Den som uppbär yrkesskadelivränta har inte samma behov

av grundskydd i form av garantipension som den som inte har rätt till

yrkesskadelivränta och regeringen anser därför att samordning bör ske

mellan yrkesskadelivränta och garantipension på så sätt att garantipen-

sionen minskas för den som uppbär yrkesskadelivränta.

När det gäller den inkomstgrundade ålderspensionen enligt reforme-

rade regler har denna, liksom tilläggspensionen enligt nuvarande regler,

drag av intjänad rättighet. På grund av reglerna för intjänandeunderlag

och förändring av utgiftstaket har dock kopplingen mellan avgift och

förmån försvagats för tilläggspensionen. Såvitt gäller premiepensionen

har regeringen i avsnitt 19.1 uttalat att rätten till fastställd pensionsrätt

för premiepension omfattas av egendomsskyddet i regeringsformen.

Regeringen gör mot den bakgrunden bedömningen att premiepensionen

bör undantas från samordningen med yrkesskadelivräntan.

Inkomstpensionen har, som angetts ovan, också den viss karaktär av

individuellt intjänad rättighet vilket talar mot att samordning skall ske

med denna pension. Enligt dagens regler sker emellertid samordning

med tilläggspensionen som också den är avgiftsfinansierad, även om den

är förmånsbestämd till skillnad från den reformerade inkomstgrundade

ålderspensionen som är avgiftsbestämd. Det förhållandet att huvuddelen

av de förmånsberättigade som erhåller inkomstpension finns bland de

äldre åldersgrupperna, vilka med i vart fall viss kvotdel skall få sin

ålderspension beräknad enligt nuvarande regler för tilläggspension, an-

ser regeringen talar för att en samordning, såvitt avser pension enligt

reformerade regler, skall göras enligt regler som så nära som möjligt

ansluter till dagens samordningsregler. Utan samordning med

reformerad inkomstpension skulle det ändå vara nödvändigt med

samordning för personer som omfattas av övergångsregleringen, dvs.

individer födda åren 1938 1953, såvitt avser de kvotdelar av pensionen

som utgör tilläggspension. En annan ordning skulle leda till kraftiga

tröskeleffekter mellan personer födda år 1937 och personer födda år

1938. En sådan samordning avseende vissa kvotdelar för dessa

åldersgrupper skulle innebära att pension grundad på i och för sig samma

pensionsgrundade inkomst behandlades olika i samordningshänseende

därför att den ena pensionen anses ha en starkare karaktär av intjänad

rättighet än den andra. Sådana effekter anser regeringen inte är rimliga.

Vi är dessutom av uppfattningen att den omständigheten att

yrkesskadelivräntorna på sikt kommer att upphöra utgör skäl att göra så

små förändringar som möjligt i förhållande till dagens

samordningsregler, vilket också detta skulle innebära att samordning bör

ske med inkomstpensionen.

För en samordning med inkomstpensionen talar vidare att detta ger ett

ur fördelningssynpunkt rimligare resultat eftersom minskningen då

berör alla och inte bara dem som inte har någon eller endast låg

inkomstgrundad pension och därför är berättigade till garantipension.

Om inkomstpensionen undantas från samordningen skulle detta leda till

att ett antal individer som uppbär såväl hög livränta som en hög pension

skulle få behålla förmånerna ograverade. Förutom att detta skulle ge ett

påtagligt högre utfall än med dagens regler skulle det, särskilt i de fall då

ålderspensionen till stor del grundar sig på antagandeinkomster för

förtidspension, kunna bli fråga om en kraftig överkompensation, vilket

enligt regeringens uppfattning inte kan anses rimligt.

Regeringen föreslår således att samordning vid egenlivränta skall ske

med såväl garantipension som inkomstpension och tilläggspension.

Garantipensionen utgör till skillnad från dagens folkpension inte någon

baspension utan är en utfyllnadspension. Mot denna bakgrund och med

beaktande av att garantipensionen, till skillnad från den inkomstgrundade

pensionen, skall finansieras över statsbudgeten, är det enligt vår uppfatt-

ning rimligt att samordningen med yrkesskadelivräntor sker på så sätt att

minskningen i första hand görs på garantipensionen. För den som uppbär

tilläggspension både i form av ålderspension och inkomstpension upp-

kommer därefter frågan i vilken turordning en sådan reducering skall ske

alternativt, om båda pensionerna skall reduceras parallellt, om det i så-

dant fall skall ske en lika eller en proportionell reducering. Såväl

tilläggspensionen i form av ålderspension som inkomstpensionen har

drag av intjänad rättighet. Som vi närmare utvecklat ovan har emellertid

kopplingen mellan avgift och förmån för tilläggspensionen i någon mån

försvagats. I jämförelse med inkomstpensionen kan därför karaktären av

intjänad rättighet för tilläggspension sägas vara något svagare. Mot

denna bakgrund och med beaktande av att tilläggspensionen i dag

reduceras vid sammanträffande med yrkesskadelivränta är det enligt vår

uppfattning rimligt att låta reduceringen av tilläggspensionen föregå

reducering av inkomstpensionen.

För den som jämte ålderspensionen uppbär yrkesskadelivränta i form

av efterlevandelivränta sker, som angetts ovan, i dag endast samordning

med folkpension. Vi föreslår därför att samordning i sådant fall endast

skall ske med garantipensionen och inte med inkomstgrundad pension.

I beredningsarbetet har utgångspunkten vid utformningen av samord-

ningsreglerna i det reformerade pensionssystemet varit att dessa så långt

möjligt skall överensstämma med dagens samordningsregler och ge i

stort sett samma utfall.

I likhet med vad som gällde vid införandet av AFL och samordnings-

reglerna i den lagen anser regeringen det motiverat att vissa livräntetaga-

res minskade möjligheter att tjäna in tilläggspension skall påverka sam-

ordningens omfattning. Som angetts ovan är yrkesskadelivräntorna inte

pensionsgrundande enligt AFL. Den som på grund av skada betagits

möjligheten att genom arbete tjäna in inkomstgrundad ålderspension och

som inte kvalificerat sig för s.k. antagandepoängsberäkning kommer att

kunna få en ganska låg ålderspension. Detta talar för att samordningen

mellan yrkesskadelivräntor och pension enligt det reformerade ålders-

pensionssystemet inte bör ske fullt ut, dvs. en del av livräntan bör un-

dantas från samordning med pensionen. Regeringen finner här skäligt att

samordning sker med beaktande av samma andel, tre fjärdedelar, av liv-

räntan som i dagens system.

Livränta enligt LAF bestäms med utgångspunkt i ett ekonomiskt inva-

liditetsbegrepp och utgående livräntor innefattar ingen ersättning för

lyte och men. Dock kan ersättning för lyte och men utges enligt

avtalsförsäkringar på arbetsmarknaden eller enligt lagen (1977:266) om

statlig ersättning vid ideell skada m.m. Sådan ersättning samordnas inte

med den allmänna pensionen. Livränta enligt yrkesskadeförsäkringen

innehåller i formell mening inte heller någon ersättning för lyte och

men. Vid tillämpning av dessa författningar används emellertid ett

medicinskt invaliditetsbegrepp vilket innebär att det vid bedömningen

fästs större avseende vid skadans beskaffenhet, dvs. den medicinska

faktorn, än vid skadans betydelse i det enskilda fallet för den skadades

arbetsförmåga. En sådan metod för bestämning av ersättning för

invaliditet kan sägas innebära att den fastställda livräntan till viss del

innefattar ersättning för vad som, enligt de principer för bestämning av

ersättning som vann insteg genom införandet av skadeståndslagen, är att

beteckna som lyte och men.

I Ds 1995:41 uttalades att det faktiska utfallet för en pensionär som

samtidigt uppbär både yrkesskadelivränta och pension även fortsätt-

ningsvis bör, med hänsyn till inslaget av lyte och men i livräntan, bli att

det sammanlagda beloppet för pension och livränta bör överstiga pen-

sionsbeloppet med viss andel av livräntans belopp.

Enligt regeringens uppfattning ter det sig rimligt att, i likhet med vad

som gäller för ersättning för arbetsskador, undanta från samordning med

pensionen den del av yrkesskadeersättningen som utifrån ett modernt

synsätt kan anses hänförlig till lyte och men. Ovan har föreslagits att det

förhållandet att den ersättningsberättigade skadan för många pensionsbe-

rättigade har inneburit begränsningar i möjligheterna att tjäna in ålders-

pensionsrätt i sin tur bör innebära en begränsning i samordningen på så

sätt att endast tre fjärdedelar av livräntans belopp samordnas med pen-

sionen. Om även inslaget av ersättning för lyte och men skall beaktas i

denna del borde detta leda till att en än mindre andel av livräntebeloppet

samordnades. Eftersom den del av yrkesskadelivräntan som kan anses

hänförlig till lyte och men varierar kraftigt mellan de olika

livränteersättningarna skulle en sådan utformning av regeln emellertid

inte te sig särskilt ändamålsenligt. Vid lägre ersättningsnivåer, då

skadorna ofta inte har föranlett någon inkomstförlust av betydelse, kan

det anses att hela ersättningen är hänförlig till lyte och men, medan det

ofta förhåller sig tvärtom med äldre allvarligare skador. I stället för att

bestämma fribeloppet till en viss andel av livräntebeloppet kan det

således finnas skäl att bestämma det till ett fast belopp. Vi föreslår

därför en regel som innebär att pensionen endast samordnas med

yrkesskadelivräntor som överstiger en sjättedels basbelopp.

Nuvarande system innehåller dessutom en regel som innebär att den

pensionsberättigade alltid är berättigad att behålla minst tre fjärdedelar

av den folkpension som annars skulle ha utgått . Med utgångspunkt från

att samordningsreglerna i det reformerade pensionssystemet så nära

som möjligt skall ansluta till nuvarande regler anser regeringen att en

motsvarande golvregel bör införas även här. Detta är också nödvändigt

för att undvika situationer där pensionen annars i stort sett helt skulle

reduceras bort och då det för den pensionsberättigade skulle framstå

som fördelaktigare att vänta med uttag av ålderspension varvid den

inkomstgrundade pensionen vid ett senare uttag skulle komma att bli

högre. Enligt dagens regler undantas från samordning som mest tre

fjärdedelar av hel folkpension och helt pensionstillskott,

pensionsförmåner som utgör grundskyddsförmåner. Dagens grundskydd

i form av 40-delsberäknad folkpension, pensionstillskott och särskilt

grundavdrag ersätts i det reformerade ålderspensionssystemet av en

garantipension. Även i det reformerade ålderspensionssystemet bör en

golvregel enligt ovan gälla ett grundskyddsbelopp. Eftersom

garantipension utges endast till den som har låg inkomstgrundad

ålderspension och inte som en baspension är en golvregel av

motsvarande slag som gäller enligt dagens regler inte möjlig att knyta

till garantipensionen. Däremot är det möjligt att anknyta till den lägsta

garanterade nivån för garantipensionen. Detta föreslogs också i Ds

1997:66. Riksrevisionsverket hävdar att detta innebär att tanken om att

en person skall få behålla minst tre fjärdedelar av vad som annars skulle

ha utgått frångås och att golvet sätts lägre än enligt dagens regler. Rege-

ringen delar här inte Riksrevisionsverkets uppfattning. Såväl enligt nu-

varande regler som enligt de här föreslagna är utgångspunkten att den

enskilde skall få behålla en viss nivå av sin pension och denna nivå an-

knyts i båda fallen till nivåer i grundskyddssystemet. Det förhållandet att

golvregeln i det reformerade systemet inte kan anknytas direkt till

garantipensionen, på grund av konstruktionen av denna, innebär endast att

en sådan golvregel, som enligt vad vi föreslår anknyts till den lägsta

garanterade nivån, då får bestämmas att gälla för såväl garantipension

som inkomstgrundad ålderspension inklusive premiepension. Detta var

också vad som föreslogs i Ds 1997:66. I avsnitt 22 ovan föreslår

regeringen att ett efterlevandeskydd skall kunna tecknas för

premiepensionen. Detta innebär att en efterlevande förutom egen

ålderspension kan komma att bli berättigad till även premiepension till

efterlevande. Denna pension utgör en del av ålderspensionssystemet och

bör därför enligt regeringens uppfattning, jämte den

förmånsberättigades egna intjänade ålderspension, räknas in i

golvbeloppet.

I Ds 1997:66 föreslogs ett golvbelopp angivet på årsbasis. Den refor-

merade ålderspensionen kommer emellertid i likhet med vad som gäller

enligt dagens system att betalas ut månadsvis. Med en golvregel enligt

förslaget i Ds 1997:66 skulle den som under pågående kalenderår be-

viljas yrkesskadelivränta därefter kunna komma att för resten av året få

hela sin ålderspension reducerad på grund av att han eller hon under året

redan har erhållit pension upp till golvnivån. Regeringen föreslår därför

här att golvbeloppet i stället bestäms till ett belopp per månad. Med ut-

gångspunkt från att årsbeloppen skall utgöra cirka tre fjärdedelar av den

lägsta garanterade nivån för garantipensionen bör därvid månadsbe-

loppen bestämmas till 13 % av prisbasbeloppet för den som ogift och

11,5 % av prisbasbeloppet för den som är gift.

I dag sker i viss utsträckning även samordning mellan yrkesskadeliv-

ränta och förtidspension respektive efterlevandepension. Regeringen har

i proposition 1997/98:111 Reformerad förtidspension, m.m. föreslagit

riktlinjer för en reformering av reglerna om ersättning vid varaktig

medicinskt grundad arbetsoförmåga, dvs. det som idag är förtidspension.

I propositionen gör regeringen den bedömningen såvitt avser frågan om

samordning mellan förtidspension och yrkesskadelivräntor att de över-

väganden som lagts till grund för de här föreslagna reglerna om samord-

ning mellan yrkesskadelivräntor och ålderspension i det reformerade

ålderspensionssystemet också bör gälla för samordning med förtidspen-

sion, dock med beaktande av de skillnader som idag gäller vid samord-

ning enligt AFL. Efterlevandepensionssystemet är för närvarande före-

mål för utredning. I utredningens uppdrag ingår bl.a. att utforma regler

för samordning mellan yrkesskadelivräntor och reformerad

efterlevandepension.

Någon form av samordning mellan förtidspension respektive efter-

levandepension och yrkesskadelivräntorna torde komma att gälla även

för framtiden. För den som uppbär såväl ålderspension som förtidspen-

sion eller efterlevandepension uppstår därvid frågan i vilken ordning

samordning skall ske. Denna fråga torde slutligen få lösas när utform-

ningen av de framtida systemen för förtidspension och efterlevandepen-

sion skall beredas. Regeringens utgångspunkt är dock att, i situationer

med yrkesskadelivräntor, samordning i första hand skall ske med

förtidspension och efterlevandepension. Endast eventuell återstående

samordningsbar yrkesskadelivränta skall därefter samordnas med

utbetalad ålderspension.

De ovan föreslagna reglerna är avsedda att gälla för samtliga ålders-

pensionärer dvs. även personer födda år 1937 eller tidigare. Såvitt avser

grundskyddet har hittills endast presenterats förslag till en

garantipension avseende personer födda år 1938 eller tidigare. De här

lämnade förslagen om samordning vid sammanträffande mellan

ålderspension och yrkesskadelivränta har utformats med utgångspunkt

från de förslag om garantipension för personer födda år 1938 eller

senare som regeringen presenterar i propositionen om garantipension

m.m. Regeringen har den 18 december 1997 beslutat om direktiv för

utredning av utformningen av garantipension för ålderspensionärer födda

1937 eller tidigare. Resultatet av denna utredning kan medföra att de här

föreslagna reglerna kan komma att få justeras såvitt avser

ålderspensionärer födda år 1937 eller senare.

25.5 Annan samordning med ålderspension

I samband med övervägandena kring frågan om rätten att kvarstå i arbete

efter 67 års ålder berörde Pensionsarbetsgruppen kortfattat frågan om

eventuella följdändringar inom bl.a. andra grenar på socialförsäkrings-

området. På detta område finns regler som anger att rätt till vissa social-

försäkringsersättningar m.m. upphör vid 65 års ålder. Sålunda utges

exempelvis arbetslöshetsersättning och rehabiliteringspenning inte till

personer som är över 65 år. Inte heller kan en person över 65 år bli an-

visad beredskapsarbete. Även såvitt avser rätten till sjukpenning och

handikappersättning föreligger vissa begränsningar som anknyter till en

åldersgräns på 65 år. Pensionsarbetsgruppen föreslog i sitt betänkande

inte några anpassningar av dessa åldersgränser till förslaget att rätten att

kvarstå i arbete i framtiden skall utsträckas till 67 års ålder. Detta ställ-

ningstagande motiverades med att en arbetstagare som uppnått 65 års

ålder och därmed den s.k. garantipensionsåldern inte kan anses ha sådant

behov av ekonomiskt stöd genom socialförsäkringar m.m. att det är

motiverat att höja de här aktuella åldersgränserna. Den som har uppnått

garantipensionsåldern har i generell bemärkelse haft möjlighet att tjäna

in pensionsrätt under så många år att en pensionering vid denna ålder

skall ge en rimlig ålderspension. Regeringen delade i princippropositio-

nen Pensionsarbetsgruppens uppfattning och ansåg att det inte var

motiverat att höja de här angivna åldersgränserna. Förslaget godtogs av

riksdagen. Förslagen i Ds 1995:41 följde i detta hänseende de antagna

riktlinjerna och några avsteg föreslogs således inte.

Regeringen instämmer i de ställningstaganden som redovisats i pro-

memorian och ser inget skäl att ändra de nu gällande övre åldersgrän-

serna för rätt till socialförsäkringsersättningar.

Ställningstagandet om en oförändrad åldersgräns för bl.a. utbetalning

av socialförsäkringsersättningar innebär översiktligt följande.

Medlemskapet i arbetslöshetskassa och därmed rätten till ersättning

upphör då den pensionsberättigade fyller 65 år. Rätten till arbetsmark-

nadsutbildning upphör vid 65 års ålder, eftersom det första villkoret för

rätt till sådan utbildning är att vederbörande är eller riskerar att bli

arbetslös. Även rätten till beredskapsarbete upphör vid denna tidpunkt.

Den som börjar uppbära hel ålderspension eller har fyllt 70 år har rätt

till fortsatt sjukpenning under högst 180 dagar efter ingången av den

månad varunder han eller hon börjat uppbära pensionen eller den då han

eller hon fyllt 70 år. En förutsättning för att sjukpenning över huvud

taget skall utges i sådana situationer är att pensionären har inkomst av

förvärvsarbete efter pensioneringen. En ålderspensionär som vid

pensioneringen uppburit hel förtidspension (sjukbidrag) kan inte erhålla

sjukpenning även om han eller hon förvärvsarbetar efter ålderspensione-

ringen. Rätten till sjuklön begränsas inte av att arbetstagaren uppbär ål-

derspension eller har fyllt 70 år. Rätten till rehabiliteringsersättning är

knuten till deltagande i rehabilitering som syftar till att förkorta sjuk-

domstiden eller att förebygga eller häva nedsättning av arbetsoförmågan.

Sådan ersättning utges längst t.o.m. månaden före den då den pensions-

berättigade fyller 65 år.

Handikappersättning kan utges efter 65 års ålder. En förutsättning här-

för är dock att den pensionsberättigade fått sin funktionsförmåga nedsatt

före denna tidpunkt och att behovet av ersättning kvarstår. Rätt till assi-

stansersättning enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade upphör vid 65 års ålder.

Utöver socialförsäkringsersättningarna finns det i dag även andra för-

måner som påverkas av ålderspensionen antingen genom att själva före-

komsten av ålderspension eller rätten till sådan pension är avgörande för

den andra förmånens storlek eller genom att storleken på

ålderspensionen påverkar storleken på den andra förmånen. I det senare

fallet kan det komma att krävas ställningstagande till hur sådan

samordning skall ske när utbetalningsreglerna för det reformerade

ålderspensionssystemet träder i kraft år 2001. Även för de förstnämnda

fallen kan sådana ställningstaganden vara nödvändiga.

De förmåner som i dag samordnas med ålderspension på sådant sätt

att det kommer att krävas annat än rena namnändringar eller liknande,

återfinns huvudsakligen i förordningar, varav flera är upphävda men fort-

farande äger tillämpning, samt i avtal. Eftersom samordning kommer att

bli aktuell först år 2001 och de förmåner som i dag samordnas med

ålderspension då kan ha upphävts eller i vart fall förändrats lämnar

regeringen här inget förslag till hur sådan samordning skall ske utan

avser att återkomma med detta vid en senare tidpunkt i samband med

övrigt författningsarbete föranlett av de reformerade ålderspensions-

reglerna. Detsamma gäller för de förändringar som mer har karaktären

av följdändringar.

Det finns även regler i författningar och avtal som innebär att en för-

mån eller en avgift är inkomstprövad och där pension kan utgöra en så-

dan inkomst. Här får i varje enskilt fall tas ställning till hur reformerad

pension skall bedömas och förslag även här lämnas vid en senare tid-

punkt.

26 Åtgärder på grund av felaktig utbetalning

och ändrad pensionsrätt m.m.

26.1 Fördelningssystemet

Regeringens förslag: En pensionsberättigad skall vara skyldig att

återbetala pension, om denne genom att lämna oriktiga uppgifter eller

genom att underlåta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldig-

het har förorsakat att pension betalats ut felaktigt eller med för högt

belopp. Den pensionsberättigade skall vidare vara återbetalningsskyl-

dig, om pensionen i annat fall betalats ut felaktigt eller med för högt

belopp och den försäkrade skäligen borde ha insett detta. Beslut om

återbetalningsskyldighet skall fattas av försäkringskassan. Försäk-

ringskassan skall om det finns särskild anledning helt eller delvis

kunna efterge ett krav på sådan återbetalning.

Om den försäkrade på grund av ett ändrat taxeringsbeslut inte

skulle ha varit berättigad till hela den pension som redan har betalats

ut för förfluten tid, skall den försäkrade inte vara återbet-

alningsskyldig för den för mycket utbetalade pensionen, såvida det

inte finns något annat skäl för sådan återbetalningsskyldighet. Om den

ändrade taxeringen i stället innebär att den försäkrade är berättigad

till högre pension för förfluten tid skall den överskjutande pensionen

betalas ut med ett samlat belopp.

En pensionsberättigad skall vara skyldig att återbetala pension som

uppburits med för högt belopp till följd av att tidigare fastställd pen-

sionsrätt, grundad på inkomst av annat förvärvsarbete än anställning,

senare helt eller delvis faller bort på grund av att den pensionsberätti-

gade inte betalat egenavgift i form av ålderspensionsavgift och allmän

pensionsavgift i nödvändig utsträckning.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt

över denna del av förslaget annat än rent lagtekniskt.

Skälen för regeringens förslag: I 20 kap. 4 § lagen om allmän

försäkring (AFL) upptas regler om återbetalningsskyldighet för

ersättning som någon uppburit obehörigen genom att ha lämnat oriktiga

uppgifter e.d. Dessa regler tar sikte på såväl utbetald pension som andra

ersättningar inom ramen för AFL. Innebörden av reglerna är att

återbetalningsskyldighet för uppburen ersättning föreligger i två fall. I

det första krävs att någon genom oriktiga uppgifter eller genom

underlåtenhet att fullgöra honom åvilande uppgifts- eller anmäl-

ningsskyldighet eller på annat sätt förorsakat att ersättning har utgått

obehörigen eller med för högt belopp. I det andra fallet krävs att någon

eljest obehörigen eller med för högt belopp har uppburit ersättning,

vilket han eller hon skäligen bort inse. I det första fallet krävs således

inte att vederbörande varit medveten om felaktigheten. I det andra fallet

är han eller hon skyddad av god tro. I båda fallen är påföljden

återbetalningsskyldighet av vad som utbetalats för mycket, om inte i

särskilt fall anledning föreligger att helt eller delvis efterge återbetal-

ningsskyldigheten.

Reglerna om återbetalningsskyldighet i 20 kap. 4 § AFL har utökats

med bestämmelser om återbetalning vid underlåten eller bristfällig

betalning av pensionsavgift. Detta behandlas nedan.

Även i det reformerade systemet bör, under samma förutsättningar

som enligt AFL, den pensionsberättigade åläggas

återbetalningsskyldighet för pension som betalats ut med för högt

belopp beroende på att den pensionsberättigade lämnat oriktiga

uppgifter e.d. Det kan t.ex. tänkas att den försäkrade lämnat felaktiga

uppgifter som lett till att pensionsrätt för barnår tillgodoräknats med för

högt belopp. Den pensionsberättigade bör också på samma sätt som

gäller i dag bli återbetalningsskyldig om pension uppburits felaktigt

eller med för högt belopp och den pensionsberättigade skäligen bort

inse detta.

Fråga är emellertid om den nuvarande regeln i AFL bör överföras helt

oförändrad till det nya ålderspensionssystemet. Lagrådet finner det

svårt att hitta exempel på något fall då den enskilde kan bli

återbetalningsskyldig för att han eller hon på annat sätt än genom att

lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en

uppgifts- eller anmälningsskyldighet orsakat att pensionen har betalats

ut felaktigt eller med ett för högt belopp. Exempelvis täcks felaktiga

uppgifter i inkomstdeklarationer av oriktiga uppgifter . Med hänsyn

härtill och då den angivna förutsättningen för återbetalningsskyldighet

inte kommit till användning i förvaltningsdomstolarnas praxis förordar

Lagrådet att orden eller på annat sätt får utgå ur det aktuella lagrummet

i den nya lagstiftningen.

Regeringen finner fog för vad Lagrådet anfört i denna fråga och menar

därför att orden eller på annat sätt bör utgå ur den motsvarighet till

20 kap. 4 § AFL som vi föreslår skall införas i lagen om inkomstgrundad

ålderspension.

Beslut om återbetalning föreslås fattas av försäkringskassan. Åter-

betalning bör kunna ske antingen genom avdrag på senare utbetalningar

av pension eller genom att den pensionsberättigade åläggs återbetala för

mycket erhållen pension.

En angränsande fråga är huruvida en ändring i den

pensionsberättigades taxering skall kunna leda till

återbetalningsskyldighet för den pensionsberättigade av redan uppburen

pension. Ett taxeringsbeslut kan överklagas av den skattskyldige fram till

utgången av det femte året efter taxeringsåret. Vidare har

skattemyndigheten möjlighet att på eget initiativ ompröva taxe-

ringsbeslut inom överklagandetiden och i vissa fall därefter. Ändringar i

den försäkrades taxering kan, som kommer att framgå i avsnitt 27, under

vissa förutsättningar innebära att beslut om pensionsgrundande inkomst

och pensionsrätt måste ändras. Det kan emellertid tänkas att den

försäkrade under tiden från det att pensionsrätt fastställts till dess att

beslutet ändras redan har hunnit ta ut inkomstpension. Frågan är vad som

skall gälla i en sådan situation.

För det fall den ändrade taxeringen innebär en höjning av den pen-

sionsgrundande inkomsten och av pensionsrätten bör givetvis den högre

inkomstpensionen betalas ut även för förfluten tid, dvs. för den tid som

påverkas av den ändrade taxeringen. Vi föreslår att de tillkommande

pensionsbeloppen därvid skall betalas ut i ett sammanhang. För det fall

den ändrade taxeringen leder till en sänkning av den pensionsgrundande

inkomsten och som en följd härav en sänkning av pensionsrätten, bör

detta som huvudregel inte leda till att den pensionsberättigade blir

återbetalningsskyldig för den för mycket uppburna inkomstpensionen.

Återbetalningsskyldighet skall i detta läge endast kunna bli aktuell då

ändringsbeslutet, som lett till en lägre pensionsgrundande inkomst och

därmed lägre inkomstpension, har sin grund i att den försäkrade tidigare

lämnat oriktig uppgift eller liknande.

Frågan om återbetalning av för mycket utbetald inkomstpension blir

aktuell även i en annan situation som inte har sin grund i att den

pensionsberättigade lämnat någon form av oriktig uppgift. Såsom

närmare utvecklats i avsnitt 13.5 skall det förhållandet att den som

uppburit inkomst av annat förvärvsarbete inte inom föreskriven tid har

betalat egenavgift i form av ålderspensionsavgift eller allmän pension-

savgift medföra att den pensionsrätt som anses hänförlig till de icke

inbetalda avgifterna faller bort.

Till och med utgången av år 1997 gällde att pensionspoäng

tillgodoräknades den försäkrade endast om tilläggspensionsavgiften för

året till fullo betalats inom föreskriven tid. Utan hinder av att hela

avgiften inte betalats på föreskrivet sätt skulle emellertid pensionspoäng

alltid tillgodoräknas för de två åren närmast före pensioneringen den

s.k. tvåårsregeln. I samband med ikraftträdandet av skattebetalningslagen

(SFS 1997:483, prop. 1996/97:100) den 1 november 1997 infördes ett

system med skattekonton och den s.k. likafördelningsmetoden,

innebärande att underskottet på ett skattekonto i regel fördelas

proportionellt mellan de skatter och avgifter som påförts kontot under

den aktuella perioden. Likabehandlingsmetoden skall tillämpas jämväl

vid betalning av pensionsavgift. Det innebär bl.a. att om bara en viss

andel av samtliga skatter och avgifter betalats anses bara motsvarande

andel av tilläggspensionsavgiften ha betalats. Med anledning av principen

om tillgodoräknande av pensionspoäng utifrån betald andel av

tilläggspensionsavgiften finns det inte längre skäl till regeln om rätt till

tillgodoräknande av pensionspoäng för de båda åren närmast före

pensioneringen. Den försäkrade går ju inte längre miste om hela

pensionspoängen om inte hela avgiften betalas inom den föreskrivna

tiden. Med anledning härav har beslutats om ändring i reglerna om

tillgodoräknande av pensionpoäng i 11 kap. 6 § AFL och om

återbetalningsskyldighet i 20 kap. 4 § andra stycket AFL. Med

ikraftträdande den 1 januari 1998 föreligger, enligt 20 kap. 4 § AFL

andra stycket, återbetalningsskyldighet av uppburen ersättning då

tilläggspension betalats ut och fastställd pensionspoäng ändras på grund

av underlåten eller bristande avgiftsbetalning. Vidare gäller att det

undantag som tidigare gällt för pensionsavgift för de båda år som före-

gått det år då pensionen skulle börja utgå enligt 11 kap. 6 § i dess

lydelse före den 1 januari 1998, inte längre är tillämpligt. Enligt

övergångsbestämmelserna till lagändringen följer dock att

föreskrifterna härom i 11 kap. 6 § första stycket och 20 kap. 4 § andra

stycket i deras äldre lydelse fortfarande skall tillämpas såvitt avser

pensionspoäng och avgift för åren 1996 och 1997.

Vi föreslår alltså att den enskilde skall vara skyldig att återbetala

pension som uppburits med för högt belopp till följd av att tidigare

fastställd pensionsrätt, grund på inkomst av annat förvärvsarbete än

anställning, senare helt eller delvis faller bort på grund av att den

enskilde inte betalat ålderspensionsavgift och allmän pensionsavgift i

nödvändig utsträckning.

26.2 Premiepensionssystemet

Regeringens förslag: Vid ändring av en pensionssparares

premiepensionsrätt skall ändringsbeloppet ökas med avkastningen

från den tillfälliga förvaltningen. Det ökade beloppet skall därefter

räknas upp med basränta enligt 19 kap. 3 § skattebetalningslagen

(1997:483). Det uppräknade beloppet skall vid höjning av

pensionsrätten läggas till och vid sänkning av pensionsrätten dras av

från pensionsspararens premiepensionskonto.

Vid höjning skall medel motsvarande det uppräknade beloppet

föras från den tillfälliga förvaltningen till pensionsspararens fonder.

Vid sänkning skall medlen föras motsatt väg. Om pensionsspararen

har börjat ta ut pension skall vid höjning den del av det uppräknade

beloppet som avser förfluten tid betalas ut som en klumpsumma till

pensionsspararen. Den del av beloppet som avser framtida

pensionstid skall föras till pensionsspararens fonder eller, om

pensionsspararen har gått över från fondförsäkring till livränta med

garanterade belopp, till Premiepensionsmyndigheten. I båda fallen

skall framtida pensionsbelopp räknas om. Vid sänkning föranleder

avdraget från pensionsspararens premiepensionskonto en omräkning

av framtida pensionsbelopp. Om, vid sänkning av pensionsrätten,

tillgodohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto inte

täcker det belopp som skall dras av från kontot, skall det felande

beloppet återkrävas direkt av pensionsspararen om han är

egenföretagare. Är han däremot anställd blir direktkrav aktuellt bara

om han har lämnat oriktiga uppgifter. Vad som nu sagts gäller också

för den som har fått rätt till premiepension till efterlevande enligt

bestämmelserna om efterlevandeskydd under pensionstiden.

Om pension annars har betalats felaktigt eller med för högt belopp

skall pensionsspararen betala tillbaka det för mycket utbetalda be-

loppet om han har lämnat felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller

om han uppburit pensionen i ond tro. Detsamma gäller för den som

har fått rätt till premiepension till efterlevande oavsett om pensions-

spararen eller den efterlevande har orsakat den felaktiga utbetal-

ningen.

Utredningens förslag: Förslagen i SOU 1997:131 överensstämmer

med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall har framfört vissa

lagtekniska synpunkter. I övrigt har frågorna inte berörts.

Skälen för regeringens förslag: I föregående avsnitt har bl.a. be-

handlats frågan hur man skall hantera den situationen att fastställd pen-

sionsrätt ändras i efterhand. För premiepensionssystemet uppkommer

särskilda frågor vid en sådan ändring. Det gäller frågor om vilka kon-

sekvenser ett ändringsbeslut bör få för medel som redan är överförda till

premiepensionssystemet, hur saken påverkas av avkastning på medlen

och vem som skall bära kostnaderna för de åtgärder som vidtas.

I avsnittet berörs också andra situationer, där pensionsutbetalning har

skett felaktigt eller med för högt belopp. Dessa situationer motsvarar

dem som i dag regleras i 20 kap. 4 § AFL. Som tidigare framgått

föreslås att bestämmelser motsvarande nuvarande regler i AFL skall

gälla inom fördelningssystemet.

I huvudsak samma regler bör gälla på de aktuella punkterna i fördel-

nings- och premiepensionssystemet. Vissa särlösningar blir dock nöd-

vändiga därför att pensionsrätten i premiepensionssystemet direkt mot-

svaras av verkliga penningtransaktioner och premiepensionssystemet i

ekonomiskt hänseende skall vara ett slutet system.

Utgångspunkten bör vara att man vid ändringar av pensionsrätten skall

försöka återskapa den situation som hade förelegat om avsättningen till

premiepensionssystemet blivit rätt från början. Det betyder att ändrings-

beloppet skall läggas till respektive dras av från pensionsspararens pre-

miepensionskonto. Vidare bör ändringsbeloppet räknas upp med belopp

som skall täcka avkastningen från den tillfälliga förvaltningen och den

individuella fondförvaltningen. Vid höjning av pensionsrätten skall det

framräknade beloppet föras från den tillfälliga förvaltningen hos Riks-

gäldskontoret till pensionsspararens fondförvaltare. Vid sänkning av

pensionsrätten skall beloppet föras motsatt väg. I stort sett skall samma

förfarande tillämpas för både anställda och egenföretagare.

Den uppräkning av ändringsbeloppet som skall täcka avkastningen från

den tillfälliga förvaltningen är lätt att göra vid både höjning och sänkning

av pensionsrätten, eftersom det är väl känt vilken procentuell avkastning

den tillfälliga förvaltningen gav det aktuella året.

När det gäller avkastningen för tiden efter överföring till

fondförvaltare är det däremot inte möjligt att utgå från den faktiska

avkastning som förekommit. Ett principiellt skäl för detta är att

premiepensionssystemet bygger på att den enskilde själv skall bära den

finansiella risken för sina placeringsbeslut. Staten skall alltså varken

skörda vinsterna eller bära förlusterna av de val som den försäkrade har

gjort. Också praktiska skäl talar för denna ståndpunkt. Det skulle ofta

vara svårt att i det enskilda fallet avgöra med vilken fondförvaltning en

jämförelse skulle ske. Särskilt skulle det vara fallet om det ursprungliga

beslutet innebar att det inte fastställdes någon pensionsrätt alls. En

ordning som skulle bygga på en jämförelse med faktiskt uppnådd

avkastning skulle alltså kräva ett omfattande och detaljerat regelsystem

för val av jämförelseobjekt.

I stället föreslås att uppräkningen skall göras med den s.k. basräntan

enligt 19 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483). Eventuella korrige-

ringar för arvsvinster, liksom för återbäring, får anses ingå i denna

schablonmässiga uppräkning. Eftersom man inte kan säga generellt att

det är statens eller den enskildes fel att en ändring i pensionsrätten

måste göras, bör samma räntesats gälla vid både höjning och sänkning av

pensionsrätten. Av samma skäl föreslås inte någon specialregel om för-

delningen av kostnaderna för ändringsåtgärderna. De får ses som sys-

temkostnader som skall bäras av kollektivet som helhet.

Som tidigare angetts skall vid höjning av pensionsrätten medel

motsvarande det uppräknade beloppet föras från den tillfälliga

förvaltningen hos Riksgäldskontoret till pensionsspararens

fondförvaltare medan vid sänkning av pensionsrätten medlen skall föras

motsatt väg.

Om pensionsspararen har börjat ta ut pension när ändringen skall

genomföras skall vid höjning av pensionsrätten det uppräknade beloppet

fördelas på förfluten respektive framtida pensionstid. Den del av

beloppet som avser förfluten tid skall betalas ut som en klumpsumma

till pensionsspararen. Detta överensstämmer med vad som föreslås gälla

i fördelningsystemet (se föregående avsnitt). Den del av beloppet som

avser framtiden skall föras till pensionsspararens fonder eller, om

pensionsspararen har gått över från fondförsäkring till livränta med

garanterade belopp, till Premiepensionsmyndigheten. I båda fallen skall

Premiepensionsmyndigheten göra en omräkning av framtida

pensionsbelopp.

Vid sänkning av pensionsrätten föranleder det avdrag som görs från

pensionsspararens premiepensionskonto en omräkning av framtida pen-

sionsbelopp eftersom pensionsförmånerna skall beräknas med utgångs-

punkt i tillgodohavandet vid varje tid på den försäkrades premiepen-

sionskonto (se 9 kap. 1 §). Därmed blir de framtida pensionsbeloppen

lägre än vad de skulle ha blivit om avsättningen till premiepensionssys-

temet hade blivit rätt från början. Detta är en konsekvens av att det tidi-

gare har betalats ut högre pensionsbelopp än som skulle ha gjorts om

avsättningen till premiepensionssystemet hade blivit rätt från början.

Denna ordning skiljer sig dock från vad som skall gälla i fördelningssys-

temet. Där påverkas inte de framtida pensionsbeloppen av att för hög

pension betalats för förfluten tid. Skälet till olikheten är, här som på

flera andra håll, att premiepensionssystemet skall vara ett i ekonomiskt

hänseende slutet system.

Vid sänkning av pensionsrätten kan det någon gång inträffa att till-

godohavandet på pensionsspararens premiepensionskonto inte täcker det

belopp som skall dras av från kontot. I sådana fall bör det felande be-

loppet återkrävas direkt av pensionsspararen om han är egenföretagare.

Är han däremot anställd bör direktkrav bli aktuellt bara om han har läm-

nat oriktiga uppgifter.

Från de nu diskuterade fallen måste skiljas de situationer där pension

har betalats felaktigt eller med för höga belopp därför att den enskilde

har lämnat felaktiga eller ofullständiga uppgifter och situationer där

pensionsutbetalningar har gjorts med för stora belopp på grund av beräk-

ningsfel eller tekniska fel hos Premiepensionsmyndigheten. I sådana fall

skall den försäkrade på samma sätt som gäller i dag enligt AFL och som

också föreslås för fördelningssystemets del, normalt betala tillbaka det

för mycket utbetalda beloppet (se vidare i författningskommentaren, av-

snitt 32).

27 Processuella frågor

27.1 Inledning

I detta kapitel behandlas frågor som rör det processuella förfarandet så-

som förslag till regler angående omprövning och överklagande m.m. av

beslut enligt den föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Vidare behandlas frågor om utrednings- och uppgiftsskyldighet, pre-

skription och utmätning m.m.

Dessa frågor berördes bara till viss del och mycket översiktligt av

Pensionsarbetsgruppen. Inte heller i princippropositionen behandlades

dessa frågor närmare. I Ds 1995:41 fanns däremot ett förslag till

regelverk som i stor utsträckning var utformat i enlighet med vad som

gäller enligt nuvarande regler angående beslut om pensionsgrundande

inkomst och pension, dvs. lagen (1962:381) om allmän försäkring

(AFL) och lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande

inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (LBP). Även

taxeringslagen (1990:324) och förvaltningslagen (1986:223) hade

beaktats.

Med anledning av vissa synpunkter från remissinstanserna på den pro-

memorian samt ytterligare överväganden som gjorts under den fortsatta

beredningen var det förslag till processuella regler som lämnades i Ds

1997:66 utformat på ett något annorlunda sätt. Förslagen i denna remiss

är anpassade efter det förslaget och avviker således något från förslaget

i Ds 1995:41. Förslagen har också i viss mån anpassats till de förslag

angående dessa frågor som 1997 års premiereservutredning lämnade i

sitt betänkande SOU 1997:131.

De här föreslagna reglerna ersätter bl.a. vad som gäller i dag enligt

LBP. Av detta skäl har också föreslagits att denna lag skall upphöra att

gälla fr.o.m. den 1 januari 1999. För personer födda år 1937 eller

tidigare kommer dock vissa bestämmelser i LBP att fortsätta att

tillämpas övergångsvis såvitt gäller beräkningen av pensionsgrundande

inkomst (se avsnitt 29.2).

27.2 Ärendehantering

Regeringens förslag: Förvaltningslagens regler om handläggning av

ärenden skall gälla för samtliga ärenden enligt denna lag. Enskilda,

statliga och kommunala myndigheter, arbetsgivare m.fl. skall, precis

som enligt nuvarande regler, vara skyldiga att efter föreläggande in-

komma med de uppgifter som behövs för tillämpning av den nya

lagen. Uppgifter som den enskilde skall lämna om faktiska förhållan-

den skall lämnas på heder och samvete. Uppgifter som skall lämnas

av vissa myndigheter utan särskilt föreläggande, skall inte behöva

kommuniceras med den enskilde.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995:41 och 1997:66

stämmer delvis överens med regeringens förslag. Där föreslogs dock en

mer utvidgad utredningsskyldighet, motsvarande den som gäller för

taxeringsprocessen.

Utredningens förslag: I SOU 1997:131 fanns inte något uttryckligt

förslag angående detta.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket , Kammarrätten i

Stockholm, Länsrätten i Värmlands län och Länsrätten i Norrbottens

län har framfört vissa lagtekniska synpunkter på de processuella

bestämmelserna i Ds 1995:41. Datainspektionen anför beträffande

kommuniceringsskyldigheten att den utgår ifrån att den enskilde ändå

kommer att få del av uppgifterna i samband med underrättelsen om

beslutet om pensionsrätt.

Skälen för regeringens förslag: I LBP föreskrivs att skattemyndig-

heten är skyldig att se till att alla ärenden om beräkning av pensionsgrun-

dande inkomst blir tillräckligt utredda. Denna princip gäller för övrigt

även för skattemyndighetens taxeringsarbete. Den försäkrade och

dennes arbetsgivare är skyldiga att lämna upplysningar till

skattemyndigheten efter anmaning härom. Den försäkrade har alltid rätt

att yttra sig innan skattemyndigheten beslutar om hans eller hennes

pensionsgrundande inkomst om skattemyndigheten tänker avvika från de

uppgifter eller yrkanden som den försäkrade har lämnat.

Enligt förvaltningslagen gäller att myndigheter skall handlägga ären-

den enkelt, snabbt och billigt utan att säkerheten eftersätts. Myndigheten

skall beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden

från andra myndigheter om det behövs. Ett ärende får inte avgöras innan

den enskilde fått tillfälle att yttra sig över uppgifter som tillförts ärendet

genom någon annan än den enskilde själv.

Den här föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension skall gälla

för tre olika myndigheter nämligen skattemyndigheten, den allmänna

försäkringskassan och Premiepensionsmyndigheten, med delvis olika

myndighetskulturer och med ansvar för olika slags frågor och ärenden

enligt den nya lagen. Eftersom det inte är rimligt att ha olika regler

beroende på vilken myndighet som handlägger frågan eller vilket slags

ärende det gäller, föreslår vi nu i stället att vid handläggningen av

ärenden enligt den här föreslagna lagen skall förvaltningslagen i så stor

utsträckning som möjligt vara tillämplig. Bara när det finns behov av

särskilda regler som avviker från förvaltningslagen lämnas därför förslag

till sådana bestämmelser. Den allmänna serviceskyldighet och

utredningsskyldighet som gäller enligt förvaltningslagen skall gälla även

för ärenden enligt den här föreslagna lagen om inkomstgrundad

ålderspension.

Beträffande uppgiftsskyldigheten gäller redan enligt nuvarande regler

att skattemyndigheten i allmänhet har tillgång till de uppgifter som den

behöver för att kunna besluta om pensionsgrundande inkomst. Det är

framför allt de uppgifter som skall lämnas i kontrolluppgifter och själv-

deklarationen i enlighet med bestämmelserna i lagen (1990:325) om

allmän självdeklaration och kontrolluppgifter som ligger till grund för

skattemyndighetens beslut. Några särskilda regler om uppgiftslämnande

för att fastställa pensionsgrundande inkomst behöver därför inte införas

i det reformerade pensionssystemet.

För att den allmänna försäkringskassan skall kunna fastställa de s.k.

pensionsgrundande beloppen måste kassan få vissa uppgifter från andra

myndigheter m.fl. automatiskt. Författningsbestämmelser om uppgifts-

skyldighet behöver därför införas för vissa statliga myndigheter i

förordning. I avsnitt 10.3 föreslås också att den som är ansvarig för

grundutbildningen av totalförsvarspliktiga skall vara skyldig att lämna

uppgifter härom till Totalförsvarets pliktverk. Vissa uppgifter som

behövs för att besluta om pensionsgrundande belopp kommer dock

försäkringskassan själv att förfoga över. Det gäller t.ex. uppgift om att

en person blivit förälder eller tagit emot ett barn för adoption.

Sistnämnda förhållande får försäkringskassan kännedom om i samband

med att föräldrapenning och barnbidrag skall börja betalas ut.

Beträffande barn som genom socialnämndens försorg har placerats hos

någon annan än vårdnadshavaren får försäkringskassan ofta besked om

detta genom anmälan från socialnämnden om att barnbidraget skall

överföras till den som har hand om barnet. Sådana uppgifter som

försäkringskassan förfogar över, bör få användas vid fastställandet av

pensionsgrundande belopp.

Förutom de uppgifter som skattemyndigheten och försäkringskassan

sålunda får del av utan något särskilt föreläggande, bör den enskilde samt

statliga och kommunala myndigheter, arbetsgivare, försäkringsinrätt-

ningar och arbetslöshetskassor vara skyldiga att, i enlighet med vad som

gäller i dag enligt AFL, efter föreläggande lämna de uppgifter som kan

behövas för tillämpningen av reglerna i det reformerade pensionssyste-

met. Precis som enligt nuvarande regler i AFL bör denna bestämmelse

också omfatta föreläggande av Riksförsäkringsverket och allmän

förvaltningsdomstol. Detsamma bör gälla föreläggande av

Premiepensionsmyndigheten.

Våren 1997 föreslog regeringen ett antal lagändringar för att förbättra

försäkringskassornas utrednings- och kontrollmöjligheter. Bl.a.

föreslogs en generell regel om att uppgifter som den försäkrade lämnar

om faktiska förhållanden skulle lämnas på heder och samvete (prop.

1996/97:121). Förslaget har antagits av riksdagen (bet. 1996/97:SfU10,

rskr. 1996/97:231). Motsvarande bör gälla även för uppgifter som en

enskild skall lämna enligt denna lag.

Som nämnts ovan skall den enskilde enligt förvaltningslagen under-

rättas om uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än henne

eller honom själv. För att inte denna kommuniceringsskyldighet skall bli

alltför omfattande, bör dock undantag göras för de uppgifter som skall

lämnas automatiskt från vissa myndigheter. Sådana uppgifter skall så-

ledes inte behöva kommuniceras med den enskilde. Den enskilde torde

ändå i flertalet fall få kännedom om dessa uppgifter genom den kontroll-

uppgift som erhålles i samband med deklarationen eller genom annan

underrättelse från den som lämnat uppgiften.

27.3 Ändring av beslut

Regeringens förslag: Ändring i beräkningsunderlaget för ett beslut

enligt denna lag skall automatiskt medföra att beslutet ändras. Det-

samma gäller om det föranleds av en ändring av beslutad egenavgift.

Vid bristande avgiftsbetalning för en försäkrad som har haft in-

komst av annat förvärvsarbete skall fastställd pensionsrätt och tillgo-

doräknade pensionspoäng räknas om med hänsyn till hur stor andel av

avgifterna som har betalats.

Om en försäkrad har tillgodoräknats pensionsrätt för

premiepension avseende plikttjänst eller barnår och därefter på grund

av en taxeringsändring inte längre uppfyller det s.k. förvärvsvillkoret,

skall den beslutade pensionsrätten för premiepension ändras.

Om ändringen av den pensionsgrundande inkomsten eller det pen-

sionsgrundande beloppet med anledning av ändringen av beräknings-

underlaget skulle understiga 1000 kr skall dock ingen ändring ske.

För makar som har begärt överföring av pensionsrätt för

premiepension skall en ändring som berör den överförda

pensionsrätten även medföra en ändring hos den make till vilken

överföringen skett.

Den enskilde skall alltid underrättas om att ett beslut har ändrats.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995:41 innehöll mer

detaljerade bestämmelser om i vilka situationer en ändring kunde ske.

De förslag som redovisades i Ds 1997:66 stämmer överens med

regeringens förslag.

Utredningens förslag: I SOU 1997:131 lämnades förslag på

särskilda regler om åtgärder vid bl.a. ändrad pensionsrätt. Dessa förslag

har behandlats i avsnitt 26.2.

Remissinstanserna: Riksskatteverket har hänvisat till sitt remissvar

över Ds 1995:29, vissa frågor avseende allmänna egenavgifter, där man

anfört att de processuella frågorna beträffande de olika kopplingar som

kan uppkomma mellan taxering, debitering och pensionsgrundande in-

komst bör klarläggas. Riksförsäkringsverket anser att det bör framgå av

bestämmelsen om följdändringar att denna även omfattar andra ändringar

än taxeringsändringar. Regeln om sådan ändring bör vidare justeras så att

det är storleken på ändringen av den inkomst/det belopp som ligger till

grund för följdändringen som skall uppgå till ett visst belopp för att änd-

ring skall behöva företas.

Skälen för regeringens förslag: Eftersom den pensionsgrundande

inkomsten enligt det nuvarande pensionssystemet skall bestämmas med

ledning av den försäkrades taxering, kan ändringar i denna medföra att

också den pensionsgrundande inkomsten behöver ändras. På grund härav

finns det i LBP en bestämmelse om att skattemyndigheten skall ändra en

försäkrads pensionsgrundande inkomst ex officio om

skattemyndigheten eller allmän förvaltningsdomstol beslutar om ändrad

taxering och ändringen föranleder en avvikelse från den beräknade

pensionsgrundande inkomsten med minst 1 000 kr. På motsvarande sätt

bör även i det reformerade pensionssystemet ett beslut om

pensionsgrundande inkomst ändras, om den taxerade inkomsten ändras

av skattemyndigheten eller allmän förvaltningsdomstol.

I det reformerade pensionssystemet kan pensionen grundas inte bara

på pensionsgrundande inkomst utan även på andra pensionsgrundande be-

lopp. Den pensionsgrundande inkomsten kommer t.ex. att i stor

utsträckning ha betydelse för beräkningen av pensionsgrundande belopp

för barnår. På grund härav bör den allmänna försäkringskassan vara

skyldig att ändra även ett beslut om pensionsgrundande belopp i de fall

då skattemyndigheten har ändrat den pensionsgrundande inkomsten och

denna ändring föranleder att även det beslutade pensionsgrundande be-

loppet för den försäkrade behöver ändras. Detta bör gälla oavsett av

vilken anledning skattemyndigheten har ändrat den pensionsgrundande

inkomsten. Även ändringar efter t.ex. en omprövning bör föranleda ett

nytt beslut om pensionsgrundande belopp av försäkringskassan.

Föranleder det ändrade beslutet om pensionsgrundande inkomst eller

ett ändrat beslut om pensionsgrundande belopp att även beslutad pen-

sionsrätt eller pensionspoäng bör ändras, skall försäkringskassan också

vara skyldig att meddela ett nytt sådant beslut. Detta gäller oavsett om

ändringen av det pensionsgrundande beloppet beror på att den pensions-

grundande inkomsten har ändrats eller om ändringen föranleds av en

ändring eller omprövning av det pensionsgrundande beloppet. Ett beslut

om ändring av pensionsrätt eller pensionspoäng kan i sin tur föranleda

att storleken på den pension som skall betalas ut i form av

inkomstpension, premiepension eller tilläggspension, måste ändras. Alla

förändringar i beräkningsunderlaget för ett beslut enligt denna lag bör

således föranleda att de berörda myndigheterna gör de följdändringar

som blir nödvändiga med anledning av det ändrade beräkningsunderlaget.

Eftersom det reformerade pensionssystemet skall vara ett

avgiftsfinansierat system bör beslut enligt denna lag kunna ändras också

då det föranleds av en ändring av ett beslut om egenavgift. Om det t.ex.

skulle visa sig att skattemyndigheten vid bestämmandet av

avgiftsunderlaget enligt skattebetalningslagen (1997:483) skulle anse

att ett belopp som ingår i inkomst av annat förvärvsarbete skall hänföras

till inkomst av anställning i stället bör en motsvarande ändring göras av

den pensionsgrundande inkomst som avgiften hänför sig till.

För den som har haft inkomst av annat förvärvsarbete skall

pensionsrätt och pensionspoäng endast tillgodoräknas i den utsträckning

som egenavgift i form av ålderspensionsavgift och allmän pensionsavgift

har betalats. Detta har närmare redovisats i avsnitt 13.5. Pensionsrätt

och pensionspoäng kommer dock i allmänhet att ha tillgodoräknats

innan det slutligt kan konstateras om de nämnda avgifterna har betalats.

På grund härav behöver bestämmelsen om ändring även omfatta

situationer då egenavgiften eller den allmänna pensionsavgiften inte till

fullo har betalats. Skulle pension beräknad på sådan pensionsrätt redan

ha börjat betalas ut, bör den enskilde dessutom vara skyldig att återbetala

för mycket utbetalad pension (se avsnitt 26.1).

För att pensionsrätt för premiepension skall tillgodoräknas även för

pensionsgrundande belopp för plikttjänst eller barnår har det föreslagits

att den försäkrade senast då pensionsrätten fastställs måste ha uppfyllt

ett s.k. förvärvsvillkor. Detta villkor har beskrivits närmare i avsnitt

11.6. Skälet till detta är att de medel som förvaltas i

premiereservsystemet motsvaras av verkliga penningtransaktioner.

Skulle det sedan på grund av ändrad taxering för den enskilde eller på

grund av obetalda avgifter visa sig att förvärvsvillkoret inte var uppfyllt

när pensionsrätten fastställdes bör den beslutade pensionsrätten för

premiepension ändras.

För ändring av både pensionsgrundande inkomst och pensionsgrun-

dande belopp föreslogs i de olika departementspromemoriorna en be-

loppsspärr av innebörd att, om ändringen skulle medföra en avvikelse

från vad som beslutats på mindre än 1 000 kr, behöver beloppet inte änd-

ras. Riksförsäkringsverket föreslår i stället att storleken på

taxeringsändringen respektive ändringen av den pensionsgrundande

inkomsten skall vara avgörande för om en ändring skall företas. Detta är

emellertid ingen lämplig lösning eftersom en taxeringsändring

respektive en ändring av den pensionsgrundande inkomsten inte alltid

medför följdändringar. För en försäkrad som har tillgodoräknats

pensionsgrundande belopp för barnår innebär en ändring av den

pensionsgrundande inkomsten dessutom att försäkringskassan behöver

göra en ny beräkning av vilket av de tre alternativen för beräkning av det

pensionsgrundande beloppet som är mest förmånligt. Någon form av

beloppsspärr för när ändringar som föranleds av ändringar i

beräkningsunderlaget skall ske, är emellertid nödvändig både för att den

försäkrade skall slippa få besked om mycket små ändringar och kanske

framförallt för att det inom premiereservsystemet inte ständigt skall

behöva göras ändringar på premiepensionskontona som avser mycket

små belopp. Regeringen anser att denna spärr bör utformas i enlighet

med förslagen i departementspromemoriorna.

Som framgår av avsnitt 14 har det föreslagits att två makar skall kunna

begära att den ena makens pensionsrätt för premiepension skall

överföras till den andra maken. Sedan pensionsrätten för premiepension

har fastställts och därefter överförts till den andra maken, kan dock

beslutet beträffande den överförda pensionsrätten av olika anledningar

komma att ändras. I sådana fall bör beslutet om pensionsrätt för båda

makarna ändras.

Förutom de föreslagna bestämmelser som nu beskrivits om när ett be-

slut bör kunna ändras gäller förvaltningslagens regler om ändring av ett

beslut på grund av att det har blivit uppenbart oriktigt eller liknande

(26 § förvaltningslagen).

När ett beslut har ändrats bör den som berörs av ändringen underrättas

om detta. Det gäller även om ett ändrat beslut om t.ex. pensionsgrun-

dande inkomst inte föranleder någon ändring av beslutet om

pensionsrätt. En sådan ändring kan ändå vara av betydelse för den

försäkrade om han eller hon skulle vilja begära omprövning av

pensionsrätten på grund av någon annan omständighet vid ett senare

tillfälle. Om den företagna ändringen är av betydelse för den enskilde,

även om beslutet om pensionsrätt inte påverkas, bör det också vara

möjligt för denne att begära omprövning och överklaga ändringen av

pensionsgrundande inkomst eller pensionsgrundande belopp (se avsnitt

27.4 och 27.5).

27.4 Omprövning av beslut

Regeringens förslag: Omprövning skall göras om den enskilde

begär det eller om det finns andra skäl. Omprövning av beslut om

pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp på

begäran av den försäkrade skall dock normalt göras bara i samband

med att beslutet om pensionsrätt eller pensionspoäng omprövas.

Försäkringskassan skall överlämna frågor som gäller den

pensionsgrundande inkomsten till skattemyndigheten, som får

ompröva sitt beslut och därefter meddela försäkringskassan om detta

har ändrats. Har den som beslutet avser avlidit får även annan som är

berörd av beslutet begära omprövning av detta.

Den enskilde kan enligt huvudregeln begära omprövning av beslut

om pensionsrätt, pensionspoäng och vårdår inom ett år efter fast-

ställelseåret och av andra beslut inom två månader från det att han

eller hon fick del av eller annars fått kännedom om beslutet. Riksför-

säkringsverket skall inte kunna begära omprövning av beslut men så-

väl Premiepensionsmyndigheten och försäkringskassan som skatte-

myndigheten skall på eget initiativ under vissa förutsättningar kunna

ompröva sina beslut och beräkningar. Omprövning av pensionsrätt,

pensionspoäng och vårdår får då enligt huvudregeln ske inom ett år

efter fastställelseåret. Andra beslut får omprövas till den enskildes

fördel inom två månader från det att beslutet meddelades. Om ett be-

slut har blivit oriktigt på grund av att en enskild har lämnat oriktiga

uppgifter eller har brustit i sin uppgiftsskyldighet eller om beslutet

har fattats på ett uppenbart oriktigt eller ofullständigt underlag eller

liknande får omprövning ske även efter de ovan angivna tidpunkterna.

Detsamma gäller om beslutet påverkas av en ändring av ett beslut för

en annan försäkrad eller ett beslut angående arbetsgivaravgift.

Den enskilde skall få tillfälle att yttra sig innan myndigheten eller

försäkringskassan fattar beslut om omprövning.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995:41 innehöll flera

olika regler beroende på om omprövningen var till fördel eller till

nackdel för den enskilde. Där föreslogs dessutom att omprövning av

pensionsrätt och därtill hörande beslut skulle ske inom motsvarande

tider som gäller enligt taxeringslagen. Förslaget i Ds 1997:66 stämmer

i huvudsak överens med regeringens förslag. I denna promemoria

föreslogs dock att försäkringskassan skulle kunna ompröva även andra

beslut än beslut om pensionsrätt m.m. både till fördel och till nackdel

för den enskilde inom två månader från det att beslutet meddelades.

Utredningens förslag: I SOU 1997:131 föreslogs att förvalt-

ningslagens regler om omprövning av beslut skulle gälla inom premie-

reservsystemet.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket anser att den föreslagna

regleringen i Ds 1995:41 är omotiverat komplicerad. Samma regler bör

gälla som för socialförsäkringen i övrigt. Det är inte nödvändigt med

samma tidsfrister som gäller för taxeringen om konsekvensändringar får

göras oberoende av den tid som förflutit sedan beslutet meddelades.

Ändringar långt i efterhand är i sig otillfredsställande. Överklagande av

beslut bör ha inkommit inom två månader efter delfåendet. I sitt yttrande

över Ds 1997:66 anför verket att det bör finnas gemensamma

omprövnings- och ändringsregler för hela socialförsäkringsområdet. I

avvaktan på en översyn av dessa regler bör bestämmelserna i den nya

lagen motsvara vad som gäller enligt 20 kap. 10 och 10 a §§ AFL.

Detsamma anser Kammarrätten i Stockholm. Även Länsrätten i

Göteborgs och Bohus län anser att det bör ske en översyn av hela

socialförsäkringens processregler. Länsrätten anser vidare att det är

otillfredsställande att försäkringskassan kan ompröva sina beslut även

till nackdel för den enskilde och att en omprövning inom två månader

från det att beslutet meddelades dessutom är för kort tid för att hinna

med kommunicering, utredning m.m. Göteborgs allmänna

försäkringskassa har inga synpunkter på förslaget.

Försäkringsanställdas förbund påpekar i sitt svar beträffande

Ds 1995:41 att i de fall då omprövning skall göras även av

skattemyndigheten så kommer handläggningstiden att bli längre varför

föreskriften om maximal omprövningstid på sex veckor bör ändras.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler i LBP kan

skattemyndighetens beslut om pensionsgrundande inkomst omprövas på

begäran av den enskilde eller Riksförsäkringsverket. Dessutom kan

skattemyndigheten ompröva ett beslut på eget initiativ. Regler om om-

prövning av skattemyndighets beslut finns också i taxeringslagen. I

20 kap. 10 § AFL finns bestämmelser om omprövning såvitt gäller

beslut av allmän försäkringskassa. Försäkringskassan får enbart ompröva

beslut som har fattats av tjänsteman och endast på begäran av den

försäkrade. Riksförsäkringsverket får inte begära omprövning av

försäkringskassans beslut. Vid omprövning får beslutet inte ändras till

den enskildes nackdel. Förutom denna bestämmelse finns också regler

om ändring av beslut i 20 kap. 10 a § AFL. Enligt denna bestämmelse

skall försäkringskassan i vissa särskilt angivna fall självmant ändra sitt

beslut. Denna regel har dock i praktiken kommit att tillämpas på ett sätt

som inte helt överensstämmer med lagtextens lydelse.

Som anförts inledningsvis anser regeringen att förvaltningslagens be-

stämmelser bör tillämpas i så stor utsträckning som möjligt på beslut

enligt den föreslagna lagen. Enligt förvaltningslagen skall omprövning

ske om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund

av nya omständigheter eller av någon annan anledning. De beslut som

meddelas enligt den här föreslagna lagen bör emellertid kunna omprövas

även i andra situationer än då beslutet är uppenbart oriktigt. Regeringen

anser därför att det bör införas särskilda bestämmelser om omprövning i

den nya lagen.

Frågan är då hur en sådan bestämmelse bör vara utformad. Bestämmel-

sen om omprövning i AFL medger bara omprövning på begäran av den

enskilde och bestämmelsen om ändring har som sagt fått ett

vidsträcktare tillämpningsområde än vad som direkt följer av lagtexten.

Den nu föreslagna lagen skall ligga till grund för ett helt nytt

pensionssystem som skall ersätta nuvarande regler om ålderspension i

AFL. Lagen skall vidare tillämpas av två olika myndigheter samt

försäkringskassan vilka inte har någon gemensam myndighetskultur. Att

då föra in en bestämmelse vars lydelse inte helt överensstämmer med

dess tillämpningsområde kan inte anses tillfredsställande. Det kan

däremot även finnas anledning att se över reglerna i AFL för omprövning

m.m.

Regeringen föreslår därför att det för beslut enligt den här föreslagna

lagen införs en helt ny regel om omprövning som skall tillämpas av

skattemyndigheten, den allmänna försäkringskassan och Premiepen-

sionsmyndigheten. Bestämmelsen innebär att ett beslut skall kunna om-

prövas på begäran av den som beslutet avser eller annars om det finns

särskilda skäl för en omprövning. En omprövning måste således alltid

ske när en enskild begär det och då oavsett av vilken anledning detta

begärs. En begäran om omprövning måste dock, som framgår nedan,

göras inom en viss tid efter det att beslutet meddelades. För övrigt skall

ett beslut omprövas av myndigheten eller försäkringskassan om det t.ex.

på grund av att det framkommit nya uppgifter finns anledning att

ompröva beslutet. För omprövning i den sistnämnda situationen föreslås

dock vissa begränsningar som framgår nedan.

I det reformerad ålderspensionssystemet kommer vanligtvis både

skattemyndigheten och den allmänna försäkringskassan att medverka vid

bestämmandet av en persons pensionsrätt. För att undvika att detta beslut

berörs av olika omprövningar hos skattemyndighet respektive försäk-

ringskassa som företas oberoende av varandra, föreslås det att huvud-

regeln bör vara att endast beslutet om pensionsrätt eller pensionspoäng

skall kunna omprövas på begäran av den enskilde. Om den pensions-

grundande inkomsten berörs av omprövningen, bör försäkringskassan

överlämna ärendet i den delen till skattemyndigheten, som själv får om-

pröva sitt beslut om den pensionsgrundande inkomsten och därefter

meddela försäkringskassan om beslutet har ändrats. Försäkringskassan

får sedan ompröva sitt beslut om pensionsgrundande belopp samt

pensionsrätten och pensionspoängen.

I vissa situationer kan det dock finnas anledning att ompröva ett beslut

om pensionsgrundande inkomst eller andra pensionsgrundande belopp

även om inte storleken på själva pensionsrätten eller pensionspoängen

skulle påverkas av omprövningen utan enbart fördelningen mellan olika

pensionsgrundande poster. Detta kan nämligen ha betydelse för en för-

säkrad som t. ex. anser att den pensionsgrundande inkomsten bör vara

högre och det pensionsgrundande beloppet för barnår lägre och som

ännu inte uppfyllt det s.k. förvärvsvillkoret för att pensionsrätt i

anledning av pensionsgrundande belopp skall medföra utbetalning av

pension (se avsnitt 11.6). Detsamma gäller om omprövningen avser

frågan om en inkomst skall hänföras till inkomst av anställning eller

inkomst av annat förvärvsarbete eftersom detta har betydelse för vem

som skall betala pensionsavgifterna för inkomsten. En särskild

bestämmelse föreslås därför om att omprövning i sådana fall får ske av

den pensionsgrundande inkomsten eller det pensionsgrundande beloppet

och att samma regler som gäller för omprövning av pensionsrätt då skall

gälla för omprövning av dessa beslut och att samma regler skall gälla för

skattemyndigheten som för försäkringskassan. När det i fortsättningen

talas om omprövning m.m. av pensionsrätt gäller detta även omprövning

av pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp i de fall

då dessa beslut får omprövas särskilt.

Som närmare kommenteras i författningskommentaren till 13 kap. 9 §

LIP skall omprövning ske på begäran av den som beslutet avser. För en

försäkrad som har avlidit kan dock beslutet om dennes intjänade pen-

sionsrätt ha betydelse för den som är berättigad till efterlevandepension.

För det fall den som beslutet avser är avliden bör därför ett beslut även

kunna omprövas på begäran av annan som är berörd av beslutet.

Vad gäller tiden inom vilken omprövning skall begäras kan olika över-

väganden göras. Beträffande beslut om pensionsgrundande inkomst, pen-

sionsgrundande belopp, pensionsrätt och pensionspoäng har dessa beslut

i allmänhet nära anknytning till beslutet om den försäkrades taxering.

För taxeringsbeslut gäller att dessa kan omprövas inom fem år efter

taxeringsåret. Eftersom det föreslås att beslut enligt den nya lagen skall

ändras automatiskt om det föranleds av en ändring av den försäkrades

taxering finns det ingen anledning att ha samma omprövningstider som

för taxeringsbeslut. Ett beslut om pensionsrätt och pensionspoäng får

emellertid som regel betydelse för den enskilde först efter lång tid men

då kommer det å andra sidan att ha betydelse under lång tid. För ett

sådant beslut är det inte tillfredsställande med en alltför kort

omprövningstid. Regeringen föreslår därför att för beslut om

pensionsrätt och pensionspoäng skall en begäran om omprövning ha

kommit in till försäkringskassan inom ett år efter fastställelseåret.

Eftersom ett år som det tillgodoräknats pensionspoäng för skall

likställas med vårdår, bör beslut om vårdår behandlas på samma sätt som

beslut om pensionspoäng och motsvarande tid för omprövning bör

därför gälla även för det beslutet. För övriga beslut enligt lagen om

inkomstgrundad ålderspension bör tiden för begäran om omprövning,

liksom enligt AFL, vara två månader från det att den enskilde fick del av

beslutet.

Eftersom det rör sig om ett mycket stort antal beslut om pensionsrätt,

pensionspoäng m.m. som kommer att meddelas varje år kan det, precis

som i fråga om taxeringsbeslut, normalt sett inte komma i fråga att

delge dessa. Därför måste också en enskild, som först efter

fastställelseåret har fått kännedom om beslutet om pensionsrätt m.m.,

kunna begära omprövning av detta inom viss tid därefter. Det föreslås

därför att en begäran om omprövning skall få göras inom två månader

från det att den enskilde fick sådan kännedom.

I lagrådsremissen föreslogs att det dessutom skulle finnas en

möjlighet att begära omprövning av beslut om pensionsrätt i den

situationen att försäkringskassan meddelat ett nytt beslut angående

tillgodoräknande av barnår för en försäkrad och detta skulle kunna

innebära att den andre föräldern i stället var berättigad att tillgodoräkna

sig sådan pensionsrätt. Förslaget byggde på det då lämnade förslaget att

pensionsgrundande belopp för barnår automatiskt skulle tillgodoräknas

modern om båda föräldrarna visserligen uppfyllde förutsättningarna för

tillgodoräknande av sådant belopp men ingen anmälan gjorts om vem

som skulle tillgodoräknas denna rätt. Om modern i ett senare beslut

befanns inte uppfylla förutsättningarna för tillgodoräknande av sådant

belopp fanns det skäl att ge fadern möjlighet att begära omprövning av

beslutet om pensionsrätt såvitt avsåg honom. I det förslag vi nu lämnar

kommer i en sådan situation där föräldrarna inte gör något val, det

pensionsgrundande beloppet att tillgodoräknas den förälder som har

lägts pensionsunderlag. Om ingen av föräldrarna har något

pensionsunderlag för det året eller har lika högt underlag tillgodoräknas

modern det pensionsgrundande beloppet. De regler som vi nu föreslår

innebär således att försäkringskassan måste pröva vem av föräldrarna

som skall tillgodoräknas pensionsgrundande belopp för barnår i alla de

fall där föräldrarna inte gjort någon anmälan i frågan. Det är då också

rimligt att försäkringskassan ex officio gör en omprövning av beslutet

om pensionsrätt för den andre föräldern i den situtionen att det senare

visar sig att den förälder som har tillgodoräknats det pensionsgrundande

beloppet inte uppfyllde förutsättningarna för detta. Vi föreslår därför nu

ingen särskild omprövningsrätt för den enskilde i den situationen. För

förfluten tid är situationen däremot annorlunda och för denna tid bör

därför gälla andra regler, vilket närmare redogörs för i avsnitt 27.6.

Som nämnts i inledningen till detta avsnitt kan Riksförsäkringsverket

inte begära omprövning av försäkringskassans beslut men däremot av

skattemyndighetens beslut om pensionsgrundande inkomst. Att Riksför-

säkringsverket inte kan begära omprövning av försäkringskassans beslut

motiverades i propositionen 1977/78:20 med förslag till ändrad

organisation för besvärsprövning inom socialförsäkringen m.m. med att

det ansågs onödigt (s.98). Om Riksförsäkringsverket vill att ett beslut av

försäkringskassan skall ändras, kan verket överklaga beslutet i stället.

Eftersom det också får anses olämpligt att en tillsynsmyndighet kan

begära omprövning av beslut som har fattats av den som myndigheten har

att utöva tillsynen över, föreslås här att Riksförsäkringsverket inte skall

ha möjlighet att begära omprövning av beslut som skattemyndigheten,

försäkringskassan eller Premiepensionsmyndigheten meddelat enligt

den föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension.

Riksförsäkringsverkets uppgift bör i stället vara att främja enhetlig

tillämpning av lagstiftningen och verket bör därför ingripa endast när det

gäller frågor som är av betydelse till ledning för rättstillämpningen. Det

rättsmedel som då bör användas är överklagande. Om den enskilde

begärt omprövning av ett beslut och Riksförsäkringsverket överklagar

samma beslut bör hela ärendet överlämnas till förvaltningsdomstol för

prövning.

Beträffande omprövning på initiativ av skattemyndigheten, försäk-

ringskassan eller Premiepensionsmyndigheten finns det anledning att

göra olika överväganden beroende på vad beslutet avser. För beslut om

pensionsrätt, pensionspoäng och vårdår bör omprövning få göras av

skattemyndigheten eller försäkringskassan inom samma tid som den en-

skilde kan begära omprövning av dessa beslut, det vill säga inom ett år

efter fastställelseåret. Eftersom det inte alltid är alldeles klart om en

sådan omprövning är till fördel eller till nackdel för den enskilde bör

någon begränsning i detta avseende inte gälla för dessa beslut. För övriga

beslut däremot, det vill säga framförallt beslut om pension, bör Premie-

pensionsmyndigheten eller försäkringskassan, såsom också länsrätten i

Göteborgs och Bohus län har förordat, bara kunna ompröva ett beslut till

den enskildes fördel om inte omprövningen föranleds av att det lämnats

oriktiga uppgifter eller liknande enligt vad som följer nedan. En

omprövning av andra beslut än pensionsrätt m.m. till den enskildes

fördel bör få göras inom två månader från det att beslutet meddelades.

Beslut enligt den här föreslagna lagen kommer ofta att fattas utan att

den enskilde själv behöver göra någon anmälan eller inkomma med några

uppgifter. Det är i princip bara vid uttag av pension som den enskilde

behöver ge in en ansökan. Beträffande den som tillgodoräknas pensions-

grundande belopp för barnår finns dock en skyldighet att uppge inkoms-

ter från arbete i utlandet. Om den som beslutet avser har lämnat oriktiga

uppgifter eller underlåtit att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyl-

dighet bör det vara möjligt att ompröva ett beslut även efter den tid som

nyss angivits. I fråga om premiepension till efterlevande kan en oriktig

uppgift ha lämnats såväl av pensionsspararen som en tidigare förmåns-

tagare, som sedan har avlidit. I så fall bör även ett beslut om premiepen-

sion till den efterlevande få omprövas efter den vanliga omprövnings-

tiden. Detsamma bör gälla om det vid en senare tidpunkt framkommer

att beslutet har fattats på ett uppenbart felaktigt eller ofullständigt

underlag eller om det föreligger andra synnerliga skäl samt om det

föranleds av ett beslut om ändrad arbetsgivaravgift, t.ex. om

skattemyndigheten vid bestämmande av avgiftsunderlaget enligt

skattebetalningslagen skulle anse att ett belopp som ingår i inkomst av

anställning inte skall räknas in i avgiftsunderlaget. Omprövningar av de

anledningar som angivits här bör få ske både till fördel och till nackdel

för den enskilde.

Beträffande pensionsgrundande belopp för barnår kan det dessutom

bli nödvändigt att ompröva ett sådant beslut för en försäkrad om beslutet

för den andre föräldern (eller i förekommande fall styvföräldern) ändras

och detta bör föranleda en ändring även av den förstnämnde försäkrades

pensionsrätt. Detta har kommenterats i författningskommentaren till

13 kap. 13 §. Även i denna situation bör omprövning få ske vid en senare

tidpunkt.

Den enskilde skall alltid få tillfälle att yttra sig innan ett beslut om

omprövning fattas på initiativ av en myndighet eller försäkringskassa.

Enligt 20 kap. 10 § AFL gäller att omprövning av en fråga angående

för mycket utbetald ersättning skall göras av socialförsäkringsnämnd om

det belopp som har utbetalats för mycket överstiger 10 % av

basbeloppet. Riksdagen har emellertid med i kraftträdande den 1 juli

1998 beslutat att denna bestämmelse skall tas bort (prop.1997/98:41,

bet.1997/98:SfU8, rskr. 1997/98:153). Någon motsvarighet till denna

bestämmelse föreslås därför inte i här.

27.5 Överklagande av beslut

Regeringens förslag: Beslut enligt lagen om inkomstgrundad

ålderspension skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Både

den enskilde och Riksförsäkringsverket skall kunna överklaga

besluten. Har den som beslutet avser avlidit får även annan som är

berörd av beslutet överklaga detta. Den enskilde får dock bara

överklaga beslut som först har omprövats eller ett beslut om

avvisning. Överklagande av en enskild skall ha kommit in inom två

månader från det att denne fick del av beslutet om omprövning.

Riksförsäkringsverket får överklaga ett beslut om pensionsrätt m.m.

inom ett år efter fastställelseåret och andra beslut inom två månader

från det att beslutet meddelades.

Den begränsning i rätten att överklaga vissa avvisningsbeslut som

har föreslagits i förvaltningsprocesslagen skall inte gälla avvisnings-

beslut enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension som har fattats

av försäkringskassan, skattemyndigheten eller Premiepensions-

myndigheten.

Beslut av allmän förvaltningsdomstol får överklagas av den en-

skilde inom två månader från det att denne fick del av beslutet och av

Riksförsäkringsverket inom två månader från det att beslutet med-

delades. Beslutet kan dessutom i vissa fall överklagas av den som

meddelat det överklagade beslutet, varvid samma tid skall gälla som

gäller för Riksförsäkringsverket. Bestämmelserna om

tvåpartsprocess i 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall

dock inte gälla för mål om pensionsrätt m.m.

För prövning i kammarrätten krävs prövningstillstånd. Nämndemän

skall inte ingå i kammarrätten vid prövning av mål om pensionsrätt.

Vid prövning av övriga mål skall nämndemän ingå i kammarrätten om

sådana ingått vid prövning i länsrätten.

Promemoriornas förslag: Förslagen i Ds 1995:41 och Ds 1997:66

stämmer delvis överens med regeringens förslag. I Ds 1995:41 och

1997:66 föreslogs dock att beslut om pensionsgrundande inkomst och

andra pensionsgrundande belopp normalt bara skulle få överklagas i

samband med överklagande av beslutet om pensionsrätt.

Utredningens förslag: Förslaget i SOU 1997:131 stämmer i princip

överens med regeringens förslag angående överklagande av ett beslut

om pension.

Remissinstanserna: Riksskatteverket och Skattemyndigheten i

Stockholms län tillstyrker uttryckligen förslaget i Ds 1995:41.

Länsrätten i Stockholms län påpekar att det i Ds 1995:41 föreslås vissa

bestämmelser i lagen som har samma materiella innehåll som

förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen. Länsrätten anser vidare

att det kan medföra olägenheter att tiden för överklagande i vissa fall

blir obegränsad på grund av att den görs beroende av delgivning.

Länsrätten ställer sig frågande till hur Riksförsäkringsverkets

partställning skall behandlas i praktiken. I sina remissvar över Ds

1995:41 anför Skattemyndigheten i Malmöhus län att det bör vara

möjligt att korrigera felaktigheter i beräkningen av arvsvinstberäkningen,

och Länsrätten i Värmlands län anser att den allmänna

försäkringskassan bör vara part även i mål om pensionsrätt.

Kammarrätten i Sundsvall menar att det saknas skäl för att nämndemän

skall ingå i kammarrätten vid avgörande av socialförsäkringsmål. Kam-

marrätten i Stockholm anser beträffande förslagen i Ds 1995:41 att det

inte bör uppställas särskilda villkor för att få överklaga beslut om pen-

sionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp utan de

allmänna förvaltningsrättsliga reglerna bör vara tillräckliga. Vidare

påpekar kammarrätten beträffande förslaget i Ds 1997:66 att

nämndemän bara ingår om målet beviljas prövningstillstånd och prövas i

sak. Riksförsäkringsverket anför att verket bör undantas från kravet på

prövningstillstånd i kammarrätten.

Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande pensionssystemet

får skattemyndighetens beslut om pensionsgrundande inkomst

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller

försäkringskassans beslut i olika ärenden enligt AFL. Om

försäkringskassans beslut har fattats av en tjänsteman hos kassan måste

det först omprövas innan det kan överklagas. Enligt den här föreslagna

lagen kommer inga beslut att fattas av socialförsäkringsnämnd. På

motsvarande sätt som gäller för beslut enligt AFL bör därför ett beslut

enligt denna lag först omprövas innan det får överklagas av den enskilde.

För att få enhetliga regler bör detta, i de fall beslut om

pensionsgrundande inkomst får överklagas särskilt, även gälla sådant

beslut.

För att förhindra att ett beslut om pensionsrätt påverkas av en ompröv-

ning som sker av både skattemyndigheten och försäkringskassan obero-

ende av varandra, har det i föregående avsnitt föreslagits att en huvud-

regel bör vara att endast försäkringskassans beslut om pensionsrätt skall

få omprövas på begäran av den försäkrade. Skattemyndighetens beslut

om pensionsgrundande inkomst och försäkringskassans beslut om pen-

sionsgrundande belopp bör få omprövas bara i samband med omprövning

av beslutet om pensionsrätt. I vissa fall föreslår vi dock att beslut om

pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp skall få om-

prövas särskilt. Eftersom det föreslagits att endast ett beslut som har

omprövats skall få överklagas av den enskilde behövs ingen motsvarande

begränsning för överklagandet. I den mån ett beslut om pensionsgrun-

dande inkomst eller pensionsgrundande belopp har omprövats får det

också överklagas. Förslaget i denna del innebär också att i de enstaka

fall då enbart beslutet om den pensionsgrundande inkomsten överklagas

kommer samma regler om överklagande m.m. som gäller för

försäkringskassan, enligt vad som följer nedan, att gälla också för

skattemyndigheten. När ett beslut om pensionsrätt överklagas kommer

det dock i allmänhet att medföra att domstolen ändå måste överpröva

samtliga beräkningar som gjorts, eftersom såväl pensionsgrundande

inkomst som pensionsgrundande belopp kan ligga till grund för beslutet

om pensionsrätt.

Även övriga beslut enligt den föreslagna lagen bör givetvis efter

omprövning vara överklagbara på samma sätt som i dag. Det gäller t.ex.

beslut om utbetalning eller återbetalning av pension. Detsamma gäller

beslut varigenom en begäran om omprövning har avvisats. Däremot

utgör t.ex. den årliga arvsvinstuppräkningen, indexeringen inom

fördelningssystemet av pensionsrätt m.m. inte ett särskilt beslut utan

detta är en ren beräkningsprocedur inför beräkningen av pensionens

storlek som inte bör kunna överklagas särskilt. En sådan beräkning kan

givetvis göras om, i fall det skulle visa sig att den innehåller

felaktigheter av något slag.

Eftersom det föreslås att endast omprövningsbeslut ( och i förekom-

mande fall beslut om avvisning) skall få överklagas av den enskilde kan

den tid inom vilken han eller hon måste klaga på beslutet vara densamma

oavsett om beslutet gäller pensionsrätt eller pension. De olika

tidsfrister som föreslås gälla för den enskilde i fråga om de olika

besluten behöver då bara beaktas vid omprövningen. När en enskild

överklagar ett beslut föreslås det därför att överklagandet skall ha

inkommit inom två månader från det att han eller hon fick del av

beslutet. Samma tid bör för övrigt också gälla för överklagande av

förvaltningsdomstols beslut.

Riksförsäkringsverket bör också ha möjlighet överklaga samtliga be-

slut av skattemyndigheten, den allmänna försäkringskassan och Premie-

pensionsmyndigheten enligt den här föreslagna lagen. I föregående av-

snitt har det emellertid föreslagits att Riksförsäkringsverket inte skall

kunna begära omprövning av beslut. Därför bör den tid inom vilken ett

överklagande från verket måste ha inkommit vara densamma som gäller

för en enskild som vill begära omprövning, dvs. det bör gälla olika

frister beroende på vad beslutet gäller. Beslut om pensionsgrundande

inkomst och belopp, pensionsrätt, pensionspoäng och vårdår bör således

överklagas före utgången av året efter fastställelseåret eller, om beslutet

har meddelats efter den 31 oktober det året, inom två månader från det

att beslutet meddelades. Eftersom beslut enligt 4 kap. LIP föreslås skall

vara meddelade senast den 31 mars året efter fastställelseåret torde

sistnämnda tidsfrist framförallt bli aktuell om Riksförsäkringsverket vill

överklaga ett beslut om ändring eller omprövning. För övriga beslut

enligt denna lag bör ett överklagande från Riksförsäkringsverket ha

inkommit inom två månader från det att beslutet meddelades. Om verket

vill överklaga en allmän förvaltningsdomstols beslut bör överklagandet

ha inkommit inom två månader från det att detta beslut meddelades.

Regeringen har i den nyligen till riksdagen överlämnade propositionen

1997/98:101 Översyn av förvaltningsprocessen; en allmän regel om

domstolsprövning av förvaltningsbeslut m.m. lämnat förslag till vissa

ändringar i bl.a. förvaltningsprocesslagen avseende överklagande av av-

visningsbeslut. I propositionen föreslås att om en förvaltningsdomstol

har överprövat ett beslut om avvisning på grund av att ett överklagande

har kommit in för sent, skall domstolens beslut inte få överklagas.

Denna regel skall dock enligt förslaget inte gälla när avvisningsbeslutet

har fattats av en försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa.

Bakgrunden till förslaget om överklagandeförbud är ett önskemål om att

effektivisera förvaltningsprocessen och att därför införa ett

överklagandeförbud motsvarande det som gäller enligt 30 §

förvaltningslagen. I den lagrådsremiss som föregick propositionen

lämnades därför ett förslag till begränsningar såvitt avsåg rätten att

överklaga beslut om att avvisa ett överklagande på grund av att det har

kommit in för sent. I propositionen (s.89) har konstaterats att denna

begränsning på socialförsäkringsområdet och när det gäller rätten till

arbetslöshetsersättning dock endast skulle omfatta de fall där ett

överklagande har kommit in för sent och inte avvisningsbeslut som avser

en för sent inkommen begäran om omprövning. I anledning härav har i

propositionen föreslagits att ett undantag från överklagandeförbudet

skall gälla bl.a. i fråga om beslut enligt AFL som fattats av

försäkringskassan. Undantaget gäller däremot inte när länsrätten fattar

avvisningsbeslutet eftersom det i dessa fall alltid är fråga om att avvisa

ett överklagande. Regeringen anger vidare i propositionen att avsikten är

att i ett annat sammanhang återkomma till frågan avseende de fall där det

nu görs undantag från överklagandeförbudet.

Också i det reformerade pensionssystemet föreslår vi att det skall

finnas regler om omprövning av beslut av försäkringskassan, skatte-

myndigheten och Premiepensionsmyndigheten. Om inte undantag görs i

förhållande till det i prop.1997/98:101 lämnade förslaget om över-

klagandeförbud kommer detta förbud att gälla för avvisningsbeslut såvitt

avser ett för sent inkommet överklagande men inte en för sent

inkommen begäran om omprövning. Av samma skäl som anförts för att

det tills vidare skall göras undantag för beslut av försäkringskassan i

ärenden enligt AFL bör undantag gälla avvisningsbeslut enligt LIP. Detta

överensstämmer också med vad som var innebörden av förslaget i

lagrådsremissen angående inkomstgrundad ålderspension. Undantaget

bör dock på samma sätt som enligt förslaget i prop.1997/98:101 be-

gränsas till att gälla avvisningsbeslut av den instans som också skulle

kunna fatta omprövningsbeslut. Även om detta innebär en avvikelse från

lagrådsremissens förslag saknas skäl att här utvidga undantaget i denna

lag till att gälla även avvisningsbeslut av högre instans när något sådant

undantag inte har föreslagits i de övriga författningar där det i

proposition 1997/98:101 har föreslagits att ett undantagande skall

införas. Undantag skall således endast gälla avvisningsbeslut enligt LIP

som har fattats av försäkringskassan, skattemyndigheten eller

Premiepensionsmyndigheten. Undantagsbestämmelsen skall därtill

också gälla för personer födda år 1937 eller tidigare, för vilka i övrigt

processreglerna i LBP i stället är tillämpliga.

I december 1995 beslutade riksdagen att det skulle införas en

obligatorisk tvåpartsprocess i förvaltningsprocessen, där det allmänna

skulle företrädas av den myndighet som först beslutade i saken. En

särskild bestämmelse härom har införts i 7 a § förvaltningsprocesslagen.

Riksförsäkringsverket har dock enligt 20 kap. 12 § andra stycket AFL

möjlighet att överta den allmänna försäkringskassans uppgift att föra

talan. Ändringarna, som bara gäller i den mån det inte finns avvikande

bestämmelser i annan lag eller författning, trädde i kraft den 1 maj

1996. Beträffande mål om pensionsrätt innebär emellertid en sådan

processordning vissa praktiska problem, eftersom den här föreslagna

ordningen innebär att såväl skattemyndigheten som försäkringskassan

har meddelat beslut som ligger till grund för försäkringskassans beslut

om pensionsrätt och pensionspoäng samtidigt som besluten om

pensionsgrundande inkomst och belopp normalt skall få överklagas bara

i samband med överklagande av beslut om pensionsrätt. Regeringen

anser därför att Riksförsäkringsverket ensam bör vara part i mål som rör

pensionsrätt, pensionspoäng och vårdår. Eftersom mål om

pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp, i de fall då

de överklagas särskilt, skall behandlas som mål om pensionsrätt

kommer även dessa mål att vara undantagna från 7 a § för-

valtningsprocesslagen.

Tvåpartsprocessen bör däremot kunna tillämpas vad gäller övriga mål

om inkomstgrundad ålderspension, dvs. framför allt i mål om

utbetalning och återbetalning av pension. En motsvarighet till den

införda bestämmelsen i AFL om Riksförsäkringsverkets rätt att överta

försäkringskassans uppgift att föra talan bör införas även i den nu

föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension och detta bör även

gälla för mål där Premiepensionsmyndigheten är part. När och hur

Premiepensionsmyndigheten och försäkringskassorna bör underrätta

Riksförsäkringsverket om mål som kan vara av intresse att bevaka eller

överta talan i, får verket reglera särskilt.

Tvåpartsprocessen innebär också att såväl

Premiepensionsmyndigheten som de allmänna försäkringskassorna får

överklaga en allmän förvaltningsdomstols beslut i de mål där

myndigheten eller kassan har varit part, dvs. i detta fall i alla mål utom

mål om pensionsgrundande inkomst och belopp, pensionsrätt,

pensionspoäng samt vårdår. För överklaganden av

Premiepensionsmyndigheten eller en allmän försäkringskassa bör

samma tidsfrister gälla som för Riksförsäkringsverket, det vill säga två

månader från det att beslutet meddelades.

Enligt det förslag som lämnats i avsnitt 13.3 skall beslut om pensions-

grundande inkomst enligt huvudregeln meddelas av den skattemyndighet

inom vars verksamhetsområde den försäkrade var bosatt den 1 november

intjänandeåret och beslut om pensionsgrundande belopp av den försäk-

ringskassa inom vars verksamhetsområde den försäkrade är bosatt när

beslutet fattas. Vanligtvis torde detta sakna betydelse för frågan om

vilken domstol som skall handlägga ett överklagande av ett sådant beslut,

eftersom det föreslås att i normalfallet endast beslutet om pensionsrätt

skall kunna överklagas. I de undantagsfall som tidigare redovisats då be-

slut om pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp skall

kunna överklagas särskilt kan det dock inträffa att besluten som över-

klagas har fattats av en skattemyndighet respektive en försäkringskassa i

två olika län, varför besluten skall överklagas till två olika länsrätter. I

sådana fall bör domstolarna med stöd av bestämmelserna i 14 § lagen

(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar se till att målen hand-

läggs vid en länsrätt. Inom domstolen bör det vanligen vara mest

lämpligt att mål om tillämpningen av lagen om inkomstgrundad

ålderspension handläggas gemensamt om där finns flera mål som

antingen berör samma person eller berör flera personer vars

pensionsrätt är beroende av varandra.

Våren 1994 behandlade riksdagen propositionen 1993/94:133 om in-

stansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna. I denna pro-

position föreslog regeringen bl.a. att det skulle införas en möjlighet att

kräva prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Riksdagen

godkände regeringens förslag (bet. 1993/94:JuU24,

rskr. 1993/94:319). I propositionen 1994/95:27 om fortsatt

reformering av instansordningen m.m. i de allmänna

förvaltningsdomstolarna har regeringen föreslagit att prövningstillstånd

skall införas för ett stort antal måltyper, bl.a. socialförsäkringsmål.

Riksdagen har godkänt även detta förslag (bet. 1994/95:JuU6, rskr.

1994/95:165). I enlighet med den allmänna principen bör det även för

mål enligt den nu föreslagna lagen fordras prövningstillstånd för

prövning i kammarrätten. Huruvida Riksförsäkringsverket bör undantas

från detta krav är en fråga som bör behandlas enhetligt för hela

socialförsäkringsområdet. Detta får därför övervägas i samband med en

översyn av de processuella bestämmelserna i AFL m.fl. författningar

inom det området.

Enligt nuvarande bestämmelser skall kammarrätten avgöra mål enligt

LBP utan att nämndemän medverkar medan nämndemän skall medverka i

mål enligt AFL om nämndemän ingått i länsrätten. Mål om pensionsrätt

torde till största delen komma att avse beräkning av pensionsgrundande

inkomst och andra pensionsgrundande belopp. De påminner därmed mer

om mål enligt LBP än om andra socialförsäkringsmål. Det torde inte

heller vara så vanligt med rena skälighetsbedömningar i dessa mål. Mot

bakgrund av detta föreslås att nämndemän inte bör medverka i kammar-

rätten när det gäller mål angående pensionsrätt m.m. För övriga mål en-

ligt den föreslagna lagen bör däremot nämndemän medverka enligt

samma regler som gäller i dag för mål enligt AFL. Så som

Kammarrätten i Stockholm har påpekat förekommer medverkan av

nämndemän i kammarrätten bara när målet prövas i sak.

27.6 Beslut avseende åren 1960-1998

Regeringens förslag: För beslut om pensionsrätt för premiepension

avseende åren 1995 1997 skall en begäran om omprövning ha in-

kommit till den allmänna försäkringskassan senast den 31 augusti

2000. För beslut om pensionsrätt i övrigt och andra pensionsgrundan-

de belopp än pensionsgrundande inkomst för åren 1960 1998 skall

begäran om omprövning ha kommit in till den allmänna försäkrings-

kassan senast den 30 juni 2001. Motsvarande tidpunkter skall gälla

för överklagande av Riksförsäkringsverket. Om beslutet har

meddelats efter den 30 juni 2000 respektive den 30 april 2001 får

Riksförsäkringsverket dock komma in med överklagandet inom två

månader från den dag då beslutet meddelades.

Särskilda tidsfrister skall gälla för den som inte fått kännedom om

beslutet före de ovan nämnda tidpunkterna samt om det pensions-

grundande beloppet för barnår för en förälder har omprövats och den

andre föräldern av denna anledning vill få sin egen pensionsrätt

omprövad.

I övrigt skall i huvudsak samma regler om ändring, omprövning och

överklagande gälla som för det årliga beslutet.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer delvis

överens med regeringens. I den promemorian föreslogs dock att endast

ett retroaktivt beslut skulle meddelas senast den 1 juli 1998 och begäran

om omprövning eller överklagande skulle ha inkommit senast den 30

juni 1999.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några

synpunkter på detta förslag.

Skälen för regeringens förslag: Beslut om pensionsrätt och andra

pensionsgrundande belopp än pensionsgrundande inkomst för åren

1960 1998 skall, enligt det förslag som redovisats i avsnitt 15.5, med-

delas vid två olika tillfällen av den allmänna försäkringskassan och den

försäkrade skall underrättas om besluten senast den 31 maj 1999

respektive 31 mars 2000. Pension enligt det reformerade

pensionssystemet skall enligt förslaget börja betalas ut tidigast den

1 januari 2001. Eftersom det i huvudsak är besluten om den retroaktiva

pensionsrätten som skall ligga till grund för den utbetalade pensionen, är

det angeläget att de retroaktiva besluten i så stor utsträckning som

möjligt kan vinna laga kraft före nämnda tidpunkt. Av denna anledning

föreslås en särskild tidsregel för omprövning och överklagande av

besluten för förfluten tid. För sådana beslut bör en begäran om

omprövning ha kommit in till försäkringskassan före den 30 augusti

2000 såvitt avser beslutet om pensionsrätt för premiepension för åren

1995-1997 och den 30 juni 2001 såvitt avser övriga beslut. Före denna

tidpunkt kan även försäkringskassan självmant ompröva sina beslut.

Beslut om pensionsgrundande inkomst för tiden 1960-1998 berörs inte

av dessa regler. För dessa beslut gäller de regler om omprövning och

överklagande som finns i LBP.

Den som gör sannolikt att han eller hon inte fått kännedom om ett be-

slut avseende tid före 1999 senast två månader före den 31 augusti 1999

respektive den 30 juni 2000 får begära omprövning eller överklaga be-

slutet inom två månader från det att han eller hon fick kännedom om be-

slutet. Detta gäller bl.a. när någon underrättelse om besluten inte sänts

till den berörde. Sådan underrättelse skall enligt förslaget i avsnitt 15.5

inte behöva sändas till personer som inte längre är inskrivna hos någon

försäkringskassa. Även för andra personer som av olika skäl, t.ex.

utlandsvistelse, inte fått kännedom om försäkringskassans beslut gäller

att överklagandetiden är två månader från det att personen i fråga fick

kännedom om beslutet.

Omprövning efter de ovan angivna tiderna bör också kunna ske om den

förälder som har tillgodoräknats det pensionsgrundade beloppet för barn

efter omprövning inte längre är berättigad till beloppet. Den andre för-

äldern bör då kunna begära omprövning av sin pensionsrätt för att själv få

tillgodoräkna sig detta belopp. Som framgår av avsnitt 27.4 fanns en

sådan bestämmelse i LIP i det förslag som granskades av lagrådet men

har nu tagits bort för framtiden. För de retroaktiva besluten bör

emellertid en sådan regel finnas eftersom tillgodoräknande av

pensionsrätt för barnår till en fader förutsätter att han har ansökt om

sådan rätt inom viss tid. En fader som avstår från att inom den

föreskrivna tiden göra en sådan ansökan på grund av att föräldrarna vill

att modern skall tillgodoräknas pensionsrätten för barnår bör ha

möjlighet att begära omprövning av sin egen pensionsrätt om det efter

en omprövning av moderns pensionsrätt skulle visa sig att modern inte

är berättigad att tillgodoräknas beloppet. En sådan begäran bör få göras

även efter den ordinarie omprövningstiden om faderns först vid en

senare tidpunkt får kännedom om att moderns pensionsrätt har

omprövats. Begäran om omprövning bör också kunna ske även om inte

någon ansökan om att tillgodoräknas barnårsrätten har gjorts.

Riksförsäkringsverket bör få överklaga de retroaktiva besluten senast

den 31 augusti 1999 respektive den 30 juni 2000. Som Lagrådet

påpekat kan i de fall överklagandet avser beslut som har omprövats och

omprövningsbeslutet fattats sent, tiden för överklagande bli alltför kort

eller till och med ha gått ut vid de angivna tidpunkterna. I enlighet med

Lagrådets förslag skall därför Riksförsäkringsverket få komma in med

överklagandet inom två månader från den dag beslutet meddelades om

denna dag infaller efter den 30 juni 2000 respektive den 30 april 2001.

Precis som för det årliga beslutet om pensionsrätt måste beslut om

pensionsgrundande belopp och pensionsrätt för åren 1960-1998

omprövas innan de kan överklagas till domstol av en enskild. Även i

övrigt bör i huvudsak samma regler gälla för de retroaktiva besluten som

för det årliga beslutet.

27.7 Preskription

Regeringens förslag: Preskriptionslagen (1981:130) skall inte vara

tillämplig på en enskilds fordran på pension enligt lagen om inkomst-

grundad ålderspension.

Fordran på pensionsbelopp som inte har lyfts före utgången av

andra året efter det då beloppet blev tillgängligt för lyftning skall vara

preskriberad.

Promemorians förslag: I Ds 1995:41 föreslogs en särskild regel

om preskription av fordringar enligt den nya lagen.

Utredningens förslag: I SOU 1997:131 anfördes däremot att rätten

till pension inte borde kunna preskriberas. Förslaget om preskription av

pensionsbelopp som blivit tillgängligt för lyftning motsvarar vad som

föreslagits i samtliga betänkanden.

Remissinstanserna: Länsrätten i Värmlands län ifrågasätter med

anledning av förslaget i Ds 1995:41 om det är skäligt att låta en

socialförsäkringsersättning preskriberas. Länsrätten anser också att

bestämmelsen behöver förtydligas genom att det klargörs att

preskriptionslagen är tillämplig. Skattemyndigheten i Göteborgs och

Bohuslän anser att bestämmelsen om preskription i Ds 1995:41 är

ohemul med tanke på den försäkrades ålder och eventuella

hälsotillstånd. I vart fall bör en ytterligare kommunikationsskyldighet

tillkomma för försäkringskassan innan preskription sker. Myndigheten

anför vidare angående förslaget i SOU 1997:131 om förverkande av

belopp som inte har lyfts inom två år från det att beloppet blev

tillgängligt för lyftning att tiden bör utsträckas till fem eller tio år för att

inte en person som t.ex. vistas utomlands skall gå miste om

premiepension till efterlevande som utbetalas utan personens vetskap.

Skälen för regeringens förslag: I Ds 1995:41 konstaterades det att

det framför allt för hanteringen av premiepensionsmedlen kunde finnas

ett behov av en särskild preskriptionsregel. 1997 års

premiereservutredning har emellertid i sitt betänkande anfört att rätten

till pensionsbelopp som inte har förfallit till betalning inte bör kunna

preskriberas. Däremot kan det enligt utredningen av praktiska skäl

behövas bestämmelser om när personer, som myndigheten inte har

någon kunskap om och som kan antas vara döda, skall utgå ur systemet.

En sådan strykning skulle innebära bl.a. att tillgodohavandet på deras

premiepensionskonton kan gå in i arvsvinsthanteringen men däremot

inte att de mister sin rätt till pension; om en sådan person mot förmodan

dyker upp, får hans tillgodohavande rekonstrueras. Enligt utredningen

måste frekvensen av sådana händelser antas bli så låg att man utan vidare

torde kunna sätta åldersgränsen för strykning vid t.ex. 80 år. Någon

särskild regel om preskription föreslogs därför inte av utredningen. En

administrativ åtgärd av det slag som föreslagits ovan berör inte de

enskildas rätt och behöver därför inte regleras i lag. Regeringen delar

utredningens bedömning angående behovet av en särskild regel om

preskription. Inte heller för pensionsfordringar från det s.k.

fördelningssystemet finns något behov av en preskriptionsbestämmelse.

I preskriptionslagen finns emellertid även regler om preskription av

fordringar på bl.a. pension. I 2 § preskriptionslagen stadgas att en

fordran preskriberas tio år efter tillkomsten om inte preskriptionen

avbryts dessförinnan och för fordran på pension räknas

preskriptionstiden från den dag då fordringen tidigast kan göras gällande.

Preskriptionslagens bestämmelser om preskription gäller såvitt inget

annat är föreskrivet i någon annan författning. En särskild bestämmelse

om att preskriptionslagen inte är tillämplig på den enskildes fordringar

på pension enligt den föreslagna lagen om inkomstgrundad

ålderspension bör därför införas.

Enligt 20 kap. 5 § AFL skall ett belopp som inte lyfts före utgången av

andra året efter det då beloppet förfallit till betalning vara förverkat. En

motsvarande regel bör gälla även för utbetalningar enligt denna lag. Lag-

rådet har emellertid i samband med behandlingen av en motsvarande be-

stämmelse i förslaget till ny lag om underhållsstöd (prop. 1995/96:208)

anfört att det inte går att utläsa av bestämmelsen när ett underhållsstöd

skall anses ha förfallit till betalning och att lagtexten därför borde

ändras. Den nu föreslagna bestämmelse har utformats med beaktande av

detta. Lagrådet ifrågasätter dock i samband med granskningen av detta

lagförslag uttrycket förverkat och påpekar att detta leder till frågan

huruvida preskriptionslagen överhuvudtaget är tillämplig på de angivna

fordringarna. För att klargöra att preskriptionslagen är tillämplig på

utbetalningar av pension används därför i den nu föreslagna lagtexten i

stället ordet preskriberad. Detta innebär bl.a. att preskriptionslagens

regler om preskriptionsavbrott kommer att vara tillämpliga avseende

fordran på pensionsutbetalningar. Även beträffande efterlevandepension

så måste någon form av preskriptionsregel finnas för att inte sådana

utbetalningar skall finnas kvar hos Premiepensionsmyndigheten för

evigt. Det är rimligt att samma tid gäller oberoende av vad som

utbetalats.

27.8 Utmätning m.m.

Regeringens förslag: Pensionsbelopp som ännu inte har betalats ut

får inte utmätas, utom i fall då utmätningen sker i enlighet med reg-

lerna i 7 kap. utsökningsbalken angående utmätning av lön m.m.

Rätten till pension kan inte heller överlåtas eller pantsättas innan pen-

sionen är tillgänglig för lyftning. Detsamma gäller för

tillgodohavande på premiepensionskonto.

Promemorians och utredningens förslag: Förslagen i Ds 1995:41

och SOU 1997:131 stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Inga remissinstanser har berört denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: Beträffande utmätning och över-

låtelse av rätt till pension har det ända sedan lagen om allmän försäkring

infördes funnits en bestämmelse i 20 kap. 6 § om att innestående

fordran på ersättning enligt lagen inte får tas i mät och inte heller

överlåtas innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. Emellertid har i

utsökningsbalken införts en möjlighet att utmäta även belopp som utges

i form av pension enligt de regler som gäller för utmätning av lön. Enligt

dessa regler får lön som innestår hos arbetsgivaren utmätas. Enligt en

tidigare bestämmelse i utsökningslagen, som föregick utsökningsbalken,

fick utmätning inte ske förrän gäldenären kunde lyfta lönen eller

pensionen. Ändringen innebar att utmätning skulle kunna ske genom

anvisning till arbetsgivaren eller pensionsutbetalaren att innehålla viss

del av de utgående beloppen, dvs. utmätning skulle kunna ske innan lönen

eller pensionen var tillgänglig för lyftning. När de nya reglerna om

utmätning av lön infördes ansåg Lagberedningen i sitt betänkande (SOU

1964:57 s. 328 och 330) att det i förtydligande syfte borde göras ett

tillägg till bestämmelsen i 20 kap. 6 § AFL så att det uttryckligen angavs

att förbudet mot utmätning av innestående belopp inte hindrade

utmätning enligt reglerna om utmätning av lön. Med anledning härav

infördes ett nytt andra stycke i denna paragraf med den angivna

innebörden.

Regler, motsvarande dem som gäller enligt nuvarande pensionsregler,

bör införas även i det reformerade pensionssystemet. Detta innebär att

fram till dess att en pensionsutbetalning görs och beloppet därmed blir

tillgängligt för lyftning gäller förbudet mot överlåtelse, pantsättning och

utmätning. När pensionsbeloppet har blivit tillgängligt för lyftning kan

den försäkrade överlåta eller pantsätta det. Beloppet kan emellertid vid

denna tidpunkt utmätas bara enligt bestämmelserna om utmätning av lön

m.m. i 7 kap. utsökningsbalken. När pensionsbeloppet har lyfts kan det

utmätas också enligt de vanliga reglerna om utmätning.

27.9 Sekretessfrågor

Regeringens förslag: 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) kom-

pletteras så att den omfattar även ärenden enligt lagen om inkomst-

grundad ålderspension samt ärenden hos Premiepensionsmyn-

digheten. För vissa uppgifter om premiepensionsmedlen skall en mer

omfattande sekretess gälla. En sådan bestämmelse förs in i 9 kap.

sekretesslagen.

Promemorians och utredningens förslag: Förslagen i Ds 1995:41

och SOU 1997:131 motsvarar i princip regeringens förslag.

Remissinstanserna: Datainspektionen tillstyrker förslagen i

Ds 1995:41 och SOU 1997:131. Ett flertal remissinstanser, bl.a.

Försäkringsförbundet, Fondbolagens Förening, Svenska

Bankföreningen och Svenska Arbetsgivarföreningen anser att det

ligger i de försäkrades intresse att kunna få information om sina

tillgodohavanden och de fonder som valts från förvaltaren. Ett

medgivande om att sekretessen får brytas borde kunna lämnas på

blanketten för val av fond enligt instanserna.

Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. 7 § sekretesslagen regleras

frågor om sekretess i ärenden som rör AFL hos försäkringskassan,

Riksförsäkringsverket och domstol. Där regleras också möjligheten att i

annan lagstiftning göra undantag från sekretessen i vissa fall. Eftersom

de väsentligaste reglerna om ålderspensioner i framtiden kommer att

finnas i den här föreslagna lagen om inkomstgrundad ålderspension bör

bestämmelsen kompletteras så, att den uttryckligen omfattar även

ärenden enligt den föreslagna lagen och även ärenden hos

Premiepensionsmyndigheten. Av fjärde stycket i 7 kap. 7 §

sekretesslagen framgår att det därigenom också blir möjligt att i den nu

föreslagna lagen föreskriva undantag från sekretessen i vissa fall, t.ex. då

det gäller uppgifter om pension som i vissa fall får lämnas ut till

försäkringsbolag, utländska socialförsäkringsorgan m.m. Ett sådant

undantag har föreslagits i 15 kap. 15 § LIP. Datainspektionen har

ifrågasatt att sådana undantag görs och menar att de i vart fall bör

motiveras närmare. I författningskommentaren till 15 kap. 15 § LIP

finns en närmare förklaring till den bestämmelsen.

En annan fråga i detta sammanhang som har övervägts av 1997 års

premiereservutredning är om 7 kap. 7 § sekretesslagen ger ett

tillräckligt skydd för de uppgifter om pensionsspararens förhållanden

som kommer att finnas hos Premiepensionsmyndigheten. Vad som är av

intresse här är dels uppgifterna om storleken av tillgodohavandet på

premiepensionskontot och om pensionens storlek, dels uppgifterna om

vilka fonder som har valts för de medel som förvaltas för den enskildes

räkning. I bägge fall är det fråga om uppgifter om personliga

förhållanden.

För de uppgifter i dagens socialförsäkringssystem som närmast

motsvarar uppgifterna om den enskildes tillgodohavande i

premiereservsystemet och storleken av hans pension gäller sekretess

bara om det kan antas att den som uppgiften rör (eller någon närstående)

lider men om uppgiften röjs. Den ovan nämnda

Premiereservutredningen konstaterar att även om tillgodohavanden på

premiepensionskonton så småningom kommer att kunna uppgå till

relativt höga belopp och att uppgifterna därmed kan komma att bli av

större intresse för t.ex. media på ett sätt som många enskilda skulle

kunna uppfatta som obehagligt, kan detta inte anses utgöra tillräckliga

skäl för att införa en mer omfattande sekretess för dessa uppgifter.

Regeringen delar denna uppfattning.

Vad däremot gäller uppgifter om en enskilds fondval och fondbyten

kan sådana uppgifter vara mer känsliga. Man måste räkna med att många

skulle uppleva det som ett allvarligt intrång i deras personliga integritet

om sådana uppgifter skulle lämnas ut. Vissa personer skulle kanske

t.o.m. påverkas i sitt val av fonder om de visste att uppgifterna kunde

lämnas ut. För dessa uppgifter har därför utredningen föreslagit att det

bör gälla sekretess med ett s.k. omvänt skaderekvisit; dvs. uppgifterna

skall bara kunna lämnas ut om det står klart att den enskilde inte lider

men av att uppgiften röjs.

Även regeringen anser att för uppgifter om fondval och byte bör det

gälla en mer omfattande sekretess. Detta innebär att det normalt inte blir

möjligt för en fondförvaltare att få ut uppgifter om t.ex. vilka personer

som har valt fonder hos en viss förvaltare. Däremot kan den enskilde

enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen efterge sekretessen om han eller hon

t.ex. vill vända sig till förvaltaren för att få mer information.

1997 års premiereservutredning har vidare föreslagit ett generellt för-

bud mot att lämna ut uppgifter om vad pensionsspararen har bestämt an-

gående efterlevandeskydd så länge denne själv lever. Regeringen delar

utredningens uppfattning om att en sådan bestämmelse bör införas. Som

Lagrådet förordat föreslår vi att dessa bestämmelser förs in i 9 kap.

sekretesslagen.

I 10 § LBP finns en bestämmelse som reglerar rätten för tjänstemän

och ledamöter i skattenämnd och länsrätt att ta del av handlingar som rör

beräkningen av pensionsgrundande inkomst, taxeringshandlingar m.m.

Bestämmelsen har funnits sedan reglerna om beräkning av

pensionsgrundande inkomst infördes år 1959. Frågor om vem som har

rätt att ta del av handlingar regleras emellertid numera i sekretesslagen.

Således följer det av 1 kap. 3 § sekretesslagen att uppgifter i handlingar

som upprättats för beräkning av pensionsgrundande inkomst inte får

röjas för någon annan myndighet eller för andra inom samma myndighet

om det är fråga om två olika verksamhetsgrenar. Såväl

taxeringsverksamhet som verksamhet som rör beräkning av

pensionsgrundande inkomst utgör en verksamhetsgren för vilken

föreskrivs sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen. Därmed får också

allt material som rör taxeringen användas vid beräkningen av

pensionsgrundande inkomst och tvärtom. Detta gäller givetvis också för

verksamheten i skattenämnd och länsrätt. Någon motsvarighet till

bestämmelsen i 10 § LBP behöver därför inte införas i den nu

föreslagna lagen.

Vidare gäller enligt 14 kap. 2 § 3 att sekretess inte hindrar att en upp-

gift lämnas till myndighet som behöver den i sin tillsynsverksamhet.

Detta innebär att Riksförsäkringsverket bör kunna få tillgång till allt

nödvändigt material i samband med att verket vill granska ett visst ärende

t.ex. om beräkning av pensionsgrundande inkomst.

27.10 Registerfrågor

Regeringens förslag: Socialförsäkringsregisterlagen (1997:934)

skall vara tillämplig även på register som förs av

Premiepensionsmyndigheten.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 innebar att den

dåvarande lagen (1994:1517) om socialförsäkringsregister skulle

tillämpas på det nya pensionssystemet.

Utredningens förslag: I SOU 1997:131 föreslås att den nyligen

antagna socialförsäkringsregisterlagen (1997:934), som fr.o.m. den

1 januari 1998 bl.a. ersätter lagen (1994:1517) om socialförsäkrings-

register, skall göras tillämplig även på Premiepensionsmyndigheten.

Remissinstanserna: Datainspektionen tillstyrker förslaget i

Ds 1995:41 att de personregister som behövs för administrationen för-

fattningsregleras enligt lagen (1994:1517) om

socialförsäkringsregister. Inspektionen vill dock för närvarande inte

utesluta att det nya pensionssystemet kan medföra behov av ändringar i

den lagen. Inspektionen tillstyrker även det nu aktuella förslaget i

SOU 1997:131 om ändring i socialförsäkringsregisterlagen.

Inspektionen har också pekat på frågan om

socialförsäkringsregisterlagens förhållande till den gamla datalagen

respektive den nya personuppgiftslagen. Riksskatteverket påpekar att

uppgifter om obetalda tilläggspensionsavgifter numera lämnas på ADB-

medium vilket bör beaktas vid regleringen.

Skälen för regeringens förslag: Ålderspensionsförsäkringen skall

handhas av Riksförsäkringsverket, Premiepensionsmyndigheten och de

allmänna försäkringskassorna. För detta måste inrättas nya register med

uppgifter om pensionsgrundande inkomst och belopp, fastställd

pensionsrätt m.m. För beräkning av pensionsrätt för studier måste det

troligen finnas uppgifter om utbetalda studiebidrag inom

studiemedelssystemet och för beräkning av pensionsrätt för

plikttjänstgöring måste framför allt finnas uppgifter om fullgjorda

tjänstgöringsdagar för vilka utbetalats dagersättning. För beräkning av

pensionsrätt för barnår måste en relativt omfattande registrering av

folkbokföringsuppgifter ske. Även i övrigt måste vissa

folkbokföringsuppgifter finnas. Dessa register skall föras av

Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna gemensamt.

Premiepensionsmyndigheten kommer att för varje pensionssparare

behöva föra ett premiepensionskonto. Dessa konton kommer att föras

med automatisk databehandling och utgöra ett personregister enligt

datalagen (1973:289). Hanteringen kommer också att utgöra sådan

behandling av personuppgifter som omfattas av den i regeringens

proposition 1997/98:44 föreslagna personuppgiftslagen, som skall

ersätta datalagen fr.o.m. den 24 oktober 1998. Uppgifterna i registret

kommer att falla in under tryckfrihetsförordningens handlingsbegrepp,

och handlingen kommer att anses upprättad och förvarad hos

myndigheten (se 2 kap. 3 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen).

Uppgifterna i registret kommer därför att vara allmänna handlingar hos

myndigheten. I propositionen om ny personuppgiftslag anvisade

regeringen dessutom en generell översyn och anpassning av befintliga

registerförfattningar.

Regeringen överlämnade våren 1997 till riksdagen ett förslag till en

ny socialförsäkringsregisterlag (prop. 1996/97:155, Enhetlig

registerlagstiftning på socialförsäkringsområdet, m.m.). Förslaget

innebar en generell reglering av personregistren inom

socialförsäkringsadministrationen. Inom ramen för de ändamål som

anges i lagen skall de allmänna försäkringskassorna och

Riksförsäkringsverket själva få avgöra vilka socialförsäkringsregister

som behövs för verksamheten. Förslaget har antagits av riksdagen (bet.

1997/98:SfU5, rskr. 1997/98:52). Lagen ger ett generellt

författningsstöd för försäkringskassorna och Riksförsäkringsverket att

bygga upp de personregister som behövs för ärendehandläggningen.

Socialförsäkringsregisterlagen bör göras tillämplig också på

Premiepensionsmyndighetens register över pensionsspararna och deras

tillgodohavanden m.m. Premiepensionsmyndigheten bör vara ensam

registeransvarig för det eller de register som förs särskilt för

myndigheten men även försäkringskassorna och Riksförsäkringsverket

bör kunna få direktåtkomst till registren om det behövs för

ärendehanteringen.

Premiepensionsmyndigheten kommer också att behöva ett register

över de fonder som har anmälts för deltagande i premiereservsystemet

och de fondbolag som förvaltar dessa fonder. Registret kan sannolikt

upprättas utan personuppgifter. Registret kommer då inte att falla in

under socialförsäkringsregisterlagen, som bara gäller personregister,

och inte heller under datalagen eller den föreslagna

personuppgiftslagen. Om det skulle visa sig att personuppgifter behövs

också i detta register, bör socialförsäkringsregisterlagen tillämpas även

i det fallet. Ändamålet med det registret får anses täckt av 3 § 2

socialförsäkringsregisterlagen; eftersom det är fråga om förberedande

åtgärder för handläggning av ärenden om val och byte av fond.

Det är angeläget att Premiepensionsmyndighetens register inrättas

tidigt. Socialförsäkringsregisterlagen bör därför göras tillämplig på Pre-

miepensionsmyndigheten redan från och med den 1 juli 1998 och inled-

ningsvis avse även utredningen som organiserar den nya myndigheten.

Många av de uppgifter som skall antecknas i de nya pensionsregistren

skall tillföras registret från andra myndigheter, såväl i samband med att

registren skapas som löpande. Eftersom utlämnandet av uppgifterna i allt

väsentligt kommer att ske på ADB-medium, måste bestämmelserna i

datalagen beaktas. Även bestämmelserna i den nyligen föreslagna per-

sonuppgiftslagen (prop. 1997/98:44) som föreslås träda i kraft den

24 oktober 1998, kan bli tillämpliga. För registerbehandlingar som

pågår vid ikraftträdandet av den sistnämnda lagen föreslås dock att den

gamla datalagen skall få tillämpas till den 1 oktober 2001. I vissa fall

kan dessutom krävas särskilt författningsstöd för att uppgifterna skall få

lämnas ut på ADB-medium. I samband med nyssnämnda översyn av

registerförfattningarna som föranletts av den föreslagna

personuppgiftslagen får de frågor som Datainspektionen fört fram om

den framtida regleringen och kopplingen till personuppgiftslagen

övervägas.

Flertalet av de uppgifter som behöver inhämtas från andra

myndigheter för att fastställa pensionsgrundande belopp och

pensionsrätt torde vara offentliga och något generellt hinder mot att

lämna ut uppgifterna finns då inte. Med hänsyn till att det ändå kan råda

sekretess för vissa uppgifter och i syfte att klargöra och precisera

skyldigheten att lämna uppgifter, bör skyldigheten att lämna uppgifter

författningsregleras särskilt. Det bör ske i form av förordning såvitt

gäller andra statliga myndigheter. En särskild skyldighet för andra än

statliga myndigheter att lämna ut uppgifter om fullgjord

plikttjänstgöring har dessutom föreslagits i avsnitt 10. 3. Genom att

skyldigheten författningsregleras bryts också den sekretess som

eventuellt kan gälla för vissa uppgifter (14 kap. 1 § sekretesslagen).

En huvudregel är att en myndighet som skall lämna ut uppgifter som

finns registrerade hos myndigheten själv kan bestämma på vilket sätt de

skall lämnas ut. Om uppgifterna finns på ADB-medium eller skall

lämnas ut på sådant medium måste naturligtvis datalagens bestämmelser

iakttas så att uppgifterna inte lämnas ut eller används annat än i

överensstämmelse med registrets ändamål eller vad som gäller enligt

lag eller annan författning. I vissa fall finns dessutom särskilda inskränk-

ningar i rätten att lämna ut uppgifterna på ADB-medium. Sådana in-

skränkningar finns i dag i fråga om bl.a. uppgifter i folkbokförings-

register och i skatteregister.

I 11 § lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister anges att utläm-

nande på ADB-medium av uppgifter i lokalt folkbokföringsregister eller

centralt referensregister får ske endast om detta följer av lag eller

förordning eller om regeringen eller den myndighet som regeringen

utser medger det. Detta kan bli nödvändigt för att pensionsgrundande

belopp för barnår skall kunna fastställas för förfluten tid.

Sedan den 1 juli 1995 gäller lagen (1995:743) om aviseringsregister.

Denna innebär att ett centralt register för avisering och annat tillhanda-

hållande av folkbokföringsuppgifter har inrättats. Registret innehåller de

uppgifter från det centrala referensregistret och de lokala

folkbokföringsregistren som behövs för aviseringsverksamheten. Vidare

får sådana uppgifter som den mottagande myndigheten har rätt att

registrera lämnas ut från aviseringsregistret på ADB-medium. Därmed

finns författningsstöd för utlämnande av folkbokföringsuppgifter till

Riksförsäkringsverket på ADB-medium.

Í fråga om rätten att lämna ut uppgifter från skatteregister på ADB-

medium finns en inskränkning i 11 § lagen (1980:343) om

skatteregister. I 4 § skatteregisterförordningen (1980:556) finns dock

angivet att uppgift om bl.a. pensionsgrundande inkomst får lämnas till

Riksförsäkringsverket på ADB-medium för pensionsberäkning. Här kan

även nämnas att Riksskatteverket, enligt 33 §

skattebetalningsförordningen (1997:750), skall underrätta

Riksförsäkringsverket om tilläggspensionsavgift (dvs. i fortsättningen

ålderspensionsavgift) som vid tillämpningen av 16 kap. 12 § andra

stycket skattebetalningslagen inte anses betald och om tilläggspen-

sionsavgift som har betalats efter debiteringen av slutlig skatt men före

utgången av juni månad året efter taxeringsåret eller i vissa fall före ut-

gången av fjärde månaden efter den månad då skatten debiterades.

Uppgifter skall även lämnas från myndigheter vars register inte är för-

fattningsreglerade på samma sätt som folkbokföringsregistren och

skatteregistren utan har inrättats med stöd av särskilda regeringsbeslut

eller efter beslut av Datainspektionen. Det gäller bl.a. register hos

Centrala studiestödsnämnden och Totalförsvarets pliktverk.

Datainspektionen har i flera fall meddelat närmare föreskrifter om

registrens förande.

Vidare kommer uppgifter att behöva hämtas från andra socialförsäk-

ringsregister, bl.a. för att bestämma pensionsgrundande belopp för

barnår. Enligt 12 § socialförsäkringsregisterlagen får de nya pensions-

registren tillföras nödvändiga uppgifter från andra socialförsäkrings-

register.

Som framgått finns i vissa fall redan i dag författningsstöd för att upp-

gifter skall få lämnas ut på ADB-medium, medan detta i andra fall måste

regleras i författning. Det förefaller lämpligast, att det i samband med

att skyldigheten att lämna ut uppgifterna regleras för olika myndigheter

samtidigt anges, i den utsträckning det är nödvändigt, att utlämnandet får

ske på ADB-medium.

Förutom förslaget om ändring i socialförsäkringsregisterlagen och en

bestämmelse i LIP om skyldigheten att lämna uppgifter till Totalför-

svarets pliktverk angående utbetalad dagersättning för plikttjänst, lämnas

inga förslag till författningsreglering här utan det får i stället ske i sam-

band med att regeringen senare utfärdar förordningar om skyldigheten

för myndigheter att lämna uppgifter till Riksförsäkringsverket samt

rätten att lämna ut uppgifter på ADB-medium m.m.

28 Mellangenerationen

28.1 Intjänande av pensionsrätt

Regeringens förslag: Personer födda åren 1938 1953 skall

omfattas av de reformerade intjänandereglerna enligt den s.k.

tjugondelsinfasningen.

Personer i mellangenerationen, dvs. födda åren 1938 1953, skall

för tiden före det år då de fyller 65 år tillgodoräknas pensionspoäng

för tilläggspension även om de under hela året har uppburit hel

ålderspension. Fr.o.m. det år då de fyller 65 år skall pensionsrätt till-

godoräknas fullt ut i det reformerade pensionssystemet.

Promemoriornas förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag. Vissa förändringar i för-

hållande till Ds 1995:41, vilka föreslås i Ds 1997:67, omfattas dock av

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte kommenterat

denna del av förslaget. Riksskatteverket (RSV) tillstyrker förslaget att

personer som fortsätter att arbeta fr.o.m. det år de fyller 65 skall tjäna

in sin pensionsrätt helt enligt reformerade intjänanderegler. RSV

konstaterar att förslaget möjliggör att pensionsavgifterna kan vara lika

stora för olika årskullar, vilket, enligt RSV, är av synnerlig vikt.

Beträffande de föreslagna ändringarna av mellangenerationens

omfattning har Statens löne- och pensionsverk, Pensionärernas

Riksorganisation, Försäkringskasseförbundet (FKF) och Sveriges

Pensionärsförbund tillstyrkt respektive uttryckt att de inte har haft

några erinringar mot förslaget. FKF och vissa allmänna för-

säkringskassor påpekar dock att förslaget initialt kan medföra problem,

eftersom det för personer födda år 1938 1939 inte går att lämna besked

om långsiktiga effekter av eventuella tidiga pensionsuttag. FKF förut-

sätter därför att dessa årskullar får ett för dem avpassat informationsma-

terial. Flera allmänna försäkringskassor har även understrukit vikten av

att de årsklasser som kan göra förtida uttag före första utbetalningstill-

fället år 2001 informeras på ett klart och tydligt sätt om vilka regler

som gäller.

Skälen för regeringens förslag: Ålderspensionsreformen innebär

en genomgripande förändring av ålderspensionssystemet och ställer

därmed stora krav på utformningen av övergångsregler. Å ena sidan är

det från samhällsekonomisk synpunkt samt med hänsyn till kommande

generationer angeläget att reformen inte bara träder i kraft så fort som

möjligt utan också att den får ett visst genomslag redan inom den

närmaste framtiden. Å andra sidan bör de pensionslöften som har ställts

i utsikt i det nuvarande pensionssystemet i möjligaste mån uppfyllas,

särskilt i förhållande till personer som redan är pensionärer eller som

vid ikraftträdandet har en stor del av sitt yrkesverksamma liv bakom sig.

Vid utformningen av övergångsregleringen till det reformerade pen-

sionssystemet gör sig således motstridiga intressen gällande.

Övergångslösningar som skulle innebära att en årsklass helt omfattas av

det nuvarande ålderspensionssystemet medan nästa årsklass omfattas

helt av ett reformerat system skulle skapa kraftiga tröskeleffekter, något

som inte är önskvärt. Övergången till det reformerade systemet bör

därför ske gradvis.

Enligt de antagna riktlinjerna skall personer som är födda år 1934

eller tidigare i princip inte beröras av det reformerade

ålderspensionssystemets regler. Personer som är födda åren 1935

1953 skall enligt riktlinjerna fasas in successivt i det reformerade

ålderspensionssystemet genom en metod som benämns

tjugondelsinfasning. Denna metod innebär att personer som omfattas av

tjugondelsinfasningen skall få ett visst antal tjugondelar av sin pension

beräknad enligt det reformerade ålderspensionssystemets regler och

resterande tjugondelar enligt det nuvarande pensionssystemets regler.

Som en sammanfattande beteckning på de årsklasser som skall omfattas

av tjugondelsinfasningen används här termen mellangenerationen.

Den numera beslutade tidpunkten för ikraftträdande av reformen den

1 januari 1999 innebär att det reformerade pensionssystemet kommer

att träda i kraft fyra år senare än vad Pensionsarbetsgruppen föreslog

och tre år senare än vad som fastslogs i de antagna riktlinjerna. Med

hänsyn till denna förskjutning aktualiseras frågan huruvida förändringar

behöver göras i övergångsreglerna och då särskilt beträffande

omfattningen av mellangenerationen. Alltför stora ändringar av

övergångsreglerna bör emellertid inte komma i fråga. En

lämplighetsavvägning måste göras mellan å ena sidan vikten av att

personer med i det närmaste hela sitt yrkesverksamma liv bakom sig inte

skall omfattas av de reformerade intjänandereglerna och å andra sidan

intresset av att det reformerade ålderspensionssystemet skall omfatta så

många personer som möjligt till så stor del som möjligt. Under den

fortsatta beredningen har olika lösningar övervägts. I Ds 1997:67

konstaterades att en möjlig lösning skulle kunna vara att den s.k.

tjugondelsinfasningen byts ut mot en kortare infasningstid, exempelvis

en femtondelsinfasning. I promemorian föreslås dock ingen sådan

förändring mot bakgrund av att tjugondelsinfasningen är en av de

grundläggande principerna i det reformerade ålderspensionssystemet

och att så starka skäl som skulle krävas för att frångå en sådan

infasningsmodell inte har framkommit. Regeringen delar denna uppfatt-

ning. Vi föreslår därför att den modell för tjugondelsinfasning som

lades fast i de antagna riktlinjerna och som sträcker sig från årsklassen

1935 till årsklassen 1953 skall ligga fast.

De numera senarelagda tidpunkterna för de reformerade reglernas

ikraftträdande och för första utbetalning år 1999 respektive år 2001

bör emellertid rimligen leda till vissa justeringar i

övergångsregleringen. Således innebär de numera beslutade tidpunkterna

att personer ur de äldsta årsklasserna i mellangenerationen med den

omfattning som slås fast i de antagna riktlinjerna kan ha gjort uttag av

ålderspension innan de reformerade intjänandereglerna träder i kraft år

1999 samt att individer ur ytterligare några årsklasser kan ha gjort

pensionsuttag före första utbetalningstillfället år 2001. Eftersom de

omfattas av det reformerade pensionssystemets regler, kan den

omräkning som kommer att äga rum år 2001 innebära såväl

nettohöjningar som nettosänkningar av den utgående pensionen. De indi-

vider som gör pensionsuttag före ikraftträdandet år 1999 kommer

emellertid inte att kunna förutse effekterna av ett sådant pensionsuttag.

Mot bakgrund av bl.a. dessa problemställningar har under den fortsatta

beredningen övervägts vilka förändringar i övergångsreglerna som lämp-

ligen bör genomföras. En teoretiskt möjlig lösning skulle kunna vara att

införa en särskild garanti för nu aktuella årsklasser. En sådan särskild

garanti skulle emellertid bli komplicerad och svåröverskådlig. En första

fråga är vad som skall garanteras: en viss pensionsnivå eller bästa utfall

av båda systemen. Det torde i det närmaste vara omöjligt att hitta en

konstruktion för garantin som vid en automatisk omräkning leder till att

ingen individ skulle få förändrad nettopension. Jämförelsen försvåras

bl.a. av att olika skatteregler avses gälla före respektive efter ikraft-

trädandet av det reformerade ålderspensionssystemet, av olika kommu-

nalskattesatser samt av särskilda omräkningseffekter som uppstår vid

exempelvis partiella uttag. En annan fråga är om endast de som gjort

pensionsuttag eller samtliga i berörda årsklasser skall omfattas av en

sådan garanti. En reglering som omfattar samtliga riskerar att bli kost-

sam och alltför förmånlig för många medan en garantiregel som om-

fattar endast vissa kan leda till spekulation. Av angivna skäl kan en sär-

skild garanti inte anses vara en praktiskt möjlig lösning.

Den ur teknisk synvinkel minst komplicerade metoden skulle vara att

begränsa mellangenerationen till årsklasserna 1940 1953. Personer

födda åren 1935 1939, som kan ha gjort pensionsuttag före

omräkningstidpunkten år 2001, skulle då följa samma regler som

personer födda år 1934 eller tidigare, både såvitt avser inkomstrelaterad

pension och grundskydd. De årsklasser som inte längre skulle tillhöra

mellangenerationen skulle få behovet av grundskydd tillgodosett genom

den övergångsvisa garantipensionen, som, enligt antagna riktlinjer, skall

konstrueras så att i princip ingen pensionär får ett lägre nettoutfall än

med nuvarande grundskyddsregler. Att de äldsta årsklasserna i

mellangenerationen inte skulle omfattas av det reformerade

pensionssystemet skulle även innebära ett närmande till Pensionsarbets-

gruppens avvägning, som den redovisats i betänkandet, att personer som

vid ikraftträdandet av det reformerade systemet är 60 år eller äldre inte

skulle beröras av det reformerade ålderspensionssystemets

intjänanderegler. För att inte göra onödigt stora ingrepp i den fastlagda

infasningen skulle återstående årsklasser i mellangenerationen

lämpligen behålla den nuvarande fördelningen mellan reformerad

inkomstrelaterad pension och pension enligt nuvarande regler. Personer

födda år 1940 skulle således, även om denna årsklass skulle vara den

första årsklass som omfattas av mellangenerationen, erhålla 6/20 av sin

inkomstrelaterade pension från det reformerade systemet.

Att inte låta vissa årsklasser omfattas av mellangenerationen är gene-

rellt sett till nackdel för de individer ur dessa årsklasser vilkas reforme-

rade inkomstgrundande ålderspension enligt livsinkomstprincipen skulle

vara högre än pensionen enligt reglerna för ATP. På motsvarande sätt är

det en fördel att inte omfattas av mellangenerationen för de personer

vilkas tilläggspension i form av ålderspension skulle vara högre än den

inkomstgrundande pensionen enligt livsinkomstprincipen samt

dessutom högre än pensionen enligt den allmänna garantiregeln (se

avsnitt 28.3).

För de årsklasser som inte längre skulle tillhöra mellangenerationen

skulle grundskyddet komma att utgöras av den övergångsvisa garantipen-

sionen i stället för av garantipension. Eftersom garantipensionen enligt

antagna riktlinjer avses vara mer generös än den övergångsvisa garanti-

pensionen kan det antas att garantipensionen genomsnittligt sett ger ett

bättre nettoutfall.

En annan effekt av att inte omfattas av reformerade intjänanderegler är

att personer i sådana årsklasser inte längre skulle ha möjlighet att fort-

sätta att tjäna in pensionsrätt efter det år då de fyller 64 år. De skulle

således omfattas av reglerna i nuvarande system om intjänande av

pensionsrätt. Detta kan givetvis innebära en nackdel för de individer som

vill och kan fortsätta arbeta efter detta år. Under beredningen har därför

övervägts möjligheten att skapa en särreglering för dessa årsklasser med

innebörden att de om de inte längre omfattas av mellangenerationen

får motsvarande möjlighet att fortsätta att tjäna in pensionsrätt fr.o.m.

det år då de fyller 65 år inom nuvarande system. Detta aktualiserar dock

frågan om fortsatt pensionsavgiftsuttag för sådana inkomster och

eftersom många vid 65 års ålder redan har fått maximalt utbyte av dagens

15- och 30-årsregler skulle det fortsatta intjänandet sällan ge något

ekonomiskt utbyte. Att medge möjlighet till undantagande från fortsatt

intjänande och därmed avgiftsskyldighet torde vara något som är

administrativt ohanterligt. I Ds 1995:41 föreslogs att även personer med

så liten del som 1/20 av sin inkomstrelaterade pension från det

reformerade systemet får rätt att fullt ut tjäna in pensionsrätt i detta

system fr.o.m. det år då de fyller 65 år. Detta innebär en mycket

fördelaktig reglering, eftersom den icke-kvoterade pensionsrätt som på

så sätt tjänas in i det reformerade systemet ger rätt till pension trots att

individen kan ha full pension i ATP-systemet. Det skulle kunna hävdas

att denna reglering är för förmånlig och att det borde krävas en större

andel av pensionen i det reformerade systemet för att intjänanderätten

efter det år den pensionsberättigade fyller 64 skall aktualiseras. För det

stora flertalet torde ett fortsatt yrkesarbete fr.o.m. det år de fyller 65 år

dessutom inte vara aktuellt. De nackdelar som kan uppstå för ett mindre

antal individer får därför anses uppvägda av de fördelar det skulle

innebära att inte längre omfattas av de reformerade intjänandereglerna,

åtminstone vad gäller de äldsta årsklasserna i mellangenerationen såsom

den fastslagits i riktlinjerna.

Att inte längre låta vissa årsklasser omfattas av mellangenerationen

samtidigt som den tidigare fastlagda tjugondelsinfasningen bibehålls

med ursprungliga kvotdelar skulle betyda ett avsteg från den successiva

infasningen och medföra en tröskeleffekt i infasningssystemet. Med en

begränsning såvitt avser samtliga årsklasser som kan ha gjort pensions-

uttag före omräkningstillfället år 2001, eller årsklasserna 1935 1939,

skulle infasningen starta med årsklassen 1940, vars individer erhåller

6/20 av sin inkomstrelaterade pension från det reformerade pensions-

systemet. Skillnaden i pension för individer med likvärdiga livsin-

komster födda år 1939 respektive år 1940 skulle således kunna bli

avsevärt större än för senare årgångar. Detta gäller särskilt i det fall att

det reformerade systemet ger det bästa utfallet. Med det bästa utfallet

enligt nuvarande regler kan effekten mildras av att den tidigare nämnda

garantiregeln kan vara tillämplig. Regeringen finner att övervägande skäl

talar för att ett så litet avsteg som möjligt bör göras från den successiva

tjugondelsinfasningen.

Vid bedömningen av vilka i den tidigare föreslagna mellangeneratio-

nen som bör respektive inte bör omfattas av de reformerade intjänande-

reglerna intar årsklassen 1935 en särställning, eftersom flertalet

personer i denna årsklass torde ha erhållit ålderspension när

reformerade ålderspensioner börjar betalas ut. Det föreligger således en

stor risk att ett stort antal individer i denna årsklass skulle få en

förändrad nettopension vid omräkningstillfället; en effekt som knappast

är rimlig. Det är därför i princip oundvikligt att framflyttningen av

omräkningstidpunkten till år 2001 får som konsekvens att personer

födda år 1935 inte längre skall ingå i mellangenerationen.

Vad därefter gäller frågan om ytterligare årsklasser inte skall omfattas

av de reformerade reglerna måste, som ovan sagts, en lämplighetsavväg-

ning göras. Det kan härvid starkt ifrågasättas om det kan uppfattas som

rimligt att individer som gjort eller kan ha gjort uttag av ålderspension

skall påverkas av ett regelsystem som de vid tidpunkten för uttaget inte

kunde känna till. Med hänsyn till att det reformerade pensionssystemet

enligt vad som numera beslutats skall träda i kraft år 1999 gör sig denna

avvägning gällande beträffande årsklasser som kan ha gjort pensionsuttag

dessförinnan, eller, mot bakgrund av den numera beslutade ändringen av

lägsta åldersgräns för uttag av ålderspension från 60 till 61 års ålder,

utöver årsklassen 1935 även årsklasserna 1936 och 1937. Däremot kan

denna synpunkt inte göras gällande beträffande årsklasserna 1938 och

1939. Personer ur dessa årsklasser kommer enligt föreslagna regler att

kunna göra pensionsuttag tidigast vid 61 års ålder och har vid ett sådant

uttag som för årsklassen 1938 kan ske tidigast under år 1999 och för

årsklassen 1939 tidigast under år 2000 en möjlighet att överblicka

konsekvenserna av sina åtgärder mot bakgrund av det regelverk som då

redan har trätt i kraft. Ett av de starkaste skälen för att dessa årsklasser

inte skulle innefattas i mellangenerationen skulle därmed falla. En

begränsning som innebär att fem årsklasser undantas skulle dessutom

innebära ett mycket kraftigt avsteg från den successiva infasningen. Att

personer födda år 1938 står kvar i mellangenerationen och omfattas av

reformerade intjänanderegler till 4/20 innebär att avsteget från den suc-

cessiva infasningen skulle minimeras.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen att årsklasserna 1935 1937

inte längre skall omfattas av mellangenerationen och de reformerade in-

tjänandereglerna. Med en bibehållen infasningsmodell skulle således

årsklassen 1938 som första årsklass tjäna in pensionsrätt i det reforme-

rade pensionssystemet med 4/20 och mellangenerationen komma att

omfatta årsklasserna 1938 1953. Kvotdelarna kommer då att fördela

sig på sätt som framgår i tablå 28.1.

Tablå 28.1 Övergångsregler för personer födda åren 1938 1953. Andelen

pension beräknad enligt reformerat respektive nuvarande pensionssystem

Personer

Ålder

Kvotdelar

födda

år 1998

Reformerat

Nuvarande

pensionssystem

 1937

20/20

1938

60 år

4/20

16/20

1939

59 år

5/20

15/20

1940

58 år

6/20

14/20

1941

57 år

7/20

13/20

1942

56 år

8/20

12/20

1943

55 år

9/20

11/20

1944

54 år

10/20

10/20

1945

53 år

11/20

9/20

1946

52 år

12/20

8/20

1947

51 år

13/20

7/20

1948

50 år

14/20

6/20

1949

49 år

15/20

5/20

1950

48 år

16/20

4/20

1951

47 år

17/20

3/20

1952

46 år

18/20

2/20

1953

45 år

19/20

1/20

1954

20/20

Utgångspunkten är att mellangenerationen skall följa samma regler som

personer födda år 1954 eller senare såvitt avser intjänande och uppräk-

ning av pensionsrätt i det reformerade ålderspensionssystemet. Även vad

gäller regler för uttag och utbetalning av pension samt förfaranderegler

är utgångspunkten att det reformerade pensionssystemets regler skall

gälla även för mellangenerationen. Detta innebär t.ex. att den

begränsning som regeringen föreslår i avsnitt 18.1 beträffande möjlig-

heterna att mer än en gång per sexmånadersperiod återkalla eller minska

ett uttag av inkomstpension från det reformerade systemet kommer att

fr.o.m. år 2001 gälla även för mellangenerationens pensionsuttag.

Vidare kommer nuvarande regler om automatisk utbetalning av pension

vid 65 års ålder huvudsakligen inte gälla för mellangenerationen. I stället

kommer på samma sätt som för personer födda år 1954 eller senare

enligt vad som nu föreslås utbetalning av pension i princip att ske först

efter ansökan. Fr.o.m. den 1 januari 1999 kommer det som huvudregel

inte heller för personer i mellangenerationen att finnas möjlighet att få

pension utbetald för tid före ansökan härom (se närmare om dessa

förslag i avsnitt 25.1 och 29.4). Som redovisats i avsnitt 25.3 föreslår vi

vidare att den särskilda garantiregeln i 4 kap. 4 § lagen om

arbetsskadeförsäkring och 10 § lagen om statligt personskadeskydd,

som innebär att livränta kan fortsätta att utges efter 65 års ålder i den

mån ålderspensionen inte uppgår till 65 % av livräntebeloppet, skall

avskaffas fr.o.m. den 1 januari 1999, vilket även skall gälla för

mellangenerationen.

Metoden med tjugondelsinfasning innebär emellertid att det för

försäkrade som omfattas av denna måste fastställas pensionsrätt och

beräknas pension enligt såväl nuvarande regler som enligt reformerade

regler. Vidare måste på samma sätt som gäller för personer som fullt

ut omfattas av det reformerade ålderspensionssystemet inom detta

system beaktas inkomster m.m. som avser tid både före och efter det

reformerade systemets ikraftträdande. I avsnitt 15 har närmare

redogjorts för hur reformerad pensionsrätt enligt förslagen här skall

tillgodoräknas för förfluten tid, dvs. för tid före år 1999. Förslagen

innebär för mellangenerationen bl.a. att pensionsrätt enligt nuvarande

och reformerade regler kommer att finnas registrerade parallellt såvitt

avser förfluten tid.

Övergångsregleringen innebär att det för försäkrade som tillhör

mellangenerationen även framöver måste parallellt registreras dels

pensionspoäng enligt nuvarande system, dels pensionsrätt inom det

reformerade pensionssystemet. Pensionspoäng skall därvid beräknas i

princip enligt nuvarande regler, medan pensionsrätt enligt det

reformerade systemet skall beräknas med tillämpning av reglerna i det

reformerade ålderspensionssystemet. Den parallella registerföringen

måste sålunda avse både förfluten tid, dvs. tid före år 1999, och tid

fr.o.m. år 1999.

Enligt nuvarande regler har hittills gällt att inkomster som tjänats in

efter det år då den försäkrade har fyllt 64 år inte resulterar i

pensionspoäng. Med hänsyn till de i det reformerade

ålderspensionssystemet grundläggande principerna om en

livsinkomstbaserad ålderspension och en flexibel pensionsålder skall,

enligt vad som nu föreslås, någon motsvarande begränsning i

möjligheten att tjäna in pensionsrätt inte finnas i det reformerade

ålderspensionssystemet.

Hur inkomster som personer i mellangenerationen tjänat in efter 64

års ålder skall hanteras mot bakgrund av tjugondelsinfasningen har

övervägts under det tidigare beredningsarbetet. Pensionsarbetsgruppen

föreslog i sitt betänkande att personer som berörs av

tjugondelsinfasningen för år efter det år de har fyllt 64 år skulle

tillgodoräknas pensionsrätt enbart inom det reformerade

pensionssystemet och att denna pensionsrätt därigenom skulle bli av

betydelse enbart såvitt gäller relevant antal tjugondelar. Pensionsav-

gifterna skulle anpassas till tjugondelsinfasningen och den pensionsrätt

som de facto skulle påverka pensionsutfallet. Pensionsavgifterna skulle

därmed bli olika stora för de olika åldersklasserna i mellangenerationen.

Regeringen framhöll emellertid i princippropositionen att en sådan

ordning skulle innebära att den eftersträvade stimulansen till fortsatt

förvärvsarbete efter det att den försäkrade fyllt 65 år skulle bli

begränsad fram till dess alla födelseårgångar som omfattas av

tjugondelsinfasningen pensionerats. De differentierade pensionsavgifter

som förslaget också innebar skulle vidare medföra stora administrativa

problem. Regeringen föreslog därför, vilket också godtogs av riksdagen,

att inkomster som tjänas in fr.o.m. det år en försäkrad fyller 65 år skall

grunda pensionsrätt fullt ut i det reformerade systemet. Förslaget

upprepades i Ds 1995:41. RSV har i sitt remissvar på promemorians

förslag understrukit vikten av att pensionsavgiften är lika stor för olika

årsklasser. Regeringen delar RSV:s uppfattning och föreslår att

pensionsrätt fr.o.m. det år då den försäkrade fyller 65 år alltid

tillgodoräknas med 20/20 i det reformerade systemet oavsett när under

åren 1938 1953 som den försäkrade är född.

Det förhållandet att personer i mellangenerationen skall tillgodo-

räknas pensionsrätt fullt ut i det reformerade ålderspensionssystemet

fr.o.m. det år då de fyller 65 år aktualiserar frågan om vilken möjlighet

som skall finnas att för tid före 65 års ålder, dvs. under tiden 61 64 års

ålder, tjäna in pensionsrätt i ATP-systemet samtidigt med uttag av hel

ålderspension. Enligt nuvarande regler skall pensionsgrundande inkomst

inte beräknas för en person som under hela året har uppburit hel

ålderspension. En försäkrad som, samtidigt som hel pension utges,

fortsätter att arbeta kan således inte under denna tid tjäna in ytterligare

pensionsrätt i ATP-systemet på grundval av sina inkomster. Om denna

regel får kvarstå oförändrad, skulle det medföra att en person i

mellangenerationen, som tar ut hel ålderspension före 65 års ålder men

fortsätter att förvärvsarbeta, skulle tjäna in pensionsrätt i det

reformerade systemet till på sätt som närmare redovisas nedan för

personens ålder relevant kvotdel. Personen skulle däremot inte

tillgodoräknas pensionspoäng. Fr.o.m. det år då personen fyller 65 år

skulle emellertid pensionsrätt enligt vad som ovan har sagts tillgodo-

räknas fullt ut i det reformerade ålderspensionssystemet. Den nu be-

skrivna ordningen kan inte betraktas som rimlig.

Regeringen föreslår därför att det för personer som är födda år 1938

eller senare, för tid före det år de fyller 65 år, skall tillgodoräknas

pensionspoäng, även om de under hela året har uppburit hel

ålderspension. Någon bestämmelse motsvarande den i 11 kap. 1 § andra

stycket AFL om att pensionsgrundande inkomst inte skall beräknas för

en försäkrad i denna situation, föreslås därför inte såvitt avser personer

födda år 1938 eller senare. En följd av förslaget blir att det i denna

situation bör erläggas avgifter till pensionssystemet även för inkomster

av annat förvärvsarbete.

Vad beträffar tekniken för tillgodoräknande av pensionsrätt i det

reformerade ålderspensionssystemet t.o.m. 64 års ålder har under den

fortsatta beredningen olika metoder för kvotdelsberäkningen övervägts.

I princippropositionen föreslogs i enlighet med Pensionsarbetsgruppens

betänkande att det varje år skulle fastställas pensionsrätt fullt ut enligt

de nuvarande reglerna och fullt ut enligt det reformerade systemets

regler. Vid pensioneringstidpunkten skulle därefter beräknas en

oavkortad pension enligt respektive regler, dvs. en oavkortad pension

från respektive system. Efter det att årspensionen från respektive

system sålunda beräknats skulle som faktisk pension utges summan av

relevant antal tjugondelar av pensionen från de båda systemen.

Kvotdelsberäkningen skulle således i princip göras först då pensionens

storlek skulle bestämmas.

Under det fortsatta beredningsarbetet har övervägts om det inte är

lämpligare att använda en annan teknik, som innebär att den årliga

pensionen i det reformerade systemet fastställs med beaktande av

kvotdelningen. Reformerad pensionsrätt skulle alltså fastställas endast

till den andel som enligt tjugondelsinfasningen skall utbetalas från

systemet. I ATP-registret skulle däremot registreras pensionspoäng på

vanligt sätt och beaktande av relevant antal tjugondelar skulle sedan ske

när den årliga pensionen beräknas vid pensioneringstidpunkten.

Såvitt avser fördelningssystemet är det i praktiken i princip

betydelselöst vilken teknik som väljs. I förhållande till

premiepensionssystemet är situationen emellertid annorlunda.

Avsättningen till detta system innebär i motsats till vad som är fallet

inom fördelningssystemet en faktisk fondering. Som konstaterats i de

antagna riktlinjerna kan det inte komma i fråga att för åldersklasserna i

mellangenerationen fullt ut avsätta medel som motsvarar hela

premiepensionsrättens andel av de sammanlagda avgifterna till

ålderspensionssystemet om 18,5 %, eftersom dessa personer endast

delvis omfattas av det reformerade systemet och bara kommer att få

vissa kvotdelar av sin ålderspension från detta system. En sådan ordning

skulle innebära att en del av det faktiskt fonderade kapitalet inte skulle

ge upphov till pensionsutbetalningar. Enligt de antagna riktlinjerna skall

därför avsättningen för personer i mellangenerationen redan från början

anpassas till tjugondelsinfasningen och avse endast den för respektive

årsklass relevanta kvotdelen av pensionsrätten. Genom att även i fördel-

ningssystemet fastställa pensionsrätt efter relevant antal tjugondelar

uppnås en likhet mellan fördelnings- och premiepensionssystemet,

vilket torde vara en fördel inte minst ur pedagogisk synvinkel.

En konsekvens av den nu beskrivna tekniken är att pensionsrätt som

personer i mellangenerationen tjänar in efter det år då de fyller 64 år

inte behöver särregistreras. Detta vore däremot nödvändigt om

pensionsrätt först skulle fastställas fullt ut i fördelningssystemet för att

sedan kvotdelas vid pensioneringstillfället. Förklaringen härtill är att

pensionsrätt intjänad för år efter 64 års ålder, som nämnts ovan, inte

skall bli föremål för kvotdelsberäkning utan i sin helhet ge upphov till

ett faktiskt pensionsutfall.

Mot den redovisade bakgrunden förslår regeringen att reformerad

pensionsrätt i fördelningssystemet skall fastställas enbart till den

kvotdel som skall tillämpas för respektive årsklass. Först skall

emellertid pensionsgrundande inkomst och pensionsgrundande belopp

beräknas på vanligt sätt, dvs. fullt ut. Tjugondelskvoteringen skall ske

först i samband med att pensionsrätten fastställs. För en försäkrad som

t.ex. är född år 1945 skall det således årligen fastställas en pensionsrätt

som t.o.m. 64 års ålder uppgår till 11/20 av den pensionsrätt som skulle

ha fastställts om ålderspension skulle ha utgetts fullt ut enligt det

reformerade systemet. Det är således endast pensionsrätt motsvarande

11/20 som fastställs som reformerad pensionsrätt i

fördelningssystemet. Detsamma skall som tidigare nämnts gälla inom

premiepensionssystemet.

Den reformerade pensionsrätt som sålunda tillgodoräknats försäkrade

i mellangenerationen skall på samma sätt som gäller för pensionsrätt i

det reformerade pensionssystemets fullfunktionsstadium räknas om

med hänsyn till bl.a. den allmänna inkomstutvecklingen och arvsvinster.

Förslag i dessa delar har redovisats i avsnitten 17 och 18.

Som tidigare nämnts skall det för försäkrade som tillhör

mellangenerationen, liksom för övriga försäkrade, registreras

pensionspoäng parallellt med pensionsrätt från det reformerade

pensionssystemet. Såsom framgår av avsnitt 29.2.2 föreslår vi att det

basbeloppsavdrag som i dag görs vid beräkningen av pensionsgrundande

inkomst i det nuvarande systemet i stället skall göras vid fastställandet

av den försäkrades pensionspoäng. Detta innebär att endast ett beslut om

pensionsgrundande inkomst kommer att fattas, och att beräkningen

kommer att ske helt enligt reglerna i det reformerade systemet.

Pensionspoäng skall därefter beräknas på den pensionsgrundande

inkomst som överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Någon kvot-

delsberäkning skall inte ske i detta sammanhang. Vid pensioneringstid-

punkten skall ålderspensionen från ATP-systemet beräknas som om

denna pension skulle ha utgetts i sin helhet från nuvarande system och

först därefter skall relevant kvotdel enligt tjugondelsinfasningen

beräknas. Kvotdelsberäkningen kommer alltså i denna del, till skillnad

från vad som gäller för pensionsrätt som beräknas enligt reformerade

regler, att ske först vid pensioneringstidpunkten.

Metoden med tjugondelsinfasning ställer krav på särskilda ställnings-

taganden såvitt avser premiepensionssystemet för mellangenerationen.

Pensionsarbetsgruppen föreslog i sitt betänkande att

premiepensionssystemet skulle omfatta årsklasserna 1944 och senare

samt att övriga som skulle omfattas av mellangenerationens in-

tjänanderegler skulle tjäna in sin reformerade pension fullt ut i fördel-

ningssystemet. Bakgrunden var att premiepensionen ansågs bli för låg

för äldre årsklasser med hänsyn till kvotdelen reformerad pension och

till den relativt korta intjänandetiden och att administrationskostnaderna

riskerade att bli mycket höga i förhållande till de små belopp som skulle

komma att avsättas och förvaltas. I princippropositionen och i de antagna

riktlinjerna gjordes övervägandena att avsättningar till

premiepensionssystemet borde kunna göras även för dem som är födda

åren 1939 1943 utan att pensionssparandet för den enskilde individen

blir för litet och utan att en oacceptabel minskning av fördelningssys-

temets inkomster därigenom skulle uppstå. Enligt de antagna riktlinjerna

skulle således särskilda intjänanderegler gälla för årsklasserna 1935

1938, som skulle tjäna in sin reformerade pensionsrätt helt i fördel-

ningssystemet. Individer ur årsklassen 1939 skulle tillgodoräknas rele-

vant kvotdel enligt tjugondelsinfasningen, dvs. 5/20 av 2 % av pen-

sionsunderlaget i premiepensionssystemet samt 5/20 av 16,5 % av pen-

sionsunderlaget i fördelningssystemet.

Enligt ovan redovisade förslag skall årsklasserna 1935 1937 inte

längre ingå i mellangenerationen eller omfattas av det reformerade pen-

sionssystemets intjänanderegler. Mot bakgrund av detta förslag har det

under den fortsatta beredningen ifrågasatts om det är motiverat att fort-

satt ha kvar särskilda intjänanderegler för en enda årsklass, nämligen

årsklassen 1938.

De överväganden som gjordes i de antagna riktlinjerna gör sig i och

för sig alltjämt gällande. Med hänsyn till kvotdelen reformerad pension

(4/20) skulle de lägsta årliga belopp som en individ född år 1938 skulle

kunna tillgodoräknas bli mycket låga och det kan av administrativa skäl

ifrågasättas om så låga avsättningar är godtagbara. Därtill kommer att

tiden för intjänande av premiepensionsrätt typiskt sett blir förhållande-

vis kort, varför summan av de individuella avsättningarna också kan bli

mycket låg. 1997 års premiereservutredning övervägde införandet av en

lägsta gräns för det årliga belopp som den enskilde får föra över för

förvaltning i premiepensionssystemet. Utredningen fann därvid att något

behov av att av administrativa kostnadsskäl införa en sådan lägsta gräns

inte torde föreligga och regeringen föreslår nu inte heller någon sådan

begränsning. Det torde således inte innebära någon påvisbar

administrativ belastning att innefatta även personer födda år 1938 i

premiepensionssystemet.

Administrativa skäl talar i stället för en förenkling av regelsystemet

och mot att endast årsklassen 1938 skall ha särskilda intjänanderegler.

Skillnaden mellan vad en individ ur årsklassen 1938 och en individ med

liknande inkomstprofil ur årsklassen 1939 kan avsätta till premiepen-

sionssystemet är dessutom mycket liten, varför det skulle vara svårt att

motivera behovet av särskilda intjänanderegler enbart för årsklassen

1938.

Regeringen föreslår därför ingen särregel för personer födda år 1938

utan att samtliga årsklasser som omfattas av mellangenerationen skall, i

likhet med övriga som omfattas av reformerade intjänanderegler, tjäna

in inkomstgrundad ålderspension i såväl premiepensionssystemet som i

fördelningssystemet. Detta innebär att pensionsrätt skall tillgodoräknas

med relevant kvotdel av 2,5 % av pensionsunderlaget i premiepensions-

systemet och med relevant kvotdel av 16 % av pensionsunderlaget i för-

delningssystemet. För åren 1995 1998 föreslås dock vissa särregler

gälla för samtliga som omfattas av reformerade intjänanderegler (jfr

avsnitt 15.1). Fr.o.m. det år personer i mellangenerationen fyller 65 år

skall intjänad pensionsrätt tillgodoräknas fullt ut inom det reformerade

systemet. Någon ändring i detta avseende jämfört med vad som tidigare

föreslagits föreslås således inte.

28.2 Beräkning av årlig pension

Regeringens förslag: Vid pensionsuttaget skall för personer som

tillhör mellangenerationen den årliga ålderspensionen beräknas dels

enligt reglerna för tilläggspension, dels enligt de reformerade

reglerna. Vid beräkningen av tilläggspension skall den försäkrade

kompenseras för den folkpension som skulle ha utgetts om pension

hade betalats ut enligt nuvarande system för ålderspension. Denna

kompensation skall, i likhet med nuvarande regler, beräknas med

hänsyn tagen till den pensionsberättigades civilstånd samt utgöra så

stor del av oavkortad folkpension som motsvarar den andel oavkortad

pension som ålderspension i form tilläggspension utgör.

Den pensionsberättigades årliga pension skall beräknas genom att

tilläggspensionsdelen bestäms till relevant antal tjugondelar, varefter

denna del av pensionen läggs ihop med den redan i tillämpligt antal

tjugondelar bestämda inkomstgrundade pensionsdelen från det refor-

merade ålderspensionssystemet.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Bohusläns allmänna försäkringskassa an-

märker att det förhållandet att enbart år med pensionspoäng skall

tillgodoräknas vid beräkning av folkpensionsdelen i vissa fall medför

lägre pension jämfört med de antagna riktlinjerna.

Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna metoden med

tjugondelsinfasning innebär att det för försäkrade i mellangenerationen

löpande kommer att registreras såväl pensionspoäng enligt nuvarande

system som pensionsrätt i relevant antal tjugondelar enligt de

reformerade reglerna. Då en försäkrad som tillhör mellangenerationen

väljer att ta ut ålderspension skall den första årliga pensionen beräknas

med utgångspunkt dels i de pensionspoäng som registrerats enligt ATP-

reglerna, dels i den pensionsrätt som tillgodoräknats enligt reformerade

intjänanderegler. Den pension som räknas fram enligt reformerade

regler är redan bestämd till relevant antal tjugondelar. Den pension som

räknas fram enligt ATP-reglerna utgör emellertid oavkortad pension och

måste således bestämmas till relevant antal tjugondelar innan den kan

summeras med den pensionsdel som beräknats enligt reformerade

regler.

Beräkning av tilläggspension i form av ålderspension

Vid beräkningen av den del av pensionen som för personer i mellangene-

rationen utges enligt ATP-reglerna har mot bakgrund av det nuvarande

systemets konstruktion med folkpension och tilläggspension vissa över-

väganden blivit nödvändiga. Övervägandena avser frågan hur folkpen-

sionen skall behandlas vid beräkningen av tilläggspensionen.

Den årliga tilläggspensionen i form av ålderspension uppgår enligt nu-

varande regler till 60 % av det för året fastställda prisbasbeloppet min-

skat med två procentenheter multiplicerat med medeltalet av de

pensionspoäng som tillgodoräknats den försäkrade, eller om

pensionspoäng tillgodoräknats för mer än 15 år, medeltalet av de 15

högsta poängtalen. Detta förutsätter att pensionspoäng har

tillgodoräknats den försäkrade i minst trettio år. I annat fall reduceras

tilläggspensionen genom att den multipliceras med kvoten av antalet år

med pensionspoäng och talet 30. Om avgifter till

ålderspensionssystemet inte har betalats till fullo för inkomst av annat

förvärvsarbete för år före år 1998 gäller särskilda regler.

I det nuvarande pensionssystemet tillgodoräknas pensionspoäng

endast för inkomster som överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Lägre

inkomster under ett år kompenseras genom folkpensionen. Pensionsrätt

enligt det reformerade ålderspensionssystemet skall däremot grundas i

princip på hela inkomsten från första kronan. Grundskyddet i

folkpensionen m.m. skall ersättas av en garantipension. För att den

inkomstrelaterade pensionen från de olika systemen i detta avseende

skall vara jämförbar vid beräkningen av garantipension, måste den

försäkrade vid beräkningen av tilläggspensionen kompenseras för den

folkpension som skulle ha utgetts om pension hade utbetalats enligt

nuvarande regler. Detta är också nödvändigt för att ett eventuellt tillägg

enligt den s.k. garantiregeln skall kunna beräknas (se närmare härom i

avsnitt 28.3).

Om inkomsterna under ett förhöjt prisbasbelopp kompenserades

genom att en poäng adderades till medelpoängen för tilläggspension,

skulle detta innebära att utbytet härav inte skulle motsvara folkpensionen

i nuvarande system. Denna extra poäng skulle nämligen bli värd endast

0,60 prisbasbelopp medan folkpensionen för gift pensionär uppgår till

0,785 prisbasbelopp och för ogift till 0,96 sådana prisbasbelopp. I över-

ensstämmelse med de antagna riktlinjerna bör den högre kompensation

som folkpensionen i dag innebär ges genomslag även vid beräkningen av

tilläggspension i form av ålderspension för mellangenerationen.

En fråga som har aktualiserats i detta sammanhang är om beräkningen

av kompensationen för det första prisbasbeloppet bör göras beroende av

de försäkrades civilstånd. En sådan ordning skulle innebära att den in-

komstrelaterade pensionens storlek påverkas av om pensionären är gift

eller ogift. Hur stor denna skillnad är blir därvid, med hänsyn till tjugon-

delsinfasningen, en konsekvens av vilket år den försäkrade är född. Ord-

ningen innebär också att den kvotdelsberäknade pensionen måste räknas

om för det fall pensionären ändrar civilstånd.

Ett bibehållande av hittillsvarande principer vid beräkningen av

folkpensionskompensationen i tilläggspensionen skulle alltså medföra

en nivåskillnad i inkomstgrundad ålderspension mellan gifta och ogifta

personer i mellangenerationen. Frågan om en sådan ordning är att

föredra har under beredningen varit föremål för överväganden. Därvid

har frågan väckts om det i stället skulle tillämpas en enhetlig

kompensationsnivå för första prisbasbeloppets inkomster, bestämd efter

ett vägt genomsnitt med hänsyn tagen till andelarna gifta respektive

ogifta i pensionärskollektivet då de reformerade reglerna träder i kraft.

Detta belopp skulle enligt tillgänglig statistik motsvara ca 87 % av

prisbasbeloppet. En sådan metod skulle emellertid innebära att ogifta

pensionärer får lägre pension än vad de skulle ha fått efter en beräkning

enligt nuvarande regler, medan pensionerna skulle bli högre för gifta.

Särskilt påtagligt skulle detta bli för personer som tillhör de äldre

åldersklasserna i mellangenerationen som får en stor andel av sin

pension beräknad enligt hittillsvarande regler och som har en så hög

inkomstgrundad ålderspension att de inte har rätt till garantipension. Av

bl.a. detta skäl bör inte en sådan metod godtas. Beräkningen av

kompensationen för det första prisbasbeloppet bör i detta avseende i

stället ske enligt hittillsvarande regler. Den administrativa omgång som

beräkningen innebär får därvid accepteras.

Regeringen föreslår således att kompensationen för det första

förhöjda prisbasbeloppets inkomster i detta avseende skall ske på den

nivå som i dag gäller för beräkning av folkpension. Detta innebär sålunda

att den inkomstrelaterade pensionens storlek för mellangenerationen

kommer att om än i successivt avtagande omfattning på grund av

tjugondelsinfasningen bli beroende av den försäkrades civilstånd.

Enligt nuvarande regler för beräkning av folkpension skall oavkortad

folkpension utbetalas under förutsättning antingen att den försäkrade har

tillgodoräknats 30 år med pensionspoäng för tilläggspension eller har

varit bosatt i Sverige i minst 40 år. I nu aktuella sammanhang rör det sig

endast om en regel för att som del i en inkomstrelaterad pension

kompensera den försäkrade för inkomstdelar under ett förhöjt

prisbasbelopp. Behovet av grundskydd i egentlig mening skall

tillgodoses av garantipensionen. Det framstår därför som naturligt att

vid beräkning av inkomstrelaterad del av folkpensionen för

mellangenerationen utgå från det antal år för vilka den försäkrade

tillgodoräknats pensionspoäng. En försäkrad som har varit bosatt i

Sverige i 40 år men som har endast 25 år med intjänade pensionspoäng,

blir exempelvis därmed berättigad till 25/30 av det fulla folkpen-

sionstillägget och inte vilket en tillämpning av 40-delsberäkningen

hade inneburit med hela detta tillägg. Enligt de antagna riktlinjerna och

enligt vad regeringen nu föreslår i propositionen Garantipension, m.m.

skall emellertid garantipensionen beräknas i 40-delar i förhållande till

bosättningstid. Behovet av ett grundskydd baserat på antalet

bosättningsår är därmed tillgodosett.

Vid beräkningen av folkpensionstillägget föreslår vi således att enbart

år för vilka har tillgodoräknats pensionspoäng skall beaktas. Med

poängår för tilläggspension skall dessutom enligt 11 kap. 6 a § AFL

under vissa förutsättningar likställas år under vilket en förälder vårdat

barn som är under tre år. Detta föreslås gälla också fortsättningsvis vid

beräkningen av folkpensionstillägget. Vid beräkningen bör hänsyn

däremot inte tas till vissa andra år som enligt nuvarande regler om

beräkning av folkpension i 5 kap. 4 § AFL skall likställas med poängår,

t.ex. år före år 1960, för vilket beräknats till statlig inkomstskatt taxerad

inkomst. Det förhållandet att enbart år för vilka pensionspoäng har

tillgodoräknats skall beaktas vid beräkningen av folkpensionstillägget

medför således att det för personer som inte är berättigade till

tilläggspension inte heller kommer att beräknas någon tillägg. Dessa

personer skyddas i stället genom garantipensionen.

Reglerna om hur antalet år med pensionspoäng beräknas innebär att en

person med 30 år med pensionspoäng i de flesta fall kommer att

tillgodoräknas 30/30 av folkpensionstillägget. Om pensionspoäng inte

tillgodoräknats den försäkrade på grund av att avgiftsbetalning till

ålderspensionssystemet inte har skett till fullo gällde dock, enligt en

tidigare bestämmelse i AFL, att talet 30 skulle ökas med ett för varje år

för vilket pensionspoäng inte tillgodoräknats till följd av sådan utebliven

betalning, dock att ökning kunde göras högst upp till talet 50. Talet i

täljaren kan emellertid aldrig överstiga 30. I samband med införandet av

skattebetalningslagen (1997:483) upphävdes denna bestämmelse. Enligt

övergångsbestämmelserna skall den dock fortfarande tillämpas om den

underlåtna avgiftsbetalningen avser inkomstår före år 1998. Vi föreslår

att bestämmelsen skall beaktas vid beräkningen av folkpensionstillägget.

Detta innebär att t.ex. en person som har haft 35 år med pensionspoäng

men som till följd av bristande avgiftsbetalningar före inkomståret 1998

inte har tillgodoräknats pensionspoäng för tio av dessa år, kommer att få

sitt folkpensionstillägg reducerat till 25/40 av oavkortad pension.

Regeringen föreslår alltså att folkpensionstillägget skall utgöra så stor

del av oavkortad folkpension som ålderspensionen i form av

tilläggspension utgör.

Teknik för kvotdelsberäkning m.m.

Den sammanlagda årliga pensionen skall enligt förslaget för mellan-

generationen utgöras av en viss kvotdel beräknad enligt reformerade

regler och en viss kvotdel tilläggspension i form av ålderspension. Den

tilläggspension inklusive folkpensionstillägget som har räknats fram

enligt de regler som beskrivits ovan är emellertid den som skulle ha

utbetalats om pension utgetts i sin helhet enligt nuvarande regler. Denna

pension skall vid pensioneringstillfället beräknas till den enligt

tjugondelsinfasningen relevanta kvotdelen. Till den sålunda beräknade

andelen tilläggspension skall sedan läggas den redan kvotdelsberäknade

reformerade pensionen. Summan härav utgör den årliga ålderspensionen

för en person i mellangenerationen.

Den sammanlagda inkomstrelaterade ålderspensionen för en person i

mellangenerationen kommer således i de flesta fall att bestå av tre

komponenter, nämligen tilläggspension inklusive kompensation för 30-

delsberäknad folkpension, inkomstpension och premiepension.

Reglerna för intjänande av pensionsrätt kommer enligt vad regeringen

nu föreslår att i några avseenden skilja sig åt i det nuvarande respektive i

det reformerade ålderspensionssystemet. På grund därav kan det

undantagsvis inträffa att pensionen enligt tjugondelsinfasningen kan

komma att bestå enbart av pension från det reformerade systemet.

Fr.o.m. år 1999, då det reformerade pensionssystemet träder i kraft,

skall pensionsrätt tillgodoräknas i det reformerade systemet om

summan av de inkomster som är pensionsgrundande uppgår till minst 24

% av prisbasbeloppet och då från första kronan. I ATP-systemet skall

emellertid fortfarande gälla att de pensionsgrundande inkomsterna

måste överstiga till ett förhöjt prisbasbelopp för att ge pensionspoäng.

En försäkrad med inkomster som inte överstiger ett förhöjt pris-

basbelopp kan således fr.o.m. år 1999 komma att tillgodoräknas

pensionsrätt i det reformerade systemet utan att samtidigt

tillgodoräknas pensionspoäng. Om förhållandena är sådana under samt-

liga förvärvsår kan pensionen enligt tjugondelsberäkningen komma att

bestå endast av reformerad pension till den för ett visst år födda relevant

kvotdel. För tid före år 1999 kan emellertid denna situation inte uppstå

eftersom även pensionsrätt då tillgodoräknas på grundval av registrerade

pensionspoäng för tilläggspension.

Ytterligare en faktor som kan få betydelse i detta sammanhang är att

det för rätt till ålderspension från ATP-systemet krävs tre år med

registrerade pensionspoäng. Motsvarande begränsning föreslås inte gälla

för rätt till ålderspension enligt reformerade regler. Även om

inkomsterna under ett eller två år har överstigit till ett förhöjt

prisbasbelopp, men under resten av förvärvsåren understigit denna nivå,

innebär detta att det inte föreligger någon rätt till ålderspension från

ATP-systemet. Den tjugondelsberäknade pensionen kommer således

även i denna situation att bestå enbart av reformerad pension.

En annan följd av skilda regler för intjänande av pensionsrätt enligt

hittillsvarande och reformerade regler är att den pensionsdel som härrör

från det reformerade systemet i vissa fall kan bli förhållandevis mycket

större än den del som härrör från ATP-systemet. Så kommer att vara

fallet för en pensionsberättigad som har tre år med intjänade

pensionspoäng samtidigt som hans årliga inkomster under förvärvslivet

ofta har understigit basbeloppet. Såvitt dessa låga inkomster dock har

uppgått till minst 24 % av prisbasbeloppet, kommer för dessa år

pensionsrätt att tillgodoräknas i det reformerade pensionssystemet men

inte i ATP-systemet. En liknande situation är att den pensionsberättigade

tagit hand om små barn och därvid har tillgodoräknats

pensionsgrundande belopp för barnår. Detta kan visserligen inom ATP-

systemet resultera i att vårdår för tilläggspension tillgodoräknas den

försäkrade, men det innebär inte att pensionsrätt tillgodoräknas såsom i

det reformerade pensionssystemet. För att pensionsrätt för barnår skall

ge upphov till ett faktiskt pensionsutfall i det reformerade ålderspen-

sionssystemet krävs dock att det s.k. förvärvsvillkoret är uppfyllt, dvs.

att det för den som tillgodoräknats beloppet senast det år han eller hon

fyller 70 år har fastställts pensionsgrundande inkomster som för ettvart

av fem år har uppgått till minst två inkomstbasbelopp (för år före år

2001 två förhöjda prisbasbelopp).

Den pensionsberättigades sammanlagda inkomstrelaterade

ålderspension vid pensioneringstillfället kommer således att bestå av

summan av den framräknade pensionen från det reformerade systemet

som redan vid fastställandet av pensionsrätt för respektive år har

anpassats till tjugondelsinfasningen och tilläggspension i form av

ålderspension sedan den senare beräknats till den för årsklassen gällande

kvotdelen. Den pensionsberättigade kan emellertid vara berättigad till en

högre inkomstrelaterad ålderspension eftersom personer i

mellangenerationen kan ha rätt till ett tillägg enligt den s.k.

garantiregeln. Denna regel behandlas närmare i avsnitt 28.3.

Den sammanlagda pensionen, inklusive ett eventuellt garanti-

regelstillägg, kan vidare vara av sådan storlek att den pensionsberättigade

dessutom är berättigad till garantipension. Förutsättningarna härför har

översiktligt redovisats i avsnitt 5 samt mer fullständigt i propositionen

Garantipension, m.m.

Indexering m.m.

Tilläggspensionen i form av ålderspension skall enligt vad som nämnts

ovan räknas fram genom att prisbasbeloppet för året multipliceras med

medeltalet av de pensionspoäng som tillgodoräknats den försäkrade,

eller om pensionspoäng tillgodoräknats för mer än 15 år, medeltalet av

de 15 högsta poängen. Ålderspensionen utgör 60 % av denna produkt.

(För år 1998 och 1999 skall dock basbeloppet minskas med två

respektive en procentenhet.) Det basbelopp som används vid beräk-

ningen prisbasbeloppet skall liksom hittills räknas upp på grundval av

förändringarna i konsumentprisindex.

Den utgående kvotdelsberäknade pensionen skall enligt de antagna

riktlinjerna följsamhetsindexeras. Såvitt avser inkomstpension enligt

reformerade intjänanderegler skall följsamhetsindexeringen ske enligt

de regler som föreslagits gälla för utgående pensioner i det reformerade

systemets fullfunktionsstadium, dvs. uttagen inkomstpension räknas

årligen om med det tal som anger kvoten mellan inkomstindex för det

nya året och inkomstindex för det år som passerat sedan denna kvot

dividerats med ett visst belopp (se avsnitt 18.3). Även den ATP-baserade

delen av utgående kvotdelsberäknad pension skall, för tid efter det den

pensionsberättigade fyller 65 år, enligt de antagna riktlinjerna och vårt

förslag i avsnitt 29.5 följsamhetsindexeras enligt samma principer som

skall gälla för den reformerade ålderspensionen. Detta innebär att den

person i mellangenerationen som uppbär såväl inkomstpension enligt

reformerade intjänanderegler som tilläggspension i form av

ålderspension och som tar ut pensionen det år han eller hon fyller 65 år

eller mer kommer att få hela den utgående pensionen följsamhets-

indexerad på samma sätt. Den som däremot tar ut sin pension tidigare

kommer, fram till det år vederbörande fyller 66 år, att få sin

inkomstpension följsamhetsindexerad medan den ATP-baserade

pensionen kommer att räknas om med hänsyn till förändringarna i

prisbasbeloppet enligt AFL. Någon följsamhetsindexering kommer

emellertid över huvud taget inte att äga rum förrän vid årsskiftet

2001/2002 (se avsnitt 18.3). Personer som är födda åren 1938 eller

1939 och som har gjort uttag av ålderspension före år 2001 kommer att

få fyra respektive fem tjugondelar av ålderspensionen, dvs. den andel av

ålderspensionen som enligt tjugondelsinfasningen skall härröra från det

reformerade ålderspensionssystemet, omräknad enligt reformerade

intjänanderegler per den 1 januari 2001 och följsamhetsindexerad per

årsskiftet 2001/2002. Till den del ålderspensionen härrör från ATP-

systemet, dvs. med 16 respektive med 15 tjugondelar, kommer följ-

samhetsindexering emellertid att ske först fr.o.m. det årsskifte som

föregår det år de fyller 66 år, dvs. för personer födda år 1938 årsskiftet

2003/2004 och för personer födda år 1939 årsskiftet 2004/2005. En

person född år 1940 som har gjort uttag av ålderspension från

fördelningssystemet vid 61 års ålder under år 2001 kommer på

motsvarande sätt att få sin inkomstpension följsamhetsindexerad fr.o.m.

årsskiftet 2001/2002 medan den del av ålderspensionen som är

hänförlig till ATP-systemet kommer att följsamhetsindexeras först

fr.o.m. årsskiftet 2005/2006.

Det årliga pensionsbeloppet kan också komma att påverkas av att den

pensionsberättigade tjänar in ytterligare ålderspensionsrätt efter

pensioneringen. Enligt vad regeringen föreslår ovan i avsnitt 28.1

kommer sådan tillkommande pensionsrätt att t.o.m. det år den

försäkrade fyller 64 år på samma sätt som före pensionsuttaget resultera

i pensionspoäng för tilläggspension och reformerad pensionsrätt till

relevant kvotdel. Fr.o.m. 65 års ålder skall emellertid pensionsrätten i

sin helhet tillgodoräknas inom det reformerade pensionssystemet. Den

ATP-baserade pensionen påverkas genom folkpensionsdelen dessutom

av att den pensionsberättigade byter civilstånd.

28.3 Garantiregeln

Regeringens förslag: Personer som omfattas av tjugondelsinfas-

ningen skall vara berättigade till en inkomstgrundad ålderspension

lägst motsvarande den tilläggspension i form av ålderspension, in-

klusive en kompensation för folkpensionen, som har tjänats in t.o.m.

år 1994. Folkpensionsdelen skall därvid beräknas i enlighet med nu-

varande regler vad avser den pensionsberättigades civilstånd och ut-

göra så stor del av oavkortad folkpension som motsvarar den andel

oavkortad pension som tilläggspension i form av ålderspension hade

utgjort vid ingången av år 1995. Denna garanterade pensionsnivå skall

vara prisindexerad genom prisbasbeloppet fram till 65 års ålder och

följsamhetsindexerad därefter.

Vid tillämpning av garantiregeln skall för individen en in-

komstgrundad ålderspension beräknas som om pensionsrätten i sin

helhet hade tillgodoräknats inom fördelningssystemet. I det fall den

garanterade nivån enligt garantiregeln överstiger denna pension skall

ett tillägg utges. Ett sådant tillägg skall utges tidigast från 65 års ålder

och omprövas löpande. Aktuellt civilstånd skall påverka tilläggets

storlek.

Tillägg enligt garantiregeln skall inte utges vid uttag av enbart pre-

miepension.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Lantbrukarnas riksförbund anser att pension

som utbetalas enligt garantiregeln skall vara inkomstindexerad och inte,

som föreslagits, prisindexerad. Tjänstemännens centralorganisation

menar att den garanterade folkpensionsdelen, när det är förmånligare för

den enskilde, bör beräknas med hänsyn till levnadsålder och

bosättningstid i Sverige i enlighet med den s.k. bosättningsregeln i

folkpensionssystemet. Riksskatteverket anför att det förhållande att

pension enligt garantiregeln skall avräknas fullt ut mot

pensionsförmåner som tjänas in efter 65 års ålder inte överensstämmer

med reformens allmänna inriktning att uppmuntra till förvärvsarbete

efter 65 års ålder.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen antagna rikt-

linjerna för övergångsreglering på förmånssidan skall för mellangenera-

tionen gälla en särskild garantiregel. Garantiregeln innebär att personer i

mellangenerationen tillförsäkras en lägsta inkomstgrundad

ålderspension motsvarande t.o.m. år 1994 intjänad pensionsrätt i

nuvarande system. Effekten av pensionsberäkning enligt

tjugondelsinfasningen skall alltså inte kunna bli att individen får en lägre

inkomstrelaterad ålderspension än den som faktiskt intjänats före år

1995 då riktlinjerna för reformeringen av pensionssystemet antogs av

riksdagen. Den garanterade pensionsnivån enligt garantiregeln skall

motsvara den andel oavkortad pension som tilläggspension i form av

ålderspension hade utgjort vid ingången av år 1995. Med år med

pensionspoäng skall härvid avses år för vilka pensionspoäng eller s.k.

vårdår enligt 11 kap. 6 a § AFL tillgodoräknats.

Enligt princippropositionen skulle den garanterade pensionsnivån

enligt garantiregeln beräknas vid 65 års ålder efter då aktuellt civilstånd

och prövas mot den kvotdelsberäknade pensionen. Om denna nivå då

visade sig vara högre än den kvotdelsberäknade pensionen skulle

differensen utges som ett fast tillägg till den inkomstgrundade

ålderspensionen. En civilståndsändring efter 65 års ålder avsågs inte

påverka tillägget och det skulle inte heller omprövas efter 65 års ålder.

Förslaget i princippropositionen innebar således att en person som

fortsätter att arbeta efter 65 års ålder och t.ex. vid 66 års ålder har tjänat

in en pension som överstiger garantiregelns nivå även fortsättningsvis

skulle vara berättigad till det tillägg som fastställts vid 65 års ålder.

Under den fortsatta beredningen av garantiregelns närmare utformning

har frågan om tillägg enligt garantiregeln skall läggas fast vid 65 års

ålder eller löpande omprövas varit föremål för ytterligare överväganden.

I Ds 1995:41 föreslogs att garantiregeln inte skulle ses som en

garanterad nivå just vid 65 års ålder. Avsikten med regeln kan i stället

sägas vara att tillförsäkra individer i mellangenerationen en lägsta

inkomstgrundad ålderspension, tidigast från 65 års ålder, som motsvarar

t.o.m. år 1994 intjänad inkomstrelaterad ålderspension. Om individen,

antingen före eller efter 65 års ålder, faktiskt har tjänat in en pension

enligt reformerade intjänanderegler som överstiger den garanterade

nivån bör något tillägg enligt garantiregeln inte utges. I den mån senare

intjänad pensionsrätt minskar skillnaden mellan den garanterade nivån

och den kvotdelsberäknade pensionen, bör tillägget minskas. I enlighet

med detta synsätt bör pensionsnivån enligt garantiregeln inte heller låsas

vid den pensionsberättigades civilstånd vid just 65 års ålder utan i stället

omräknas vid civilståndsändring. Detta överensstämmer också med det i

avsnitt 28.2 redovisade förslaget till hur den pensionsberättigades

civilstånd skall påverka den kvotdelsberäknade pensionen.

Regeringen föreslår således att tillägget enligt garantiregeln skall

utgöra skillnaden mellan å ena sidan en pensionsnivå som skall motsvara

den rätt till inkomstrelaterad ålderspension som en individ i

mellangenerationen hade förvärvat inom ATP-systemet fram t.o.m. år

1994 och å andra sidan en inkomstgrundad pension beräknad enligt

reglerna för tjugondelsinfasningen. Tillägget skall utges tidigast fr.o.m.

den månad då den pensionsberättigade uppnår 65 års ålder och skall

omprövas löpande. I det följande redovisas närmare förslaget till

utformning av garantiregeln.

Som ett första steg i beräkningen av ett eventuellt tillägg enligt

garantiregeln skall den garanterade nivån beräknas. I enlighet med de

antagna riktlinjerna föreslår vi att denna bör utgå från de högst 15 bästa

poängåren och antalet intjänade år med pensionspoäng fram t.o.m. år

1994. Eftersom ATP baseras enbart på de inkomster som överstiger ett

prisbasbelopp är det emellertid nödvändigt att, på samma sätt som gäller

för tilläggspensionsdelen i den kvotdelsberäknade ålderspensionen,

kompensera för det första prisbasbeloppet av inkomsten. TCO har anfört

att den garanterade folkpensionsdelen, när det är förmånligare för den

enskilde, bör beräknas enligt den s.k. bosättningsregeln i

folkpensionssystemet. Av samma skäl som ovan redovisats i avsnitt 28.2

bör emellertid enligt regeringens uppfattning kompensation utgöras av

folkpensionens grundbelopp beräknat i förhållande till antalet år med

pensionspoäng. Folkpensionsdelen skall således i princip beräknas i 30-

delar (jfr dock vad som nämnts om obetalda avgifter till

ålderspensionssystemet för inkomstår före år 1998).

För en person som har uppburit ålderspension från

fördelningssystemet före 65 års ålder skall den enligt garantiregeln

beräknade pensionsnivån reduceras för tidigt uttag enligt de regler som

gäller för tilläggspension.

Den garanterade nivån skall uttryckas i prisbasbelopp för att vid 65 års

ålder omräknas i kronor enligt det för detta år gällande prisbasbeloppet

för utgående pensioner. Den skall därefter, dvs. fr.o.m. årsskiftet som

föregår det år den försäkrade fyller 66 år, följsamhetsindexeras på

samma sätt som en utgående pensionsförmån. Nivån skall inte låsas vid

individens civilstånd vid 65 års ålder utan omräknas vid ändrat civilstånd

på motsvarande sätt som den kvotdelsberäknade pensionen.

Det andra steget i tillämpningen av garantiregeln är att beräkna den in-

komstgrundade ålderspension enligt tjugondelsinfasningen som skall

jämföras med den garanterade nivån. Jämförelse skall göras med den

faktiska pensionen med ett undantag. Den faktiska inkomstgrundade

ålderspensionen utgörs för flertalet personer i mellangenerationen av

dels inkomstpension, dels premiepension. Pension från fördelnings-

och premiepensionssystemet får emellertid tas ut oberoende av

varandra. Premiepensionen baseras på olika fondandelar och

behållningen kan förväntas variera relativt kraftigt över tiden och från

individ till individ. Tillägget enligt garantiregeln bör beräknas utifrån en

standardsituation som inte påverkas av hur individen i det enskilda fallet

väljer att disponera premiepensionen. Av bl.a. detta skäl skall den

ålderspension som skall jämföras med den garanterade nivån beräknas

som om individen hade tjänat in pensionsrätt enbart inom fördelnings-

systemet. Faktisk utgående premiepension skall således inte beaktas. I

stället beräknas en pension som om all reformerad pensionsrätt varje

intjänandeår hade förts till fördelningssystemet.

För att fastställa rätt till ett tillägg skall således jämförelse göras

mellan den garanterade nivån enligt garantiregeln och en tänkt

kvotdelsberäknad pension från fördelningssystemet, som, med hänsyn

till att premiepensionen räknas med, är högre än den faktiskt utgivna

pensionen från detta system. Om den garanterade nivån är högre är

personen berättigad till ett tillägg motsvarande skillnaden mellan denna

nivå och den beräknade pensionen enligt tjugondelsinfasningen. Tillägg

till pensionen enligt garantiregeln skall kunna utges tidigast fr.o.m. den

månad den pensionsberättigade fyller 65 år, dock tidigast fr.o.m.

pensionsuttaget. Vid uttag efter 65 års ålder skall någon uppräkning inte

ske av den garanterade nivån i garantiregeln till följd av uppskjutet uttag.

En konsekvens av den föreslagna regeln är att vid uttag av enbart

premiepension skall inget tillägg enligt garantiregeln ges ut.

Om en person uppbär partiell pension skall prövning ske mot mot-

svarande andel av det enligt garantiregeln beräknade beloppet. Detta

skulle vid uttag av halv pension innebära att pensionsnivån skall prövas

mot halva det garanterade beloppet och om detta är högre utges

skillnaden som tillägg enligt garantiregeln. Om personen ökar sitt uttag

till hel pension omprövas tillägget. Det skall då göras en ny jämförelse

mellan hela det garanterade beloppet och personens hela

kvotdelsberäknade pension och differensen däremellan skall utges som

ett tillägg.

28.4 Uttag av ålderspension m.m.

Regeringens förslag: Inkomstgrundad ålderspension och

premiepension beräknad enligt principerna för tjugondelsinfasningen

skall utges tidigast fr.o.m. år 2001. Vid uttag av ålderspension före år

2001 skall pensionen beräknas enligt nuvarande regler.

Kvotdelsberäknad ålderspension skall kunna tas ut, helt eller

partiellt, fr.o.m. 61 års ålder. Därvid skall den del som baseras på

tilläggspension justeras på samma sätt som i dag vid tidigt respektive

uppskjutet uttag av ålderspension.

Vid beräkning av inkomstpension för personer som är födda åren

1938 1939 och som har gjort tidigt uttag av ålderspension före år

2001 skall pensionsbehållningen från fördelningssystemet reduceras

med 0,5 % för varje månad som personen i fråga gjort uttag av

ålderspension före år 2001.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Försäkringsanställdas förbund (FF) anser att

möjligheten till delpension bör finnas kvar.

Skälen för regeringens förslag: Inkomstgrundad ålderspension från

fördelningssystemet som utges till mellangenerationen fr.o.m. år 2001

utgörs normalt av två delar, en del grundad på pensionspoäng och en del

grundad på reformerad pensionsrätt. De två delarna skall dock behandlas

som en enhet vad gäller uttag av pension. För mellangenerationen

föreslås därvid gälla samma uttagsregler som för personer födda efter år

1953, vilka är berättigade till enbart reformerad ålderspension. I

avsnitten 18 och 21 har redogjorts för regler om uttag av reformerad

ålderspension. Dessa regler föreslås alltså gälla även för den

kvotdelsberäknade pensionen.

Det innebär således att uttag av kvotdelsberäknad pension kan ske tidi-

gast fr.o.m. 61 års ålder samt att uttag av inkomstpension och

premiepension kan avse hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels

pension. I avsnitt 18.1 har vidare föreslagits att inkomstpension skall

kunna återkallas helt eller delvis högst en gång per sexmånadersperiod.

Detsamma föreslås gälla beträffande premiepension och beträffande

pension från ATP-systemet (jfr. avsnitt 21 och 29.4). Någon särregel

föreslås inte gälla för den kvotdelsberäknade pensionen.

Vid tidigt eller uppskjutet uttag skall ålderspensionen beräknad enligt

tjugondelsinfasningen justeras med avseende härtill. Därvid föreslår

regeringen att den del som utgörs av inkomstpension och premiepension

respektive tilläggspension var för sig justeras i enlighet med de regler

som gäller inom respektive system. I avsnitt 18.2 har redogjorts för hur

inkomstpensionens storlek justeras med avseende på den pensions-

berättigades ålder vid pensioneringstidpunkten genom delningstalet. Om

pensionen tas ut före alternativt efter 65 års ålder motsvarar således den

del av den kvotdelsberäknade pensionen som utgörs av inkomstpension

och premiepension ett mindre alternativt större belopp jämfört med om

pensionen tas ut vid 65 år, eftersom delningstalet då beräknas till ett

högre eller lägre tal. Beträffande tilläggspensionsdelen minskas

alternativt ökas denna enligt nu gällande regler med en viss procent (0,5

respektive 0,7) för varje månads uttag före eller efter 65 års ålder.

Omräkning med hänsyn till pensionsuttag före år 2001

En särskild fråga är hur pension enligt tjugondelsinfasningen skall

beräknas för personer som uppburit ålderspension före år 2001, dvs.

tidpunkten för första utbetalning av pension enligt reformerade

intjänanderegler. De två äldsta årsklasserna i den nu föreslagna

mellangenerationen, dvs. personer födda åren 1938 1939, har nämligen

möjlighet att ta ut ålderspension före år 2001, vilken då kommer att

utges enligt nuvarande regler. Utgångspunkten för den fortsatta

beredningen av denna fråga har varit att i den rätt till ålderspension enligt

reformerade regler som inträder per den 1 januari 2001 skall ett tidigare

uttag av ålderspension beaktas. Därvid bör den inkomstgrundade

pensionen reduceras enligt försäkringsmässiga principer med hänsyn till

omfattningen av det förtida uttaget.

För de personer i mellangenerationen som uppburit ålderspension

före år 2001 skall den inkomstrelaterade ålderspensionen räknas om

enligt tjugondelsinfasningen så att ett visst antal kvotdelar av utgående

tilläggspension och folkpension byts ut mot motsvarande antal kvotdelar

av pension grundad på reformerad pensionsrätt. Regeringen föreslår att

reduktionen av den del av den kvotdelsberäknade ålderspensionen som

grundas på pensionsrätt för inkomstpension och premiepension skall

ske genom att personens pensionsbehållning reduceras med den

procentsats per månad som gäller enligt nuvarande regler för

tilläggspension och folkpension vid uttag före 65 års ålder. För den del

av den kvotdelsberäknade ålderspensionen som baseras på tilläggs-

pension skall de nuvarande reduceringsfaktorerna tillämpas tillsammans

med de regler för denna del som beskrivits i avsnitt 29.4.

Vid förtida uttag görs enligt nuvarande regler en försäkringsmässig re-

duktion av pensionen. Pensionen reduceras med 0,5 % för varje månad

som, då pensionen börjar utges, återstår till den månad som den

pensionsberättigade fyller 65 år. Inom det reformerade

ålderspensionssystemet föreslås också att en försäkringsmässig

reduktion av inkomstpensionen görs, men denna sker genom att

pensionen beräknas med ett högre delningstal i de fall uttaget sker vid en

tidigare ålder. I båda systemen blir reduktionen ca sex procentenheter

per år. Reduktion av pensionen till följd av tidigt uttag sker således på

olika sätt i de två regelsystemen men är i princip av samma

storleksordning. Det innebär att för den enskilde ger den föreslagna

metoden för omräkning, dvs. att även inkomstpensionen reduceras enligt

nuvarande regler med avseende på pensionsuttaget före år 2001, i

princip samma utfall som om pensionen redan från första

uttagstidpunkten före år 2001 skulle ha beräknats och utbetalats enligt

reformerade regler.

Vi föreslår således att pensionsbehållningen från fördelningssystemet

för en person i mellangenerationen som genom tidigt uttag börjat

uppbära ålderspension redan före år 2001 skall reduceras med 0,5 % för

varje månads uttag före den 1 januari år 2001. Därefter beräknas den

inkomstpension som utges från fördelningssystemet fr.o.m. januari

månad år 2001 genom att den reducerade pensionsbehållningen delas

med delningstalet för individens ålder vid denna tidpunkt. Vid reduktion

med hänsyn till det tidiga uttaget beaktas således endast antalet månader

före år 2001, inte antalet månader före 65-årsmånaden. Därefter övergår

reduktionen för det tidiga uttaget till att beaktas i delningstalet. Om det

tidiga uttaget varit partiellt, skall endast motsvarande andel av

pensionsbehållningen reduceras.

Även i det fall att den pensionsberättigade har återkallat ett förtida

pensionsuttag före år 2001 och således inte uppbär pension just vid

denna tidpunkt, föreslår vi att pensionsbehållningen skall reduceras med

avseende på den pension som utbetalats före år 2001. Reduktionens

storlek beräknas enligt de regler som gäller i nuvarande pensionssystem,

dvs. 0,5 % reduktion per månads uttag före år 2001 avseende den andel

av pensionen som uttaget omfattade.

Avveckling av delpensionssystemet

I enlighet med de antagna riktlinjerna föreslår regeringen i avsnitt 29.6

att delpension inte skall kunna nybeviljas efter utgången av år 2000 samt

att någon ökning av redan uttagen delpension inte heller skall kunna ske

efter denna tidpunkt. Delpension kommer dock enligt förslaget att utges

även fortsättningsvis till dem som vid utgången av år 2000 uppbär sådan

pension. Detta innebär att personer i mellangenerationen födda åren

1938 1939 kan omfattas av nuvarande delpensionssystem samt att år

2004, dvs. det år personer födda år 1939 fyller 65 år, blir det sista året

som utbetalning av delpension kommer att kunna ske.

29 Förändringar inom ramen för nuvarande

pensionssystem

29.1 Inledning

Enligt de antagna riktlinjerna skall personer som inte omfattas av de re-

formerade reglerna även fortsättningsvis få den inkomstrelaterade ål-

derspensionen beräknad i princip enligt hittillsvarande ATP-regler. I av-

snitt 28 föreslås att personer som är födda under något av åren 1938

1953 skall få sin pension beräknad delvis enligt nuvarande regler och

delvis enligt reformerade regler. Nuvarande regler om pensionsgrun-

dande inkomst och pensionspoäng m.m. i kapitel 11 i lagen (1962:381)

om allmän försäkring (AFL) skall emellertid enligt förslag i avsnitt 6.3

flyttas till den nu föreslagna lagen (1998:000) om inkomstgrundad ål-

derspension.

Även fortsättningsvis skall således pensionspoäng varje år tillgodo-

räknas på grundval av inkomster av anställning och inkomster av annat

förvärvsarbete (den pensionsgrundande inkomsten). Till dess förtids-

och efterlevandepensionerna har anpassats till det reformerade

ålderspensionssystemet behöver sådana pensionspoäng inte bara

tillgodoräknas dem som kan få ATP i form av ålderspension (födda

1953 eller tidigare) utan även för personer födda efter år 1953.

De i avsnitten 10 12 redovisade pensionsgrundande beloppen för

plikttjänstgöring, barnår och studier kommer inte att grunda pensionsrätt

inom ramen för nuvarande ålderspensionssystem. Däremot skall

liksom tidigare pensionspoäng beräknas på särskilt sätt för den som

uppbär förtidspension (se avsnitt 9). De regler som i dag gäller för

tillgodoräknande av ålderspensionsrätt i form av pensionspoäng och om

beräkning av ålderspension från ATP-systemet kommer i huvudsak att

vara oförändrade efter ålderspensionsreformens genomförande. I vissa

avseenden föreslår regeringen dock förändringar även i de nuvarande

reglerna om beräkning och fastställande av pensionsgrundande inkomst

samt tillgodoräknande av pensionspoäng. Några har redovisats redan i

tidigare avsnitt såsom att garantiregeln om arbetsskadelivränta, som nu

tillämpas från och med den månad den försäkrade fyller 65 år, slopas för

personer födda år 1938 eller senare (se avsnitt 25.3). Nedan redovisas

ytterligare förslag till förändringar.

I avsnitt 29.2 redovisas förslag till förändringar av reglerna om pen-

sionsgrundande inkomst och beräkning av pensionspoäng och i avsnitt

29.3 redovisas förslag till förändringar i reglerna om beräkning av

tilläggspension i form av ålderspension. I avsnitt 29.4 lämnar vi förslag

till vissa förändringar i reglerna rörande uttag och utbetalning av pension

från ATP-systemet.

Det inkomstgrundade ålderspensionssystemet skall efter

reformeringen utgöra en egen försäkringsgren och pensionerna från det

systemet skall finansieras med en avgift som skall motsvara den

pensionsrätt som tillgodoräknas inom den reformerade delen av

systemet. En fast ålderspensionsavgift förutsätter emellertid ett

samhällsekonomiskt stabilt system. En förutsättning för detta är att även

utvecklingen av ålderspensioner beräknade enligt nuvarande regler knyts

till utvecklingen av avgiftsunderlaget. Det har därför i de antagna

riktlinjerna föreslagits att vissa förändringar skall ske när det gäller

indexering av utgående pensioner. Från och med årsskiftet 2001/2002

föreslås således att även de pensioner som utges enligt nuvarande ATP-

regler skall följsamhetsindexeras. Det innebär att de även

fortsättningsvis i princip skall följa prisutvecklingen men med justering

 uppåt eller nedåt för den reala inkomstutvecklingens avvikelse från

en viss norm. Följsamhetsindexeringen av pensioner beräknade enligt

hittillsvarande regler kommer att behandlas nedan i avsnitt 29.5.

I avsnitt 29.6 föreslås att delpension inte skall kunna nybeviljas eller

utökas efter utgången av år 2000.

29.2 Pensionsgrundande inkomst och pensionspoäng för

tilläggspension

29.2.1 Pensionsgrundande inkomst

Regeringens förslag: Fr.o.m. intjänandeåret 1999 skall den

pensionsgrundande inkomst som ligger till grund för beräkningen av

pensionsrätt för inkomst- och premiepension också ligga till grund

för beräkningen av pensionspoäng för tilläggspension.

För en person född år 1937 eller tidigare skall dock pensionsgrun-

dande inkomst fastställas endast till den del inkomsterna överstiger

ett förhöjt prisbasbelopp. Detta basbelopp skall i första hand räknas

av mot inkomster av anställning. Vidare skall för en sådan person inte

heller fortsättningsvis pensionsgrundande inkomst fastställas för år

efter det att han eller hon har fyllt 64 år eller för tidigare år under

vilka han eller hon har uppburit hel ålderspension hela året.

Bestämmelserna i lagen (1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring (LBP) om underrättelse, omprövning och överklagande

skall också fortsätta att tillämpas beträffande pensionsgrundande

inkomst för den som är född år 1937 eller tidigare.

Promemorians förslag: Förslagen i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt över

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitt 13 anfört

att pensionsgrundande inkomst fr.o.m. lagstiftningens ikraftträdande den

1 januari 1999 bör beräknas och fastställas på samma sätt i såväl ATP-

systemet som i det reformerade ålderspensionssystemet eftersom det

skulle innebära administrativa komplikationer och dessutom framstå

som svårförståeligt för den enskilde om reglerna är olika. Detta gäller

dock framför allt personer som tillhör mellangenerationen. Denna grupp

skall få sin pension beräknad både enligt nuvarande och reformerade

regler. För dem bör därför fastställas endast en pensionsgrundande

inkomst. Regeringen föreslår alltså att samma pensionsgrundande

inkomst skall ligga till grund för beräkningen av pensionspoäng som den

som har förslagits ligga till grund för beräkningen av pensionsrätt i det

reformerade ålderspensionssystemet. Den pensionsgrundande

inkomsten kommer således att beräknas från första kronan. Det avdrag

för det första basbeloppet som i dag görs vid fastställandet av den

pensionsgrundande inkomsten inom ATP-systemet föreslås i stället att

göras vid fastställandet av pensionspoängen (se avsnitt 29.2.2).

Förslaget innebär vidare att beslutet om pensionsgrundande inkomst

skall redovisas endast på den underrättelse om tillgodoräknad pensions-

rätt som den försäkrade skall få.

För personer som är födda år 1937 eller tidigare bör emellertid som

huvudregel oförändrade regler gälla. De kommer att kunna tjäna in pen-

sion under endast ett fåtal år efter ikraftträdandet av de reformerade in-

tjänandereglerna. Regeringen föreslår därför att den pensionsgrundande

inkomsten för personer som är födda år 1937 eller tidigare även

fortsättningsvis skall fastställas enligt den nuvarande ordningen, dvs. den

skall fastställas av skattemyndigheten på grundval av taxeringen till

statlig inkomstskatt och med avdrag för ett förhöjt prisbasbelopp samt

till skillnad från vad som kommer att bli fallet för personer födda år

1938 eller senare fortfarande redovisas på personens grundläggande

beslut om slutlig skatt. Den pensionsgrundande inkomsten skall alltså

enligt förslaget för personer födda år 1937 eller tidigare utgöras av

summan av inkomster av anställning och inkomster av annat

förvärvsarbete i den mån summan överstiger det för året gällande

förhöjda prisbasbeloppet.

Som framgår av avsnitten 8 och 13 föreslår vi emellertid vissa föränd-

ringar vad avser själva beräkningen av den pensionsgrundande inkomsten.

Vid beräkningen av en försäkrads pensionsgrundande inkomster skall så-

ledes, enligt vårt förslag i avsnitt 8.2, fr.o.m. år 1999 avdrag göras för

debiterad allmän pensionsavgift som den försäkrade skall betala för

dessa inkomster enligt lagen om allmän pensionsavgift. Motsvarande

avdrag bör göras även vid fastställandet av pensionsgrundande inkomst

för tilläggspension. Vidare föreslås i avsnitt 13 vissa andra förändringar

vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst. Enligt huvudregeln är

lön eller annan ersättning i pengar eller annan skattepliktig förmån

pensionsgrundande inkomst av anställning om ersättningen från en och

samma arbetsgivare uppgår till minst 1 000 kr under ett år. Sådana

inkomster som nu finns i 11 kap. 2 § första stycket a s AFL är

pensionsgrundande som inkomst av anställning även om de inte uppgår

till 1 000 kr under ett år. I nuvarande reglering gäller detta bl.a. för sådan

tillfällig förvärvsinkomst av verksamhet som inte bedrivits självständigt.

Den förändring som nu föreslås är att även sådan tillfällig

förvärvsinkomst och vissa stipendier (s.k. Marie Curie-stipendier) inte

skall räknas som pensionsgrundande inkomst om de inte under ett år

uppgått till 1000 kr. Se mer härom i författningskommentaren. Dessa

förändringar bör gälla även personer som är födda år 1937 eller tidigare.

Förslaget innebär alltså att själva beräkningen av inkomster av

anställning och inkomster av annat förvärvsarbete skall vara densamma

för personer som är födda år 1937 eller tidigare som för de personer

som omfattas av de reformerade reglerna.

I det reformerade ålderspensionssystemet skall till skillnad från nu-

varande ålderspensionssystem pensionsrätt kunna tjänas in även efter

det år då den försäkrade fyllt 64 år. Någon ändring av reglerna i ATP-

systemet föreslås inte i detta avseende. Även fortsättningsvis skall alltså

pensionsrätt (pensionspoäng) i det nuvarande systemet kunna tjänas in

som längst t.o.m. det år då den försäkrade fyller 64 år. Det saknas då

anledning att fastställa pensionsgrundande inkomst för personer som är

födda år 1937 eller tidigare för år efter det att de har fyllt 64 år. Även i

övrigt bör nuvarande regler om när pensionsgrundande inkomst skall

fastställas fortsätta att gälla för dem som endast kan tjäna in

ålderspensionsrätt i ATP-systemet, vilket innebär att sådan inkomst inte

heller skall fastställas för år då en sådan person har uppburit hel

ålderspension hela året.

Beslut om pensionsgrundande inkomst enligt lagen om

inkomstgrundad ålderspension föreslås i avsnitt 27 som huvudregel

kunna omprövas på begäran av enskild endast i samband med att beslut

om pensionsrätt och pensionspoäng omprövas och endast sådana beslut

som har tillkommit genom omprövning får överklagas. Vi föreslår

emellertid att för de personer som är födda 1937 eller tidigare skall

nuvarande regler fortsätta att gälla. Detta innebär att beslut om den

pensionsgrundande inkomsten för dessa personer också framöver skall

kunna överklagas särskilt av den enskilde. Vi föreslår vidare att även de

regler som finns i nuvarande ålderspensionssystem (LBP) om

underrättelse och omprövning av beslut om pensionsgrundande inkomst

fortsättningsvis skall gälla för de personer som är födda år 1937 eller

tidigare.

Såsom framgått av avsnitt 13 skall i det reformerade

pensionssystemet finnas ett intjänandetak för hur hög årlig inkomst

m.m. som skall kunna grunda pensionsrätt. Detta föreslås vid lagstift-

ningens ikraftträdande motsvara det intjänandetak om 7,5 förhöjda

prisbasbelopp som i det nuvarande systemet begränsar den pensions-

grundande inkomsten. För att även framöver kunna bibehålla ett samband

mellan nivån på förvärvsinkomsterna och den framtida pensionen för

flertalet människor, skall intjänandetaket emellertid framöver höjas i

takt med den allmänna inkomstutvecklingen. Övergången från den

nuvarande prisindexeringen av taket till en inkomstindexering skulle

enligt de antagna riktlinjerna ske fr.o.m. årsskiftet 2000/2001. Som en

konsekvens av riksdagens beslut att senarelägga det reformerade

ålderspensionssystemets ikraftträdande och ikraftträdandet av

utbetalningsreglerna i det reformerade ålderspensionssystemet, dvs. att

första utbetalningen av den reformerade ålderspensionen sker först i

januari 2001, föreslås att intjänandetaket i det reformerade ålders-

pensionssystemet räknas om med inkomstindex först fr.o.m. årsskiftet

2001/2002 (se avsnitt 6.2). Detsamma bör gälla ATP-systemet.

Inkomstindexeringen av intjänandetaket kommer inte att få betydelse

för personer födda år 1937 eller tidigare, eftersom de som nyss

nämnts inte kommer att kunna tjäna in pensionspoäng efter det år de

fyller 64 år, dvs. efter år 2001.

29.2.2 Pensionspoäng

Regeringens förslag: Det avdrag för ett förhöjt prisbasbelopp som

enligt nuvarande regler görs vid beräkning av pensionsgrundande in-

komst skall fr.o.m. intjänandeåret 1999 i stället göras vid

beräkningen av pensionspoäng. För den som är född år 1937 eller

tidigare skall dock äldre bestämmelser om beräkning av

pensionspoäng tillämpas även i fortsättningen.

Pensionspoäng för inkomst av annat förvärvsarbete än anställning

skall tillgodoräknas endast i den utsträckning ålderspensionsavgift

och allmän pensionsavgift har betalats.

Personer som uppbär förtidspension beräknad utifrån s.k. antagan-

depoäng skall, utöver pensionspoäng för eventuell pensionsgrundande

inkomst, tillgodoräknas pensionspoäng med en tolftedel av det

poängmedeltal som avses i 13 kap. 2 § andra stycket AFL för varje

månad för vilken han eller hon har uppburit sådan pension. Den som

har uppburit partiell förtidspension skall tillgodoräknas motsvarande

andel av den antagandepoängen. Om pensionen är samordnad med

arbetsskadelivränta eller motsvarande ersättning skall pensionspoäng

med anledning av förtidspension endast tillgodoräknas i den utsträck-

ning antagandepoängen överstiger pensionspoäng för livräntan eller

ersättningen. Är förmånerna samordnade till viss del skall vad som nu

sagts endast gälla den samordnade delen.

Pensionspoäng skall inte tillgodoräknas med anledning av förtids-

pension för tid före utbetalningsmånaden om förtidspensionen är

samordnad med tidigare utbetalad pensionsgrundande ersättning. Om

ersättningarna eller ersättningen och förtidspensionen endast är

samordnad till viss del skall vad som nu sagts bara gälla den

samordnade delen.

Beslut om tillgodoräknande av pensionspoäng för tid fr.o.m. in-

tjänandeåret 1999 skall kunna överklagas särskilt.

De nya bestämmelserna om tillgodoräknande av pensionspoäng vid

bristande avgiftsbetalning skall också gälla för personer födda år

1937 eller tidigare. För den som är född 1937 eller tidigare och som

beviljas förtidspension efter utgången av år 1998 och som inte till

någon del har uppburit sådan pension omedelbart före nämnda

tidpunkt skall även de nya reglerna för beräkning av pensionspoäng

med anledning av förtidspension gälla.

Ansökan om tillgodoräknande av vårdår skall göras senast den

31 januari andra året efter utgången av det år för vilket vårdår skall

tillgodoräknas.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig i denna

fråga.

Skälen för regeringens förslag: I ATP-systemet görs enligt nu-

varande regler i 11 kap. 5 § AFL ett avdrag med ett basbelopp vid fast-

ställande av den pensionsgrundande inkomsten. Om denna regel skulle

kvarstå oförändrad skulle det få till följd att olika regler för beräkning av

pensionsgrundande inkomst skulle gälla inom ATP- systemet och det

reformerade ålderspensionssystemet. Särskilda problem skulle då

uppstå för dem som tillhör mellangenerationen eftersom de skall

tillgodoräknas pensionsrätt enligt båda systemen. Regeringen föreslår

därför att basbeloppsavdraget i stället skall göras i samband med

fastställande av pensionspoäng.

Personer som enligt vårt förslag inte skall kunna tjäna in pensionsrätt

i det reformerade systemet, dvs. personer födda år 1937 eller tidigare,

skall i princip även fortsättningsvis få sin ålderspension beräknad helt

enligt de regler som gäller i nuvarande ATP-system. Som angetts i

föregående avsnitt (29.2.1) skall pensionsgrundande inkomst för

personer födda år 1937 eller tidigare därför även fortsättningsvis

fastställas endast till den del inkomsterna överstiger ett förhöjt

prisbasbelopp. Som en följd härav måste också nuvarande regler om

beräkning av pensionspoäng fortfarande gälla för dessa personer. Vissa

av de förändringar som vi här föreslår i ATP-systemet bör emellertid

även gälla för dem som är födda år 1937 eller tidigare.

I dag gäller enligt 11 kap. 6 § AFL att vid bristande betalning av

tilläggspensionsavgift skall den försäkrade tillgodoräknas

pensionspoäng endast för den andel av inkomsten som motsvarar den

andel av tilläggspensionsavgiften som har betalats enligt 16 kap. 12 §

skattebetalningslagen (1997:483). Någon motsvarande regel för

andelsberäkning vid bristande betalning av allmän pensionsavgift finns

emellertid inte. Som framgår av avsnitt 13.5. föreslår vi såvitt avser det

reformerade ålderspensionssystemet att bestämmelserna om

tillgodoräknande av pensionsrätt vid bristande eller underlåten

avgiftsbetalning förs över till lagen om inkomstgrundad ålderspension

med den justeringen att tilläggspensionsavgift i stället föreslås heta

ålderspensionsavgift samt att bestämmelsen ändras till att även

omfatta bristande betalning av allmän pensionsavgift. Av de skäl som

anförts i det avsnittet föreslår vi att samma regler skall gälla för

tillgodoräknande av pensionspoäng.

I avsnitt 9 har beskrivits hur förtidspensionärer tillgodoräknas ålders-

pensionsrätt inom det nuvarande pensionssystemet och regeringen före-

slår där att en motsvarighet till de nuvarande reglerna om att

pensionspoäng alltid tillgodoräknas för hela antagandepoängen inte

införs i det reformerade pensionssystemet bl.a. eftersom sådana regler i

vissa fall skulle ge upphov till en överkompensation i pensionsrätts-

hänseende som inte kan anses rimlig. Inom det reformerade systemet

skall enligt förslaget en förtidspensionär med antagandepoäng, för varje

månad som han eller hon har uppburit förtidspension, som

pensionsgrundande belopp tillgodoräknas en tolftedel av en mot

pensioneringsgraden svarande andel av den s.k. antagandeinkomsten.

Förtidspensionären skall därutöver tillgodoräknas pensionrätt på

grundval av förvärvsinkomster enligt samma regler som skall gälla för

andra försäkrade, oberoende av pensioneringsgrad och av hur lång tid

under året förtidspensionen har uppburits.

Skälen för att inte införa en motsvarighet till de nuvarande reglerna i

det reformerade pensionssystemet har giltighet även i förhållande till

nuvarande system. Under den fortsatta beredningen av pensionsreformen

har den bedömningen gjorts att de regler som föreslås för det reforme-

rade ålderspensionssystemet skall utgöra utgångspunkt för en förändring

av de nuvarande reglerna. Regeringen föreslår därför att en förtidspen-

sionär med antagandepoäng fr.o.m. inkomståret 1999 som

pensionspoäng skall tillgodoräknas så stor del av antagandepoängen som

svarar mot pensioneringsgraden. Pensionspoäng på grundval av

antagandepoäng skall därvid beräknas per månad. Därutöver skall

förtidspensionären kunna tillgodoräknas pensionspoäng på grundval av

förvärvsinkomster enligt samma regler som gäller för andra försäkrade.

Vårt förslag innebär således att förtidspensionären för varje månad

som han eller hon har uppburit förtidspension skall tillgodoräknas en

mot pensioneringsgraden svarande andel av en tolftedel av antagande-

poängen. Hel förtidspension hela året kommer således i princip att med-

föra att pensionspoängen för året motsvarar antagandepoängen. Om en

förtidspensionär även har haft förvärvsinkomster skall också dessa

kunna ge rätt till pensionspoäng. Den som exempelvis har uppburit halv

förtidspension beräknad på antagandepoäng hela året skall, utöver

pensionspoäng på förvärvsinkomster, som pensionspoäng tillgodoräknas

hälften av antagandepoängen. För den som uppburit förtidspension

endast under del av året skall antagandepoängen ge pensionspoäng för

relevant antal månader, dvs. den skall tolftedelsberäknas.

Med den här föreslagna ordningen skall inte vilket är fallet i dag

som villkor gälla att en person som har uppburit partiell förtidspension

baserad på antagandepoäng skall ha uppburit sådan pension viss minsta

tid under året för att samtidigt kunna tillgodoräknas pensionspoäng för

förvärvsinkomster. Någon garanti för förtidspensionärer med antagan-

deinkomst att alltid tillgodoräknas minst antagandepoängen skall inte

heller finnas i framtiden. I den mån en förtidspensionär på grund av me-

dicinska orsaker inte har en förvärvsförmåga som korresponderar mot

pensioneringsgraden bör detta korrigeras inom

förtidspensionssystemet.

Vad som nu sagts om pensionspoäng för förtidspensionärer bör inte

gälla den som är född år 1937 eller tidigare och som till någon del

uppbär förtidspension vid ikraftträdandet av de nya intjänandereglerna.

Regeringen föreslår därför att den som är född år 1937 eller tidigare

skall omfattas av de nya reglerna för beräkning av pensionspoäng i

anledning av förtidspension endast om han eller hon har beviljats

förtidspension efter utgången av år 1998 och inte till någon del har

uppburit sådan pension vid utgången av sistnämnda år.

I avsnitt 9.4.1 lämnas förslag om samordning mellan förtidspension

och arbetsskadelivränta inom det reformerade ålderspensionssystemet.

Förslagen innebär att om förtidspensionen är helt samordnad med en ar-

betsskadelivränta skall den försäkrade om den sk. antagandeinkomsten

är högre än livräntan tillgodoräknas endast den överskjutande delen av

antagandeinkomsten som pensionsgrundande belopp. Är förmånerna en-

dast delvis samordnade gäller vad som nu har sagts endast den samord-

nade delen. Skäl att behandla motsvarande situationer annorlunda vad

gäller ATP-pensioner har inte framkommit. Regeringen föreslår därför

att om förtidspensionen är samordnad med arbetsskadelivränta eller

annan motsvarande ersättning skall pensionspoäng hänförliga till förtids-

pensionen endast tillgodoräknas i den mån antagandepoängen överstiger

pensionpoäng för livräntan respektive ersättningen. Om förmånerna en-

dast är samordnade till viss del föreslår vi att vad som nu har sagts skall

gälla för den samordnade delen.

Om en ersättning som är pensionsgrundande eller för vilken pensions-

grundande belopp för antagandeinkomst skall beräknas har betalats ut till

den försäkrade och om denne senare för samma månad beviljas annan

ersättning som är pensionsgrundande och samordnad med den tidigare

utbetalade ersättningen, föreslås det i avsnitt 9.4.2 att den senare be-

viljade ersättningen skall vara pensionsgrundande endast fr.o.m. den

månad då den börjat betalas ut löpande. Om förmånerna endast är delvis

samordnade föreslås att vad som nu sagts skall gälla för den samordnade

delen. Av de skäl som angetts i avsnittet i fråga föreslår vi att motsva-

rande regler även skall gälla i ATP-systemet, vilket innebär att antagan-

depoäng för förtidspension inte skall tillgodoräknas för tid före den

månad pensionen börjar utges löpande om en annan pensionsgrundande

och med förtidspensionen samordnad ersättning har betalats ut för

samma månad. Vad som nu sagts föreslås också gälla för personer som

är födda år 1937 eller tidigare och som beviljas förtidspension först

efter utgången av år 1998 och då förtidspensionen inte till någon del

avser tid före nämnda tidpunkt.

Liksom beträffande det reformerade ålderspensionssystemet föreslår

regeringen att även ändringarna avseende intjänandereglerna inom ramen

för det nuvarande ATP-systemet skall träda i kraft den 1 januari 1999.

Detta får till följd att de föreslagna förändringarna för tillgodoräknande

av pensionspoäng får verkan för pensionspoäng som avser tiden efter

utgången av år 1998. Pensionpoäng för tiden före ikraftträdandet

regleras av tidigare bestämmelser i AFL. Detta innebär vad gäller

ersättning som betalas ut för förfluten tid att om ersättning betalas ut

efter den 1 januari 1999 men ersättningen avser tid dessförinnan skall

pensionspoängen beräknas enligt äldre bestämmelser.

Vad gäller beslut om pensiongrundande inkomst i det reformerade ål-

derspensionssystemet föreslås i avsnitt 27 att sådant beslut normalt

skall få överklagas endast i samband med att beslut om pensionsrätt

överklagas. Motsvarande bör gälla även i ATP-systemet. Vi föreslår där-

för att också beslut om pensionspoäng och i samband därmed också

beslut om pensionsgrundande inkomst får överklagas och omprövas i

enlighet med vad som gäller i det reformerade ålderspensionssystemet.

För personer som är födda år 1937 eller tidigare föreslår vi dock att nu-

varande regler skall fortsätta att gälla.

Enligt nuvarande regler i 11 kap. 6 a § AFL skall ansökan om att få

tillgodoräkna vårdår som år med pensionspoäng göras senast ett år efter

utgången av det år som skall tillgodoräknas. Lagrådet påpekar i sitt ytt-

rande att det skulle underlätta information och förebygga rättsförluster

till följd av förväxlingar om sluttidpunkten för olika anmälningar från

enskilda koncentreras till en viss dag och förordar därför att samtliga

tidsangivelser som avser enskilda anmälningar ändras till den 31 januari

om inte särskilda skäl talar däremot. Regeringen instämmer i Lagrådets

uppfattning och föreslår därför att ansökan om tillgodoräknade av vårdår

skall göras senast den 31 januari andra året efter utgången av det år för

vilket vårdår skall tillgodoräknas.

29.3 Beräkning av tilläggspension i form av ålderspension

Regeringens förslag: Tilläggspension i form av ålderspension skall

fr.o.m. år 2001 beräknas uteslutande på fastställda pensionspoäng.

Fr.o.m. år 2001 skall vidare den del av folkpensionen som kan sä-

gas motsvara ersättning för det första förhöjda prisbasbeloppet för

vilket tilläggspension inte beräknats, utgöra en del av tilläggspensio-

nen.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 om kompensation

för den folkpension som skulle ha utgetts om pension betalats ut enligt

AFL stämmer överens med regeringens förslag, dock att förslaget i

Ds 1995:41 endast avser personer födda 1938 1953.

Remissinstanserna: Se avsnitt 28.2.

Skälen för regeringens förslag:

Intjänade men inte fastställda pensionspoäng

Enligt antagna riktlinjer skall, som ovan nämnts, nuvarande regler för

tillgodoräknande av ålderspensionsrätt i form av pensionspoäng i huvud-

sak fortsätta att gälla. Även fortsättningsvis skall således pensionspoäng

tillgodoräknas den försäkrade varje år på grundval av inkomster av an-

ställning och inkomster av annat förvärvsarbete, dvs. pensionspoäng

skall fastställas på grundval av den pensionsgrundande inkomsten. Också

den s.k. 30-årsregeln respektive 15-årsregeln skall alltjämt tillämpas vid

beräkning av tilläggspension i form av ålderspension.

Till grund för beräkningen av den pensionsgrundande inkomsten läggs

den försäkrades taxering för statlig inkomstskatt. Den

pensionsgrundande inkomsten fastställs först i slutet av fastställelseåret,

vilket innebär att även pensionspoängen tillgodoräknas först efter det att

den pensionsgrundande inkomsten tjänats in. I praktiken får

Riksförsäkringsverket i december månad fastställelseåret uppgift från

skattemyndigheten om den fastställda pensionsgrundande inkomsten och

i samband med detta beräknas pensionspoängen.

Detta innebär att när ålderspensionen tas ut är pensionspoängen för

året före normalt okänd. Detsamma gäller vid beräkning av pension

kommande år om den försäkrade fortsätter att arbeta och inte har fyllt

65 år. Om den försäkrade vid denna tidpunkt tillgodoräknats

pensionspoäng för färre än 30 år och därför skall få sin ATP-baserade

ålderspension reducerad, är det också okänt med hur många 30-delar

pensionen skall minskas. För att pensionen redan från början skall kunna

beräknas så korrekt som möjligt kan beräkningen enligt nuvarande regler

göras med antagande av att det senaste året var ett år med

pensionspoäng. Detta sker med stöd av 20 kap. 2 a § AFL. Fram till dess

att det har blivit känt om det för föregående år skall tillgodoräknas

pensionspoäng, betalas pensionen ut med ett provisoriskt beräknat

belopp. När pensionspoängen för det året senare tillgodoräknas, räknas

pensionen om och eventuellt för lite utbetald pension för mellantiden

betalas ut.

20 kap. 2 a § AFL innehåller generella bestämmelser som ger försäk-

ringskassan möjlighet att fatta provisoriska beslut bl.a. om det står klart

att rätt till ersättning föreligger men ersättningens belopp inte kan

bestämmas utan betydande dröjsmål. För sådan ersättning får föreskrivas

särskilda villkor. Denna bestämmelse trädde i kraft den 1 juli 1983.

Bestämmelser om vissa provisoriska beslut i fråga om pension fanns

dessförinnan i 16 kap. 3 § AFL.

För att pensionen skall kunna beräknas på detta sätt och därmed med

ett högre belopp än som följer av registrerade poängår har Riksförsäk-

ringsverket i sina rekommendationer uppställt vissa villkor. När pensio-

nen tas ut och pensionspoängen för föregående år inte är känd, räknas

detta år med som ett år med pensionspoäng under förutsättning att den

sjukpenninggrundande inkomsten uppgick till lägst två basbelopp såväl

vid ingången som vid utgången av året före uttagsåret och att pensions-

poäng finns för året dessförinnan och för sammanlagt minst 15 år. Det

första kravet har uppställts mot bakgrund av att om den försäkrade hade

sjukpenninggrundande inkomst både i början och slutet av året före ut-

tagsåret, är det sannolikt att han eller hon då också haft en inkomst som

ger pensionspoäng. Anledningen till att det för den försäkrade måste

finnas registrerat minst 15 år med pensionspoäng är att om poängen för

det senaste året är låg påverkar detta inte medelpoängen vid beräkningen

av den provisoriska pensionen och inte heller beräkningen av pensionen

sedan poängen tillgodoräknats. Försäkringskassan har i dessa situationer

att fatta ett provisoriskt beslut om pensionens storlek utan särskild be-

gäran från den försäkrade.

När den pensionsgrundande inkomsten senare blir känd och därmed

även pensionspoängen, ersätts alltså det tidigare provisoriska beslutet av

ett slutligt beslut om ålderspensionens storlek. Om detta senare beslut

innebär att pensionen höjs skall skillnaden mellan det senare fastställda

beloppet och den beslutade provisoriska pensionen betalas ut till den

försäkrade. Om det slutliga beslutet innebär en sänkning av pensionens

storlek, är den försäkrade emellertid inte skyldig att betala tillbaka för

mycket utbetalad pension annat än i de fall återbetalningsskyldighet

föreligger på grund av bestämmelserna i 20 kap. 4 § första stycket AFL,

t.ex. därför att oriktiga uppgifter lämnats eller i anledning av

underlåtelse att fullgöra en uppgiftsskyldighet. Från och med den 1

januari 1998 föreligger också återbetalningsskyldighet för för mycket

utbetald pension i de fall en pensionsberättigad som uppburit inkomst av

annat förvärvsarbete underlåtit eller brustit i sin skyldighet att betala

avgifter (tilläggspensionsavgift) till ålderspensionssystemet.

Fråga har uppkommit om det även i framtiden skall finnas en

möjlighet att vid beräkningen av tilläggspension i form av ålderspension

betrakta året före uttagsåret som ett år med pensionspoäng.

Pensionsgrundande inkomster föreslås nu att fr.o.m. inkomståret

1999 beräknas och fastställas på samma sätt i det nuvarande

ålderspensionssystemet som i det reformerade och pensionspoäng

kommer även fortsättningsvis att tillgodoräknas på grundval av den

fastställda pensionsgrundande inkomsten. Därför kommer även efter

reformeringen en eftersläpning att ske såväl vid tillgodoräknandet av

pensionsrätt som vid fastställandet av pensionspoäng. Eftersom det inte

finns någon övre åldersgräns för att tjäna in pensionsrätt i det

reformerade livsinkomstbaserade ålderspensionssystemet kommer

denna eftersläpning med utbetalning av intjänad pensionsrätt att fortgå

under alla de år som den pensionsberättigade fortsätter att

förvärvsarbeta och tjänar in pensionsrätt. Däremot kommer

pensionspoäng för ATP inte att kunna tjänas in efter det år individen har

fyllt 64 år.

Pensionsrätten i det reformerade systemet är livsinkomstbaserad, dvs.

alla pensionsgrundande inkomster under livet väger lika tungt oberoende

av när i livet de tjänats in och det är endast de inkomster som den pen-

sionsberättigade tjänat in och de pensionsgrundande belopp som han

eller hon är berättigad till som bestämmer storleken på den

ålderspension som betalas ut. Någon bestämmelse liknande den

nuvarande 15-årsregeln respektive 30-årsregeln finns inte i det

reformerade systemet. Bl.a. med beaktande härav kan en ovan redovisad

regel inte utan svårighet konstrueras för den livsinkomstbaserade

ålderspensionen. Vi föreslår inte heller att någon motsvarighet till 20

kap. 2 a § AFL införs i det reformerade inkomstbaserade

ålderspensionssystemet.

För ålderspension från ATP-systemet har däremot inte enbart

storleken av den samlade pensionsgrundande inkomsten betydelse, utan

antalet år som tillgodoräknats med pensionspoäng har också stor

betydelse för den utgående pensionens storlek. För individen kan därför

ett år med pensionspoäng ha större betydelse i ATP-systemet än ett år

med pensionsrätt har i det livsinkomstbaserade systemet. I det

reformerade ålderspensionssystemet skall vidare den utgående

ålderspensionen inom fördelningssystemet beräknas genom att

individens pensionsbehållning delas med ett delningstal. Delningstalet

bestäms bl.a. med hänsyn till det antal år som pensionen förväntas utges

och kommer därför att variera för olika pensionsåldrar och även för

olika födelseårgångar beroende på hur medellivslängden i befolkningen

förändras (se avsnitt 18.2). Detta innebär att individen genomsnittligt

över livet får lika mycket pension oavsett när den tas ut och inte förlorar

på den ovan redovisade eftersläpningen. Någon motsvarande beräkning

av ålderspension från ATP-systemet finns inte. Den individ som uppbär

ålderspension från ATP-systemet kompenseras därför inte i samma

utsträckning för den eventuella förlust han eller hon gör om beräkningen

av pensionen inte sker med beaktande av att året före det år beräkningen

av pensionen görs är ett år med pensionspoäng och kommer att påverka

pensionen.

Med beaktande av vad som nu redovisats anser regeringen att det även

i framtiden bör finnas en möjlighet att vid beräkningen av

tilläggspension i form av ålderspension ta hänsyn till vid uttagstillfället

intjänad men inte fastställd pensionspoäng. Frågan är då hur denna regel

skall konstrueras.

För att den pensionsberättigade skall få sin tilläggspension i form av

ålderspension beräknad med beaktande av ett år för vilket pensionspoäng

ännu inte tillgodoräknats gäller, som tidigare sagts, enligt nuvarande

regler att han eller hon skall ha haft en sjukpenninggrundande inkomst

som både i början och slutet av året uppgick till lägst två basbelopp. Se-

dan den 1 juli 1994 är den hos försäkringskassan anmälda sjukpenning-

grundande inkomsten många gånger inaktuell. Detta beror på att anmälan

till försäkringskassan om uppgift och ändring av de inkomstförhållanden

och andra omständigheter som kan påverka rätten till sjukpenning och

sjukpenningens storlek normalt görs först i samband med att den

försäkrade gör anspråk på sjukpenning. Det kan därför ifrågasättas om

denna uppgift bör ligga till grund för bedömningen huruvida det är

sannolikt att sådan inkomst som berättigar till pensionspoäng tjänats in

under året. Någon annan registrerad uppgift om den försäkrades

inkomstförhållanden under året finns inte att tillgå. Om den

sjukpenninggrundande inkomsten inte kan användas måste i stället den

pensionsberättigade själv visa att han eller hon haft inkomst motsvarande

ett visst belopp. Detta skulle kunna ske genom att den försäkrade

uppvisar lönebesked, kontrolluppgift e.d. Detta torde vara möjligt för de

försäkrade som har inkomst av anställning. En försäkrad som har

inkomst av annat förvärvsarbete har dock inte alltid samma möjlighet att

visa att han eller hon haft tillräckligt höga inkomster för att

pensionspoäng skall tillgodoräknas.

Vad som nu sagts om att den enskilde skall göra sannolikt att han eller

hon året före det pensionen avser hade en inkomst för vilken pensions-

poäng skall tillgodoräknas, kunde ändå möjligtvis vara administrativt

hanterbart om det endast avsåg beräkning av pension vid första uttaget.

Emellertid kan sådan beräkning bli aktuell varje år fram till det året den

pensionsberättigade fyller 65 år för den som t.ex. tar ut halv pension vid

61 års ålder och fortsätter att arbeta deltid. Att då varje år kräva att den

enskilde skall komma in med utredning rörande sina

inkomstförhållanden året dessförinnan synes ohanterligt.

Ett annat krav som uppställs för att få rätt att tillgodoräkna sig ett år

för vilket pensionspoäng ännu inte tillgodoräknats är att den

pensionsberättigade har fastställda pensionspoäng för minst 15 år. Det

kan ifrågasättas om inte detta krav är onödigt hårt eftersom ett år med

pensionspoäng har minst lika stor betydelse för den som endast har

exempelvis sex år med poäng som för den som har 15 år.

Med hänsyn till vad som nu anförts finner regeringen att det skulle bli

administrativt svårt att fortsättningsvis tillämpa en motsvarighet till

20 kap. 2 a § AFL såvitt avser inkomstgrundad ålderspension i form av

tilläggspension. Det har därför under den fortsatta beredningen gjorts

den bedömningen att en annan ordning bör väljas. Vi föreslår i stället att

beräkningen görs endast på fastställd pensionsgrundande inkomst och

fastställd pensionspoäng. När den intjänade pensionsgrundande

inkomsten och poängen för året före uttagsåret har blivit känd (normalt

året efter), får den beslutade pensionen ändras med hänsyn till den då

fastställda pensionspoängen. Om ändringen innebär att pensionen skall

höjas för retroaktiv tid, skall skillnaden betalas ut till den

pensionsberättigade. Om en tilläggspension skall ändras på grund av att

tillkommande pensionspoäng har fastställts bör omräkning av pensionen

göras vid årsskiftet närmast efter fastställelseåret och eventuell

utbetalning avse tid fr.o.m. januari året efter intjänandeåret eller fr.o.m.

den senare månad då pensionen börjat utges. Någon

återbetalningsskyldighet på grund av att ett för högt belopp betalats ut

med anledning av att för många år med pensionspoäng medräknats kan

inte bli aktuell, eftersom beslutet enbart fattats på grundval av fastställda

pensionspoäng.

Det nu lämnade förslaget innebär att den pensionsberättigade kommer

att få den pension som han eller hon är berättigad till på grund av intjä-

nade pensionspoäng även om en viss del kan komma att betalas ut retro-

aktivt. Med denna lösning kommer också beräkningen av den utgående

ålderspensionen att grundas på samma underlag oavsett i vilken form

pensionen utges, dvs. i båda fallen kommer beräkningen att göras enbart

på de fastställda pensionspoängen respektive pensionsrätterna. För den

eftersläpning som lösningen innebär, kompenseras den pensionsberätti-

gade som uppbär pension i form av inkomstpension genom att ett högre

belopp betalas ut för framtiden, medan den som uppbär tilläggspension i

form av ålderspension kompenseras genom en retroaktiv utbetalning av

pension.

De personer som har en låg tilläggspension i form av ålderspension

och för vilka det innestående beloppet har betydelse för försörjningen

kommer i stor utsträckning att beviljas garantipension. Enligt de antagna

riktlinjerna skall denna emellertid inte betalas ut förrän fr.o.m. den

månad den pensionberättigade fyller 65 år.

Kompensation för första basbeloppet

Grundskyddet i nuvarande ålderspensionssystem utgörs av folkpension

beräknad i 40-delar inklusive de särskilda folkpensionsförmånerna samt

det särskilda grundavdraget för folkpensionärer. Enligt de antagna

riktlinjerna skall grundskyddet i folkpensionen ersättas av

garantipension. För de personer som är födda år 1937 eller tidigare

skall enligt de antagna riktlinjerna en särskild övergångsvis

garantipension införas. Regeringen har utsett en särskild utredare att

lämna förslag till konstruktion av en sådan övergångsvis garantipension

(dir. 1997:149).

Vid beräkningen av pension som utges enligt ATP-reglerna har, mot

bakgrund av det nuvarande systemets konstruktion med folkpension och

tilläggspension, vissa överväganden blivit nödvändiga. Övervägandena

avser främst frågan hur tilläggspensionen och folkpensionen skall

behandlas i förhållande till inkomstpensionen vid en jämförelse med

garantipensionen.

I det nuvarande pensionssystemet tillgodoräknas pensionspoäng

endast för inkomster som överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Lägre

inkomster under ett år kan sägas kompenseras genom folkpensionen.

Pensionsrätt enligt det reformerade ålderspensionssystemet skall däre-

mot grundas i princip på hela inkomsten från första kronan. Som tidigare

redovisats föreslår regeringen att personer födda år 1953 eller tidigare

helt eller delvis kommer att få sin pension beräknad enligt de nuvarande

reglerna. För att den inkomstrelaterade pensionen från de olika

systemen i detta avseende skall vara jämförbar, måste den försäkrade vid

beräkningen av den ATP-baserade pensionen kompenseras för den

folkpension som skulle ha utgetts om pension hade utbetalats enligt

nuvarande regler.

Enligt princippropositionen skall såväl garantipensionen som den

övergångsvisa garantipensionen avräknas mot bl.a. tilläggspension i form

av ålderspension med tillägg för folkpensionens grundbelopp. Som

redovisats i avsnitt 28 om mellangenerationen, föreslås att vid

beräkningen av den inkomstrelaterade pensionen som baseras på ATP,

skall den försäkrade kompenseras för den folkpension som skulle ha

utgetts om pension hade utbetalats enligt nuvarande

ålderspensionssystem, dock att inkomsterna under ett förhöjt

prisbasbelopp skall kompenseras med den högre nivå som

folkpensionen uppgår till, dvs. 96 % av prisbasbeloppet för den som är

ogift och 78,5 % av samma basbelopp för den som är gift. Denna kom-

pensation kommer alltså att följa den pensionsberättigades civilstånd

och har föreslagits normalt utgöra lika stor del av oavkortad folkpension

som motsvarar den andel av oavkortad tilläggspension som skall utges

till den pensionsberättigade. Detta innebär i princip att det

folkpensionsbelopp som läggs till tilläggspensionen skall räknas i 30-

delar efter antal tillgodoräknade år med pensionspoäng enligt

motsvarande regler som gäller för tilläggspensionen. Detta belopp

kommer därefter att utgöra en del av tilläggspensionen.

Även när det gäller personer som är födda år 1937 eller tidigare bör

folkpensionens grundbelopp eller en del av denna läggas till som en del

av tilläggspensionen för att därvid erhålla vad som faktiskt är den

inkomstgrundade ålderspensionen. Regeringen föreslår därför att den

kompensation för det första förhöjda prisbasbeloppets inkomster,

såsom den redovisats i avsnitt 28, även skall gälla för personer födda år

1937 eller tidigare.

Emellertid finns, beträffande denna kompensation, vissa skillnader

mellan de personer som är födda år 1937 eller tidigare och de som

tillhör den s.k. mellangenerationen. Bland de äldre pensionärerna finns

personer som redan uppbär folkpension som 40-delsberäknats, dvs.

pensionen är beräknad i förhållande till dennes bosättningstid i Sverige.

Om inget annars görs skulle sådana pensionärer efter omläggningen till

sin ATP få ett folkpensionsbelopp med 30-delsberäkning enligt de

regler som gäller ATP i stället för på den 40-delsberäknade

folkpensionen. För personer med hög inkomstgrundad ålderpension som

inte är berättigade till övergångsvis garantipension skulle detta innebära

att den totala ålderspensionen sänks.

Hur detta skall regleras får lösas i samband med utredningen om över-

gångsvis garantipension. I ovan nämnda utredningsdirektiv anges att utre-

darens uppdrag är bl.a. att utforma reglerna för en omläggning från

folkpension till övergångsvis garantipension så att i princip ingen ålders-

pensionär får sänkt disponibel inkomst. Detta skall gälla såväl för de ål-

derspensionärer som kommer att få del av den övergångsvisa garantipen-

sionen som den grupp av pensionärer som inte kommer få del av den

utan berörs av omläggningen enbart avseende den inkomstgrundade

ålderspensionen.

Särskilda regler vid uttag år 1999

Såsom behandlats i avsnitt 29.2.2 föreslår vi att det även för framtiden

skall gälla att den pensionsrätt som vid bristande avgiftsbetalning för

inkomst av annat förvärvsarbete anses hänförlig till de icke betalda av-

gifterna skall falla bort. Detta gäller även de två åren närmast före pen-

sioneringen. Detta är sedan den 1 januari 1998 redan reglerat i 11 kap.

6 § AFL (SFS 1997:485).

För de personer som tar ut ålderspension under år 1999 kommer

emellertid övergångsbestämmelserna till lagen (1997:485) om ändring i

AFL att ha betydelse. Enligt dessa skall vissa föreskrifter i 11 kap. 6 §

och 20 kap. 4 § AFL gälla för åren 1996 och 1997. Detta innebär att den

som tar ut tilläggspension i form av ålderspension under år 1999 skall få

pensionen beräknad som om avgifter för år 1997 betalats till fullo och i

rätt tid även om så inte skett. Avdrag för den obetalda avgiften får då

göras på pensionen.

29.4 Uttag och utbetalning av tilläggspension i form av

ålderspension

Regeringens förslag: Rätten att återkalla eller minska ett uttag av

ålderspension skall fr.o.m. år 1999 begränsas till endast en gång per

sexmånadersperiod.

Möjligheten enligt nuvarande regler att få ålderspension utbetald

för tid före det att ansökan om pension har getts in avskaffas fr.o.m.

år 1999. För de personer som till någon del uppbär förtidspension

eller särskild efterlevandepension skall dock ålderspension kunna

betalas ut för en tid om tre månader före det att ansökan om pension

getts in.

Promemoriornas förslag: Förslagen i Ds 1995:41 och Ds 1997:66

stämmer överens med regeringens förslag, dock att förslaget i Ds

1995:41 inte innehöll någon särreglering för utbetalning av ålderspen-

sion till förtidspensionärer.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt över

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Ålderspension kan enligt nuvarande

regler tas ut såväl utan begränsning som i vissa andelar. Enligt nuvarande

regler finns möjlighet att när som helst återkalla eller begränsa pen-

sionsuttaget. I avsnitten 18.1 och 21 har föreslagits att möjligheterna att

återkalla eller minska utgående ålderspension från det reformerade

ålderspensionssystemet skall begränsas på så sätt att återkallelse eller

minskning skall kunna ske endast en gång per sexmånadersperiod. Någon

motsvarande begränsning i möjligheten att öka pensionsuttaget föreslås

inte.

Behovet av den nuvarande möjligheten att när som helst återkalla eller

minska ett pågående pensionsuttag ur fördelningssystemet kan

ifrågasättas. Inom tjänstepensioneringarna och inom privat försäkring

finns inga eller begränsade möjligheter till återkallande. Om en sådan

möjlighet skulle kvarstå vad gäller pension som beräknats enligt ATP-

systemets regler skulle en diskrepans mellan det nuvarande och det

reformerade ålderspensionssystemet uppkomma, vilket med tanke på att

mellangenerationens pensioner skall beräknas enligt båda systemen

knappast kan komma i fråga. Därutöver ger nuvarande regler utrymme

för spekulation inom ramen för ATP-systemet. Detta har sin orsak i att

det vid den försäkringsmässiga justeringen av pensionens storlek vid

pensionsuttag vid annan ålder än 65 år tillämpas en schablonmetod. Den

i det reformerade pensionssystemet föreslagna begränsningen av

möjligheterna till återkallande eller minskning av ett pensionsuttag bör

även få sin motsvarighet i ATP-systemet.

Regeringen föreslår således att möjligheterna att återkalla eller

minska utgående pension enligt nuvarande regler begränsas på så sätt att

återkallelse eller minskning skall kunna ske endast en gång per sexmåna-

dersperiod. Vi föreslår vidare att denna regel skall träda i kraft den

1 januari 1999 och gälla fullt ut inom ATP-systemet, dvs. även för

personer födda år 1937 eller tidigare.

Enligt nuvarande regler kan ålderspension betalas ut för tre månader

före ansökningsmånaden. I avsnitt 25 har föreslagits att någon möjlighet

till utbetalning av pension för tid före det att en ansökan kommit in till

försäkringskassan inte skall finnas i det reformerade ålderspensions-

systemet. Behovet av regeln i det nuvarande systemet kan också ifråga-

sättas. Även ATP-baserad ålderspension är försäkringsmässigt beräknad

 om än schablonmässigt på så sätt att ett senare uttag ger högre årlig

ålderspension och därmed, i genomsnitt, samma livspension som vid ett

tidigare uttag. Möjligheten att ta ut ålderspension för tid före ansök-

ningstillfället fyller därför ingen egentlig funktion. Med hänsyn härtill

föreslår vi att ändring i nuvarande regler i det avseendet skall ske och att

de nya reglerna skall gälla redan från den 1 januari 1999. Förslaget inne-

bär att ålderspension får betalas ut tidigast för tid fr.o.m. månaden när-

mast efter ansökningsmånaden. Liksom när det gäller reformerad

ålderspension från fördelningssystemet bör dock undantag göras för den

som uppbär förtidspension eller särskild efterlevandepension.

Regeringen föreslår alltså att den som till någon del uppbär

förtidspension eller särskild efterlevandepension skall kunna beviljas

ålderspension även för tid före det att ansökan inkom till

försäkringskassan. Detta gäller dock endast tre månader före

ansökningsmånaden.

29.5 Följsamhetsindexering av tilläggspension i form av

ålderspension

Regeringens förslag: Inkomstgrundad ålderspension som utges helt

eller delvis enligt nuvarande regler skall från och med det årsskifte

som föregår det år då personen fyller 66 år årligen räknas om med in-

komstindexets procentuella förändring minskad med 1,6. Detta skall

börja gälla fr.o.m. årsskiftet 2001/2002.

Promemoriornas förslag: Förslag i Ds 1995:41 stämmer i

huvudsak överens med regeringens förslag vad gäller principerna för

följsamhetsindexering med undantag för att regeringen nu föreslår att

den årliga omräkningen av ATP-baserad ålderspension med

inkomstindexets förändring skall börja gälla först fr.o.m. årsskiftet

2001/2002 och att detta skall först ske fr.o.m. det årsskifte som föregår

det år då personen fyller 66 år. Vad gäller nivån på normen

presenterades i Ds 1997:67 två alternativ till följsamhetsindexering.

Det ena alternativet innebar följsamhetsindexering kring normen 1,75,

det andra prisindexering om den reala tillväxten är inom intervallet 1,5

till 2,0 %.

Remissinstanserna:

Ds 1995:41

Pensionärernas Riksorganisation (PRO) framför att organisationen

inte kan acceptera en följsamhetsindexering i det nuvarande pensions-

systemet. PRO anser också att nuvarande regler rörande förtida och

uppskjutet uttag av ålderspension även skall gälla fortsättningsvis.

Sveriges Pensionärers riksförbund anser det varken skäligt eller

rättvist att den ATP-baserade inkomstpensionen nedräknas enligt

normen år 2000. Konjunkturinstitutet konstaterar att det i ATP-

systemet inte finns någon koppling mellan normen och höjden på

ingångspensionen till skillnad mot vad som är fallet i det reformerade

ålderspensionssystemet. En högre norm medför därför en lägre livspen-

sion för de ATP-baserade ålderspensionernas del. Av den anledningen

anser Konjunkturinstitutet att särregler vad beträffar ATP-baserad ål-

derspension bör övervägas, i det fall man beslutar sig får en norm som

överstiger 1,5.

Remissinstanserna:

Ds 1997:67

PRO, Sveriges Kommunalpensionärernas Förbund (SKPF), Sveriges

Pensionärers riksförbund, Tjänstemännens Centralorganisation

(TCO) och Landsorganisationen i Sverige (LO) är kritiska till att ATP-

baserade ålderspensioner skall omfattas av följsamhetsindexering enligt

förslaget. PRO och SKPF anför att ATP-pensionärerna inte får

tillgodoräkna tillväxtnormen som sänker delningstalet och höjer

begynnelsepensionen så som de pensionärer som omfattas av det

reformerade pensionssystemet. Enligt PRO kommer ATP-

pensionärerna därigenom i ett sämre läge. Skall de ATP-baserade

ålderspensionerna följsamhetsindexeras måste det, enligt PRO, göras

kring normen 1,5. Sveriges Pensionärers Riksförbund anför att ATP-ba-

serad ålderspension inte skall omfattas av följsamhetsindexeringen utan

i fortsättningen värdesäkras med ett återställt basbelopp enligt reglerna

för år 1990. Även TCO påpekar att ATP-pensionärerna inte får del av

tillväxtnormen i delningstalet samtidigt som en hög norm medför risker

för bestående nedskrivningar. TCO anser att en annan lösning bör väljas

för ATP-pensionärerna. LO tar avstånd från att de ATP-baserade

ålderspensionerna skall omfattas av följsamhetsindexeringen.

Riksförsäkringsverket (RFV) tillstyrker alternativet fast norm på 1,75

för dem som helt eller delvis omfattas av de reformerade

ålderspensionssystemet. När det gäller pensionerna för personer som

inte omfattas av reformen, dvs. för dem som är födda före år 1938,

föreslår RFV ett bredare intervall 1,0 2,0 vid följsamhetsindexeringen.

RFV anför därvid att avsteg från den principiella utgångspunkt om

prisindexerade pensioner har gjorts både i samband med devalveringarna

och till följd av den djupa recessionen i början av 1990-talet. Dessa

avsteg har, enligt RFV, sammantaget lett till en inte obetydlig

genomsnittlig minskning av ålderspensionerna. Detta innebär, menar

RFV, en avsevärd förväntad besparing av pensionskostnaderna för

personer födda år 1937 och tidigare. RFV påpekar även att

promemorians båda alternativ till följsamhetsindexering skulle kunna

leda till återkommande nedräkningar av de gamla ålderspensionerna utan

att dessa grupper fått del av den uppräkning av begynnelsepensionen som

gäller i det reformerade ålderspensionssystemet. RFV beräknar att vid

1,5 % tillväxt skulle det bredare intervallet öka utgifterna med 2,5 %.

Sveriges Riksbank anför att normen för ATP-systemet bör

bestämmas så att den tillförsäkrar finansiell stabilitet i systemet.

Konjunkturinstitutet framför att det finns starka skäl för att tillämpa

olika normer i följsamhetsindexeringen av ålderspensionssystemets

ATP-delar och reformerade delar. Svenska Kommunförbundet menar

att normen för ATP-baserade ålderspensioner bör vara 2,0 medan

normen i det reformerade systemet bör vara 1,0.

Skälen för regeringens förslag: Ett syfte med reformeringen av det

allmänna ålderspensionssystemet är att uppnå en större följsamhet i för-

hållande till den samhällsekonomiska utvecklingen i stort. Enligt regler-

nas för ATP-systemet är såväl intjänade pensionsrätter som utgående

pensioner prisindexerade. Det innebär i princip att de skrivs upp med

den årliga inflationen och inte påverkas alls av den reala tillväxten i sam-

hället, vilket betyder att pensionsutgifterna blir relativt sett högre vid låg

tillväxt i samhällsekonomin och vice versa.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna skall den inkomstgrundade

ålderspensioneringen inom det reformerade systemet utgöra en egen

försäkringsgren och finansieras av en avgift på 18,5 %. Avgiften skall

ligga fast för framtiden, vilket förutsätter ett system som är robust mot

förändringar i avgiftsunderlaget.

Enligt förslaget skall den intjänade pensionsrätten och inkomstpen-

sionerna indexeras med hänsyn till den allmänna inkomstutvecklingen.

Därigenom kommer ålderspensionssystemets utgifter, sett i ett längre

perspektiv, att utvecklas i samma takt som avgiftsunderlaget, vilket är en

förutsättning för ett stabilt pensionssystem. Den utbetalda inkomstpen-

sionen föreslås indexeras på så sätt att den nybeviljade pensionens nivå

bestäms med utgångspunkt från en viss norm, varefter den utgående pen-

sionen följsamhetsindexeras med denna norm. Principerna för följsam-

hetsindexeringen beskrivs i avsnitt 18.3. Av detta avsnitt framgår dess-

utom att följsamhetsindexeringen föreslås ske kring normen 1,6.

Under en lång övergångsperiod kommer emellertid utbetalningarna

inom ålderspensionssystemet att huvudsakligen avse pensioner intjänade

och beräknade enligt nuvarande regelsystem. Personer som är födda år

1954 är den första åldersgrupp som kommer att få sin ålderspension

beräknad helt enligt de reformerade reglerna. För att ålderspen-

sionssystemet skall ges en större stabilitet redan under

övergångsperioden föreslår regeringen i enlighet med de antagna

riktlinjerna att också utgående ålderspensioner beräknade enligt reglerna

för ATP skall knytas till den allmänna inkomstutvecklingen. Detta

föreslås ske genom att inkomstgrundad ålderspension beräknad enligt

nuvarande regler följsamhetsindexeras på samma sätt som

inkomstpensionen. Följsamhetsindexeringen skall därvid omfatta både

de inkomstrelaterade ålderspensioner som helt beräknas enligt

nuvarande regler och de ATP-baserade ålderspensioner som kommer att

utges till personer i mellangenerationen, dvs. personer födda under åren

1938 1953. Grundskyddets skall dock följa prisutvecklingen.

Vissa remissinstanser har påpekat att följsamhetsindexeringen med en

viss norm i det reformerade systemet innebär att begynnelsepensionen

blir i motsvarande mån högre. Denna höjning tillgodoräknas inte ATP-

pensionärerna.

ATP-systemet i dess nuvarande utformning beräknas vara i balans om

den framtida reala tillväxten uppgår till 2,0 %. Med denna tillväxt kom-

mer även ATP-systemets utgifter i ett mer långsiktigt perspektiv att

utvecklas i samma takt som avgiftsinkomsterna. Detta kan även uttryckas

som att begynnelsepensionen i ATP-systemet har satts till en nivå som

förutsätter en framtida real tillväxttakt på 2,0 %. Den höga be-

gynnelsepensionen föranleds av den s.k. 15/30-regeln som gäller för

ATP-systemet. En i viss mån motsvarande höjning av begynnelse-

pensionen i det reformerade systemet föreslås ske genom att

delningstalet beräknas med en viss norm. Vid lägre tillväxt än 2,0 %

skulle de ATP-baserade ålderspensionerna, om dessa inte

följsamhetsindexerades, ta i anspråk en allt större del av

avgiftsunderlaget. Vid långvarigt låg tillväxt skulle detta leda till att

avgiften måste höjas eller att de utgående förmånerna måste reduceras. I

en situation med högre tillväxt än 2,0 % skulle det motsatta gälla.

Pensionärer med hel eller tjugondelsberäknad ATP-baserad ålderspen-

sion skulle inte få del av den högre tillväxten. På sikt skulle detta kunna

medföra uppjusteringar av förmånerna. Med följsamhetsindexeringen

sker de nämnda justeringarna med automatik.

Riksdagen tog inte ställning till normens storlek i sitt beslut med

anledning av Princippropositionen. För den fortsatta beredningen har

utgångspunkten varit att samma norm skall användas för både ATP-

baserad ålderspension och inkomstpension. Detta kräver en kompromiss

mellan behovet av att stabilisera utgiftsnivån för ATP-baserade

ålderspensioner och den jämna utbetalningsprofil som enligt riktlinjerna

skall gälla för de reformerade inkomstpensionerna. Normer mellan 1,5

och 2,0 har övervägts. I Ds 1997:67 presenterades två alternativ till följ-

samhetsindexering. Det ena alternativet innebär följsamhetsindexering

kring normen 1,75. Det andra alternativet innebär att inkomstpensionen

skulle prisindexeras om den reala tillväxten ligger inom intervallet 1,5

till 2,0 %. Skulle den reala tillväxten vara lägre än 1,5 % skulle

pensionerna räknas om med inkomstindexets förändring reducerat med

1,5. Skulle den reala tillväxten vara högre än 2 % skulle pensionerna

räknas om med inkomstindexets förändring reducerat med 2.

Under den efterföljande remissbehandlingen har övervägande delen av

remissinstanserna anfört att en fast norm är att föredra framför alterna-

tivet följsamhetsindexering kring ett intervall. Emellertid anser många

av remissinstanserna att normen 1,75 framstår som för hög, bl.a. mot

bakgrund av den låga tillväxten sedan år 1975. Remissinstansernas syn-

punkter redovisas i avsnitt 18.3. Regeringen har tagit fasta på den kritik

som riktats mot de två alternativen till norm för följsamhetsindexering

och föreslår att följsamhetsindexeringen av inkomstpensionerna skall

ske kring normen 1,6. Mot bakgrund av de argument som redogörs för

nedan bedömer regeringen att normen 1,6 även skall gälla vid följsam-

hetsindexeringen av pensioner beräknade helt eller delvis enligt reglerna

för ATP-systemet.

Vissa remissinstanser menar att normen för de ATP-baserade ålders-

pensionerna bör sättas högre än 1,6, bl.a. har normen 2,0 nämnts, för att

därigenom garantera pensionssystemets stabilitet. Regeringen vidhåller

emellertid uppfattningen att normen bör vara den samma i ålderspen-

sionssystemets båda delar. Skulle inkomstpensionen följsamhetsindexe-

ras kring normen 1,6 och den ATP-baserade ålderspensionen indexeras

kring t.ex. normen 2,0 skulle visserligen utgifterna för ATP bli lägre än

vad som blir fallet med normen 1,6. Konsekvensen skulle dock vara att

äldre pensionärer alltid fick en sämre inkomstutveckling jämfört med

yngre. För individer födda åren 1938 1953 skulle den årliga ökningen

av de individuella ålderspensionerna bli beroende av det antal

tjugondelar pensionären har. Således skulle en pensionär med få

tjugondelar från det reformerade systemet få en sämre

inkomstutveckling än en pensionär med större del av sin pension

beräknad enligt reformerade regler.

Under remissbehandlingen har även olika normer vid följsamhetsin-

dexeringen av ålderspensioner för de som är födda före år 1938 och för

de som är yngre föreslagits. Därvid har en försiktigare följsamhetsin-

dexering i form av intervallet 1,0 2,0 förordats för de äldre med

motiveringen att personer födda före år 1938 redan har berörts av avsteg

från prisindexeringen. Regeringen anser att dessa synpunkter tillgodoses

med det föreliggande förslaget att fastställa normen till 1,6 vilken är

lägre än det alternativ till fast norm som presenterades i Ds 1997:67.

Således föreslår regeringen att inkomstgrundad ålderspension från

ATP-systemet årligen skall räknas om med inkomstindexets förändring

reducerat med normen 1,6. Det innebär att om tillväxten, mätt som in-

komstindexets nominella förändring mellan två år, skulle uppgå till t.ex.

2,5 % skulle pensionerna multipliceras med faktorn 1,025/1,016 =

1,089, dvs. räknas upp med 0,89 %. Detta kan också uttryckas så att

omräkningen av pensionerna ungefär motsvarar förändringen i index

2,5 % med avdrag för normen 1,6 %.

En konsekvens av att utgående ATP-baserade ålderspensioner följsam-

hetsindexeras samtidigt som den intjänade ATP-rätten även fortsätt-

ningsvis är prisindexerad är att innestående ATP-rätt och utgående för-

måner kommer att utvecklas på olika sätt. För en person som t.ex. tagit

ut halv ålderspension kommer, vid hög real inkomsttillväxt i förhållande

till normen i följsamhetsindexeringen, det utgående pensionsbeloppet

att växa snabbare än värdet av den outtagna halvan av pensionen. När den

resterande hälften senare tas ut, kommer denna del av pensionen att

utges med ett lägre belopp än den först uttagna halva pensionsförmånen

(om man bortser från effekterna av uppräkning till följd av uppskjutet

uttag). Om den reala inkomsttillväxten i stället skulle ha varit låg skulle

det nybeviljade beloppet utges med ett högre belopp.

Med olika indexeringsmetoder för innestående respektive utgående

pensionsrätt kan det således ha betydelse för den framtida pensionens

storlek vilket kalenderår som individen väljer att lyfta ålderspension. I

de fall den reala inkomsttillväxten har varit lägre än normen för följ-

samhetsindexeringen skulle det vara mer fördelaktigt att skjuta upp pen-

sionsuttaget över ett årsskifte. Vid hög real tillväxt skulle det omvända

gälla, pensionsuttag före ett årsskifte skulle ge en högre ålderspension.

För att undvika att tidpunkten för pensionsuttaget påverkar den fram-

tida ålderspensionens storlek på så sätt som beskrivits bör såväl den

innestående ATP-rätten som den utgående ålderspensionen vara

prisindexerad fram till årsskiftet efter det år då individen uppnått 65 års

ålder. Detta innebär att innestående ATP-rätt omräknas till ett

förmånsbelopp uttryckt i kronor det år som individen fyller 65 år och

följsamhetsindexeras per det påföljande årsskiftet.

De första utbetalningarna av inkomstpension föreslås enligt vad som

framgår av avsnitt 6.3 ske den 1 januari 2001. Som en konsekvens av

detta kan följsamhetsindexering av inkomstpension ske först fr.o.m. års-

skiftet 2001/2002. Följsamhetsindexeringen av ATP-baserad ålderspen-

sion bör påbörjas samtidigt, det vill säga per årsskiftet 2001/2002.

Eftersom följsamhetsindexering av ålderspension beräknad enligt

reglerna för ATP-systemet föreslås ske först från det årsskifte som

föregår det år då personen fyller 66 år kommer en

följsamhetsindexering vid årsskiftet 2001/2002, såvitt avser ATP, att

endast omfatta personer som är födda år 1936 eller tidigare. Till följd av

att avdrag för allmän pensionsavgift skall göras år 1999 kommer

inkomstindexets förändring årsskiftet 2001/2002 att reduceras med 2

%. För att inte ATP-baserade ålderspensioner skall påverkas av detta

avdrag det första året med följsamhetsindexering föreslår regeringen en

övergångslösning som syftar till att kompensera för avdragets effekter

vid denna tidpunkt. Se vidare avsnitt 18.4. Personer som är födda år

1937 får hela den inkomstrelaterade ålderspensionen i form av ATP

följsamhetsindexerad fr.o.m. årsskiftet 2002/2003 oberoende av om

uttag då har skett.

29.6 Avveckling av delpensionssystemet

Regeringens förslag: Efter utgången av år 2000 skall delpension

inte kunna nybeviljas eller ökas. Den som vid utgången av år 2000

uppbär sådan pension skall dock ha fortsatt rätt till delpension fram

till 65 års ålder eller till dess rätten till delpension på annat sätt

upphör. Detsamma skall gälla dem som har sökt delpension före den

1 januari 2001 och som har beviljats sådan pension för tid med

början före denna tidpunkt även om beslut inte meddelats vid

tidpunkten för upphävandet av lagen om delpensionsförsäkring.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:41 stämmer i huvudsak

överens med regeringens förslag, dock föreslogs i Ds 1995:41 att lagen

om delpensionsförsäkring skulle upphöra att gälla vid utgången av år

1999.

Remissinstanserna: Försäkringsanställdas Förbund anser att

möjligheten till delpensionen bör finnas kvar. Tjänstemännens

centralorganisation (TCO) anser att det finns starka skäl att bibehålla

en delpensionsmöjlighet, eftersom det, enligt TCO, inte kommer att

vara ekonomiskt möjligt för huvuddelen av framtidens pensionärer att ta

ut ålderspension redan från 61 års ålder.

Skälen för regeringens förslag: Förvärvsarbetande som minskar sin

arbetsinsats kan under vissa förutsättningar erhålla delpension. Delpen-

sionen utgör då en viss andel av det inkomstbortfall som följer av

arbetstidsminskningen. För att delpension skall kunna utges krävs bl.a.

att den försäkrade har haft pensionsgrundande inkomst under

sammanlagt minst tio år fr.o.m. 45 års ålder och att denne under de

senaste tolv månaderna före arbetstidsminskningen förvärvsarbetat

under minst fyra månader. Enligt de regler som gäller från den 1 juli

1994 utges delpension för högst tio timmars minskning av arbetstiden

per vecka. Rätt till delpension föreligger från den månad den försäkrade

fyller 61 år och längst t.o.m. månaden före denne fyller 65 år.

Kompensationsgraden är 55 % av pensionsunderlaget.

I princippropositionen föreslogs att delpensionsförsäkringen skulle

avvecklas. Som det främsta motivet anfördes att det reformerade

ålderspensionssystemet i sig kommer att erbjuda möjligheter till

flexibla och individuella lösningar i sådan utsträckning att behovet av en

särskild delpension inte längre kan anses vara tillräckligt framträdande.

Det reformerade ålderspensionssystemet som sådant kommer i fram-

tiden att ge stort utrymme för uttag av partiell ålderspension i kombina-

tion med fortsatt förvärvsarbete, såväl före som efter 65 års ålder.

Regeringen anser därför att det inte längre finns behov av ett särskilt

förfarande för delpension efter det att ålderspension från det

reformerade ålderspensionssystemet börjar betalas ut, dvs. fr.o.m. år

2001. Vi föreslår således att delpension inte skall nybeviljas eller ökas

efter utgången av år 2000. Vid denna tidpunkt kan personer födda åren

1936 1939 omfattas av reglerna om delpension. För dem som vid denna

tidpunkt uppbär delpension samt för dem som då har sökt och sedermera

beviljas delpension för tid med början före år 2001, bör dock reglerna

fortsatt gälla. Detta innebär att år 2004 när personer födda år 1939

fyller 65 år blir det sista året som utbetalning av delpension kan

komma att ske.

30 Principer för ålderspensionssystemets

finansiering m.m.

30.1 Ansvarsfördelning

Regeringens förslag: Tillgångarna i den Allmänna pensionsfonden

(AP-fonden) skall täcka kostnaderna för inkomstpension och

tilläggspension i form av ålderspension. Även kostnaderna för

folkpension i form av ålderspension som uppbärs av personer som

också har rätt till tilläggspension i form av ålderspension skall

belasta AP-fonden.

Kostnaderna för tilläggspension i form av förtids- och

efterlevandepension skall inte längre belasta AP-fonden utan flyttas

över till statsbudgeten. Kostnaderna för dessa pensionsförmåner

skall finansieras med socialavgifter. Även folkpension i form av

förtidspension för personer som har rätt till tilläggspension liksom

folkpension i form av efterlevandepension skall finansieras med

socialavgifter.

Övriga folkpensionsförmåner och pensionstillskott skall

finansieras med allmänna skattemedel.

Förändringarna skall träda i kraft den 1 januari 1999.

Utredningens förslag: Regeringens förslag stämmer överens med

Pensionsarbetsgruppens förslag i SOU 1994:20 vad gäller den

långsiktiga lösningen för hur kostnaderna skall fördelas mellan statsbud-

geten och AP-fonden. Pensionsarbetsgruppen föreslog dock att AP-fon-

den under en övergångsperiod skall belastas med vissa utgifter för all-

männa pensioner som på sikt inte skall finansieras med ålderspen-

sionsavgift.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har avstått från att kom-

mentera Pensionsarbetsgruppens förslag i denna del.

Skälen till regeringens förslag: I finansieringshänseende och även

lagtekniskt görs i dagens pensionssystem en åtskillnad mellan å ena

sidan förmåner inom den allmänna tilläggspensioneringen, som

finansieras med tilläggspensionsavgift, allmän pensionsavgift och

avkastningen från AP-fonden, och å andra sidan folkpensionsförmåner,

som belastar statsbudgeten. Från tilläggspensionssystemet utges

ålderspensioner liksom förtids- och efterlevandepensioner. Från

folkpensionssystemet utges också ålderspensioner, förtidspensioner

och efterlevandepensioner samt särskilda folkpensionsförmåner som

bostadstillägg till pensionärer, särskilt bostadstillägg till pensionärer,

handikappersättning och vårdbidrag.

Ett syfte med pensionsreformen är att skapa ett administrativt och fi-

nansiellt avskilt system för de inkomstgrundade ålderspensionerna. All-

mänheten ges därigenom möjlighet att följa utvecklingen av inkomster

och utgifter för den inkomstgrundade delen av ålderspensioneringen.

Förtroendet för ålderspensionssystemet kan därigenom bättre upprätt-

hållas. Regeringens bedömning är därför att uppdelningen av finan-

sieringen mellan AP-fonden och statsbudgeten bör vara en annan än vad

som gäller för dagens pensionssystem.

Pensionsarbetsgruppen föreslog i sitt betänkande att avgifter för ål-

derspensioner på sikt enbart skall användas till att finansiera inkomst-

grundad ålderspension och att övriga förmåner, dvs. förtidspensioner

och efterlevandepensioner skall finansieras över statsbudgeten eller

över respektive försäkringsgren. Den sammantagna effekten av en

engångslösning för uppdelningen av betalningsansvaret skulle enligt

Pensionsarbetsgruppen få betydande negativa konsekvenser för statens

finanser. Därför föreslogs en övergångslösning tills dess att reformen

skulle vara i full funktion. Den skulle innebära att AP-fonden under en

övergångsperiod även skulle finansiera vissa av de pensioner som på

lång sikt föreslogs belasta statsbudgeten eller andra försäkringssystem.

Således skulle under en övergångsperiod tilläggspension i form av

förtidspension för vissa åldersgrupper finansieras av medel från AP-

fonden. Vidare skulle sådana medel finansiera folkpension och

pensionstillskott för dem som inte till någon del omfattas av de

reformerade ålderspensionsreglerna. AP-fondsmedel skulle enligt

Pensionsarbetsgruppens förslag även finansiera folkpension,

pensionstillskott och tilläggspension inom änkepensioneringen enligt

äldre regler.

Riksdagen tog inte ställning till den exakta utformningen av de fram-

tida finansieringsformerna utan fastslog att frågan borde utredas vidare.

Det anfördes att utgångspunkten för den fortsatta beredningen borde

vara att de finansiella effekterna på statsbudgeten respektive AP-fonden

skulle vara desamma som skulle erhållas med Pensionsarbetsgruppens

förslag till övergångslösning.

Regeringen har inte funnit skäl till en annan bedömning än den som

Pensionsarbetsgruppen hade vad gäller den långsiktiga lösningen. Rege-

ringen föreslår dock, till skillnad från Pensionsarbetsgruppen, en ome-

delbar övergång till den långsiktiga finansieringsordningen. Som redan

nämnts anser regeringen det viktigt att förtroendet för ålderspensions-

systemet stärks. Skulle AP-fonden även fortsättningsvis belastas med

andra utgifter än ålderspensionsbetalningar skulle reformen förlora i

tydlighet och förutsebarhet. Ålderspensionssystemet skulle bli mindre

robust, eftersom det skulle finansiera utgifter som inte anpassats till den

samhällsekonomiska utvecklingen. Detta skulle minska allmänhetens

tillit för det reformerade ålderspensionssystemets förmåga till

finansiell stabilitet. Pensionsarbetsgruppens förslag till infasning av

reformen skulle också innebära att en effektiv uppföljning av

utgiftsutvecklingen inom förtids- och efterlevandepensioneringen

försvårades, till följd av den föreslagna fördelningen av dessa utgifter på

AP-fond respektive statsbudget.

Regeringens förslag betyder att kostnaderna för tilläggspension i

form av förtids- och efterlevandepensioner flyttas från AP-fonden till

statsbudgeten fr.o.m. år 1999. Statsbudgetens utgifter beräknas därmed

öka med ca 37 miljarder kronor. Regeringen lämnade inte i

princippropositionen något exakt förslag till finansiering av förtids- och

efterlevandepensioneringen utan avvaktade det pågående utrednings-

arbetet. Förtidspensionsutredningen föreslog i betänkandet

Ohälsoförsäkringen trygghet och aktivitet (SOU 1997:166) att

förtidspensioneringen i sin helhet skall finansieras via statsbudgeten,

dels med sjukförsäkringsavgifter vad gäller den inkomstrelaterade

förtidspensionen, dels med allmänna skattemedel, vad gäller

grundskyddet. Regeringen har tagit fasta på Förtidspensionsutredningens

förslag och föreslår således i enlighet med detta att finansieringen av

förtidspensioner fr.o.m. år 1999 skall ske med socialavgifter och med

allmänna skattemedel enligt samma principer som skall gälla för

ålderpension. Det innebär att förutom tilläggspension skall även

folkpension till dem som uppbär tilläggspension finansieras med

avgifter. I avvaktan på efterlevandepensionsutredningens ställ-

ningstagande föreslår regeringen vidare att tilläggspension och folkpen-

sion i form av efterlevandepension fr.o.m. år 1999 finansieras med so-

cialavgifter. I avsnitt 32 behandlas frågan med vilka socialavgifter

finansieringen föreslås ske.

Enligt vad vi föreslår i avsnitten 28 och 29 skall tilläggspension i

form av ålderspension fr.o.m år 2001 räknas om till en inkomstgrundad

ålderspension som baseras på hela inkomsten och inte som idag på in-

komster som överstiger ett förhöjt prisbasbelopp. Detta innebär att den

del av folkpensionen som motsvarar ersättning för det första förhöjda

prisbasbeloppet för vilket tilläggspension enligt nuvarande regler inte

beräknas kommer att utgöra en del av tilläggspensionen. Regeringen

föreslår att kostnaderna för hela den inkomstgrundade ålderspensionen

skall belasta AP-fonden.

En ordning där folkpensionsförmånerna för ålderspensionärer fr.o.m.

år 1999 i sin helhet skulle finansieras över statsbudgeten skulle tillsam-

mans med de övriga förändringarna vad gäller finansieringsordningen

innebära en betydande försvagning av statsbudgeten. Mot bakgrund av

detta föreslår regeringen att kostnaderna för folkpensionen för

ålderspensionärer med rätt till tilläggspension åläggs AP-fonden för

åren 1999 och 2000. Denna del av folkpensionskostnaden kan

schablonmässigt anses motsvara den folkpension som fr.o.m. år 2001

räknas in i den inkomstgrundade ålderspensionen. Statsbudgetens

utgifter beräknas därmed minska med ca 42 miljarder kronor. Vad gäller

övriga folkpensionsförmåner för ålderspensionärer samt

pensionstillskottet föreslår vi att de finansieras med allmänna

skattemedel. Med denna lösning uppnås en i stort sett enhetlig

finansiering av ålderspensioneringen både före år 2001, då utbetalning

av ålderspension enligt de reformerade reglerna påbörjas, liksom

fortsättningsvis.

AP-fonden tillförs intäkter från ålderspensionsavgiften, statliga

ålderspensionsavgifter och allmän pensionsavgift för finansiering av

ovan nämnda pensionsförmåner. Dock skall viss del av dessa

avgiftsintäkter tillföras premiepensionssystemet respektive

statsbudgeten. Se vidare avsnitten 31.3, 30.4 och 30.5.

För personer födda före år 1938 och som har låg eller ingen in-

komstgrundad pension, kommer en övergångsvis garantipension att be-

räknas fr.o.m. år 2001, alternativt fr.o.m. år 2003. Såväl den exakta

utformningen av som starttidpunkten för utbetalningar av övergångsvis

garantipension utreds i särskild ordning. De yngre pensionärerna med

motsvarande inkomstförhållanden kommer att bli berättigade till en

garantipension enligt reformerade regler. Garantipensionen och den

övergångsvisa garantipensionen skall enligt vad vi föreslår i

prop. 1997/98:152 Garantipension, m.m. finansieras med allmänna

skattemedel.

30.2 Ålderspensionsavgifter för pensionsgrundande sociala

förmåner

Regeringens förslag: Fr.o.m. inkomståret 1999 skall staten betala

avgifter till ålderspensionssystemet för samtliga pensionsgrundande

social- och arbetslöshetsförsäkringsersättningar m.m. och

pensionsgrundande belopp som det tillgodoräknas pensionsrätt eller

pensionspoäng för. Avgiften skall benämnas statlig

ålderspensionsavgift. De föreslagna reglerna härom skall tas in i en

särskild lag som skall träda i kraft den 1 oktober 1998.

Promemorians förslag: stämmer i huvudsak överens med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flera instanser anger i sina yttranden över för-

slaget i Ds 1995:55 bl.a. Arbetsgivarverket, Landsorganisationen i

Sverige (LO), och Sveriges Pensionärsförbund att de stödjer principen

att ålderspensionsavgifter skall betalas i samtliga fall när pensionsrätt

tillgodoräknas. Tjänstemännens centralorganisation (TCO) tillstyrker

förslagen i Ds 1995:55 eftersom det ligger i linje med intentionerna att

tydligt visa socialförsäkringssystemets utgifter och att skapa ett stabilt

och försäkringsmässigt uppbyggt pensionssystem. Finansinspektionen,

Riksrevisionsverket, Försäkringskasseförbundet, Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), och Pensionärernas Riksorganisation

har inget att erinra mot att det införs statlig ålderspensionsavgift.

Skälen till regeringens förslag: Ett av syftena med

pensionsreformen är att skapa ett finansiellt autonomt och från övriga

socialförsäkringsgrenar skilt system. För att åstadkomma detta fastslogs

i princippropositionen (s. 57 58) att det är nödvändigt att det för varje

förmån för vilken det tillgodoräknas pensionsrätt också erläggs

motsvarande avgifter. Ett förslag härom lämnas nu av regeringen.

Enligt nuvarande regler för intjänande av rätt till allmän tilläggspen-

sion (ATP) behandlas, förutom vanliga förvärvsinkomster, en rad social-

försäkrings- och arbetsmarknadsersättningar som träder i stället för för-

värvsinkomster, samt vissa andra ersättningar som också är pensions-

grundande som inkomst av anställning respektive inkomst av annat för-

värvsarbete. Därigenom utgör dessa socialförsäkringsersättningar m.m.

pensionsgrundande inkomst. Hittills har inte någon motsvarighet till den

arbetsgivaravgift i form av tilläggspensionsavgift som tas ut på för-

värvsinkomster betalats för dessa ersättningar. Fr.o.m. den 1 januari

1995 tas dock en allmän pensionsavgift (tidigare benämnd allmän

egenavgift) ut på samtliga dessa ersättningar. Sedan den 1 januari 1998

uppgår den avgiften till 6,95 % och arbetsgivaravgiften i form av

tilläggspensionsavgift till 6,40 %.

Det torde främst vara av administrativa skäl som det inte betalats

någon tilläggspensionsavgift på pensionsgrundande socialförsäkrings-

ersättningar m.m. Eftersom det rör sig om överföringar inom den

offentliga sektorn har det ansetts onödigt att avgiftsbelägga dessa

förmåner även om värdet av en erhållen förmån inte bara består av den

kontanta ersättningen utan även av värdet av den pensionsrätt som

ersättningen är förenad med. Detta innebär att pensionssystemet med

nuvarande regler delvis finansierar kostnader som i princip hänför sig

till andra förmåns- eller bidragssystem. Åtminstone för sådana

pensionsgrundande ersättningar som betalas ut under något av de 15

bästa inkomståren kan det finnas en direkt koppling mellan storleken på

de pensionsgrundande socialförsäkringsersättningarna m.m. och

personens framtida tilläggspension. Annars gäller här som för

förvärvsinkomster att sambandet i ATP-systemet är svagt mellan den

pensionsgrundande inkomsten och faktisk pension.

Som beskrivits tidigare skall enligt de av riksdagen godkända riktlin-

jerna det reformerade ålderspensionssystemet, vad gäller den inkomst-

relaterade delen, i sin helhet finansieras med en ålderspensionsavgift

som tas ut på samtliga inkomster som ger pensionsrätt. Avgiften skall

vara 18,5 % av den pensionsgrundande inkomsten och av andra belopp

som ger pensionsrätt. I avsnitt 6.2 redogörs för att den allmänna

pensionsavgiften och tilläggspensionsavgiften år 1999 oförändrat

föreslås utgå med 6,95 % respektive 6,40 % av bruttoinkomsten

(avgiftsunderlaget). Den sammanlagda ålderspensionsavgiften kommer

därmed att år 1999 endast att uppgå till ca. 14,35 % av den

pensionsgrundande inkomsten. I enlighet med riktlinjerna föreslår

regeringen att det för pensionsrätt som tillgodoräknas på grundval av

socialförsäkringsersättningar m.m. skall betalas avgifter till det

inkomstgrundade ålderspensionssystemet. Detsamma föreslår vi när det

gäller den pensionsrätt som tillgodoräknas för de belopp som genom

pensionsreformen kommer att bli pensionsgrundande utöver den

pensionsgrundande inkomsten. Vidare föreslås att denna avgift benämns

statlig ålderspensionsavgift och att bestämmelser härom tas in i en

särskild lag. Regeringen föreslår att statliga ålderspensionsavgifter skall

betalas för aktuella ersättningar som det tillgodoräknas pensionsrätt för

fr.o.m. år 1999. Reglerna om statlig ålderspensionsavgift föreslår vi

dock skall träda i kraft redan den 1 okotober 1998.

30.3 Avgiftsskyldighet och den särskilda löneskatten

Regeringens förslag: Arbetsgivaravgift respektive egenavgift i form

av ålderspensionsavgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter

skall fr.o.m. den 1 januari 1999 betalas även efter det att

arbetstagaren respektive den försäkrade har fyllt 65 år. Fr.o.m. år

1999 skall en försäkrad även betala sådan egenavgift för år då han

eller hon har uppburit ålderspension under hela året.

Även allmän pensionsavgift skall fr.o.m. år 1999 betalas av den

som fyllt 65 år.

I ovan nämnda situationer skall den särskilda löneskatten utgöra

18,09 %.

Vad som nu har sagts skall inte gälla dem som är födda år 1937

eller tidigare.

Promemorians förslag: Förslaget i Ds 1995:55 stämmer i princip

överens med regeringens förslag i den del som berör avgiftsskyldighet

för personer som har uppburit ålderspension under hela året. I Ds

1995:55 föreslogs dock att ändringen skulle börja gälla fr.o.m. 1 januari

1997. I övriga delar lämnades inga förslag i Ds 1995:55.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan

har inga invändningar mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler tas arbets-

givaravgifter, egenavgifter eller allmän pensionsavgift inte ut för den

som har fyllt 65 år. Enligt riktlinjerna för det reformerade ålderspen-

sionssystemet skall ingen övre åldersgräns finnas för intjänande av pen-

sionsrätt. Som en konsekvens av detta och för att upprätthålla ett nära

samband mellan inbetalda avgifter och utbetalda förmåner bör således

arbetsgivaravgift och egenavgift i form av ålderspensionsavgift samt

allmän pensionsavgift tas ut även efter det att arbetstagaren respektive

den enskilde fyllt 65 år. De som är födda år 1938 är den första årskullen

som föreslås ha möjlighet att tjäna in pensionsrätt i det reformerade

systemet efter 64 års ålder (se avsnitt 28). Regeringen föreslår därför

att arbetsgivaravgift och egenavgift i form av ålderspensionsavgift samt

allmän pensionsavgift fr.o.m. 1 januari 1999 skall betalas även efter det

att arbetstagaren respektive den försäkrade har fyllt 65 år men att detta

inte skall gälla personer som är födda år 1937 eller tidigare.

Enligt nuvarande regler för allmän tilläggspension i 11 kap. 1 § andra

stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) gäller vidare att

pensionsgrundande inkomst inte skall beräknas för en person som under

hela året uppburit hel ålderspension. Inkomst av annat förvärvsarbete

utgör i dessa situationer inte underlag för uttag av egenavgift. På in-

komsten tas i stället ut en särskild löneskatt. Några motsvarande regler

finns inte vad gäller arbetsgivaravgift eller allmän pensionsavgift.

Någon bestämmelse motsvarande den i 11 kap. 1 § andra stycket AFL

om att pensionsgrundande inkomst inte skall beräknas för en försäkrad

som under hela året uppburit hel ålderspension föreslås inte införas i

den nya lagen om inkomstgrundad ålderspension. Detta innebär att

pensionsgrundande inkomst skall fastställas även för sådant år och ligga

till grund för beräkning av såväl pensionspoäng (t.o.m. det år den

försäkrade fyller 64 år) som pensionsrätt. Även egenavgift i form av

ålderspensionsavgift bör då betalas för sådan inkomst av annat

förvärvsarbete som uppbärs av den som under hela året uppburit hel

ålderspension. Personer födda år 1937 eller tidigare bör emellertid

undantas från denna regel, eftersom äldre regler om fastställande av

pensionsgrundande inkomst i detta hänseende föreslås fortsätta gälla för

dem (se avsnitt 29). Regeringen föreslår alltså att en försäkrad skall

betala egenavgift i form av ålderspensionsavgift även för år då han eller

hon har uppburit ålderspension under hela året men att detta inte skall

gälla personer som är födda år 1937 eller tidigare.

De föreslagna förändringarna i avgiftsuttag för dem som är födda år

1938 eller senare föranleder en ändring av den särskilda löneskatten i

dessa situationer.

Den särskilda löneskatten enligt lagen (1990:659) om särskild löne-

skatt på vissa förvärvsinkomster skall motsvara skattedelen av social-

avgifterna. Denna skatt beräknas för närvarande schablonmässigt, enligt

de principer som slogs fast i samband med skattereformen

(prop. 1989/90:110), som summan av egenföretagarnas folkpensions-

avgift och allmänna löneavgift plus hälften av övriga egenavgifter och

den allmänna sjukförsäkringsavgiften. Av den allmänna pensionsavgiften,

som fr.o.m. den 1 januari 1998 uppgår till 6,95 %, inkluderas hälften av

avgiftssatsen överstigande 1 procentenhet i den särskilda löneskatten

fr.o.m. 1998. För år 1998 uppgår den särskilda löneskatten till 24,26 %.

Enligt vårt förslag skall ett avgiftsuttag på 6,95 % för den allmänna

pensionsavgiften och på 6,40 % för ålderspensionsavgiften bibehållas

under år 1999. När den nuvarande beräkningsschablonen tillämpas på

dessa avgiftsnivåer erhålls en skattedel på 6,17 procentenheter (6,17 =

0,5 x (6,40 + 6,95 1)) av det sammantagna uttaget på 13,35 % av

allmän pensionsavgift och ålderspensionsavgift. Denna skattedel skall

inte ingå i den särskilda löneskatt på förvärvsinkomster som skall

betalas för personer som är födda år 1938 eller senare och som har

uppnått 65 års ålder och inte heller för dem med inkomst av annat

förvärvsarbete som före 65 års ålder har uppburit hel ålderpension hela

året. Den särskilda löneskatten på förvärvsinkomster föreslås därför

uppgå till 18,09 % (18,09 = 24,26 6,17) för dessa individer fr.o.m. den

1 januari 1999. Schablonavdraget för särskild löneskatt och

ålderspensionsavgift för dessa individer föreslås uppgå till 20 %, vilket

också är den nivå som schablonavdraget för särskild löneskatt för

närvarande uppgår till.

30.4 Avsättning av medel till premiepensionssystemet

Regeringens förslag: Avsättning till premiepensionssystemet skall

göras med ett belopp som motsvarar den pensionsrätt för premie-

pension som fastställs.

Regeringen skall för varje år fastställa den andel av influtna ålders-

pensionsavgifter som preliminärt skall föras till den tillfälliga

förvaltningen hos Riksgäldskontoret. Riksförsäkringsverket skall för

varje år till regeringen lämna förslag om den preliminära andel av

ålderspensionsavgifterna som enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter skall föras till den tillfälliga förvaltningen hos

Riksgäldskontoret. Riksförsäkringsverket skall också årligen beräkna

skillnaden mellan de preliminärt överförda avgifterna för ett visst år

och det belopp som skulle ha överförts för att motsvara pensionsrätt

för premiepension som fastställts för år fr.o.m. år 1999.

Skillnadsbeloppet skall därvid beräknas med sådan avkastning som

anges i 8 kap. 1 § första stycket lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension. Avstämning av den framräknade

skillnaden skall göras vid en kommande avsättning.

Riksförsäkringsverket skall även beräkna skillnaden mellan de pre-

liminärt överförda avgifterna åren 1995 1998 och det belopp som

skulle ha överförts för att motsvara pensionsrätt för premiepension

som fastställs för dessa år. Avstämning för framräknade skillnader

avseende perioden 1995 1997 skall ske senast i juni år 1999.

Avstämning för framräknad skillnad avseende år 1998 skall ske

senast i april år 2000.

För år 1999 höjs avsättningen till premiepensionssystemet till 32

% av de under året influtna ålderspensionsavgifterna.

Skälen för regeringens förslag: Premiepensionssystemet inom det

allmänna ålderspensionssystemet bör tillföras ett belopp som exakt

motsvarar den för respektive år fastställda pensionsrätten för

premiepension. Detta föreslås ske genom att det preliminärt överförda

beloppet ett visst år avstäms mot den för samma år fastställda

pensionsrätten. Motivet för förslaget är att det belopp som för de

försäkrades räkning skall överföras från den tillfälliga förvaltningen till

kapitalförvaltarna utgår från den fastställda premiepensionsrätten.

Därmed bör även det belopp som tillförs den tillfälliga förvaltningen

följa den fastställda pensionsrätten för premiepension. I

fördelningssystemet är förhållandet annorlunda. Enligt förslag i denna

remiss kommer fördelningssystemet att, med avdrag för de belopp som

förs till premiepensionssystemet och som enligt förslaget i avsnitt 30.5

förs till statsbudgeten, tillföras de medel som inflyter i form av

ålderspensionsavgifter. I vissa situationer fastställs pensionsrätt utan att

motsvarande avgiftsinbetalning skett, exempelvis vid uppbördsförluster

på grund av konkurser. Det finns också situationer där det inflyter

avgifter utan att det fastställs någon motsvarande pensionsrätt, t.ex. när

avgifter betalas för inkomster under gränsen för deklarationsskyldighet

och för inkomster som tjänats in samma år som en inkomsttagare

avlider. I fördelningssystemet kan det därmed uppkomma skillnader

mellan fastställd pensionsrätt och influtna avgifter. Dessa skillnader

kommer att påverka buffertfondens storlek. Därmed kommer

skillnaderna att beaktas i beräkningen av fördelningssytemets

ekonomiska ställning som översiktligt beskrivits i avsnitt 16.

I prop. 1994/95:41 föreslogs att premiepensionssystemets interimis-

tiska förvaltning hos Riksgäldskontoret under år 1995 skulle tillföras

11 % av de influtna tilläggspensionsavgifterna, i princip motsvarande

1,43 % av avgiftsunderlaget (11 % x 13 % = 1,43 %). I avvaktan på

premiepensionssystemets utformning föreslogs det att denna andel

skulle föras över till en i propositionen föreslagen särskild förvaltning

hos Riksgäldskontoret. Riksdagen beslutade i enlighet med förslaget

(bet. 1994/95:SfU6, rskr. 1994/95:81). Andelen 11 % angavs i

propositionen ha beräknats utifrån de inkomstförhållanden som då

förväntades gälla under år 1995 och utifrån att personer födda år 1939

och senare skulle tjäna in pensionsrätt för premiepension. Det anfördes

att storleken på avsättningarna borde omprövas inför år 1996 och

därefter, bl.a. som en följd av tjugondelsinfasningen.

Enligt förslag i denna remiss skall för åren 1995 1998 pensionsrätt

för premiepension kunna tillgodoräknas med 2 % av den

pensionsgrundande inkomsten. Fr.o.m. år 1999 skall pensionsrätt för

premiepension kunna tillgodoräknas med 2,5 % av den

pensionsgrundande inkomsten och andra pensionsgrundande belopp.

Pensionsrätt för premiepension föreslås inte tillgodoräknas för

pensionsgrundande belopp åren 1995 1998 men väl därefter.

Tjugondelsinfasningen innebär att personer i mellangenerationen

tjänar in pensionsrätt i det reformerade systemet i tjugondelar. Varje

årskull, fr.o.m. födda år 1938 t.o.m. födda år 1953

(mellangenerationen), tjänar in pensionsrätt för premiepension i ökande

grad. Personer födda år 1938 tjänar in fyra tjugondelar av sin pension i

det reformerade pensionssystemet. De kommer därmed att för åren

1995 1998 tillgodoräknas en årlig pensionsrätt för premiepension med

0,4 % (4/20 x 2 %) av den pensionsgrundande inkomsten och fr.o.m. år

1999 med 0,5 % (4/20 x 2,5 %) av den pensionsgrundande inkomsten

och andra belopp. Personer födda år 1939 tjänar in fem tjugondelar av

sin pension i det reformerade pensionssystemet och kommer för åren

1995 1998 tillgodoräknas en årlig pensionsrätt för premiepension med

0,5 % (5/20 x 2 %) av den pensionsgrundande inkomsten och fr.o.m. år

1999 med 0,625 % (5/20 x 2,5 %) av den pensionsgrundande inkomsten

och andra belopp. Intjänandet ökar således fr.o.m. år 1999 med 0,125

procentenheter (1/20 x 2,5 %= 0,125) för varje årskull i

mellangenerationen. Under åren 1995 1998 var ökningen 0,1

procentenhet (1/20 x 2 %).

Den preliminära avsättningen till premiepensionssystemet, som andel

av den totala pensionsgrundande inkomsten och andra belopp, kan

beräknas genom att respektive årskulls procentuella avsättning till

premiepensionssystemet multipliceras med årskullens beräknade andel

av den beräknade totala pensionsgrundande inkomsten och andra belopp

och genom att dessa produkter därefter summeras över samtliga

årskullar. För varje år, fram till år 2018, kommer en allt större andel av

de pensionsgrundande inkomsterna tjänas in av personer som till stor

del eller i sin helhet tjänar in pensionsrätt enligt reformerade regler.

Det sista år den sista årskullen i mellangenerationen kan tjäna in

pensionsrätt i det reformerade systemet med tjugondelar (19/20-delar)

är år 2017, när personer födda år 1953 fyller 64 år. För inkomster som

intjänas efter det år de fyller 64 år tillgodoräknas även personer i

mellangenerationen pensionsrätt i det reformerade systemet med 20

tjugondelar.

Arbetsgivaravgiften i form av tilläggspensionsavgift sänktes (prop.

1997/98:1 Finansplan m.m. avsnitt 8.3.2 3, bet. 1997/98:FiU1, rskr.

1997/98:35) den 1 januari 1998 från sin tidigare nivå om 13 % till

6,40 %, samtidigt som den allmänna egenavgiften i form av sjukförsäk-

ringsavgift överfördes till ålderspensionssystemet och en

kompenserande överföring av arbetsgivaravgifter till sjukförsäkringen

genomfördes. Dessa förändringar föranledde en höjning av andelen av

influtna tilläggspensionsavgifter som skall föras till Riksgäldskontoret

från 11 till 22,4 %. Detta innebär i princip att premiepensionssystemets

tillfälliga förvaltning alltjämt tillförs 1,43 % av avgiftsunderlaget. Inför

åren 1996 1998 har sålunda ingen omprövning av storleken på

avsättningarna till premiepensionssystemet gjorts. Detta har medfört att

en lägre andel av influtna tilläggspensionsavgifter har avsatts till

premiepensionssystemet än vad som svarar mot den pensionsrätt för

premiepension som kan beräknas ha tjänats in under dessa år. Ytterligare

en orsak till att ett för lågt belopp avsatts är att även personer som är

födda år 1938 nu föreslås tillgodoräknas pensionsrätt för

premiepension och att detta föreslås gälla också för åren 1995 1998.

De medel som avsatts enligt lagen (1994:1748) om förvaltning av vissa

tilläggspensionsavgiften har varit placerade på räntebärande konto hos

Riksgäldskontoret. Räntan har varit marknadsmässig och lagts till

kapitalet.

Regeringen föreslår att skillnaden mellan preliminärt överförda avgif-

ter åren 1995 1998 och det belopp som motsvarar fastställd

pensionsrätt för premiepension för dessa år skall beräknas av

Riksförsäkringsverket. Pensionsrätterna intjänade ett år fastställs senast

den 31 mars det andra året efter intjänandeåret, dvs. senast 15 månader

efter utgången av intjänandeåret. Premiepensionsrätterna avseende åren

1995 1997 kommer dock att vara fastställda först i maj 1999.

Korrigeringen för det belopp som framräknas för perioden 1995 1997

bör därför göras senast i juni år 1999. Korrigeringen för år 1998 bör

göras senast i april år 2000. Framräknade skillnader för dessa perioder

bör inte ränteberäknas. Anledningen härför är att en högre avkastning än

vad som skulle ha tillgodoräknats i ett fullfunktionsstadium kommer att

tillgodoräknas premiepensionsrätt som tjänats in under nämnda

perioder, vilket ger kompensation för att nämnda skillnader inte

ränteberäknas.

På liknande sätt som gjordes för år 1995 har en uppskattning nu gjorts

av hur underlaget för avsättningar till premiepensionssystemet kommer

att fördela sig mellan olika åldersgrupper under år 1999. Enligt dessa

beräkningar är den erforderliga avsättningen 32 % av influtna ålders-

pensionsavgifter för år 1999. Regeringen föreslår därför att

avsättningen till premiepensionssystemet skall höjas till 32 % av

influtna ålderspensionsavgifter.

Regeringen bör på förslag av riksförsäkringsverket för varje år fast-

ställa den andel av ålderspensionsavgifterna som preliminärt skall föras

till den tillfälliga förvaltningen hos Riksgäldskontoret. Vi föreslår

därför att Riksförsäkringsverket ges i uppdrag att beräkna den

preliminära avsättningen till premiepensionssystemet för år 2000 och

därpå följande år och till regeringen lämna förslag om denna avsättning.

Vi föreslår också att Riksförsäkringsverket skall beräkna skillnaden

mellan de preliminärt överförda avgifterna och det belopp som skulle ha

överförts för att motsvara pensionsrätten för premiepension som

fastställts för respektive år. Det fastställda beloppet beräknas i första

hand utifrån den pensionsrätt som fastställs drygt ett år efter den

preliminära avsättningen. Omtaxeringar m.m. som påverkar intjänad

pensionsrätt i premiepensionssystemet och därmed det belopp som

skall tillföras det systemet skall också beräknas och beaktas löpande vid

korrigeringen av det preliminärt avsatta beloppet. Framräknade

skillnader bör ränteberäknas med den avkastning som anges i 8 kap. 1 §

lagen om inkomstgrundad ålderspension. Den avkastning som anges i 8

kap. 1 § är den ränta som de enskilda försäkrade och tillgodoräknad

pensionsrätt kommer att tillgodoräknas på medel i den tillfälliga

förvaltningen. Det är naturligt att skillnader mellan preliminärt överfört

belopp till den tillfälliga förvaltningen och slutligt fastställt belopp

ränteberäknas med samma avkastning som de försäkrade tillgodoräknas.

Förfarandet innebär att exakt det belopp, inklusive avkastning, som de

försäkrade tillgodoräknas för ett visst år i efterhand löpande tillförs den

tillfälliga förvaltningen. Tillskott till, respektive avdrag från det, till den

tillfälliga förvaltningen överförda beloppet som utgör ränta är att

betrakta som en del av den tillfälliga förvaltningens avkastning. Vad

gäller den närmare regleringen av avsättningen och avstämningen av

medel till den tillfälliga förvaltningen avser regeringen att återkomma

med bestämmelser därom i förordning.

Förslaget innebär som nämnts att såväl positiva som negativa avvikel-

ser mellan influtna ålderspensionsavgifter kommer att tillföras, respek-

tive belasta, ålderspensionssystemets fördelningssystem. Avvikelser

kommer därmed att påverka buffertfondens storlek som i sin tur ingår

som en del i beräkningen av fördelningssystemets ekonomiska styrka, se

avsnitt 16. Med beaktande av att avvikelser mellan influtna ålderspen-

sionsavgifter och fastställda ålderspensionsrätter kan påverka utveck-

lingen av pensionsförmånerna bör Riksförsäkringsverket särskilt bevaka

att dessa skillnader inte får en allt för stor omfattning, se även avsnitt

17.4.

30.5 Överföring till statsbudgeten av ålderspensionsavgifter

Regeringens förslag: Den andel av arbetsgivaravgifterna och egen-

avgifterna som enligt lagen (1981:691) om socialavgifter beräknas

utgöra ålderspensionsavgift på inkomstdelar över avgiftstaket om

8,06 förhöjda prisbasbelopp i ålderspensionsförsäkringen skall föras

till statsbudgeten. Regeringen skall för varje år fastställa den andel av

influtna ålderspensionsavgifter som preliminärt skall föras till staten.

Riksförsäkringsverket skall för varje år till regeringen lämna förslag

om den andel av ålderspensionsavgifterna som preliminärt skall

överföras till staten. Riksförsäkringsverket skall också årligen

beräkna skillnaden mellan preliminärt överfört belopp och det belopp

som skulle ha överförts för att motsvara den del av influtna ålders-

pensionsavgifter som tagits ut på inkomst av anställning och inkomst

av annat förvärvsarbete som överstiger avgiftstaket om 8,06 förhöjda

prisbasbelopp. Avstämningen av den framräknade skillnaden skall

göras vid en kommande överföring.

Avstämning av den framräknade skillnaden jämte ränta motsvarande

den basränta som anges i 19 kap. 3 § skattebetalningslagen

(1997:483) skall göras senast månaden efter det att beräkningen

gjorts.

För år 1999 skall den preliminära överföringen till statsbudgeten

vara 7 % av under året influtna ålderspensionsavgifter.

Skälen för regeringens förslag: Enligt de av riksdagen antagna rikt-

linjerna skall ålderspensionerna finansieras med en ålderspensionsavgift

som tas ut på alla inkomster som ligger till grund för beräkningen av

pensionsrätt. Vidare skall ålderspensionsavgift tas ut endast på

inkomster som ligger till grund för tillgodoräknande av pensionsrätt.

Underlaget för ålderspensionsavgiften skall därmed i princip

sammanfalla med summan av pensionsgrundande inkomster och andra

pensionsgrundande belopp.

Den 13 oktober 1994 (prop. 1994/95:41, bet. 1994/95:SfU6, rskr.

1994/95:81) beslutade riksdagen att vissa förändringar som föranleddes

av reformen skulle ske med verkan redan den 1 januari 1995. Det gällde

bl.a. pensionssystemets finansiering och avsättning av medel till det

framtida premiepensionssystemet. Beslutet innebar bl.a. att ålders-

pensionsavgifter (dåvarande tilläggspensionsavgifter) som betalats på

inkomstdelar över den högsta inkomst som ger ålderspensionsrätt skulle

föras till statsbudgeten. Ålderspensionsavgifter som tas ut på

inkomstdelar över avgiftstaket motsvaras inte av någon pensionsförmån.

De är därför i ekonomisk bemärkelse en skatt. Av uppbördstekniska och

administrativa skäl tas dock denna skatt ut som en arbetsgivaravgift

respektive egenavgift i form av ålderspensionsavgift som beräknas på

företagets respektive egenföretagarens lönesumma. Den del av de

influtna avgifterna som motsvarar avgifter på inkomstdelar över taket i

försäkringen förs fr.o.m. år 1995 till statsbudgeten. År 1994 beräknades

andelen avgifter på inkomstdelar över intjänandetaket för år 1995 vara

7 %.

Den andel av arbetsgivaravgifterna och egenavgifterna som motsvarar

avgifter som kommer att tas ut på inkomstdelar över avgiftstaket år

1999 har beräknats alltjämt uppgå till ca 7 %. Regeringen föreslår

därför att 7 % av ålderspensionsavgifterna som inflyter år 1999

preliminärt skall överföras till statsbudgeten. Vid beräkningen har

antagits att pensionsgrundande inkomster i form av sociala

transfereringar m.m., för vilka det skall betalas statliga

ålderspensionsavgifter, skall avräknas mot intjänandetaket närmast före

förvärvsinkomster. I detta avseende skiljer sig beräkning från den i prop.

1994/95:41. Genom att avräkna sociala transfereringar före

förvärvsinkomster kan de statliga ålderspensionsavgifterna totala belopp

hållas nere något. Skulle den i prop. 1994/95 i beräkningen använda

avräkningsordningen bibehållas skulle staten i de fall där för-

värvsinkomsterna och de sociala transfereringarna överstiger

avgiftstaket erlägga statliga ålderpensionsavgifter som sedan skulle

återföras till statsbudgeten.

Regeringen bör på förslag av riksförsäkringsverket för varje år fast-

ställa den andel av ålderspensionsavgifterna som preliminärt skall föras

till staten. Vi föreslår därför att Riksförsäkringsverket skall ges i

uppdrag att årligen beräkna och för regeringen föreslå preliminär

överföring av influtna ålderspensionsavgifter fr.o.m. år 2000.

Riksförsäkringsverket bör vidare årligen beräkna skillnaden mellan

preliminärt överfört belopp och det belopp som skulle ha överförts för

att motsvarar ålderspensionsavgiftens andel av fastställda i sig pensions-

grundande inkomster överstigande avgiftstaket i ålderspensionsförsäk-

ringen. Denna beräkning bör göras för varje år fr.o.m överfört belopp år

1999 och de för detta år taxerade inkomsterna och fastställda pensions-

rätterna. Inkomstuppgifter, inklusive uppgifter om fastställd pensionsrätt

avseende år 1999 kommer att föreligga senast den sista mars år 2001.

Riksförsäkringsverket bör även ombesörja avstämningen av den fram-

räknade skillnaden mellan preliminärt överfört belopp och det belopp

som slutligt framräknas.

Mot bakgrund av det reformerade ålderspensionssystemets autonoma

karaktär och den förhållandevis långa period det tar från det att en av-

vikelse uppstår till det att den korrigeras föreslår vi att avvikelserna skall

ränteberäknas. Regeringen föreslår att den s.k. basräntan enligt 19 kap.

3 § skattebetalningslagen skall användas vid ränteberäkning. Vad gäller

den närmare regleringen av avsättningen och avstämningen av medel till

staten avser regeringen att återkomma med bestämmelser därom i för-

ordning.

I prop. 1994:95/41 angavs att eventuell skillnad mellan schablon-

mässigt överfört belopp och slutligt fastställt belopp skall beaktas vid

kommande års fördelning av avgiftsmedel mellan statsbudget och pen-

sionssystem. Regeringen lämnar emellertid inte något förslag till juste-

ring för eventuella skillnader mellan schablonmässigt överfört belopp

och slutligt fastställt belopp avseende perioden 1995 1998. Motivet

härför är att de avvikelser mellan överfört belopp och det belopp som

skulle framkomma vid en beräkning av fastställt belopp indirekt blir

korrigerade genom den finansiella infasningen som redogörs för i

avsnitt 33. Om ett för stort belopp förts till statsbudgeten, har AP-

fonden blivit mindre än vad den skulle ha varit med en exakt överföring.

Detta skulle i sin tur medföra att ett lägre belopp kan tillföras

statsbudgeten i den finansiella infasningen. I den omvända situationen,

det fall då överföringen till statsbudgeten varit för liten, har det medfört

att AP-fonden blivit större än vad den skulle ha varit med en exakt

omföring. Det skulle medföra att ett högre belopp kan tillföras

statsbudgeten i den finansiella infasningen. I samband med den

finansiella infasningen av reformen bör eventuella skillnader mellan

schablonmässigt överfört belopp och slutligt fastställt belopp för tid

fr.o.m. år 1995 t.o.m. år 1998 beaktas.

31 Statliga ålderspensionsavgifter

31.1 Inledning

I föregående avsnitt har redogjorts för principerna för det reformerade

ålderspensionsystemets finansiering. En väsentligt del i dessa finansie-

ringsprinciper är att det för varje ersättning för vilken det tillgodoräknas

ålderspensionsförmån skall betalas motsvarande ålderspensionsavgift. I

avsnitt 30.2 har regler i enlighet med dessa principer föreslagits

avseende pensionsgrundande sociala förmåner. I detta avsnitt lämnas

förslag till preciserade regler för den statliga ålderspensionsavgiften.

31.2 Underlag för statlig ålderspensionsavgift

Regeringens förslag: Statlig ålderspensionsavgift skall betalas för

pensionsgrundande socialförsäkringsersättning m.m. och pensions-

grundande belopp till försäkrade som uppfyller förutsättningarna för

tillgodoräknande av pensionsrätt för inkomstpension eller av pen-

sionspoäng. Vid beräkningen av den statliga ålderspensionsavgiften

skall bortses från i sig pensionsgrundande inkomster som överstiger

8,06 förhöjda prisbasbelop i följande ordning:

1. socialförsäkringsersättningar m.m. som utgör inkomst av annat

förvärvsarbete,

2. andra ersättningar än vad som anges i 1 som utgör inkomst av annat

förvärvsarbete,

3. socialförsäkringsersättning m.m. som utgör inkomst av anställ-

ning,

4. andra ersättningar än vad som anges i 3 som utgör inkomst av an-

ställning.

För sådana socialförsäkringsersättningar m.m. för vilka det tas ut

allmän pensionsavgift av den enskilde skall den statliga ålderspen-

sionsavgiften utgöra 6,40 % av ersättningen. För andra pensionsgrun-

dande sociala förmåner skall den statliga ålderspensionsavgiften vara

18,5 % av det pensionsgrundande beloppet.

Promemorians förslag: stämmer i huvudsak överens med

regeringens förslag. I Ds 1995:55 föreslogs bl.a. att statliga

ålderspensionsavgifter även skulle betalas för s.k. bakomliggande

inkomst vid sjukdom och arbetslöshet och för vissa ersättningar från s.k.

trygghetsförsäkring för arbetsskada (TFA). Vidare föreslogs att AP-

fonden skulle svara för betalningen av statliga ålderspensionsavgifter

svarande mot den ålderspensionsrätt som tillgodoräknas för

förtidspension.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att det bör klargöras vad

som i fortsättningen skall gälla beträffande ersättning för förlorad

arbetsförtjänst och så kallad försäkringslön. Kammarrätten i Stockholm

noterar att promemorians förslag att staten skall betala

ålderspensionsavgift för vissa TFA-ersättningar är en avvikelse från

principen att respektive förmånssystem skall belastas med kostnaden för

ålderspensionsavgiften.

Centrala studiestödsnämnden (CSN) begränsar sitt remissvar till att

avse pensionsrätt för studier. CSN erinrar om att nämnden i sitt yttrande

över Ds 1995:41 Reformerat pensionssystem lag om inkomstgrundad

ålderspension, m.m. uttalat att det bör övervägas om det pensionsgrun-

dande beloppet för studier för vilka det enligt nuvarande regler inte

utges pensionsgrundande ersättning bör beräknas på faktiskt utbetalat

studiebidrag eller på fiktivt belopp liknande vad som föreslås gälla vid

plikttjänstgöring. Om det sistnämnda alternativet, som CSN föredrar,

slutgiltigt väljs bör det enligt nämnden medföra att ålderspensionsavgif-

ten i sin helhet skall betalas av staten.

Skälen för regeringens förslag: I enlighet med de av riksdagen an-

tagna riktlinjerna skall det i princip för varje ersättning eller belopp för

vilken det tillgodoräknas pensionsrätt betalas avgifter till

ålderspensionssystemet som motsvarar den pensionsrätt som

tillgodoräknas för ersättningen eller beloppet. De ersättningar som i det

nuvarande och i det reformerade pensionssystemet skall utgöra

pensionsgrundande inkomst och som det enligt nuvarande regler betalas

allmän pensionsavgift men inte arbetsgivaravgift eller egenavgift för

anges i 2 kap. 5 § och 6 § första stycket 4 i den av regeringen föreslagna

lagen om inkomstgrundad ålderspension (LIP). Dock betalas enligt

nuvarande regler tilläggspensionsavgift för s.k. konstnärsbidrag som

ingår bland de här definierade ersättningarna, se nedan.

Lagen avses träda i kraft den 1 januari 1999 och såvitt gäller här ak-

tuella regler bli tillämplig även för fastställande av pensionsgrundande

inkomst inom det nuvarande ATP-systemet. De i denna proposition

framlagda förslagen har den föreslagna lagen som utgångspunkt. De där

angivna ersättningarna motsvarar i stort sett den uppräkning av pensions-

grundande inkomster och ersättningar som nu anges i 11 kap. 2 § första

stycket och 3 § första stycket punkt d) lagen (1962:381) om allmän för-

säkring (AFL). De ersättningar som anges i 2 kap. 5 § LIP är i huvudsak

ersättningar och bidrag som utbetalas av allmän försäkringskassa eller

arbetslöshetskassa. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § första stycket 4 LIP

avser bl.a. sjukpenning som grundar sig på inkomst av annat förvärvsar-

bete. Också sådan ersättning betalas ut av allmän försäkringskassa.

Inom det reformerade ålderspensionssystemet skall pensionsrätt till-

godoräknas inte bara för pensionsgrundande inkomst utan också för

andra förhållanden på basis av s.k. pensionsgrundande belopp. De senare

beloppen skall under vissa förutsättningar tillgodoräknas försäkrade som

uppbär förtidspension, föräldrar till små barn och försäkrade som ge-

nomgått längre grundutbildning enligt lagen (1994:1809) om totalför-

svarsplikt. Enligt de av riksdagen godkända riktlinjerna skall pensionsrätt

tillgodoräknas också för s.k. bakomliggande inkomst vid arbetslöshet

och sjukdom.

I Ds 1997:67 Inkomstgrundad ålderspension finansiella frågor före-

slogs att pensionsrätt för sådan fiktiv inkomst inte skall tillgodoräknas.

Förslaget motiverades av att det medförde besparingar och möjliggjorde

förenklingar av systemet. Regeringens förslag i denna proposition över-

ensstämmer i denna del med förslaget i Ds 1997:67. Regeringen lämnar

därför inte heller något förslag till statlig ålderspensionsavgift för pen-

sionsgrundande belopp för s.k. bakomliggande inkomst vid sjukdom och

arbetslöshet. I avsnitt 9 12 redovisas utförligt de regler som föreslås

gälla för de olika pensionsgrundande beloppen.

Enligt riktlinjerna för pensionsreformen och i överensstämmelse med

vad som gäller inom det nuvarande ATP-systemet skall det för pensions-

grundande inkomster tillgodoräknas pensionsrätt endast till den del

inkomsten under ett kalenderår inte överstiger en viss nivå. I denna pro-

position föreslås att denna nivå såväl inom det reformerade

pensionssystemet som inom nuvarande ATP-system skall vara sju och

ett halvt s.k. förhöjda prisbasbelopp t.o.m. år 2001. Efter år 2001 skall

intjänandetaket räknas om med ett s.k. inkomstindex och motsvara sju

och ett halvt inkomstbasbelopp, se avsnitt 13.1. Detta innebär att taket

kommer att följa den allmänna inkomstutvecklingen.

Regeringen föreslår att statlig ålderspensionsavgift skall betalas för

sociala ersättningar m.m. endast till den del ersättningen ger

pensionsrätt. Enligt nuvarande regler skall i det fall den

pensionsgrundande inkomsten överstiger intjänandetaket om 7,5

förhöjda prisbasbelopp i första hand bortses från inkomster av annat

förvärvsarbete. Först när sådana inkomster helt avräknats, bortses från

inkomst av anställning till den del de överstiger intjänandetaket. Dessa

regler föreslås i denna proposition överföras till det reformerade

systemet (2 kap. 1 § andra stycket LIP). Motivet för denna

avräkningsordning är främst att det på inkomst av anställning alltid

tillgodoräknas pensionsrätt, oavsett om arbetsgivaren fullgör sin

avgiftskyldighet eller inte. Pensionsrätt beräknad på inkomst av annat

förvärvsarbete kan däremot påverkas av huruvida egenföretagaren fullgör

sin avgiftsskyldighet.

I avsnitt 13.1 föreslås att pensionsgrundande belopp inte skall fast-

ställas till den del de tillsammans med pensionsgrundande inkomster

ligger över intjänandetaket. Där föreslås att om inkomsterna och be-

loppen ligger över intjänandetaket skall det bortses från pensionsgrun-

dande belopp i följande ordning: pensionsgrundande belopp för barnår,

pensionsgrundande belopp för plikttjänst respektive pensionsgrundande

belopp i samband med förtidspension. Därmed kommer det aldrig att

finnas några fastställda pensionsgrundande belopp som tillsammans med

den pensionsgrundande inkomsten ligger över intjänandetaket. Någon

särskild avräkningsordning för dessa belopp för beräkning av statliga

ålderspensionsavgifter behövs därmed inte.

Det är önskvärt att inte öka statsbudgetens omslutning mer än vad som

är oundvikligt i och med införandet av den statliga ålderspensionsavgif-

ten. Statlig ålderspensionsavgift bör därför betalas endast till den del er-

sättningarna ger upphov till pensionsrätt hos mottagaren. Därmed bör

inte avgifter betalas för ersättningar till den del de, givet en viss avräk-

ningsordning, överstiger avgiftstaket. Att takbegränsningen för

pensionsgrundande inkomster föreslås uttryckas i form av ett avgiftstak

beror på att den allmänna pensionsavgiften föreslås dras av i beräkningen

av den pensionsgrundande inkomsten. Något avdrag för allmän

pensionsavgift föreslås inte göras vid beräkningen av pensionsgrundande

belopp varför begränsningen för sådana belopp uttrycks i termer av

intjänandetaket. Förslaget att den allmänna pensionsavgiften skall dras av

vid fastställandet av den pensiongrundande inkomsten innebär att

intjänandetaket i försäkringen kommer att vara lägre än avgiftstaket för

den allmänna pensionsavgiften. Detta avgiftstak kommer år 1999 att vara

8,06 förhöjda prisbasbelopp, vilket efter avdrag med en allmän

pensionsavgift om 6,95 % motsvarar 7,5 förhöjda prisbasbelopp.

För att upprätthålla systematiken i ålderspensionsförsäkringen bör den

ordning som nu föreslås för fastställande av pensionsrätt i lagen

(1998:000) om inkomstgrundad ålderspension vara en utgångspunkt för

bestämmelserna för avräkning av inkomster ovan intjänandetaket som

skall göras vid beräkningen av de statliga ålderspensionsavgifterna. Av

bl.a. detta skäl föreslår regeringen att det vid beräkningen av statlig ål-

derspensionsavgift skall bortses från i sig pensionsgrundande inkomster

som överstiger avgiftstaket i ålderspensionssystemet i följande ordning:

1. socialförsäkringsersättning m.m. som utgör inkomst av annat för-

värvsarbete,

2. andra ersättningar än vad som anges i 1 som utgör inkomst av annat

förvärvsarbete,

3. socialförsäkringsersättning m.m. som utgör inkomst av anställning,

4. andra ersättningar än vad som anges i 3 som utgör inkomst av an-

ställning.

Regeringens förslag innebär att en större andel av underlaget för be-

räkning av den ålderspensionsavgift arbetsgivare och egenföretagare be-

talar kan anses ligga under intjänandetaket än om förvärvsinkomster av-

räknats före socialförsäkringsersättningar m.m. Därmed blir också den

andel av de totala ålderspensionsavgifterna som kan betraktas som skatt

och som skall föras till statsbudgeten mindre.

Vårt förslag innebär att den statliga ålderspensionsavgiften, när

avgifterna till systemet sammantaget är 18,5 %, totalt sett

beloppsmässigt skall motsvara den pensionsrätt som sammantaget

tillgodoräknas på förmåner där staten är avgiftsskyldig. Respektive pen-

sionsgrundande ersättningsslag eller motsvarande som belastas med

statlig ålderspensionsavgift skall däremot inte påföras en statlig ålders-

pensionsavgift som exakt motsvarar den pensionsrätt som tillgodo-

räknats för dessa ersättningar. I det fall t.ex. sjukförsäkringsersättning i

högre grad än t.ex. arbetslöshetsersättning utbetalas till personer med en

pensionsgrundande inkomst som överstiger avgiftstaket i försäkringen

kommer sjukförsäkringssystemet att påföras en något högre kostnad för

statlig ålderspensionsavgift än vad systemet givit upphov till. För att be-

lasta varje ersättningsslag med exakt rätt statlig ålderspensionsavgift

skulle Riksskatteverket och Riksförsäkringsverket vara tvungna att iden-

tifiera och registrera varje slags pensionsgrundande socialförsäkringser-

sättning m.m. som det tillgodoräknats pensionsrätt för. Vidare skulle det

krävas en betydligt mer detaljerad avräkningsordning än den som här

föreslås. Det föreliggande föreslaget innebär att den statliga ålderspen-

sionsavgiften sammantaget kommer att erläggas med ett belopp som i

princip exakt motsvarar den totala pensionsrätt som tillgodoräknas de

försäkrade på sådana ersättningar och belopp för vilket staten är be-

talningsansvarig. Detta får anses utgöra en tillräcklig precision. Det

samlade avgiftsuttaget för år 1999 kommer endast att uppgå till 14,35 %

av den pensionsgrundande inkomsten. Därmed kommer inte den statliga

ålderspensionsavgiften att motsvara den pensionsrätt som tillgodoräknas

detta år på ersättningar där staten är avgiftsskyldig. Fr.o.m. år 2000 skall

dock avgiftsuttaget totalt sett motsvara tillgodoräknad pensionsrätt, dvs.

18,5 % av pensionsgrundande inkomst.

Ålderspensionsavgift avseende pensionsrätt som tillgodoräknas för studier

Pensionsrätt för studier som finansieras med studiemedel skall, enligt

de av riksdagen antagna riktlinjerna, kunna tillgodoräknas inom ramen

för det reformerade ålderspensionssystemet. I denna proposition lämnas

inte något förslag till hur pensionsrätt för sådana studier skall

tillgodoräknas. Regeringen lägger därför inte fram något förslag till

statlig ålderspensionsavgift med anledning av pensionsrätt som skall

tillgodoräknas för studier. Regeringen avser att återkomma i denna

fråga.

Förtidspension och statliga ålderspensionsavgifter

I princippropositionen gjorde regeringen den bedömningen att reglerna

för förtidspensioneringen måste förändras som en följd av den

föreslagna ålderspensionsreformen. Något förslag rörande

förtidspensioneringen lades emellertid inte fram med hänvisning till att

frågan om utformningen av det framtida förtidspensionssystemet skulle

bli föremål för ytterligare beredning. Därför lämnades inte heller

förslag till hur ålderspensionsrätten skall utformas för personer som

framöver kommer att beviljas förtidspension enligt reformerade regler.

Riktlinjer för utformningen av den framtida förtidspensioneringen

behandlas i regeringens proposition 1997/98:111 Reformerad

förtidspension. Propositionen behandlas för närvarande i riksdagen.

I förevarande proposition lämnas förslag till regler som föreslås gälla

för tillgodoräknande av ålderspensionsrätt för förtidspensionärer från år

1999 och dessförinnan. Ett reformerat förtidspensionssystem inklusive

regler för tillgodoräknande av ålderspensionsrätt kan träda i kraft

tidigast år 2001. I detta avsnitt beskrivs hur den statliga

ålderspensionsavgiften skall beräknas för ålderspensionsrätt som

tillgodoräknas för förtidspension för år 1999 och tills dess att ett

reformerat förtidpensionssystem trätt i kraft.

Enligt de i avsnitt 9 föreslagna reglerna kommer pensionsgrundande

belopp som tillgodoräknas en försäkrad för förtidspension beräknad på

antagandepoäng enligt 13 kap. 2 § AFL i avvaktan på reformering av

förtidspensioneringen inom det reformerade pensionssystemet

beräknas på grundval av en s.k. antagandeinkomst. Antagandeinkomsten

skall beräknas med hjälp av de antagandepoäng som beräknats enligt 13

kap. 2 § andra stycket AFL. Utgångspunkten för dessa regler är att

storleken av hel förtidspension i princip skall motsvara den

ålderspension som den försäkrade skulle ha varit berättigad till vid 65

års ålder om han eller hon fortsatt att arbeta i oförminskad omfattning

fram till pensioneringen. Antagandeinkomsten, som läggs till grund för

beräkningen av pensionsrätten i det reformerade

ålderspensionssystemet, beräknas genom att antagandepoängen enligt 13

kap. 2 § AFL, med tillägg för en poäng för att kompensera för det

basbeloppsavdrag som har gjorts vid beräkningen av den

pensionsgrundande inkomsten, multipliceras med basbeloppet för det

året. Fr.o.m. år 1995 skall det förhöjda basbeloppet användas vid denna

beräkning.

Regeringen föreslår i denna proposition att staten skall svara för den

statliga ålderspensionsavgift som skall betalas för pensionsrätt till-

godoräknad för antagandeinkomst. Bestämmelserna för hur avgiften

skall beräknas beskrivs nedan.

Vissa ersättningar från trygghetsförsäkring vid arbetsskada

I Ds 1995:55 föreslogs att statliga ålderspensionsavgifter skulle betalas

på vissa ersättningar från trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). De

ersättningar som avsågs är sådan TFA-ersättning som undantagits från

socialavgifter och särskild löneskatt. De ersättningar som omfattas av

dessa bestämmelser är:

a) ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av juni 1993

om ersättningen avser tid därefter och utgår på grund av ansvarighetsför-

säkring vilken åtnjuts enligt grunder som fastställts i kollektivavtal

mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer,

b) ersättning för arbetskada som inträffat före utgången av år 1992 om

skadan anmälts till allmän försäkringskassa efter utgången av juni 1993

och ersättningen utgår på grund av sådan ansvarighetsförsäkring som

anges i a).

Dessa ersättningar är pensionsgrundande och mottagaren av ersättning

betalar allmän pensionsavgift på ersättningen. Därmed borde det, i enlig-

het med principerna för det reformerade ålderspensionssystemet,

betalas avgift för hela den pensionsgrundande ersättningen. De

ersättningar det rör sig om är dock i sammanhanget av begränsad

omfattning. År 1998 bedöms de uppgå till ca. 100 miljoner kronor.

Dessutom minskar beloppet år från år allt efter att de som uppbär

ersättning blir färre. I och med att beloppet är relativt litet skulle den

statliga ålderspensionsavgiften uppgå till mindre än 10 miljoner kronor.

För att förenkla administrationen av den statliga ålderspensionsavgiften

föreslår regeringen att det inte skall utgå statlig ålderspensionsavgift på

de här aktuella TFA-ersättningarna. Förslaget medför en i sammanhanget

obetydlig negativ avvikelse mellan erlagda avgifter och tillgodoräknad

pensionsrätt. Som beskrivits ovan kommer avvikelsen att minska år från

år för att i sinom tid helt upphöra.

Konstnärsbidrag

Regeringens förslag innebär att statlig ålderspensionsavgift skall betalas

även för s.k. konstnärsbidrag. Enligt nuvarande regler betalas tilläggs-

pensionsavgift för konstnärsbidragen. I detta avseende skiljer sig konst-

närsbidragen från övriga pensionsgrundnade ersättningar som det i denna

remiss föreslås att det fr.o.m. år 1999 skall betalas statlig ålderspen-

sionsavgift för. I och med att konstnärsbidragen är en statlig pensions-

grundande ersättning föreslås i denna remiss att det i stället för tilläggs-

pensionsavgift skall betalas statlig ålderspensionsavgift för dessa ersätt-

ningar.

Latenta pensionsrätter

Pensionsgrundande belopp kan i vissa fall tillgodoräknas utan att det

medför att pensionsrätten som fastställs på beloppen slutligt ligger till

grund för beräkning av pension, s.k. latenta pensionsrätter. Det gäller de

fall då pensionsgrundande belopp tillgodoräknas utan att förvärvsvillko-

ret i försäkringen uppfylls. Därmed kan statliga ålderspensionsavgifter i

vissa situationer betalas utan att de kommer att motsvaras av egentlig

pensionsrätt. Dessa situationer, som endast får betydelse för den

reformerade ålderspensioneringens fördelningssystem, kommer att vara

förhållandevis ovanliga och av mycket begränsad ekonomisk betydelse.

Något förslag lämnas därför inte om att sådana avgifter skall återbetalas

från AP-fonden.

Nivån på den statlig ålderspensionsavgiften

På sådana socialförsäkringsersättningar som t.ex. sjukpenning och för-

äldrapenning samt på dagpenning från arbetslöshetskassa m.m. som re-

dan i ATP-systemet är pensionsgrundande tas det som tidigare nämnts ut

en allmän pensionsavgift. Den statliga ålderspensionsavgiften för dessa

ersättningar skall i princip motsvara den ålderspensionsavgift som

arbetsgivare och den som har inkomst av annat förvärvsarbete skall

betala. I och med att det inte föreslås någon förändring av det nuvarande

avgiftsuttaget till det inkomstrelaterade ålderspensionsystemet för år

1999 innebär detta att den statliga ålderspensionsavgiften för år 1999 på

nämnda ersättningar föreslås utgå med 6,40 %, se även avsnitt 32.

För belopp som är pensionsgrundande men som inte motsvaras av

någon faktisk inkomst, t.ex. den pensionsrätt som kan tillgodoräknas för

barnår, skall inte någon allmän pensionsavgift betalas eftersom den en-

skilde inte kommer att uppbära någon faktisk ersättning i samband med

intjänandet av pensionsrätt. För att pensionsrätt som tillgodoräknas för

sådana pensionsgrundande belopp redan fr.o.m. år 1999 skall vara fullt

finansierad föreslår regeringen att den statliga ålderspensionsavgiften

bestäms till 18,5 % av det pensionsgrundande beloppet.

Om livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen,

har samordnats med förtidspension eller efterlevandelivränta föreslås

att avgiften utgör 18,5 % av den del av livräntan som på grund av samord-

ningen inte har betalats ut. För denna del har ingen allmän pensionsavgift

betalats. Eftersom det är bruttolivräntan som ligger till grund för beräk-

ning av pensionsgrundande inkomst och som ger pensionsrätt är det följ-

aktligen på denna som den statliga ålderspensionsavgiften skall betalas.

Detta innebär att det skall betalas statlig ålderspensionsavgift med 6,40

% för den del av livräntan som ligger till grund för beräkning av pen-

sionsrätt och som mottagaren betalar allmän pensionsavgift för, och

18,5 % i avgift för den del som samordnats med förtidspensionen och

som mottagaren inte betalar allmän pensionsavgift för. Ett förslag av-

seende finansieringen av den statliga ålderspensionsavgiften kommer att

presenteras i avsnitt 31.4.

31.3 Betalning och fördelning av statlig ålderspensionsavgift

Regeringens förslag: Ålderspensionsavgiften skall för varje år be-

talas preliminärt med ett belopp som så nära som möjligt beräknas

motsvara den slutligt framräknade avgiften. Den preliminära avgiften

skall betalas med lika stora belopp varje månad. Regeringen skall in-

för varje år bestämma den preliminära statliga ålderspensionsavgiften

och hur beloppen skall fördelas på olika anslag. Den andel som be-

räknas motsvara pensionsrätt för premiepension bestäms årligen av

regeringen och förs löpande till Riksgäldskontoret. Återstoden förs

till Allmänna pensionsfonden.

Avstämning av ålderspensionsavgifterna skall göras året efter fast-

ställelseåret. Den skillnad som framkommer mellan den preliminärt

beräknade avgiften och den avgift som beräknas utifrån fastställda

pensionsrätter för ett år skall beaktas i samband med bestämmandet

av den preliminära avgiften som skall betalas året efter

fastställelseåret. Det belopp som skall regleras gentemot

Riksgäldskontoret skall ränteberäknas med den avkastning som anges

i 8 kap. 1 § första stycket lagen (1998:000) om inkomstgrundad

ålderspension. Det belopp som skall regleras gentemot Allmänna

pensionsfonden skall ränteberäknas med den ränta som anges i

19 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483).

Promemorians förslag: stämmer i huvudsak överens med

regeringens förslag. I Ds 1995:55 föreslogs att skillnad mellan

preliminär avgift och fastställd avgift skulle ränteberäknas med

statslåneräntan.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket (RFV) anser att förslaget

om beräkning och uppbörd av statliga ålderspensionsavgifter bör omar-

betas för att uppnå en enklare administrativ hantering. RFV:s förslag är

att verket gör avgiftsberäkningen först när pensionsrätterna fastställts

utan någon föregående preliminär beräkning. Därefter påförs respektive

försäkringsgren kostnaden för avgiften jämte ränta och medlen förs över

till Riksgäldskontoret respektive Allmänna pensionsfonden. Om den

förskjutning av avgiftsdebiteringen som verket föreslår inte kan

accepteras, vill RFV förorda att avgiftsdebiteringen, på samma sätt som

gäller för arbetsgivaravgifter, direkt grundas på de utbetalningar som

görs under intjänandeåret.

Riksskatteverket (RSV) anför att för att avstämning av ålderspen-

sionsavgifterna året efter fastställelseåret skall bli möjlig kommer det

förmodligen krävas att RSV vid avisering av pensionsgrundande in-

komster till RFV särredovisar inkomsterna i enlighet med den i prome-

morian redovisade inkomststapelns indelning. Detta kommer att

innebära att den nuvarande aviseringsrutinen till RFV blir mer

omfattande. Detta går, enligt RSV, att lösa om kontrolluppgiften delas

upp med olika ersättningskoder för respektive ersättning eller om

deklarationsblanketten får motsvarande indelning.

Försäkringskasseförbundet (FKF), Försäkringskassan i Malmöhus

Län och Arbetslöshetskassornas samorganisation saknar en analys av

de administrativa konsekvenserna av lagförslaget. FKF och Göteborgs

allmänna försäkringskassa förutsätter att uppbörd av

ålderspensionsavgifter kommer att lösas med en central och enkel

datarutin. Arbetslöshetskassornas samorganisation anser att förslaget

innebär en onödig rundgång av avgiftsmedlen mellan staten, a-kassorna

och så åter till staten. Organisationen förordar den ordning som gäller

idag. Tjänstemännens centralorganisation (TCO) ställer sig kritisk

mot den omfattande och kostsamma administrativa hanteringen av det

system som föreslås, särskilt vad gäller fastställande av avgifter i för-

hållande till intjänandetaket. TCO anser att de administrativa merkostna-

derna som kan komma att uppstå i andra förmånssystem till följd av för-

slaget bör redovisas innan beslut fattas i frågan.

Skälen för regeringens förslag: Det i Ds 1995:55 föreslagna

systemet innebar följande. Respektive utbetalare av pensionsgrundnade

ersättning för vilka statlig ålderspensionsavgift skall betalas skulle

årligen göra en bedömning av påföljande års ersättningar och av de andra

förhållanden som behövs för att beräkna avgiftsunderlaget. De

myndigheter som skulle vara ansvariga för att inbetala statlig

ålderspensionsavgift beräknad på pensionsgrundande belopp skulle vara

skyldiga att göra motsvarande bedömning. Dessa bedömningar skulle

tillställas Riksförsäkringsverket som på grundval av uppgifterna skulle

räkna fram de preliminära ålderspensionsavgifterna. De preliminära

avgifterna skulle månatligen debiteras den som skulle svara för

avgiftsinbetalningen. Efter att samtliga pensionsrätter fastställts för ett

visst år (intjänandeåret) föreslogs att det preliminära belopp som

framräknats av Riksförsäkringsverket och som inbetalats av berörd

myndighet under intjänandeåret skulle stämmas av mot det avgiftsbelopp

som belöper på de fastställda pensionsrätterna. Eventuella avvikelser

som då framkommer skulle till- eller frånräknas den preliminära

debiteringen av statlig ålderspensionsavgift det andra året efter det år

pensionsrätten intjänades. Detta skulle innebära att korrigeringen av

eventuella avvikelser skulle ske tredje året efter det år de statliga

ålderspensionsavgifterna betalades. Avvikelser föreslogs ränteberäknas

med statslåneräntan.

Regeringen anser att det är angeläget att försöka begränsa den admi-

nistrativa belastning som den statliga ålderspensionsavgiften innebär.

Samtidigt är det önskvärt att ansvaret för den statliga ålderspensionsav-

giftens administration så långt som möjligt åläggs de myndigheter som

direkt eller indirekt ansvarar för den ersättning som ligger till grund för

avgiften. Bl.a. mot bakgrund av den kritik som remissinstanserna fram-

fört mot förslaget i Ds 1995:55 anser regeringen att ansvaret för admi-

nistrationen och betalningen av statlig ålderspensionsavgift bör läggas på

central nivå.

Ett skäl för ett system med preliminär debitering av den statliga ål-

derspensionsavgiften är att det exakta underlaget för statlig ålderspen-

sionsavgift endast går att beräkna efter det att samtliga individers pen-

sionsrätt fastställts. Detta beror bl.a. på den i föregående avsnitt före-

slagna avräkningsordningen vid beräkningen av den statliga ålderspen-

sionsavgiften. En annan orsak är att det för de pensionsgrundande be-

loppen inte finns någon utbetald ersättning som den statliga ålderspen-

sionsavgiften kan tas ut på. Detta förhållande är också ett skäl till varför

regeringen föreslår att den preliminära statliga ålderspensionsavgiften

skall avse ett belopp i kronor och inte en procentsats av ett visst

underlag. Om avgifterna skulle betalas först efter det att

pensionsrätterna fastställts skulle den statliga ålderspensionsavgiften

betalas med lång tidsförskjutning. Det skulle innebära att de statliga

ålderspensionsavgifterna, som för år 1999 bedöms uppgå till omkring

20 miljarder kronor, skulle belasta statsbudgeten fel år samt att

ålderspensionssystemet löpande skulle låna ut medel till staten. Dessa

nackdelar är enligt regeringens bedömning större än nackdelarna med

den administrativa belastning som en ordning med preliminär debitering

av avgifterna ger upphov till. Enligt regeringens bedömning finns det

inte heller anledning att direkt koppla betalningen av den statliga

ålderspensionsavgiften till utbetalningen av den pensionsgrundande

ersättningen. Ett skäl härför är att ersättningarna inte alltid kommer att

ge pensionsrätt. Så som tidigare angivits är inte heller en sådan ordning

möjlig vad gäller de pensionsgrundande beloppen varför det inte skulle

kunna bli ett generellt system. Vidare skulle sådana regler enligt

regeringens bedömning vara mer administrativt betungande än de som

här föreslås. Regeringen föreslår därför, i likhet med förslaget i Ds

1995:55, att betalning av statlig ålderspensionsavgift skall ske löpande.

Löpande inbetalningar förutsätter preliminärt bestämda avgifter eller av-

giftsbelopp samt avstämning av de preliminära avgifterna mot dem som

svarar mot den fastställda pensionsrätten. Efter att samtliga pensions-

rätter fastställts för ett visst år (intjänandeåret) bör därför, i enlighet

med förslaget i Ds 1995:55, det preliminära belopp som inbetalats

under intjänandeåret stämmas av mot det avgiftsbelopp som belöper på

de av de allmänna försäkringskassorna fastställda pensionsrätterna. De

eventuella avvikelser som då framkommer bör läggas till eller dras ifrån

den preliminära debiteringen av statliga ålderspensionsavgifter som

skall betalas det andra året efter det år då pensionsrätten fastställdes.

Förändringar av fastställd pensionsrätt kan inträffa efter

fastställelseåret, bl.a. på grund av ändrade taxeringar. Dock föreslår inte

regeringen att förändringar av fastställd pensionsrätt skall medföra

någon justering av den slutligt framräknade statliga

ålderspensionsavgiften. Skälet härför är bl.a. att sådana förändringar

endast i begränsad omfattning kommer att innebära att skillnader mellan

slutligt tillgodoräknad pensionsrätt och erlagd avgift uppkommer när det

gäller de nu aktuella ersättningarna. Skillnader uppkommer endast i de

fall sådan ersättning som det skall betalas statlig ålderspensionsavgift

för berörs av förändringen av den fastställda pensionsrätten. Sådana

situationer kan bedömas vara förhållandevis ovanliga och av ringa

ekonomisk betydelse.

Avvikelser avseende belopp som skall regleras mot Riksgäldskontoret

bör ränteberäknas med den avkastning som anges i 8 kap. 1 § första

stycket i den av regeringen föreslagna lagen om inkomstgrundande ål-

derspension. Den där angivna avkastningen är den avkastning som an-

vänds för att ränteberäkna uppkomna avvikelser mellan det belopp som

tillgodoförts en kapitalförvaltare för en försäkrads räkning och det

belopp som slutligen skall tillgodoräknas den försäkrade. Avvikelser

avseende belopp som skall regleras mot Allmänna pensionsfonden bör

ränteberäknas med den basränta som anges i 19 kap. 3 §

skattebetalningslagen. Det är den ränta som i avsnitt 30.5 föreslås

användas för ränteberäkning av skillnader mellan preliminärt överfört

belopp till staten avseende influtna ålderspensionsavgifter som betalats

på inkomster över intjänandetaket och det fastställda belopp som staten

skall tillföras.

Vid avstämningen av de preliminära avgifterna mot den avgift som

svarar mot fastställd pensionsrätt bör respektive ersättningsslag som be-

lastas med statlig ålderspensionsavgift till- eller frånräknas den fram-

komna avvikelsen i samma proportion som rådde mellan de preliminära

avgifter avstämningen avser. Någon hänsyn tas därigenom inte till i vad

mån olika i sig pensionsgrundande ersättningar skiljer sig åt vad

beträffar den andel av ersättningarna som överstiger intjänandetaket.

Motivet för denna ordning är främst att den föreslagna metoden är enkel

att administrera.

På samma sätt som gäller för den nuvarande tilläggspensionsavgiften

och den föreslagna ålderspensionsavgiften skall en viss andel av de stat-

liga ålderspensionsavgifterna föras till Riksgäldskontoret för tillfällig

förvaltning. Den andel som skall föras till Riksgäldskontoret bör be-

stämmas av regeringen i samband med att de preliminära avgifterna be-

stäms. Regeringen kommer i förordning närmare ange hur betalning

m.m. av statlig ålderspensionsavgift skall ske.

Regeringen kommer i 1998 års ekonomiska vårproposition att lämna

förslag till hur stor den den preliminära statliga ålderspensionsavgiften i

kronor skall vara år 1999 och hur avgiften det året skall fördelas.

31.4 Finansiering och utgifter

Regeringens förslag: Statlig ålderspensionsavgift på pensionsgrun-

dande förmåner som finansieras med allmänna skattemedel skall

också finansieras med sådana medel.

Statlig ålderspensionsavgift för pensionsgrundande belopp skall fi-

nansieras med allmänna skattemedel. Statlig ålderspensionsavgift på

pensionsgrundande belopp för förtidspensionärer med

tilläggspension skall dock, på den del som motsvarar faktisk

ersättning, finansieras med socialavgifter.

Statlig ålderspensionsavgift på övriga pensionsgrundande förmåner

som finansieras med socialavgifter skall även finansieras med sådana

avgifter.

Promemorians förslag: Regeringens förslag stämmer överens med

förslaget i Ds 1995:55 med undantag för att regeringen nu föreslår en

annorlunda utformning av finansieringen av statlig ålderspensionsavgift

för pensionsgrundande belopp för förtidspensionärer och av sådan avgift

för delpension.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig i frå-

gan. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) påpekar att förslaget

innebär att om respektive förmånssystem skall belastas med de nya

kostnaderna som skulle uppstå i och med att statliga

ålderspensionsavgifter införs, kan ytterligare allmänna egenavgifter

komma att anses nödvändiga för att finansiera dessa nya kostnader. TCO

avstryker att sådana egenavgifter tas ut. Ökade utgifter i

arbetslöshetsförsäkringen bör därför enligt TCO finansieras med

skattemedel och arbetsgivaravgifter.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 30.2 har regeringen före-

slagit införandet av statlig ålderspensionsavgift för de sociala ersätt-

ningar m.m. som i dag är pensionsgrundande. Genom att på detta sätt

beakta att utgivna ersättningar senare ger upphov till pensionsförmåner

ges en mer rättvisande bild av kostnaderna för olika förmånssystem.

Breddningen av avgiftsunderlaget till att omfatta även socialförsäk-

ringsersättningar m.m. innebär att utgifterna för dessa förmåner ökar.

Den totala ökningen av utgifterna till följd av att statlig ålderspen-

sionsavgift införs beräknas vid införandet år 1999 uppgå till ca 19

miljarder kronor. I detta belopp ingår dock inte statlig

ålderspensionsavgift för plikttjänst eftersom villkoren för beräkning av

avgiftsunderlaget ännu ej fastställts (se avsnitt 10 och nedan).

Regeringen föreslår att det försäkrings- eller förmånssystem som

reglerar en viss förmån får bära kostnaden för den pensionsrätt som

förmånen är förenad med. De ökade utgifterna som följer av att statliga

ålderspensionsavgifter införs skall inte, annat än i undantagsfall, leda till

en reducering av enskilda förmåner eller till andra besparingar inom

berörda anslag.

Regeringen föreslår, i likhet med förslag i

departementspromemorian, att för de förmåner som finansieras med

allmänna skattemedel skall även den statliga ålderspensionsavgiften

finansieras med sådana skattemedel. Vidare föreslår regeringen att för

de pensionsgrundande förmåner som finansieras med socialavgifter

skall även den statliga ålderspensionsavgiften finansieras med

socialavgifter. Detta leder inte till att det totala avgiftsuttaget höjs. I

stället bör de befintliga socialavgifterna struktureras om för att

motsvara de nya förhållandena. I avsnitt 32 redogörs för förslag till en

ny struktur för uttag av socialavgifter, som förutom finansieringen av

den statliga ålderspensionsavgiften, beaktar även övriga förändringar i

finansieringen av socialförsäkringens olika delar. Förslaget innebär att

nya avgifter införs och andra avskaffas och att en utökad

försäkringsmässighet uppnås i sjukförsäkringen.

I Ds 1995:55 föreslogs att den statliga ålderspensionsavgift som be-

talas för delpensioner skall finansieras med delpensionsavgiften. För-

slaget till ändrad struktur för uttaget av socialavgifter i avsnitt 32

innebär att delpensionsavgiften avskaffas år 1999. Regeringen föreslår

därför att även statliga ålderspensionsavgift för delpension skall

finansieras med allmänna skattemedel.

I vissa fall skall, enligt vad som föreslås i avsnitt 13.1, pensionsrätt

tillgodoräknas utan att någon faktisk ersättning erhållits. Under vissa

förutsättningar skall då pensionsgrundande belopp beräknas för föräldrar

till små barn och för plikttjänstgöring. I avsnitt 30.2 föreslås att statlig

ålderspensionsavgift även skall betalas för dessa förmåner. Regeringen

föreslår, i likhet med vad som föreslogs i Ds 1995:55, att den statliga

ålderspensionsavgiften för pensionsgrundande belopp skall finansieras

med allmänna skattemedel.

Pensionsgrundande belopp skall även beräknas för vissa

förtidspensionärer med tilläggspension. När det gäller statlig

ålderspensionsavgift för sådana pensionsgrundande belopp föreslogs i

Ds 1995:55 att den skulle finansieras med medel från AP-fonden.

Beräkningsgrunderna för den statliga ålderspensionsavgiften redogörs

för i avsnitt 31.2. Den statliga ålderspensionsavgiften skall beräknas på

den antagandeinkomst som ligger till grund för förtidspensionärer med

tilläggspension. Är förtidspensionen samordnad med livränta skall dock,

som framgår av avsnitt 9.4.1 det pensionsgrundande beloppet för

förtidspension endast beräknas för antagandeinkomsten till den del den

överstiger livräntan före samordningen. Statlig ålderspensionsavgift

skall endast beräknas på detta överskjutande belopp. I avsnitt 30.1

föreslår regeringen att kostnaderna för tilläggspension i form av

förtidspension fr.o.m. år 1999 skall flyttas från AP-fonden till

statsbudgeten. Regeringen föreslår att den del av den statliga

ålderspensionavgiften som motsvarar den faktiska ersättningen till

förtidspensionärer med tilläggspension, skall finansieras med socialav-

gifter. Återstoden, dvs. mellanskillnaden mellan antagandeinkomsten

och den faktiska ersättningen skall finansieras med allmänna

skattemedel.

I avsnitt 12 föreslås att pensionsrätt för studier som finansieras med

studiemedel skall kunna tillgodoräknas inom ramen för det reformerade

pensionssystemet fr.o.m. år 1995. Något förslag till hur detta skall ske

lämnas inte. Den närmare utformningen skall i stället behandlas i sam-

band med beredningen av reformeringen av studiestödssystemet. Statlig

ålderspensionsavgift vid studier finansierade med studiemedel kan be-

räknas först i och med att ett färdigt förslag presenteras. Emellertid

anser regeringen, mot bakgrund av vad som sagts om övriga

skattefinansierade förmåner, att även den statliga ålderspensionsavgift

som skall betalas för studiestödet bör finansieras med allmänna

skattemedel.

Statlig ålderspensionsavgift skall fr.o.m. år 1999 uppgå till 6,40 % av

den del av den sociala ersättningen som är pensionsgrundande. Den en-

skilde betalar allmän pensionsavgift som uppgår till 6,95 % av ersätt-

ningen. Detta motsvarar 7,47 % av den pensionsgrundande inkomsten då

hänsyn tagits till avdraget för allmän pensionsavgift.

Storleken på den preliminära statliga ålderspensionsavgift som skall

betalas för respektive sociala förmån har här beräknats med

utgångspunkt från den avräkningsordning som föreslås i avsnitt 31.2 och

med uppgifter om den senast tillgängliga inkomstfördelningen (år

1995). Andelen av utbetalda sociala förmåner som överstiger

avgiftsstaket kan utifrån denna inkomstfördelning beräknas till ca 2 %.

Den statliga ålderspensionsavgift som skall belöpa på respektive förmån

har därmed preliminärt beräknats uppgå till 6,27 % av utbetalt belopp.

Den statliga ålderspensionsavgiften på pensionsgrundande belopp

skall motsvara 18,5 % av den pensionsgrundande inkomsten. Enligt

förslag i avsnitt 13.1 skall pensionsgrundande belopp endast fastställas i

den mån de tillsammans med den pensionsgrundande inkomsten inte

överstiger intjänandetaket, dvs. 7,5 förhöjda prisbasbelopp. Därmed

kommer det aldrig att finnas några fastställda pensionsgrundande belopp

som tillsammans med den pensionsgrundande inkomsten ligger över

intjänandetaket. Allmän pensionsavgift tas inte ut på pensionsgrundande

belopp.

Den breddning av avgiftsunderlaget som följer av att statlig ålderspen-

sionsavgift skall betalas för sociala förmåner och pensionsgrundande

belopp innebär att statens utgifter ökar år 1999. I tabell 31.1 nedan,

framgår att utgiftsökningen preliminärt beräknas till totalt ca 19

miljarder kronor. Detta belopp kan komma att ändras vid den slutliga

avstämningen (se avsnitt 31.3). Beräkningarna grundas på prognoser för

den del av de sociala förmånerna som är pensionsgrundande och som

presenteras i 1998 års ekonomiska vårproposition. De ersättningar som

det skall betalas statlig ålderspensionsavgift för samt till vilka

utgiftsområden ersättningarna hör beskrivs nedan.

Statlig ålderspensionsavgift för socialförsäkringsförmåner m.m.

Inom statsbudgetens utgiftsområde 6, Totalförsvar (anslag A3), skall

statlig ålderspensionsavgift betalas för ersättningar/livräntor enligt lagen

(1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) i de fall skada inträffat

under militär verksamhet. Anslaget disponeras av Riksförsäkringsverket.

Den statliga ålderspensionsavgiften på dessa livräntor beräknas för år

1999 uppgå till 2,7 miljoner kronor. Avgiften föreslås finansieras med

allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 6 skall även statlig ålderspensionsavgift betalas

för dagpenning till totalförsvarspliktiga vid repetitionsutbildning (anslag

A1), och till totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt (anslag B 3 och

B 5). Den statliga ålderspensionsavgiften för dessa ersättningar beräknas

för år 1999 uppgå till 1,2 miljoner kronor och föreslås finansieras med

allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 9, Hälsovård, sjukvård och social omsorg (anslag

A3), skall statlig ålderspensionsavgift betalas för smittbärarpenning.

Den statliga ålderspensionsavgiften för smittbärarpenning beräknas för

år 1999 uppgå till 0,5 miljoner kronor och föreslås finansieras med

allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 10, Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handi-

kapp (anslag A1), skall statlig ålderspensionsavgift betalas för sjukpen-

ning, rehabiliteringspenning, närståendepenning, vissa yrkesskade-

ersättningar m.m. av vilka merparten beviljats enligt lagen om statlig

personskadeskydd (LSP) och sjuklönegarantiersättning. Den statliga

ålderspensionsavgiften för dessa ersättningar beräknas för år 1999

uppgå till 3,2 miljarder kronor. Den statliga ålderspensionsavgiften för

sjukpenning, rehabiliteringspenning och närståendepenning föreslås

finansieras med socialavgifter. Den statliga ålderspensionsavgiften för

de ersättningar som belastar posten yrkesskadeersättningar beviljade

enligt LSP och sjuklönegarantiersättning föreslås finansieras med

allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 12, Ekonomisk trygghet för familjer och barn,

skall statlig ålderspensionsavgift betalas för föräldrapenning, tillfällig

föräldrapenning och havandeskapspenning (anslag A2) samt för vård-

bidrag (anslag A6). Den statliga ålderspensionsavgiften för dessa ersätt-

ningar beräknas för år 1999 uppgå till 1 miljard kronor. Utgifterna för

statlig ålderspensionsavgift för ersättningar från föräldraförsäkringen

föreslås finansieras med socialavgifter. Utgifter för statlig ålderspen-

sionsavgift för vårdbidrag föreslås finansieras med allmänna skatte-

medel.

Inom utgiftsområde 13, Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet (anslag

A1), skall statlig ålderspensionsavgift betalas för

arbetslöshetsersättning. Den statliga ålderspensionsavgiften för dessa

ersättningar beräknas för år 1999 uppgå till 1,9 miljarder kronor. Dessa

utgifter föreslås finansieras med socialavgifter förutom statlig

ålderspensionsavgift för ersättning vid generationsväxling som föreslås

finansieras med allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 14, Arbetsmarknad och arbetsliv anslag (A2) skall

statlig ålderspensionsavgift betalas för utbildningsbidrag till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning m.m. Den statliga ålderspensionsavgiften för

dessa bidrag beräknas för år 1999 uppgå till 0,8 miljarder kronor. För

den del av utbildningsbidraget som avser deltagare med inkomstrelaterad

A-kasseersättning, föreslås den statliga ålderspensionsavgiften

finansieras med socialavgifter. För den del av utbildningsbidraget som

avser övriga deltagare föreslås den statliga ålderspensionsavgiften

finansieras med allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 15, Studiestöd, skall statlig ålderspensionsavgift

betalas för ersättningar inom anslagen A3, A4, A6 och A7. Dessa anslag

bekostar olika former av vuxenstudiestöd samt ersättning till deltagare i

föräldrarutbildning i teckenspråk. Statlig ålderspensionsavgift för dessa

studiestöd beräknas för år 1999 uppgå till 0,6 miljarder kronor och

föreslås finansieras med allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 16, Utbildning och universitetsforskning

(samtliga fakultetsanslag), skall statlig ålderspensionsavgift betalas på

utbildningsbidrag till doktorander. Statlig ålderspensionsavgift för dessa

utgifter beräknas för år 1999 uppgå till 28,2 miljoner kronor och

föreslås finansieras med allmänna skattemedel.

Inom utgiftsområde 17, Kultur, medier, trossamfund och fritid (anslag

E2), skall statlig ålderspensionsavgift betalas för ersättningar och bidrag

till konstnärer. För närvarande betalas tilläggspensionsavgift för den del

av ersättningarna som är pensionsgrundande. Fr.o.m. år 1999 skall i

stället statlig ålderspensionsavgift erläggas för dessa ersättningar. Den

statliga ålderspensionsavgiften beräknas uppgå till 18,2 miljoner kronor

år 1999. Den statliga ålderspensionsavgiften föreslås finansieras med

allmänna skattemedel.

Förutom ovan nämnda utgifter berörs ytterligare sociala förmåner

vilka redovisas vid sidan av statsbudgeten. Till dessa hör livräntor enligt

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) som för närvarande

belastar Arbetsskadefonden. Riksdagen har tidigare antagit regeringens

förslag till riktlinjer för ändringar av redovisningen på statsbudgeten

som bl.a. innebär att arbetsskadefonden avvecklas (prop. 1997/98:41,

bet. 1997/98:SfU8, rskr. 1997/98:153). Under avsnitt 32 i denna

proposition föreslås att utgifterna för arbetsskadeförsäkringen i stället

skall tas upp under ett nytt anslag (A4) inom utgiftsområde 10,

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp. Om rätt till

egenlivränta eller efterlevandelivränta föreligger samtidigt med rätt till

förtidspension eller efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL) skall livräntan betalas endast i den mån den

överstiger pensionen om förmånerna täcker samma inkomstförlust. Den

statliga ålderspensionsavgiften skall dock betalas på bruttolivräntan, dvs.

före samordning med förtidspension eller efterlevandepension. Detta

som en följd av att det är bruttolivräntan som ligger till grund för

beräkningen av den pensionsgrundande inkomsten. Den statliga

ålderspensionsavgiften på livräntor enligt LAF beräknas för år 1999

uppgå till 2,1 miljarder kronor och föreslås finansieras med

socialavgifter.

Från arbetsskadefonden betalas för närvarande även sjukpenning enligt

LAF och lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL). Den

statliga ålderspensionsavgiften för sådan sjukpenning beräknas år 1999

uppgå till 3,7 miljoner kronor och föreslås finansieras med

socialavgifter. Utgifterna för sjukpenningen föreslås i vårpropositionen

fr.o.m. år 1999 föras till samma anslag som livräntor enligt LAF under

utgiftsområde 10.

Förutom tidigare nämnda livräntor, skall även andra livräntor som be-

viljats med tillämpning av LAF, belastas med statlig ålderspensionsav-

gift. Affärsverksfonden betalar ut sådana livräntor för skadefall före 1

juli 1988 för personal inom dåvarande Banavdelningen inom Statens

Järnvägar. Den statliga ålderspensionsavgiften för dessa livräntor

beräknas för år 1999 uppgå till 1,1 miljoner kronor och föreslås

finansieras med allmänna skattemedel.

Därutöver skall livräntor och sjukpenning som betalas av affärsverken

och före detta affärsverk, för skador som inträffat före den 1 juli 1995,

beläggas med statlig ålderspensionsavgift. Den statliga ålderspensions-

avgiften för livräntor betalade av affärsverk m.m. beräknas för år 1999

uppgå till 42,5 miljoner kronor och föreslås finansieras med allmänna

skattemedel.

Vidare skall livräntor som betalas av Swedint till FN-soldater som

skadas i tjänsten beläggas med statlig ålderspensionsavgift. Den statliga

ålderspensionsavgiften för dessa livräntor beräknas för år 1999 uppgå

till 0,5 miljoner kronor och föreslås finansieras med allmänna

skattemedel.

För samtliga ovan nämnda livräntor skall avgiften för den del som

samordnas med förtidspension uppgå till 18,5 % medan för den del som

inte samordnas skall avgiften uppgå till 6,40 %. Se även avsnitt 31.2.

Utgifter för delpensioner redovisas för närvarande vid sidan av stats-

budgeten. Riksdagen har beslutat att Delpensionsfonden avvecklas

fr.o.m. år 1999 (prop. 1997/98:41, bet. 1997/98:SfU8, rskr.

1997/98:153). Under avsnitt 32 i denna proposition föreslås att

utgifterna för delpension i fortsättningen förs upp som ett nytt anslag

under utgiftsområde 11, Ekonomisk trygghet vid ålderdom. Den statliga

ålderspensionsavgiften för delpensioner beräknas för år 1999 uppgå till

12 miljoner kronor och föreslås finansieras med allmänna skattemedel.

Statlig ålderspensionsavgift för pensionsgrundande belopp

De flesta förtidspensionärer tillgodoräknas s.k. antagandepoäng för

tiden fr.o.m. det år då förtidspensionen börjar utges t.o.m. det år

pensionären fyller 64 år. Dessa antagandepoäng skall omräknas till

antagandeinkomster och skall ligga till grund för beräkning av

pensionsrätt i det reformerade pensionssystemet. Det innebär att det

första basbeloppet medräknas. Förtidspensionärernas

antagandeinkomster för år 1999 beräknas till 43,6 miljarder kronor

efter samordning med arbetsskadelivräntor. Den statliga

ålderspensionsavgiften för förtidspensionärers antagandeinkomster,

efter samordning med livräntor, beräknas för år 1999 uppgå till 8,1

miljarder kronor. Såsom framgår av avsnitt 9.4.1 beräknas pensions-

grundande belopp för förtidspension bara till den del som antagande-

inkomsten (inkl. utbetald förtidspension) överstiger livräntan före sam-

ordning med förtidspension. Regeringen föreslår att den del av

avgifterna på pensionsgrundande belopp för förtidspension som kan

beräknas avse den faktiska ersättningen skall finansieras med

socialavgifter. Resterande delen av avgifterna skall finansieras med

allmänna skattemedel.

Pensionsrätt för barnår beräknas med utgångspunkt från en fiktiv in-

komst i det reformerade pensionssystemet. Denna fiktiva inkomst ligger

till grund för beräkning av pensionsgrundande belopp och beräknas

uppgå till 20,5 miljarder kronor år 1999. Den statliga ålderspensions-

avgift på pensionsgrundande belopp för barnår beräknas för år 1999

uppgå till 3,8 miljarder kronor och föreslås finansieras med allmänna

skattemedel.

För plikttjänstgöring skall pensionsrätt beräknas för pensionsgrun-

dande belopp för personer som fullgör grundutbildning inom totalför-

svaret. Regeringen har tillsatt en parlamentariskt sammansatt utredning

för att göra en översyn av tillämpningen av systemet med totalför-

svarsplikt (dir. 1997:106). Utredningen, som skall överlämna sitt

slutbetänkande senast den 1 februari 2000, har att behandla en rad över-

gripande frågor, bl.a. angående olika tjänstgöringars omfattning. För det

fall utredningens förslag skulle leda till lagstiftning som innebär att vill-

koren för plikttjänstgöring påverkas, kan det finnas behov av att även

frågan om villkoren för pensionsrätt för plikttjänstgöring ses över. Se

avsnitt 10. Beräkning av statlig ålderspensionsavgift kan därför inte

göras förrän villkoren för pensionsrätt är fastställd.

Regeringens förslag om att införa statlig ålderspensionsavgift innebär

således anslagsramarna för de berörda anslagen inom utgiftsområdena 6,

9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, och 16 ökar med ett belopp som motsvarar den

statliga ålderspensionsavgiftens storlek. Statliga ålderspensionsavgift

vad gäller förtidspensioner respektive pensionsgrundande belopp vid

barnår skall ingå i utgiftsområdet 10 respektive 12.

Tabell 31.1 Statlig ålderspensionsavgift på pensionsgrundande ersättningar

Avgifts-

underlag

prognos

1999

Prel. statlig ålders-

pensionsavgift

Finansieras med

milj.kr

%

milj.kr

Socialförsäkringsförmåner m.m.:

Utg.omr. 6

Totalförsvarspliktiga med

dagpenning m.m. (A1, B3 m.fl.)

19

6,27%

1,2

Allm. skattemedel

Ersättn. kroppsskador (A3)

15

2,7

 del som samordnas med

 förtidspension

14

18,5%

2,6

Allm. skattemedel

 del som inte samordnas med

 förtidspension

1

6,27%

0,1

Allm. skattemedel

Totalt

34

3,8

Utg.omr. 9 (A3)

Smittbärarpenning

8

6,27%

0,5

Allm. skattemedel

Utg.omr 10

Sjukpenning (A1)

16149

6,27%

1012,9

Socialavgifter

Rehabiliteringspenning (A1)

999

6,27%

62,7

Socialavgifter

Närståendepenning (A1)

42

6,27%

2,6

Socialavgifter

Sjuklönegaranti

0,2

6,27%

0,0

Allm. skattemedel

Arbetsskadeförsäkring, livränta

(A4)

11800

2096,4

 del som samordnas med

 förtidspension

11092

18,5%

2052,0

Socialavgifter

 del som inte samordnas med

 förtidspension

708

6,27%

44,4

Socialavgifter

Sjukpenning (LAF) (A4)

59

6,27%

3,7

Socialavgifter

Vissa andra ersättn.(LSP) (A4)

6

1,0

 del som samordnas med

 förtidspension

5,6

18,5%

1,0

Allm. skattemedel

 del som inte samordnas med

 förtidspension

0,4

6,27%

0,0

Allm. skattemedel

Totalt

29055

3178,7

Utg. omr 11

Delpension (nytt anslag)

191

6,27%

12,0

Allm. skattemedel

Utg. omr 12

Föräldraförsäkring (A2)

13765

6,27%

863,3

Socialavgifter

Vårdbidrag (A6)

1554

6,27%

97,5

Allm. skattemedel

Totalt

15319

6,27%

960,8

Utg. omr 13 (A1)

A-kassa, inkomstrelaterad ersätt-

ning

26640

6,27%

1670,9

Socialavgifter

A-kassa, grundbelopp

1083

6,27%

67,9

Socialavgifter

Tillfällig avgångsersättning

1877

6,27%

117,7

Socialavgifter

Generationsväxling

490

6,27%

30,7

Allm. skattemedel

Totalt

30090

6,27%

1887,2

milj.kr

%

milj.kr

Utg.omr. 14 (A2)

Utbildningsbidrag till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning

13493

6,27%

846,3

Socialavgifter/ Allm.

Skattemedel

Utg. omr. 15

Korttidsstudiestöd (A3)

38

6,27%

2,4

Allm. skattemedel

Särskilt vuxenstudiestöd (A3)

872

6,27%

54,7

Allm. skattemedel

Särskilt vuxenstudiestöd för ar-

betslösa (A3)

1171

6,27%

73,4

Allm. skattemedel

Särskilt utbildningsbidrag (A3)

6917

6,27%

433,8

Allm. skattemedel

Timersättning vid särvux (A3)

4

6,27%

0,3

Allm. skattemedel

Föräldrautbildning i teckenspråk

(A4)

11

6,27%

0,7

Allm. skattemedel

Särskilt vuxenstudiestöd i vissa

lärarutb. (A6)

61

6,27%

3,8

Allm. skattemedel

Särsk. vuxenstudiestöd i vissa

naturvet. utbildningar (A7)

497

6,27%

31,2

Allm. skattemedel

Totalt

9571

6,27%

600,3

Utg. omr 16

Utbildningsbidrag till doktorander

450

6,27%

28,2

Allm. skattemedel

Utg. omr 17 (E2)

Konstnärsbidrag

290

6,27%

18,2

Allm. skattemedel

Övriga sociala förmåner

Livräntor

Affärsverksfondens livräntor

6

1,1

 del som samordnas med

 förtidspension

5,6

18,5%

1,0

Allm. skattemedel

 del som inte samordnas med

 förtidspension

0,4

6,27%

0,0

Allm. skattemedel

Affärsverk mm, livräntor och

sjukpenning

239

42,5

 del som samordnas med

 förtidspension

225

18,5%

41,6

Allm. skattemedel

 del som inte samordnas med

 förtidspension

14

6,27%

0,9

Allm. skattemedel

Swedint, skador i FN-tjänst

3

0,5

 del som samordnas med

 förtidspension

2,8

18,5%

0,5

Allm. skattemedel

 del som inte samordnas med

 förtidspension

0,2

6,27%

0,0

Allm. skattemedel

Totalt

248

44,1

milj.kr

%

milj.kr

Pensionsgrund transfereringar,

totalt

98749

7580

Pensionsgrundande belopp:

Förtidspensioner (del som inte är

samordnad med livräntor)

43615

18,5%

8068,8

Allm. skattemedel/

socialavgifter

Barnår

20452

18,5%

3783,6

Allm. skattemedel

Pliktjänst

okänd

18,5%

okänd

Allm. skattemedel

Pensionsgrundande belopp, totalt*

64067

11852,4

TOTALT*

162816

19432,5

avgår: belopp motsvarande nuvarande tilläggs-

pensionsavgift på konstnärsbidrag

(6,4 % av avgiftsunderlaget år 1999)

18,6

UTGIFTSÖKNING TILL FÖLJD AV ATT STATLIG

ÅLDERSPENSIONSAVGIFT

INFÖRS ÅR 1999*

19413,9

*Plikttjänst är inte inkluderad i totalerna.

32 Förändrad struktur på socialavgifterna och

förändrade avgiftsnivåer m.m.

Regeringens förslag: Den allmänna pensionsavgiften skall tas ut

dels på inkomst av anställning, dels på inkomst av annat

förvärvsarbete till den del summan av inkomsterna före avdrag för

allmän pensionsavgift inte överstiger 8,06 förhöjda prisbasbelopp,

vilket i termer av pensionsgrundande inkomst motsvarar 7,5 förhöjda

prisbasbelopp.

Tilläggspension i form av efterlevandepension och folkpension i

form av efterlevandepension samt administrationskostnader för

efterlevandepensioner finansieras med en efterlevandepensionsavgift

på 1,70 %.

Folkpensionsavgiften, delpensionsavgiften, lönegarantiavgiften och

arbetarskyddsavgiften tas bort. Finansiering av delpension och arbets-

livsmyndigheters verksamhet sker med allmänna skattemedel. Löne-

garantiersättningar finansieras med arbetsmarknadsavgiften.

Sjukförsäkringsavgiften skall finansiera, förutom delar av sjukför-

säkringen, tilläggspension i form av förtidspension och viss del av

kostnaderna för folkpension i form av förtidspension men inte

kostnader för tandvård, läkemedelssubventioner och förmåner från

föräldraförsäkringen. Tandvård och läkemedelssubventioner skall

finansieras med allmänna skattemedel. Sjukförsäkringsavgiften sänks

till 7,50 % för arbetsgivare och till 8,23 % för den som har inkomst

av annat förvärvsarbete. En föräldraförsäkringsavgift på 2,20 % införs

för finansiering av föräldraförsäkringen.

Den arbetsmarknadsavgift som betalas av arbetsgivare höjs till

5,84 %.

Socialavgifterna skall finansiera de statliga ålderspensionsavgifter

som beräknas belöpa på de förmåner som socialavgifterna skall

finansiera.

Det sammantagna uttaget av socialavgifter och allmän löneavgift

hålls oförändrat genom att den allmänna löneavgiften höjs till

8,04 %.

I enlighet med riksdagens tidigare principbeslut avskaffas delpen-

sionsfonden och arbetsskadefonden.

Förändringarna skall träda i kraft den 1 januari 1999.

Promemorians förslag: I Ds 1997:67 redovisades tre alternativa

möjligheter för att uppnå önskad struktur och nivå på uttaget av avgifter

för ålderspensioner. Dessa tre möjligheter är:

C att växla mellan sänkt arbetsgivaravgift och höjd allmän pensionsav-

gift, där höjningen av den senare kompenseras genom höjd lön (löne-

växling)

C att till en del begränsa uttaget av arbetsgivaravgifter vad gäller in-

komster överstigande avgiftstaket (tudelat avgiftsuttag)

C att kompensation för en höjd allmän pensionsavgift ges inom skatte-

systemets ram

De två första alternativen omfattar även två underalternativ benämnda

stor löneväxling respektive stor tudelning av arbetsgivaravgiften. I dessa

alternativ återinförs den allmänna egenavgiften i form av sjukförsäk-

ringsavgift på 5,95 % och den allmänna pensionsavgiften sänks i

motsvarande mån.

Utredningens förslag: Förtidspensionsutredningen föreslår i SOU

1997:166 att inkomstrelaterad förtidspension finansieras med social-

avgifter. Den inkomstrelaterade försäkringen föreslås kompletteras av

ett grundskydd som finansieras med allmänna skattemedel. Sjukförsäk-

ringens karaktär av försäkring förstärks genom att de kostnader som

sjukförsäkringsavgiften skall finansiera föreslås avse inkomstrelaterad

ersättning. Förslaget innebär bl.a. att föräldraförsäkring och ersättning

till sjukvård avförs från sjukförsäkringen och finansieras i särskild

ordning. Förtidspensionsutredningens förslag stämmer överens med

regeringens förslag vad gäller principerna för vad

sjukförsäkringsavgiften skall finansiera.

Remissinstanserna: Några remissinstanser förordar alternativet med

ett tudelat avgiftsuttag. Enligt Riksförsäkringsverket (RFV) innehåller

överenskommelsen om finansieringen tre grundläggande element, näm-

ligen att:

C hälften av avgifterna skall betalas av den anställde och hälften av ar-

betsgivaren

C avgiftsändringen skall vara neutral med avseende på såväl löntagarens

disponibla inkomst som arbetskraftskostnaden

C arbetsgivarens kostnad över taket skall begränsas till 9,25 %

RFV konstaterar att en löneväxling innebär betydande problem. Mot

bakgrund av att en betydande del av arbetskraftens villkor enbart regleras

genom individuella avtal anser RFV att en lagreglering torde vara nöd-

vändig. Skattemodellen leder, enligt RFV, till en större belastning på

statsinkomsterna än övriga modeller. Verket påpekar att ett överuttag av

avgifter på lönedelar över taket i modellen med tudelad arbetsgivaravgift

kan neutraliseras genom en justering av det totala uttaget av arbets-

givaravgifter. Av de skisserade alternativen är, enligt RFV, alternativet

med tudelad arbetsgivaravgift med liten begränsning över taket det som

minst avviker från de angivna principerna. Tjänstemännens cen-

tralorganisation (TCO) är emot allmänna egenavgifter eftersom de

anses slå orättvist. TCO förordar därför alternativet med tudelade

arbetsgivaravgifter. TCO anser att alternativet med en stor begränsning

av avgiftsuttaget över taket är bäst eftersom det innebär en lägre nivå på

den allmänna pensionsavgiften. Privattjänstemannakartellen (PTK)

delar TCO:s uppfattning att några garantier om lönekompensation inte

kan ges i alternativet med löneväxling och ser det inte som realistiskt att

alla avtalsslutande parter gör utfästelser i enlighet med promemorians

önskemål. PTK föredrar istället tudelade arbetsgivaravgifter med stor

begränsning över taket.

Några andra remissinstanser förordar i stället löneväxlingsalternativet.

Enligt Svenska Arbetsgivareföreningens (SAF) uppfattning bör den s.k.

stora löneväxlingen genomföras. Om det inte anses tillräckligt att

arbetsgivarna försäkrar att de fullt ut skall medverka till att växlingen

genomförs på ett smidigt och rättvist sätt förordar SAF lagstiftning om

växlingen. SAF avvisar tanken på en tudelad arbetsgivaravgift. SAF kan

inte heller rekommendera alternativet med kompensation inom

skattesystemets ram som enligt SAF gör ett komplicerat skattesystem

än mer komplicerat samtidigt som intet står att vinna vad gäller garantier

för full kompensation. Industriförbundet hänvisar till SAF:s yttrande

vad gäller frågan om avgiftsväxling. Länsrätten i Skåne län förordar

alternativet med en löneväxling, dels på grund av att det förefaller mest

rättvist, dels på grund av att det inte leder till ökad komplexitet i ålders-

pensionssystemet och inte heller till merarbete för skatteförvaltning

och försäkringsadministration. Länsrätten konstaterar vidare att parterna

på den svenska arbetsmarknaden har ett självständigt ansvar för löne-

bildningen men att detta inte bör utgöra hinder mot att lagstiftningsvägen

säkerställa kostnadsneutralitet på individnivå. Uppsala universitets

studentkår uttrycker oro för de problem den stora löneväxlingen

kommer att innebära för personer som arbetar i mindre företag med

osäkrare anställningsförhållanden. I jämförelse med övriga alternativ

och på längre sikt anser dock studentkåren att någon form av löneväxling

är att föredra.

Andra remissinstanser förespråkar att en höjning av den allmänna pen-

sionsavgiften kompenseras med åtgärder inom skattesystemets ram.

Riksgäldskontoret (RgK) anser att det i princip är omöjligt att få till

stånd en löneväxling där samtliga arbetsgivare ingår. Kontoret anser

dessutom att det är direkt olämpligt att blanda in lönebildningen i

pensionssystemet. Riksgäldskontoret förordar i stället alternativet med

en höjd allmän pensionsavgift som kompenseras med åtgärder inom

skattesystemets ram. RgK konstaterar att de utgående pensionsförånerna

i detta alternativ blir lägre än vid löneväxling. Enligt RgK kan detta ses

som en del av finansieringen av de merkostnader som staten drar på sig i

och med införandet av det reformerade pensionssystemet. Enligt

Sveriges Pensionärsförbund torde det vara i det närmaste omöjligt att

åstadkomma en rättvis löneväxling. Sveriges Pensionärsförbund förslår

därför att en höjd allmän pensionsavgift skall kompenseras med åtgärder

inom skattesystemets ram. Arbetsgivarverket (AgV) har i tidigare

remissyttranden ställt sig principiellt positiv till löneväxlingen men

konstaterar att en växling som kräver höjda bruttolöner är komplicerad

att genomföra i praktiken. AgV stöder därför promemorians alternativ

med kompensation genom höjt grundavdrag. PRO har i tidigare

remissvar tagit avstånd från en växling mellan arbetsgivaravgift och höjd

lön. PRO vill särskilt framhålla att en löneväxling aldrig kan ge en rättvis

kompensation till löntagarna om det inte sker en lagstiftning om växling.

Om det visar sig tekniskt ogenomförbart med ett tudelat uttag av

arbetsgivaravgifter så förordar PRO alternativet med kompensation för

höjd allmän pensionsavgift inom skattesystemets ram. Domstolsverket

(DV) har valt att inte värdera de olika alternativen till avgiftsuttag. DV

konstaterar däremot att alternativet med kompensation inom

skattesystemets ram är mer förutsägbart och har administrativa fördelar.

Ett antal remissinstanser förespråkar andra alternativ än de som förs

fram i departementspromemorian. Landsorganisationen (LO) anser att

det inte är möjligt att genomföra en stor löneväxling på ett sätt som ger

alla löntagare full kompensation utan att kostnaderna för enskilda före-

tag påverkas. LO konstaterar vidare att tudelade arbetsgivaravgifter är

förenade med vissa praktiska problem. Av förslagen i departements-

promemorian är enligt LO växling mellan höjd allmän pensionsavgift

och sänkt skatt det alternativ som i första hand kan komma i fråga. LO

förordar dock ett alternativ som innebär att de allmänna egenavgifterna

till sjukförsäkring och pension slås ihop samt att återstående

finansiering sker genom arbetsgivaravgifter. Det totala uttaget av

arbetsgivaravgifter jämkas dock så att det genomsnittligt sett

kompenserar för att avgiftsuttaget på inkomstdelar överstigande 7,5

basbelopp blir högre än i alternativet med tudelad arbetsgivaravgift.

Konjunkturinstitutet (KI) och Svenska Kommunförbundet förordar

samma typ av lösning som LO. Statens löne- och pensionsverk (SPV)

skriver att huvudsyftet med ålderspensionsavgiften är att tydliggöra av-

giftens storlek och därmed kostnaden för pensionssystemet. SPV menar

att detta tillgodoses även med en annan uppdelning av avgiften än

hälftendelning mellan arbetsgivare och arbetstagare. SPV föreslår att

den allmänna pensionsavgiften bestäms till en tredjedel av 18,5 %.

Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) föreslår att en ny

individanknuten form av arbetsgivaravgift införs som inte inräknas i det

traditionella lönebegreppet och som därigenom inte heller förorsakar

störningar i andra system, där dagens lönebegrepp kommer till

användning. Statspensionärernas Riksförbund anser att en höjning av

den allmänna pensionsavgiften skall kompenseras med en sänkning av

mervärdesskatten. Riksskatteverket (RSV) avstyrker att reglerna om

grundavdrag kompliceras än mer och konstaterar att det återstår 1,52

procentenheter för att uppnå den avsedda nivån på den allmänna pen-

sionsavgiften på 8,47 % av bruttoinkomsten. Mot bakgrund av de

höjningar av allmänna egenavgifter som skett de senaste åren menar

RSV att det är realistiskt att uppnå denna nivå på den allmänna pen-

sionsavgiften utan kompenserande åtgärder. RSV menar vidare att alter-

nativet med en liten begränsning över avgiftstaket torde vara admi-

nistrativt möjligt, även om det medför icke önskvärda kontrollproblem.

Ett par remissinstanser tar inte ställning till de alternativ som förs

fram i departementspromemorian. Riksrevisionsverket (RRV) anser att

avgiftsväxlingen bör konstrueras efter principerna om enkelhet,

neutralitet och förutsägbarhet men anser att inget av förslagen klarar av

att uppfylla alla de nämnda principerna. Landstingsförbundet tar inte

ställning till valet av finansieringsform utan anger att huvudfrågan för

landstingen är att dessa inte drabbas ekonomiskt av förändringen.

Försäkringsförbundet framhåller att de föreslagna alternativen

öppnar vägen för justeringar som kan leda till en ytterligare försämring

av det försäkringsmässiga inslaget i det reformerade pensionssystemet.

Länsrätten i Stockholm framför att avgifter och skatter inte bör blandas

samman. Avgifter över avgiftstaket utgör skatter och som inte bör be-

tunga pensionssystemet.

Remissinstansernas synpunkter på Förtidspensionsutredningens

förslag: Riksförsäkringsverket (RFV) förordar ett alternativ till

Förtidspensionsutredningens förslag om att kostnaderna för

sjukförsäkringen bör finansieras över statsbudgeten. RFV:s alternativ är

ett autonomt sjukförsäkringssystem med en buffertfond skapad med

medel från de nuvarande AP-fonderna. Fördelen med autonoma system

är enligt RFV att de ger långsiktig finansiell stabilitet vilket minskar

risken för behov av kortsiktiga politiska ingrepp. Arbetsgivarverket

anser att det är önskvärt med en starkare koppling mellan avgiftsuttag

och rätten till förmånen. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) anför

att den inkomstrelaterade sjukpenningen och förtidspensioneringen bör

finansieras med arbetsgivaravgifter och allmänna egenavgifter till

hälften vardera. Utfyllnaden upp till den garanterade grundnivån bör

finansieras med allmänna skattemedel. Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO) utgår ifrån att inga avgifter kommer att tas

ut över taket för vad som är förmånsgrundande. Samhall AB menar att

utredningen alltför lätt avfärdar möjligheterna att utveckla en

differentiering av de arbetsgivaravgifter som finansierar sjukförsäkring

och förtidspension.

Skälen för regeringens förslag: Socialförsäkringarna finansieras

med allmän pensionsavgift, socialavgifter och allmänna skattemedel.

Allmän pensionsavgift betalas av den enskilde och beräknas på ett

underlag som består dels av inkomst av anställning, dels av inkomst av

annat förvärvsarbete och tas för närvarande ut på den del av ersättningen

som inte överstiger 7,5 förhöjda prisbasbelopp.

Socialavgifter tas ut enligt lagen (1981:691) om socialavgifter (SAL).

Avgifterna tas ut i form av arbetsgivaravgifter eller egenavgifter. Arbets-

givaravgifter betalas av arbetsgivare och beräknas på ett underlag som

består av hela lönesumman och andra skattepliktiga förmåner som ar-

betsgivare utger. Egenavgifter betalas främst av den som bedriver

näringsverksamhet, dvs. egenföretagare, och beräknas på ett underlag

som består av inkomst av annat förvärvsarbete. För närvarande finns det

åtta olika arbetsgivaravgifter och sex olika egenavgifter. Därtill kommer

allmän löneavgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. Av-

giftssatserna enligt gällande regler år 1999 framgår av tabell 32.1.

Reformeringen av ålderspensionssystemet föranleder vissa förändringar

av denna avgiftsstruktur. De avgifter som direkt berörs av reformeringen

av ålderspensionssystemet är tilläggspensionsavgiften, folkpensionsav-

giften och delpensionsavgiften. I avsnitt 6.5 har regeringen föreslagit att

den förstnämnda avgiften fortsättningsvis skall heta ålderspensionsav-

gift.

Ett syfte med den förändrade avgiftsstruktur som riksdagen beslutat

med anledning av budgetpropositionen för år 1998 (prop. 1997/98:1,

bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35) var att inom ramen för ett i

princip oförändrat avgiftsuttag skapa bättre samstämmighet mellan

inkomster och utgifter i bl.a. sjukförsäkringssystemet. I det förslag till

ny avgiftsstruktur som lämnas här vill regeringen gå vidare i denna

riktning. Regeringen föreslår också förändringar av vilka förmåner som

sjukförsäkringsavgiften skall finansiera för att därigenom förstärka

sjukförsäkringsavgiftens försäkringsmässiga karaktär.

Avgiftssatserna bör fastställas till en nivå som innebär att avgiftsintäk-

terna även räcker till för att finansiera de statliga ålderspensionsavgifter

som enligt förslagen i avsnitt 30 och avsnitt 31 skall införas på en del av

de förmåner som socialavgifterna skall finansiera. Någon exakt sam-

stämmighet mellan förväntade inkomster och utgifter för olika

socialförsäkringar har inte eftersträvats. Smärre och tillfälliga skillnader

mellan inkomster och utgifter bör kunna finnas utan att det föranleder

justeringar av avgiftsnivån. De arbetsgivaravgifter som enligt aktuella

prognoser ger balans mellan inkomster och utgifter bör, med undantag

för ålderspensionsavgiften, avrundas uppåt till närmaste tiondels

procentenhet. För arbetsskadeförsäkringen bör nuvarande avgiftsuttag

bibehållas, i avvaktan på att arbetsskadefondens skuld avvecklas.

Regeringen anser att synsättet att avgiftsintäkter och utgifter skall

balansera inte bör tillämpas på arbetsmarknadsavgiften. Utgångspunkten

är liksom tidigare att förändringarna skall ske inom ett oförändrat

sammantaget uttag av socialavgifter och allmän löneavgift.

Avgifter för ålderspensioner

I princippropositionen hölls frågan om formerna för det framtida uttaget

av ålderspensionsavgift öppen på grund av tveksamhet om en löneväxling

kan genomföras på ett för de enskilda löntagarna neutralt sätt. Enligt

propositionen skulle dock Pensionsarbetsgruppens förslag till växling

mellan arbetsgivaravgifter och allmän pensionsavgift ligga fast, om inte

de partier som står bakom överenskommelsen kunde komma överens

om ett annat förslag. Där angavs emellertid också att om en löneväxling

skall ske bör denna äga rum vid ett enda tillfälle och vara skild från andra

löneförhandlingar. Vid detta tillfälle skulle således den allmänna

egenavgiften i form av pensionsavgift, nuvarande allmänna

pensionsavgiften, höjas till 9,25 % och arbetsgivaravgiften reduceras,

samtidigt som bruttolönerna skulle höjas i motsvarande grad. I prin-

cippropositionen anförde regeringen att om de partier som står bakom

överenskommelsen om ett reformerat pensionssystem under den

fortsatta beredningen nådde enighet om att komplikationerna med en

löneväxling var för stora skulle nivån på den allmänna egenavgiften till

ålderspensionssystemet förbli 1 % medan avgiften för ålderspension

som tas ut i form av arbetsgivaravgift eller egenavgift skulle höjas till

den uppgår till 17,5 % av avgiftsunderlaget. I överenskommelsen ingår

också att den särskilda avgiften på inkomstdelar över förmånstaket skall

uppgå till endast 9,25, även om löneväxling inte genomförs. I det fall det

inte sker någon löneväxling blir således uttaget av arbetsgivaravgift olika

på inkomstdelar under respektive över förmånstaket. Riksdagen har

beslutat i enlighet med regeringens förslag.

I promemorian Ds 1995:41 Reformerat pensionssystem lag om in-

komstgrundad ålderspension m.m., som har utarbetats i samråd med

ledamöterna i Genomförandegruppen, konstaterades att olika tekniska

lösningar för ett system med tudelat uttag av arbetsgivaravgifter hade

prövats och att frågan om löneväxling hade varit föremål för ytterligare

beredning. Genomförandegruppens bedömning var att frågan om löne-

växling, alternativt ett system med tudelat uttag av arbetsgivaravgifter,

borde beredas ytterligare innan ett slutgiltigt ställningstagande kunde

göras.

Under den fortsatta beredningen har princippropositionens alternativ

till avgiftsuttag analyserats närmare. Det har därvid konstaterats att de

båda alternativen har såväl fördelar som nackdelar. Inom Genomförande-

gruppen har framförts önskemål om att ytterligare alternativ till avgifts-

uttag skall tas fram. I Ds 1997:67 presenterades, utöver de två alter-

nativa tillvägagångssätten från princippropositionen, ett nytt alternativ

som innebär att kompensation för höjd allmän pensionsavgift skall ges

inom skattesystemets ram. I departementspromemorian framhölls att en

höjning av det befintliga grundavdraget syntes vara den lämpligaste

åtgärden på skatteområdet. Pensionärerna skulle också komma att få del

av grundavdragshöjningen. I de alternativa modeller för avgifter för

ålderspensioner som beskrivs i departementspromemorian, löneväxling

och tudelat uttag av arbetsgivaravgifter, skulle avdraget för allmän pen-

sionsavgift vid beräkning av den pensionsgrundande inkomsten maximalt

komma att reducera utgående pensionsförmåner med 6,95 %. Detta

beror på att en kompenserande lönehöjning skulle komma till stånd i

alternativet med löneväxling och att uttaget av allmänna egenavgifter

begränsades till 6,95 % i alternativet med tudelat avgiftsuttag. I alterna-

tivet med kompensation inom skattesystemets ram skulle emellertid av-

draget för allmän pensionsavgift vid beräkningen av den pensionsgrun-

dande inkomsten medföra att den inkomstgrundande pensionen skulle

komma att minska med upp till 8,47 % till följd av pensionsav-

giftsavdraget. Att pensionärerna skulle komma att få del av grundav-

dragshöjningen sågs därför i departementspromemorian till viss del som

en önskad effekt eftersom höjningen skulle bidra till att kompensera

pensionärerna för den lägre nivå på utgående pensionsförmåner som

erhålls i detta alternativ.

I januari 1998 träffades en uppgörelse mellan ledamöterna i Genom-

förandegruppen som innebär att det totala uttaget av avgifter för ålders-

pensioner skall uppgå till 18,5 % av den pensionsgrundande inkomsten

och att avgifterna för ålderspensioner till hälften skall utgöras av en

allmän pensionsavgift och till hälften av en ålderspensionsavgift som tas

ut som arbetsgivaravgift eller egenavgift, enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter. Förslaget om att allmän pensionsavgift skall dras av från

bruttoinkomsten vid beräkning av den pensionsgrundande inkomsten (se

avsnitt 8.2) medför i detta fall att en allmän pensionsavgift och en

ålderspensionsavgift på vardera 8,47 % av bruttoinkomsten motsvarar ett

sammantaget avgiftsuttag på 18,5 % av den pensionsgrundande in-

komsten. Enligt nu gällande regler skall den allmänna pensionsavgiften

uppgå till 6,95 % år 1999. Den mellan ledamöterna i Genomföran-

degruppen träffade överenskommelsen innebar därför att den allmänna

pensionsavgiften skulle komma att höjas med 1,52 procentenheter på

bruttoinkomster under intjänandetaket. Efter att ha tagit del av remissin-

stansernas synpunkter enade sig ledamöterna i Genomförandegruppen i

den nämnda överenskommelsen också om att höjningen av den allmänna

pensionsavgiften skulle kompenseras med åtgärder inom

skattesystemets ram.

Effekten på pensionärernas disponibla inkomster av att den inkomst-

grundande pensionen minskar med upp till 8,47 % i stället för med upp

till 6,95 % kompenseras i princip fullt ut av den i Ds 1997:67

föreslagna höjningen av grundavdraget. För vissa grupper av pensionärer

innebär dock höjningen av grundavdraget en överkompensation. Det

gäller dels pensionärer med garantipension, dels pensionärer vars pen-

sionsrätter under intjänandeåren på grund av takbegränsningen endast

påverkas marginellt eller inte alls av avdraget för allmän pensionsavgift,

dels pensionärer som har sidoinkomster i form av t.ex. tjänstepension.

För personer födda 1937 eller tidigare och för personer tillhörande

mellangenerationen uppkommer också en överkompensation eftersom

ATP-baserade kvotdelar som tjänats in före år 1999 inte påverkas av

pensionsavgiftsavdraget. Den överkompesation som höjningen av

grundavdraget ger upphov till för dessa grupper medför en motsvarande

försvagning av de offentliga finanserna. I den fortsatta beredningen inom

regeringskansliet har olika alternativ till en höjning av grundavdraget

tagits fram som åstadkommer bättre neutralitet i dessa avseenden. Efter

samråd med ledamöterna i Genomförandegruppen anser regeringen att

nuvarande avgiftsuttag för ålderspension i form av allmän pensionsavgift

på 6,95 % och ålderspensionsavgift på 6,40 % bör bibehållas under år

1999. Detta innebär att det sammantagna uttaget av avgifter för

ålderspensioner under år 1999 endast kommer att uppgå till 14,35 %

(=[6,95+6,40]/[100 6,95]) av den pensionsgrundande inkomsten i

stället för den enligt princippropositionen föreslagna nivån på 18,5 %.

Förslag om de avgifter för ålderspensioner som skall gälla fr.o.m. år

2000 måste lämnas senast under våren 1999. Inriktningen bör därvid

vara att hälften av avgiftsuttaget endast skall tas ut på inkomstdelar upp

till avgiftstaket och att den andra hälften av avgiftsuttaget skall avse in-

komstdelar såväl under som över avgiftstaket. De yrkesaktiva skall i

möjligaste mån kompenseras för en eventuell höjning av den allmänna

pensionsavgiften.

En grundläggande princip i det nya pensionssystemet är att det skall

finnas ett nära samband mellan avgifter och förmåner. En person som

har en högre pensionsgrundande inkomst än en annan skall således betala

en högre allmän pensionsavgift. Detta samband gäller enligt nuvarande

regler och bör även upprätthållas i framtiden. Förslaget om att den

allmänna pensionsavgiften på 6,95 % år 1999 skall dras av vid beräkning

av den pensionsgrundande inkomsten innebär att en pensionsgrundande

inkomst på 7,5 förhöjda prisbasbelopp (vilket motsvarar det s.k.

intjänandetaket) svarar mot en bruttoinkomst 8,06 förhöjda

prisbasbelopp (7,5=8,06 x (1 0,0695)). Regeringen anser att uttaget av

allmän pensionsavgift även i fortsättningen skall begränsas till

pensionsgrundande inkomster som högst kan uppgå till 7,5 förhöjda

prisbasbelopp och att taket för uttag av den allmänna pensionsavgiften

liksom för närvarande skall uttryckas i termer av bruttoinkomst.

Regeringen föreslår därför att inkomsttaket för uttaget av den allmänna

pensionsavgiften höjs från 7,5 till 8,06 förhöjda prisbasbelopp fr.o.m.

den 1 januari 1999. Därmed upprätthålls sambandet mellan uttaget av

allmän pensionsavgift och intjänad pensionsrätt.

Höjningen av avgiftstaket medför att skatte- och avgiftsuttaget

kommer att öka med sammantaget upp till 700 kronor per år för

individer vars arbetsinkomst överstiger 7,5 förhöjda prisbasbelopp och

att de offentliga finanserna förstärks med omkring 0,45 miljarder

kronor år 1999. Det enklaste sättet att kompensera inkomsttagarna för

höjningen av avgiftstaket är en höjning av skiktgränsen för statlig

inkomstskatt. En sådan höjning kommer inte heller att komplicera

beslutet om avgifter för ålderspensioner fr.o.m. år 2000.

En höjning av skiktgränsen för statlig inkomstskatt från den nuvarande

nivån på 213 100 kronor till 214 900 kronor (i 1998 års priser) eller

med 1800 kronor medför att effekten på de offentliga finanserna av

höjningen av avgiftstaket neutraliseras. Effekten på skatte- och

avgiftsuttaget för det kollektiv av inkomsttagare som har

beskattningsbara inkomster som överstiger skiktgränsen för statlig

inkomstskatt blir därför också neutral. En viss omfördelning av skatte-

och avgiftsuttaget kommer emellertid att ske inom denna grupp.

Individer med en inkomst som ligger i inkomstintervallet mellan

brytpunkten för statlig skatt och 7,5 förhöjda prisbasbelopp vinner 360

kronor per år. En effekt av denna storlek uppkommer också för

pensionärer och andra som inte betalar allmän pensionsavgift och som

har högre inkomster än 7,5 förhöjda prisbasbelopp. För för-

värvsarbetande individer med en inkomst på över 7,5 förhöjda prisbas-

belopp kan skatte- och avgiftsuttaget emellertid sammantaget komma att

höjas med upp till ett par hundra kronor per år. Det faktum att bruttoin-

komster på upp till 8,06 förhöjda prisbasbelopp nu kommer att ge pen-

sionspoäng och pensionsrätt, i stället för som tidigare bruttoinkomster

på upp till 7,5 förhöjda prisbasbelopp, kan dock motivera en viss höjning

av skatte- och avgiftsuttaget för denna grupp. Regeringen avser att lämna

lagförslag om en höjning av skiktgränsen för statlig inkomstskatt med

1 800 kronor i 1998 års priser i 1998 års ekonomiska vårproposition.

De allmänna pensionsavgifter och den del av influtna tilläggspen-

sionsavgifter som för närvarande förs till AP-fonden används för finan-

siering av tilläggspension i form av ålderspension, förtidspension och

efterlevandepension. I avsnitt 30 har regeringen föreslagit att kostnads-

ansvaret för tilläggspension i form av förtidspension och efterlevande-

pension överförs från AP-fonden till statsbudgeten fr.o.m. år 1999. Som

där anförs bör enligt regeringens uppfattning inkomstrelaterade försäk-

ringar som tilläggspension i form av förtidspension och

efterlevandepension även i fortsättningen finansieras med socialavgifter.

I avsnitt 30 föreslås vidare att AP-fonden skall täcka kostnaderna för

inkomstpension och tilläggspension enligt lagen (1998:000) om

inkomstgrundad ålderspension och, under en övergångstid,

tilläggspension i form av ålderspension enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring och folkpension i form av ålderspension som uppbärs

av personer som även har rätt till tilläggspension i form av

ålderspension. De allmänna pensionsavgifter och den del av influtna

ålderspensionsavgifter som förs till AP-fonden kommer därmed,

tillsammans med statliga ålderspensionsavgifter, att användas för att

täcka kostnaderna för inkomstpension, tilläggspension i form av

ålderspension och folkpension i form av ålderspension för

ålderspensionärer med rätt till tilläggspension.

Efterlevandepensionsavgiften och folkpensionsavgiften

Regeringen föreslår att tilläggspension i form av efterlevandepension

(barnpension, änkepension och omställningspension inkl. förlängd om-

ställningspension samt särskild efterlevandepension) finansieras med en

nyinrättad efterlevandepensionsavgift. Intäkterna från efterlevandepen-

sionsavgiften skall föras till staten. Regeringen föreslår också att efter-

levandepensionsavgiften skall täcka de allmänna försäkringskassornas

förvaltningskostnader för efterlevandepensioner.

Folkpensionsavgiften finansierar för närvarande folkpension i form av

ålderspension (inkl. pensionstillskott, barn- och hustrutillägg och

särskilt pensionstillägg) och efterlevandepension (inkl.

omställningspension, särskild efterlevandepension, änkepension,

pensionstillskott till dessa förmåner och barnpension). I avsnitt 30 har

regeringen föreslagit att utgifterna för folkpension i form av

ålderspension fr.o.m. år 1999 skall finansieras delvis med medel från

AP-fonden och delvis med allmänna skattemedel. Regeringen föreslår

nu att folkpension i form av efterlevandepension finansieras med

efterlevandepensionsavgiften. Folkpensionsavgiften kan därmed slopas.

Arbetsgivare som sysselsätter sjömän betalar för närvarande en lägre

sjukförsäkringsavgift och en lägre folkpensionsavgift. Riksförsäkrings-

verket fastställer årligen nedsättningen (2 kap. 2 § SAL). Med anledning

av att folkpensionsavgiften slopas föreslår regeringen att sådana arbets-

givare medges nedsättning av, förutom sjukförsäkringsavgiften, arbets-

marknadsavgiften.

Kostnaderna för de förmåner och administrationskostnader som

efterlevandepensionsavgiften skall finansiera kan totalt beräknas uppgå

till 13,8 miljarder kronor år 1999, varav tilläggspension 12,9 miljarder

kronor och folkpension 0,8 miljarder kronor. Ett avgiftsuttag på 1,70 %

för år 1999 kan beräknas ge upphov till balans mellan avgiftsintäkterna

och de utgifter som efterlevandepensionsavgiften skall finansiera.

Regeringen föreslår därför att efterlevandepensionsavgiften skall uppgå

till 1,70 % av avgiftsunderlaget fr.o.m. den 1 januari 1999.

På lång sikt år 2050 kommer änkepensionen att försvinna medan

utgifterna för efterlevandepension i form av omställningspension

kommer att uppgå till ca 3 miljarder kronor i 1998 års prisnivå. I ett

system där avgiftssatsen fastställs till en nivå som ger balans mellan de

årliga avgiftsintäkterna och utgifterna för efterlevandepension kommer

skatteinnehållet i efterlevandepensionsavgiften att bli högt eftersom en

stor del av den nuvarande förvärvsarbetande befolkningen inte kommer

att få rätt till efterlevandepension i samma utsträckning som de som för

närvarande uppbär sådan pension. Enligt ett alternativt synsätt skulle

efterlevandepensionsavgiften i stället kunna bestämmas utifrån vad som

i genomsnitt är försäkringsmässigt rättvist för dem som för närvarande

förvärvsarbetar, vilket i sådana fall skulle innebära en lägre avgift än vad

som här föreslås. Reglerna för efterlevandepension är för närvarande

föremål för översyn inom Utredningen om översyn av systemet för

efterlevandepension (S 1996:04). Regeringen avser att se över

principerna för beräkningen av efterlevandepensionsavgiften efter det att

regeringen tagit del av resultaten från denna utredning.

Sjukförsäkringsavgiften och föräldraförsäkringsavgiften

Riksdagen har med anledning av budgetpropositionen för år 1998 (prop.

1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35) beslutat att

sjukförsäkringsavgiften även skall täcka kostnaderna för folkpension i

form av förtidspension (inkl. pensionstillskott till sådan pension). Skälet

var det arbete som pågick inom Förtidspensionsutredningen (S

1997:03) angående ersättningar till personer som drabbats av långvarig

ohälsa och vars arbete syftade till att inrymma såväl sjukpenning som

annan ersättning som skall utbetalas till sådana personer i samma

försäkringssystem. Förtidspensionsutredningen har nu överlämnat

betänkandet Ohälsoförsäkringen trygghet och aktivitet (SOU

1997:166). I betänkandet föreslås att en ny inkomstrelaterad försäkring

införs för förtidspensionärer fr.o.m. år 2001. Den inkomstrelaterade

försäkringen kompletteras av ett grundskydd. Finansieringen av

utfyllnaden upp till den garanterade grundnivån föreslås ske med

allmänna skattemedel. I betänkandet Ohälsoförsäkringen

övergångsbestämmelser (SOU 1997:189) föreslår

Förtidspensionsutredningen att förtidspensionärer som fått sin

ersättning beviljad innan det nya systemet träder i kraft skall få

ersättning i form av förtidspension tekniskt sett omvandlad så att

folkpension, pensionstillskott och allmän tilläggspension ersätts av en

inkomstrelaterad förtidspension och ett garantibelopp. För

förtidspensionärer som har allmän tilläggspension skall summan av

folkpension och allmän tilläggspension omvandlas till inkomstrelaterad

pension.

I propositionen Reformerad förtidspension, m.m. (prop.

1997/98:111) föreslår regeringen att ett reformerat system för

ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga, inklusive förtidspension,

skall träda i kraft den 1 januari 2001. Den reformerade förtidspensionen

skall enligt förslaget bestå av en inkomstrelaterad ersättning som skall

kompletteras med ett garantibelopp. För den som har inkomstrelaterad

ersättning som är lägre än en garantinivå skall enligt förslaget

garantibeloppet utges som en utfyllnad upp till denna garantinivå. För

personer födda år 1938 eller senare och som vid ikraftträdandet av det

reformerade förtidspensionssystemet har ersättning i form av

förtidspension skall förtidspensionen omvandlas till förtidspension i det

reformerade systemet. För en förtidspensionär som har allmän

tilläggspension (ATP) skall summan av folkpensionens huvudförmån

och ATP omvandlas till inkomstrelaterad förtidspension. Till den vars

inkomstrelaterade pension inte når upp till garantinivån skall

garantibelopp utges motsvarande mellanskillnaden. Vidare anför

regeringen i nämnda proposition att den inkomstrelaterade ersättningen

bör finansieras med sjukförsäkringsavgifter och att grundskyddet bör

finansieras med allmänna skattemedel.

I avvaktan på ett reformerat system för förtidspension och övergångs-

regler för förtidspensionärer som fått sin ersättning beviljad innan det

reformerade systemet träder i kraft, föreslår regeringen att folkpension

i form av förtidspension för förtidspensionärer som också har rätt till

tilläggspension i form av förtidspension finansieras med

sjukförsäkringsavgiften. Folkpension i form av förtidspension för

förtidspensionärer som inte har tilläggspension i form av förtidspension

föreslås finansieras med allmänna skattemedel. Regeringen anser att

även tilläggspension i form av förtidspension naturligen hör hemma i

sjukförsäkringen. Vi föreslår därför att sjukförsäkringsavgiften skall

finansiera även tilläggspension i form av förtidspension.

Förtidspensionsutredningen föreslår vidare att sjukförsäkringens ka-

raktär av försäkring förstärks med innebörden att de kostnader som

sjukförsäkringsavgiften skall finansiera bör avse inkomstrelaterad

ersättning. Regeringen delar denna uppfattning. Sjukförsäkringsavgiften

finansierar för närvarande kostnader för tandvård,

läkemedelssubventioner och viss födelsekontrollerande verksamhet

m.m. Eftersom det i dessa fall helt saknas ett regelstyrt samband mellan

förväntade utbetalda förmåner och inbetalda avgifter får

sjukförsäkringsavgiften en i ekonomisk mening onödigt stor karaktär av

skatt. Regeringen föreslår därför att finansiering av nämnda utgifter bör

ske med allmänna skattemedel och att bestämmelserna i SAL om att

sjukförsäkringsavgiften skall användas för att täcka kostnader för

ersättning för sjukvård m.m., viss födelsekontrollerande verksamhet

m.m. och högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. upphävs. Den

nuvarande bestämmelsen i SAL om att sjukförsäkringsavgiften skall

täcka en viss del av de allmänna försäkringskassornas för-

valtningskostnader bör dock kvarstå eftersom denna del kan antas mot-

svara försäkringskassornas förvaltningskostnader för de inkomst-

relaterade försäkringar som sjukförsäkringsavgiften skall finansiera.

Regeringen föreslår också att sjukförsäkringsavgiften skall finansiera de

statliga ålderspensionsavgifter som kan beräknas belöpa på förmåner

som skall finansieras med sjukförsäkringsavgiften, dvs. den statliga

ålderspensionsavgift på 6,40 % som föreslås tas ut på den del av sjuk-

och rehabiliteringspenning för vilken det fastställs pensionsrätt och den

statliga ålderspensionsavgift på 18,5 % som kan beräknas belöpa på de

förtidspensionsförmåner som sjukförsäkringsavgiften skall finansiera.

Resterande del av de statliga ålderspensionsavgifter som tas ut på

förtidspensioner bör finansieras med allmänna skattemedel.

För närvarande finansierar sjukförsäkringsavgiften föräldrapenning-

förmåner enligt 4 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL).

För att renodla sjukförsäkringsavgiften och stärka sjukförsäkringens ka-

raktär av försäkring föreslår Förtidspensionsutredningen i sitt

betänkande att föräldraförsäkringen och sjukförsäkringsersättningarna

särskiljs. Regeringen delar denna uppfattning och föreslår därför att en

föräldraförsäkringsavgift införs som förs till staten för finansiering av

föräldrapenningförmåner enligt 4 kap. AFL, statliga

ålderspensionsavgifter på dessa förmåner och de allmänna

försäkringskassornas kostnader för administration av

föräldraförsäkringen.

Kostnaderna för de förmåner som sjukförsäkringsavgiften skall finan-

siera, inklusive de statliga ålderspensionsavgifter som kan anses belöpa

på dessa förmåner, kan totalt beräknas uppgå till 60,8 miljarder kronor

år 1999, varav 1) sjukpenning 17,6 miljarder kronor 2)

rehabiliteringspenning 1,1 miljarder kronor 3) förtidspension i form av

tilläggspension och förtidspensionen i form av folkpension för

förtidspensionärer med tilläggspension 40,5 miljarder kronor och 4)

försäkringskassornas förvaltningskostnader för sjukpenning,

rehabiliteringspenning och förtidspension 1,6 miljarder kronor.

Sjukförsäkringsavgiften är för närvarande olika stor för arbetsgivare och

för den som har inkomst av annat förvärvsarbete. Denna differens har sin

försäkringsmässiga grund i anställdas sjuklöneperiod. I

budgetpropositionen för 1998 beräknades den försäkringsmässigt

rättvisa skillnaden i avgiftsuttaget till 0,73 procentenheter. Enligt

regeringens uppfattning bör denna skillnad bibehållas. Ett avgiftsuttag på

7,50 % för arbetsgivare och på 8,23 % för den som har inkomst av annat

förvärvsarbete kan år 1999 beräknas inbringa 61 miljarder kronor, varför

balans i princip kan förväntas uppnås vid detta avgiftsuttag mellan

avgiftsintäkterna och de utgifter som sjukförsäkringsavgiften skall

finansiera. Vi föreslår därför att sjukförsäkringsavgiften för arbetsgivare

sänks till 7,50 % fr.o.m. den 1 januari 1999 och att

sjukförsäkringsavgiften för den som har inkomster av annat

förvärvsarbete sänks till 8,23 % fr.o.m. detta datum.

De förväntade utgifterna för föräldraförsäkringen (föräldrapenning,

tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning), statliga ålderspen-

sionsavgifter på dessa förmåner och förvaltningskostnader för föräldra-

försäkringen kan totalt beräknas uppgå till 17,0 miljarder kronor år

1999. Ett avgiftsuttag på 2,20 % i form av föräldraförsäkringsavgift kan

förväntas inbringa drygt 17 miljarder kronor detta år, varför balans vid

denna nivå på avgiftsuttaget i princip förväntas uppnås mellan avgiftsin-

täkterna och de utgifter som föräldraförsäkringsavgiften skall täcka. Vi

föreslår därför att föräldraförsäkringsavgiften bestäms till 2,20 %

fr.o.m. den 1 januari 1999 för såväl arbetsgivare som för den som har

inkomst av annat förvärvsarbete.

Arbetsskadeavgiften

Arbetsskadeavgifter förs för närvarande till en fond, benämnd arbets-

skadefonden, för finansiering av ersättningar enligt lagen (1976:380)

om arbetsskadeförsäkring och motsvarande äldre bestämmelser samt

försäkringens förvaltningskostnader. Inkomsterna från

arbetsskadeavgiften kan för år 1998 beräknas uppgå till 10,7 miljarder

kronor medan utgifterna kan beräknas uppgå till 6,0 miljarder kronor.

Arbetsskadefonden uppvisar för närvarande ett ackumulerat underskott

som vid utgången av år 1997 beräknas uppgå till 11,7 miljarder kronor.

Det årliga överskottet, som år 1998 kan beräknas uppgå till 4,7

miljarder kronor, medför att skulden kan beräknas uppgå till 7,0

miljarder kronor vid utgången av år 1998.

Riksdagen har tidigare antagit regeringens förslag till riktlinjer för

ändringar av redovisning på statsbudgeten m.m. som bl.a. innebär att

arbetsskadefonden avvecklas (prop. 1997/98:41, bet. 1997/98:SfU8,

rskr. 1997/98:153). Regeringen återkommer nu med förslag till

lagändringar innebärande att arbetsskadefonden avvecklas fr.o.m. den 1

januari 1999. Arbetsskadeavgiften skall mot bakgrund av riksdagens

beslut föras till en bruttoredovisad inkomsttitel. Utgifterna för

arbetsskadeförsäkringen skall finansieras från ett nytt anslag under

utgiftsområde 10. Regeringen redogör också för denna omläggning i

1998 års ekonomiska vårproposition. Regeringen föreslår nu en ändring

i SAL som innebär att arbetsskadeavgiften även skall finansiera

kostnader för de statliga ålderspensionsavgifter som kan beräknas

belöpa på de förmåner som arbetsskadeavgiften skall finansiera.

Kostnaderna för dessa ryms inom det befintliga avgiftsutrymmet. För år

1999 beräknas inkomsterna från arbetsskadeavgiften uppgå till 11,2

miljarder kronor medan utgifterna kan beräknas till 8,0 miljarder

kronor, varav 2,1 miljarder kronor utgörs av statliga

ålderspensionsavgifter. Detta innebär ett överskott på 3,2 miljarder

kronor år 1999 och att arbetsskadefondens skuld kan reduceras med

detta belopp år 1999.

Mot bakgrund av att riksdagen efter förslag från regeringen beslutat

(prop. 1997/98:41, bet. 1997/98:SfU8, rskr. 1997/98:153) att ersätta

beteckningen lag i rubriken reglementet (1962:401) angående för-

valtningen av den allmänna försäkringskassornas fonder för den obliga-

toriska och frivilliga försäkringen föreslås att motsvarande ändring görs

i fråga om reglementet angående förvaltningen av Riksförsäk-

ringsverkets fonder.

Delpensionsavgiften

Delpensionsavgifter skall enligt SAL föras till en fond, benämnd delpen-

sionsfonden, med vars tillgångar kostnaderna för pensioner enligt lagen

(1979:84) om delpensionsförsäkring och motsvarande äldre

bestämmelser skall täckas. Delpensionssystemet är under avveckling.

Det reformerade ålderspensionssystemet kommer i sig att erbjuda

möjligheter till flexibla och individuella lösningar vilket minskar

behovet av en särskild delpension. I avsnitt 29.6 har regeringen

föreslagit att delpension inte skall kunna nybeviljas eller ökas efter

utgången av år 2000.

Riksdagen har vidare antagit regeringens förslag till riktlinjer för änd-

ringar av redovisning på statsbudgeten m.m. som bl.a. innebär att delpen-

sionsfonden avvecklas (prop. 1997/98:41, bet. 1997/98:SfU8, rskr.

1997/98:153). Utgifterna för delpensionsförsäkringen skall täckas från

ett nytt anslag under utgiftsområde 11. Regeringen redogör för denna

omläggning i 1998 års ekonomiska vårproposition. Regeringen åter-

kommer nu med förslag till lagändringar innebärande att

delpensionsfonden avvecklas fr.o.m. den 1 januari 1999.

Utgifterna för delpension kan förväntas uppgå till knappt 0,2 miljarder

kronor år 1999 och kan förväntas minska kraftigt under åren därefter.

Om delpensionsavgiften skulle bibehållas skulle det bli nödvändigt att

årligen justera nivån på denna för att upprätthålla jämvikt mellan

inkomster och utgifter. Dessutom skulle avgiften i ekonomisk mening

komma att utgöra en skatt eftersom flertalet personer i förvärvsaktiv

ålder som skulle betala avgiften genom en lägre lön inte kommer att

få rätt till delpension i framtiden. Regeringen föreslår därför att

delpensionsavgiften slopas och att delpension skattefinansieras fr.o.m.

den 1 januari 1999.

Arbetarskyddsavgiften, arbetsmarknadsavgiften och lönegarantiavgiften

Arbetarskyddsavgiften, arbetsmarknadsavgiften och lönegarantiavgiften

finansierar utgifter inom Arbetsmarknadsdepartementets verksamhets-

område. Arbetarskyddsavgifter betalas av arbetsgivare och förs till

staten för finansiering av Arbetarskyddsverkets och övriga

arbetslivsmyndigheters verksamhet. I enlighet med den föreslagna

omstruktureringen av socialavgifterna med innebörden att

socialavgifterna renodlas till att avse försäkringar där ersättningarna i

viss utsträckning är relaterade till individens inkomst föreslår

regeringen att arbetarskyddsavgiften slopas och att

arbetsmarknadsavgiften i form av arbetsgivaravgift höjs i motsvarande

mån. Finansiering av Arbetarskyddsverkets och övriga arbets-

livsmyndigheters verksamhet bör i stället ske med allmänna

skattemedel.

Det har sedan lång tid tillbaka ansetts rimligt att arbetsgivarna skall

bidra till finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen. Av denna anled-

ning betalar arbetsgivarna för närvarande en arbetsmarknadsavgift på

5,42 % av avgiftsunderlaget. Arbetsmarknadsavgiften för den som har

inkomst av annat förvärvsarbete uppgår till 3,30 %. Arbetsmarknads-

avgiften förs till staten och finansierar för närvarande arbetslöshets-

ersättning, kostnaderna för tillsyn av arbetslöshetskassornas utbetalning

av arbetslöshetsersättning samt utbildningsbidrag till sådan deltagare i

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering som

uppfyller villkoren för inkomstrelaterad ersättning enligt lagen om ar-

betslöshetsförsäkring. Ett tillägg bör här enligt regeringens bedömning

göras för utbildningsbidrag som lämnas till ungdomar som deltar i verk-

samhet anordnad av en kommun enligt lagen (1997:1268) om kommu-

ners ansvar för ungdomar mellan 20 och 24 år under förutsättning att

deltagarna uppfyller villkoren för inkomstrelaterad ersättning enligt

lagen om arbetslöshetsförsäkring. Regeringen föreslår också att

arbetsmarknadsavgiften skall finansiera de statliga

ålderspensionsavgifter på 6,40 % som enligt regeringens förslag i

avsnitt 31 skall betalas på den del av arbetslöshetsersättning och

utbildningsbidrag för vilken det fastställs pensionsrätt.

Lönegarantiavgifter betalas av arbetsgivare och förs till staten för

finansiering av kostnader enligt lönegarantilagen (1992:497). Kostna-

derna för lönegarantiersättningar kan år 1999 förväntas uppgå till om-

kring 1,3 miljarder kronor. Därutöver betalas amorteringar till

Riksgäldskontoret på den skuld som kvarstår från lönegarantifonden

samt vissa ersättningar för administrationen av

lönegarantiersättningarna. Anslaget Bidrag till lönegarantiersättning

samt anslaget Bidrag till arbetslöshetsersättning ingår i utgiftsområde

13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. Regeringen anser att det inte

finns något behov av en separat avgift för finansiering av

lönegarantiersättningar och att denna i stället bör inordnas i

arbetsmarknadsavgiften. Mot bakgrund härav föreslår regeringen att

lönegarantiavgiften tas bort fr.o.m. den 1 januari 1999 och att arbets-

marknadsavgiften i form av arbetsgivaravgift höjs i motsvarande mån

samt att arbetsmarknadsavgiften fr.o.m. detta datum finansierar ersätt-

ningar enligt lönegarantilagen.

Regeringens förslag att lönegarantiavgiften omförs och inordnas i ar-

betsmarknadsavgiften innebär en teknisk förändring i syfte att förenkla

avgiftssystemet. I avvaktan på att arbetet i Förmånsrättskommittén (JU

1996:02) har slutförts samt frågan om den kvarstående skulden från

lönegarantifonden fått en lösning skall det i arbetsmarknadsavgiften

ingående avgiftsutrymmet för lönegaranti uppgå till oförändrat 0,25

procentenheter.

Arbetsmarknadsavgiften i form av arbetsgivaravgift föreslås därmed

höjd till 5,84 % fr.o.m. den 1 januari 1999.

Allmän löneavgift

Regeringen föreslår att uttaget av allmän löneavgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift höjs från 4,48 % till 8,04 % fr.o.m.

den 1 januari 1999. Därmed blir det sammantagna uttaget av

socialavgifter och allmän löneavgift år 1999 oförändrat 33,06 % för

arbetsgivare och 31,25 % för de som har inkomst av annat

förvärvsarbete.

Särskild löneskatt

Riksdagen har med anledning av budgetpropositionen för 1998 (prop.

1997/98:1, bet. 1997/98:FiU1, rskr. 1997/98:35) beslutat om höjning

av den särskilda löneskatten enligt lagen (1990:659) om särskild

löneskatt på vissa förvärvsinkomster och den särskilda löneskatten

enligt lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader till

24,26 % av avgiftsunderlaget. Den särskilda löneskatten skall enligt

propositionen motsvara skattedelen av den allmänna pensionsavgiften,

socialavgifterna och den allmänna löneavgiften. Denna skattedel

beräknas för närvarande schablonmässigt, huvudsakligen enligt de

principer som fastslogs i samband med skattereformen (prop.

1989/90:110). Regeringen utlovade i budgetpropositionen för år 1998

att med anledning av pensionsreformen och förändringar av

socialförsäkringarna inom ohälsoområdet se över beräkningsschablonen

för den särskilda löneskatten. Bl.a. mot bakgrund av att förändringar på

förmånssidan beträffande förtidspension och efterlevandepension

fortfarande är föremål för beredning har denna översyn ännu inte utförts.

I avvaktan på att denna översyn görs föreslår regeringen att den

nuvarande nivån på den särskilda löneskatten bibehålls med de

justeringar som regeringen föreslår i avsnitt 30.3.

Förslagen till ny avgiftsstruktur sammanfattas i tabell 32.2.

* Gäller för personer födda 1938 eller senare

33 Finansiell infasning av det reformerade

ålderspensionssystemet

Regeringens förslag: Som en kompensation för ålderspensionsre-

formens finansiella effekter sker en överföring av finansiella till-

gångar från Allmänna pensionsfonden till statsbudgeten. Slutligt be-

slut härom fattas senast under hösten 1999. Inriktningen bör därvid

vara att infasningen sker i form av en engångsvis överföring från AP-

fonden till Riksgäldskontoret. Övergångsvis överförs under åren

1999 och 2000 ett belopp om 45 miljarder kronor per år.

Överföringen sker genom att första tredje fondstyrelserna till

Riksgäldskontoret vartdera året gör fyra lika stora kvartalsvisa

betalningar i form av likvida medel.

Regeringens bedömning: Den slutliga storleken på den

finansiella infasningen av det reformerade ålderspensionssystemet

bör inte fastställas innan beslut har fattats om de exakta formerna för

värdeuppräkningen av pensionsrätter samt en fördjupad analys av

förutsättningarna för den framtida fondutvecklingen, främst vad avser

demografiska faktorer.

Promemorians förslag: Den finansiella infasningen förslogs ske

endera genom löpande överföringar motsvarande räntan på ett

kapitalbelopp på 300 350 miljarder kronor eller genom en engångsvis

överföring av detta belopp den 1 januari 1999.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i att det

bör ske en överföring från AP-fonden till staten med anledning av

pensionsreformen. Enligt en majoritet av remissinstanserna bör denna

ske i form av en engångsvis betalning. Flera remissinstanser pekar dock

på att det inte finns tillräckligt underlag för ställningstagande till

överföringens storlek och att den exakta utformningen av

indexuppräkningen ännu inte fastställts. Några remissinstanser förordar

därför en temporär lösning i avvaktan på slutligt ställningstagande.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: AP-fonden skall

enligt lagen om socialavgifter (1981:691) användas för att finansiera

försäkringen för allmän tilläggspension (ATP). Denna försäkring inne-

fattar inte enbart ålderspension, utan även förtids- och efterlevande-

pension. Genom pensionsreformen överförs finansieringsansvaret för

dessa förmåner till statsbudgeten. Det är därför motiverat att AP-fonden

även framgent bidrar till finansieringen av dessa utgifter.

Genomförandet av ålderspensionsreformen kommer att medföra en

påtaglig belastning på statsbudgeten och ett ökat statligt lånebehov. Sett

över en längre tidsperiod kommer dessa effekter av pensionsreformen

att minska mätt i reala termer, men en viss belastning kvarstår även på

lång sikt.

Samtidigt förstärks AP-fondens finansiella netto. Det årliga avgifts-

underskott som råder för närvarande förbyts i ett överskott mellan av-

giftsintäkter och pensionsutbetalningar. Tillsammans med fondens av-

kastning innebär detta att AP-fonden får ett betydande finansiellt över-

skott och fondens behållning skulle, med rimliga antaganden om in-

komsttillväxt och avkastning, växa förhållandevis snabbt.

Pensionsreformens omfördelande effekter mellan staten och AP-fon-

den skall ses mot bakgrund av att ett bibehållande av nuvarande ordning

inte hade varit hållbart. Vid frånvaro av reform hade AP-fondens avgifts-

underskott fortsatt växa för att så småningom överstiga fondens avkast-

ning och fonden skulle tömmas även vid en god ekonomisk tillväxt. Fi-

nansieringen av ATP-systemet skulle således behöva stärkas förr eller

senare även utan reform.

Med den behållning AP-fonden har i dag kan den bedömas vara större

än vad som är motiverat för att fonden skall fylla sin buffertfunktion i

det reformerade ålderspensionssystemet. Genom att pensionssystemets

löpande finanser stärks minskar behovet av en fond. De löpande av-

giftsintäkterna kommer initialt att räcka för pensionsutbetalningarna.

Fondavkastningen behöver således inte tas i anspråk. Tvärtom beräknas

fonden varje år tillföras medel utöver avkastningen genom ett avgifts-

överskott. Om ungefär ett decennium, när antalet ålderspensionärer

växer, beräknas det uppkomma ett årligt underskott mellan avgiftsintäk-

ter och pensionsutgifter, som måste täckas med fondmedel. Hur stora

underskott och över hur långa perioder dessa varar är beroende av bl.a.

den demografiska och den samhällsekonomiska utvecklingen.

Det reformerade ålderspensionssystemet är i finansiellt hänseende

betydligt mer robust än det nuvarande systemet. Vid en svag tillväxt i av-

giftsunderlag och därmed avgiftsintäkter påverkas även värdeuppräk-

ningen av pensionsförmåner både vad gäller intjänad pensionsrätt och

utgående pension. Vidare är den årliga pensionsnivån vad avser pensio-

ner beräknade enligt reformerade regler avhängig förväntad medellivs-

längd, varför utgiftsnivån på sikt anpassas även till svängningar i den

demografiska utvecklingen som beror på förändrad medellivslängd. Det

innebär att påfrestningarna på buffertfonden blir mindre uttalade än med

dagens regler. Med rimliga antaganden kan framtida underskott täckas

med en fond som i utgångsläget är mindre än dagens. Mot den bakgrun-

den bör effekterna på statsbudgeten och statens lånebehov kompenseras

genom en överföring från AP-fonden.

En överföring från AP-fonden till statsbudgeten kan ske i olika

former. Pensionsarbetsgruppen föreslog i sitt betänkande Reformerat

pensionssystem (SOU 1994:20) att AP-fonden övergångsvis skulle

finansiera vissa pensionsutgifter som inte hör till den inkomstrelaterade

ålderspensioneringen, nämligen förtidspensioner för vissa årskullar,

änkepensioner enligt gamla regler samt övergångsvis garantipension.

Förslaget till infasning var så utformat att avlastningen av statsbudgeten

avtog över tiden, inte bara realt utan även nominellt.

Som framhålls i avsnitt 4 finns det emellertid starka skäl som talar

emot en sådan infasning av pensionsreformen. Den innebär bl.a. att ut-

gifterna inom förtidspensioneringen splittras upp efter ålderskategorier,

vilket försvårar en effektiv kontroll och uppföljning av dessa utgiftsom-

råden. Motsvarande kommer att gälla för efterlevandepensionen. Vidare

blir ålderspensionssystemet mindre robust, till följd av att det skall

finansiera utgifter som inte anpassas till den samhällsekonomiska ut-

vecklingen. Det är även principiellt olämpligt att i ett avskilt ålderspen-

sionssystem inkludera andra utgiftsslag än ålderspensioner.

Kompensationen av belastningen på statsbudgeten bör därför i stället

ske genom en direkt betalning från AP-fonden. Eftersom finansieringen

av vissa pensionsförmåner inom ATP förs över till statsbudgeten kan

även framgent hävdas att AP-fonden bidrar till att finansiera dessa för-

måner, om än indirekt via en överföring till statsbudgeten.

Hur stort belopp som bör överföras från AP-fonden till statsbudgeten

är en avvägning mellan två mål. Å ena sidan bör ökningen av statens

upplåning och därmed statsskuld i möjligaste mån begränsas. Å andra

sidan skall överföringen inte vara större än att AP-fonden, efter överför-

ingar, på lång sikt skall kunna fylla sin buffertfunktion inom pensions-

systemet. Detta är i sin tur avhängigt hur snabbt indexeringen av förmå-

nerna förmår anpassa ålderspensionssystemets utgifter till samhällseko-

nomiska eller demografiska svängningar som påverkar saldot mellan in-

komster och utgifter.

I propositionen om reformerat ålderspensionssystem

(prop 1993/94:250) angavs som en riktlinje att fondens behållning

aldrig bör understiga ett belopp motsvarande ett halvt års

pensionsutbetalningar. Det skulle med dagens förhållanden motsvara ca

75 miljarder kronor. Fonden bör emellertid normalt vara betydligt

större än så för att klara de finansiella påfrestningar den kan komma att

utsättas för. Det överförda beloppet bör därför sättas så att den s.k.

fondstyrkan, fondens behållning dividerad med årliga

pensionsutbetalningar, med god marginal hålls högre än ½.

Det reformerade ålderspensionssystemet kommer att innehålla en an-

passningsmekanism den s.k. bromsen som innebär att uppräk-

ningen av pensionsförmånerna kan komma att reduceras om det före-

ligger risk för att systemet inte kommer att vara finansiellt hållbart, dvs.

att avgiftsinkomster jämte fondens kapital inte förmår finansiera pen-

sionsutgifterna. Buffertfondens storlek kommer därmed att ha en viss

betydelse för sannolikheten att mekanismen med reducerad

indexuppräkning skall behöva träda i kraft. Ju större fond desto mindre

risk för att bromsen måste användas. Mot detta skall emellertid vägas att

statens finanser blir starkare och statsskulden lägre ju större belopp som

förs över från AP-fonden till statsbudgeten. Hur stort belopp som bör

överföras är således en avvägning mellan å ena sidan önskemålet att

skydda uppräkningen av pensionsrätter och å andra sidan högre utgifter

för statsskuldsräntor och därmed högre skatter eller lägre offentliga

utgifter för andra ändamål.

En utgångspunkt bör vara att pensionssystemet, utan att uppräkningen

av pensionsrätter behöver bromsas, skall klara även längre perioder med

svag ekonomisk tillväxt och svag fondavkastning liksom nu förutsebara

förändringar i demografin. Men det är samtidigt inte rimligt att ställa

kraven så högt att AP-fonden även i extrema fall skall kunna täcka upp-

kommande underskott, eftersom det inte skulle medge någon större

kompensation av statsbudgeten. Det är naturligt att sådana situationer

hanteras med den säkerhetsventil som bromsen i indexuppräkningen är

avsedd att utgöra.

Hur bromsmekanismen i indexuppräkningen skall utformas utreds för

närvarande. Avsikten är att det till hösten 1998 skall föreligga ett förslag

i denna fråga. Riksdagen kan därmed ta ställning under våren 1999. Re-

geringen delar den syn som flera remissinstanser ger uttryck för att

frågorna om bromsmekanismens utformning och omfattningen på över-

föringen från AP-fonden är avhängiga varandra och därför bör övervägas

i ett sammanhang.

Under en lång övergångsperiod kommer ålderspensionsutgifterna att

domineras av pensioner beräknade enligt nuvarande regler. För dessa

pensioner sker ingen anpassning av nivåerna med hänsyn till förändringar

i förväntad medellivslängd. En ökad medellivslängd medför därför under

de närmaste decennierna högre totala pensionsutgifter. Erfarenheten

visar att det kan ske förhållandevis stora förändringar i medellivs-

längden. Det föreligger därför en osäkerhet om den framtida utgiftsut-

vecklingen och därmed även vad gäller belastningen på AP-fonden.

Vidare är fondens utveckling, vilket också illustreras av de kalkyler

som redovisas i departementspromemorian, starkt beroende av vilken

avkastning som uppnås på fondens tillgångar. För närvarande kan AP-

fonden uppvisa en förhållandevis hög real avkastning, men det råder en

betydande osäkerhet om den framtida utvecklingen.

Med hänsyn till dessa osäkerhetsfaktorer anser regeringen att det bör

ske en fördjupad analys av de faktorer som kan ha betydelse för AP-fon-

dens framtida utveckling innan ställningstagande kan göras om storleken

på en överföring.

Det är, inte minst med hänsyn till effektiviteten i AP-fondens förvalt-

ning, angeläget att klargöra fondens långsiktiga villkor. Inriktningen bör

därför vara att senast under hösten 1999 slutligen lägga fast storleken på

den finansiella infasningen.

Vad avser formerna för den finansiella infasningen kan regeringen

konstatera att de flesta remissinstanser förordar att den sker i form av

en engångsvis överföring framför en löpande överföring. Motivet är

främst att tydliggöra fördelningen av finansieringsansvaret för olika

pensionsförmåner. Ålderspensioneringens autonomi gentemot

statsbudgeten stärks om den inte belastas med en löpande betalning. AP-

fondens resultat och behållning blir en mer rättvisande indikator på

pensionssystemets finanser. På motsvarande sätt undviks den otydlighet

i statsbudgeten det innebär att ha en inkomstpost som kan framstå som

relativt godtyckligt bestämd. Det finns en risk att löpande överföringar

från AP-fonden kan komma att uppfattas som en allmän

finansieringskälla och skapa oklarhet i budgetprocessen. När tillräckligt

lång tid förflutit sedan beloppet fastställdes kan det i ett ansträngt

budgetläge vara svårt att motivera att beloppet skall ligga fast och inte

höjas. Risken är att ålderspensionssystemets autonomi går förlorad och

att dess långsiktiga hållbarhet gröps ur.

Med en engångsvis överföring undviks den uppblåsning av offentliga

sektorns balansräkning som pensionsreformen åstadkommer, dvs. att

stat och pensionssystem sammantaget har både stora skulder och

tillgångar. En överföring innebär visserligen ingen finansiell förbättring

för offentliga sektorn som helhet, dvs. inklusive ålders-

pensionssystemet, men i flera sammanhang, bl.a. vad avser de s.k.

konvergenskriterierna för EU:s ekonomiska och monetära union, spelar

bruttoskulden en viktig roll för bedömningen av den offentliga sektorns

finanser. En engångsvis överföring medför en påtaglig reduktion av

statsskulden och även den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld, den s.k. Maastricht-skulden, kan förväntas minska, om än

inte i samma omfattning.

Motivet för en löpande överföring är att det betalningsansvar som

statsbudgeten övertar inom ramen för ATP medför löpande betalningar.

Utgångspunkten att AP-fondens medel inte skall användas till annat än

att finansiera ATP-pensioner skulle då tala för att överföringen bör vara

löpande och inte överstiga detta belopp. Ett annat skäl för en löpande

överföring är hänsynen till trovärdigheten i det allmänna pensionssys-

temet. AP-fondens medel betraktas ofta som en garant för pensionsför-

månerna, att det är pensionärernas pengar . En stor engångsöverföring

kan då komma att uppfattas som att pensionsrättigheterna får ett sämre

skydd. I formell mening utgör AP-fonden emellertid vare sig i dagens

eller det reformerade systemet någon formell garant för pensionsford-

ringarna, utan ålderspensionssystemet är ett fördelningssystem där de

som i dag förvärvsarbetar försörjer dagens pensionärer. Ytterligare ett

argument emot en engångsvis överföring är de effekter på de finansiella

marknaderna som en sådan engångsöverföring kan få.

Regeringen finner att inriktningen bör vara en engångsvis överföring.

Utan någon kompensation skulle statens lånebehov och därmed

statsskulden öka år 1999. Det kan inte uteslutas att detta felaktigt skulle

kunna komma att få negativa effekter på hur de offentliga finanserna

uppfattas bl.a. av aktörer på de finansiella marknaderna. Av detta skäl bör

det under åren 1999 och 2000 övergångsvis ske en överföring som

kompenserar för effekterna på statsbudgeten.

Enligt regeringens mening bör denna temporära överföring vara av

samma storleksordning som den förstärkning av AP-fondens löpande

finanser som blir effekten av ett fullt genomförande av ålderspensions-

reformen, inklusive finansiering. Förstärkningen av nettot mellan AP-

fondens avgiftsinkomster och pensionsutgifter jämte en viss ränteeffekt

av detta kan beräknas uppgå till ca 45 miljarder kronor. Om frågan om

formerna för ålderspensionssystemets finansiering inte kan finna en

lösning som kan trädda i kraft fr.o.m. år 1999, ligger nuvarande avgifts-

underlag kvar. Det medför att AP-fondens avgiftsintäkter blir mindre än

om ålderspensionsreformen genomförts i alla sina delar. Enligt

regeringens mening bör även i detta fall 45 miljarder kronor föras över

från ATP-fonden till statsbudgeten. En utebliven reglering av avgifts-

uttaget under år 1999 skall dock beaktas vid fastställandet av det slutliga

beloppet vid en engångsvis överföring.

Fondstyrelserna bör utan väsentliga problem kunna inleverera 45 mil-

jarder kronor årligen till Riksgäldskontoret i form av likvida medel. I

syfte att eliminera eventuella oönskade marknadseffekter kan det dock

vara önskvärt att beloppet uppdelas så att flera mindre överföringar görs

varje år. Det föreslås därför att fyra lika stora överföringar vardera görs

vid slutet av varje kvartal. Även för Riksgäldskontoret bör en sådan ord-

ning med ett jämnare likviditetsflöde vara positivt. Var och en av första

tredje fondstyrelserna skall bidra till överföringen i förhållande till stor-

leken på de marknadsvärderade fondkapitalen.

34 Effekter för individer

34.1 Inledning

Det reformerade pensionssystemet skiljer sig från det nuvarande syste-

met bl.a. genom att det reformerade systemet bygger på livsinkomst-

principen. Det innebär att ålderspensionerna i större utsträckning än i

det nuvarande systemet är direkt relaterade till individernas inkomster

under livet. Livsinkomstprincipen innebär att varje avgiftsinbetalning till

det inkomstrelaterade ålderspensionssystemet påverkar den slutliga

pensionens storlek. I det reformerade pensionssystemet kan

pensionsrätt dessutom tjänas in för barnår och vid plikttjänstgöring.

Pensionsrätten grundas då på en fiktiv inkomst. Dessutom skall även

pensionsrätt tjänas in för studier finansierade med studiemedel.

I det nuvarande pensionssystemet är det endast inkomsterna under de

15 bästa åren som bestämmer pensionens storlek. För att erhålla

oavkortad inkomstrelaterad pension krävs det dessutom 30 års arbete

medan arbete därutöver inte ger någon ytterligare pensionsrätt. Däremot

betalas det in avgifter på alla löneinkomster i nuvarande system, även de

som tjänats in under den period som inte ingår i de 15 bästa åren liksom

under år utöver 30 års förvärvstid. Avgifter betalas dessutom på

inkomster över 7,5 basbelopp trots att ingen pensionsrätt ges på sådana

inkomster. Därmed är det ett svagt samband mellan vad en enskild

individ betalar in till systemet och vad han eller hon får ut i pension.

 Syftet med detta avsnitt är främst att belysa systemegenskaper i det

reformerade pensionssystem. Detta sker genom att med olika exempel

redovisa hur förändringar i förvärvsmönster och inkomstutveckling

påverkar pensionens storlek i det reformerade pensionssystemet. I detta

sammanhang görs även jämförelser med det nuvarande pensions-

systemet. Att göra en jämförelse med pensionsnivåer i det nuvarande

pensionssystemet är dock egentligen inte möjligt. Eftersom ATP-

systemet inte visat sig vara finansiellt hållbart är detta en av

anledningarna till att pensionssystemet måste reformeras. ATP-

systemet är konstruerat för en ekonomi med en real tillväxt omkring

2 %. Det innebär att de tillväxtantaganden som används i detta

sammanhang är 2 %. För att jämförelser skall vara meningsfulla måste

nuvarande ATP-systems regler förändras på ett par punkter, vilket i sig

är reformer som måste finansieras.

Vidare analyseras det nuvarande och det reformerade

pensionssystemet ur ett jämställdhetsperspektiv. Dessutom diskuteras

det reformerade pensionssystemet ur ett generationsperspektiv.

Avslutningsvis redovisas ett antal individexempel, där pensionsnivåer

och kompensationsgrad i de olika systemet kan jämföras.

Individexemplen är inte valda så att de skall tolkas som exempel på

typiska individer, utan skall endast betraktas som några av flera miljoner

tänkbara exempel på pensionsutfall i det nuvarande och det reformerade

pensionssystemet. Exemplen är dock valda så att de illustrerar individer

som vinner respektive förlorar på en övergång till det reformerade

pensionssystemet.

34.2 Vad påverkar pensionens storlek?

Eftersom det reformerade pensionssystemet bygger på livsinkomstprin-

cipen är det av intresse att studera hur förändringar i livsinkomstmönster

för en enskild individ påverkar dennes pension. Det reformerade pen-

sionssystemet är avgiftsbestämt och konstruerat så att de utgående pen-

sionerna automatiskt anpassas till tillväxten. Den exakta förmånen är

således inte fastställd i förväg.

Det nuvarande pensionssystemet är förmånsbestämt. Det innebär att

förmånsnivån i systemet (60 procent av genomsnittet av de 15 bästa års-

inkomsterna) är fastställd i förväg och att avgiftssatsen anpassas till för-

månsnivån, så att avgifterna täcker utgifterna. Ett annat sätt att få balans

är att i stället anpassa förmånerna. Eftersom tillväxten, och då särskilt

under de senaste två decennierna, varit betydligt svagare än 2 %

(reallönen per anställd ökade med ca 0,3 procent per år i genomsnitt

under perioden 1975-1995) har höjningar av avgiftssatserna såväl som

försämringar i pensionsförmånerna behövt genomföras. Dessa föränd-

ringar har skett genom politiska beslut.

Förutsättningar

Som utgångspunkt för exemplen har valts individer som börjar arbeta

vid 23 års ålder och som går i ålderspension vid 65 år. De antas vara

ogifta vid pensionstillfället. Individerna antas vidare tjäna in hela pen-

sionen efter att det reformerade pensionssystemet trätt i kraft, vilket

gör att det reformerade systemets egenskaper kan framhållas. Om inte

annat anges, antas den allmänna lönetillväxten och premie-

reservsystemets avkastning vara 2% realt. I ett av de beskrivna exemplen

nedan visas emellertid hur stor pensionen blir vid antaganden om en

högre avkastning på premiereserven än 2 %. Vidare antas den enskildes

löneutvecklingen stå realt stilla under de sista fem åren av förvärvslivet.

En vanlig utveckling för de flesta förvärvsarbetande är att den reala

löneutvecklingen står still eller t.o.m. faller under slutet av förvärvslivet,

bl.a. beroende på att många väljer att minska arbetstiden mot slutet av

den förvärvsaktiva tiden. Samtliga belopp är beräknade i 1998 års

prisnivå. Delningstalet liksom arvsvinstfaktorer utgår från 1997 års

medellivslängd. Eftersom avsikten med exemplen i detta delavsnitt

främst är att visa effekterna av de förändrade intjänandereglerna

(livsinkomstprincipen och 15/30 års regeln) har vi valt att låta

intjänandetaket vara inkomstindexerat istället för prisindexerat i det

nuvarande pensionssystemet, vilket i sig är en reformering av ATP som

måste finansieras. Vi avviker således från att göra en jämförelse med ett

ATP-system med helt bibehållna regler. Ett ATP-system med

prisindexerat tak skulle i de flesta fall ge lägre pensioner än vad som

visas i exemplen nedan. Ett bibehållet ATP-system med prisindexerat

tak hade så småningom inneburit att även lågavlönade hade fått

inkomster över intjänandetaket och därmed hade pensionerna fått

karaktären av grundpension, lika stor för alla. I avsnitt 34.5 har däremot

individexemplen beräknats med ett ATP-system där taket är prisindexe-

rat, varvid effekten av ett prisindexerat tak framgår.

För enkelhetens skull antas dessutom att premiepensionens storlek

vid pensionstillfället beräknas på samma sätt som den del av pensionen

som härrör från fördelningssystemet. I verkligheten bestäms

begynnelsepensionens storlek av summan av inkomstpensionen och

premiepensionen. Dessa fastställs var för sig på olika grunder. Inkomst-

pensionen i det reformerade fördelningssystemet bestäms av de

intjänade pensionsrätterna, vilka varje år räknas om med hänsyn till

inkomstindexets utveckling, arvsvinster, förvaltningskostnader och av

delningstalet som återspeglar återstående livslängd samt en viss

tillgodoräknad framtida real inkomsttillväxt representerad av normen för

följsamhetsindexering. Premiepensionens storlek beräknas med

utgångspunkt från tillgodohavandet på pensionsspararens premie-

pensionskonto, som beror på den historiska avkastningen på fond-

andelarna och i likhet med inkomstpensionen på arvsvinster och förvalt-

ningskostnader. Premiepensionen tas ut livsvarigt och kan antingen vara

uttryckt som ett visst antal fondandelar, vilka då kommer att variera i

storlek med förändringarna i fondandelarnas värde under

pensionsutbetalningstiden, eller omvandlas till en traditionell livränte-

försäkring med ett fast månadsbelopp.

Om inte annat anges har i exemplen nedan individernas inkomster

valts så att de inte har rätt till garantipensionsutfyllnad. Avdrag för

allmän pensionsavgift, vid fastställande av pensionsgrundande inkomst,

har i båda systemen gjorts med 6,95 %.

1. Den egna lönetillväxten avviker från den allmänna

I det reformerade systemet är de intjänade pensionsrättigheterna

inkomstindexerade, dvs. de skrivs upp i takt med den allmänna

inkomsttillväxten. Genom inkomstindexering av intjänad pensionsrätt

har således inte endast den egna lönetillväxten betydelse för storleken

av individens pension. Räntan i systemet motsvarar utvecklingen av en

genomsnittsinkomst. Ju högre räntan är, desto mer växer individens

fiktiva pensionskapital. För en given individuell inkomstutveckling ger

det reformerade systemet därför en högre kompensationsnivå ju högre

den allmänna inkomsttillväxten är. I nuvarande system påverkas

pensionen och kompensationsnivån inte alls av den allmänna inkomst-

tillväxten (men naturligtvis av individens egen inkomstutveckling). Detta

framgår av redovisningen i tabell 34.1 nedan.

Tabell 34.1 visar, för en individ som haft en jämn löneutveckling år

för år, pensionens storlek i procent av slutlönen i några olika tillväxtal-

ternativ. Individens begynnelselön antas vara densamma i de olika alter-

nativen (13 000 kr per månad vid 23 års ålder). Lönen växer realt med

1 % per år respektive 2 % per år. I sistnämnda fall uppgår således slut-

lönen till ett högre belopp (26 500 kronor per månad jämfört med

18 600 kronor per månad vid 1 % årlig real tillväxt).

Om individens inkomst ökar i långsammare takt än den allmänna, t. ex.

med 1 % per år jämfört med en allmän tillväxt på 2 %, kommer indivi-

dens pensionsrätter att räknas upp med denna högre ränta . Individen får

därför en högre kompensationsnivå än om den allmänna inkomst-

tillväxten hade sammanfallit med den egna. Personer med svag inkomst-

tillväxt i förhållande till den genomsnittliga gynnas således i det

reformerade systemet.

Om individens inkomst i stället ökar snabbare än den allmänna blir

kompensationsnivån lägre än om den egna inkomsttillväxten hade sam-

manfallit med den allmänna. I det nuvarande pensionssystemet har den

allmänna inkomsttillväxten ingen betydelse alls för den egna pensionens

storlek, vilket framgår av tabell 34.1.

Tabell 34.1 Pension och kompensationsgrad vid olika egen och allmän

inkomsttillväxt

Realinkomstutvecklin

g

Reformerat

pensionssystem

Nuvarande

pensionssystem*

Egen

Allmän

Kronor/

mån

% av

slutlön

Kronor/

mån

% av

slutlön

1%

1%

10 200

55

11 000

59

2%

2%

14 700

56

14 800

56

1%

2%

12 200

66

11 000

59

2%

1%

12 400

47

14 800

56

* inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

2. Livsinkomst kontra 15-årsregeln

Vid 2 % tillväxt blir pensionen för en genomsnittlig individ ungefär lika

hög i det reformerade systemet som i det nuvarande pensionssystemet,

under förutsättning att individen tjänar in pensionsrätt under drygt 40 år.

Vilket system som ger högst pension, vid en given egen inkomsttillväxt,

varierar emellertid mycket mellan olika individer.

I figur 34.1 visas exempel på livsinkomstbanor för en individ som har

en jämn och flack inkomstutveckling och en annan individ som har en

ojämn och brantare inkomstutveckling. Individ A , en medelinkomst-

tagare, antas ha en inkomstutveckling som följer den allmänna. Individ

B, har ett karriäryrke, vilket innebär att inkomstutvecklingen ökar

snabbare än den allmänna under en stor del av förvärvslivet.

Figur 34.1 Livsinkomstbanor

I tabell 34.2 framgår att pensionen för individ A, som har en jämn in-

komstprofil, blir i det närmaste densamma i de båda pensionssystemen.

Däremot kommer individ B att få en lägre pension i det reformerade

pensionssystemet jämfört med i det nuvarande systemet. Detta

illustrerar skillnaden mellan livsinkomstprincipen och 15-års regeln. I

det nuvarande pensionssystemet räknas endast de 15 bästa åren, vilka

ofta infaller i slutet av förvärvslivet. Det innebär att de relativt sett låga

inkomster som individ B har tidigt i livet inte påverkar dennes pension i

det nuvarande pensionssystemet. I det reformerade pensionssystemet

räknas alla inkomster in oavsett när de tjänats in. Individ A:s inkomster

är jämnt fördelade över tiden och växer i takt med den allmänna

inkomstutvecklingen. De inkomster som är intjänade tidigt i livet

kommer därmed att väga lika tungt som de inkomster som tjänas in i

slutet. 15-års regeln och livsinkomstprincipen ger därmed i stort sett

samma pension för en person med individ A:s inkomstprofil.

Tabell 34.2 Pension och kompensationsgrad vid olika inkomstprofil.

Individ A har en begynnelselön på 13 000 kr/mån och individ B

15 000 kr/mån

Reformerat system

Nuvarande system*

Pension

kronor/mån

% av

slutlön

Pension

kronor/mån

% av

slutlön

Individ A, jämn inkomst-

profil

14 700

56

14 800

56

Individ B, brant inkomst-

profil

22 000

43

27 000

52

*inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

3. Olika antal intjänandeår

I det reformerade systemet finns ingen begränsning vad gäller antal år

som grundar pensionsrätt. Varje års inkomst bidrar till att höja den slut-

liga pensionen. Omvänt gäller att varje års uppehåll med förvärvsarbete -

som inte grundar pensionsrätt på annat sätt, t. ex. barnårsrätt - att den

slutliga pensionen blir lägre än vad den annars skulle ha varit.

För en person med en årsinkomst som utvecklas i takt med den all-

männa realinkomstutvecklingen förändras den reformerade pensionen

proportionellt med förvärvstidens längd. Detta gäller således en individ

vars inkomster inte överstiger intjänandetaket. Likaså gäller detta endast

för en person som inte är berättigad till garantipension. Om personen

arbetar kortare tid bli pensionen lägre. För pensionsutfallet spelar det i

princip ingen roll om denne förkortar förvärvslivet genom att börja

arbeta senare eller genom att ta en arbetsfri period mitt i livet.

I nuvarande pensionssystem ger förvärvsåren utöver de 30

erforderliga åren för oavkortad pension inte upphov till någon högre

pension för individen. I det fall att lönenivån under de 15 bästa

inkomståren (vilka ofta sammanfaller med de sista förvärvsåren) inte

påverkas av i vilken utsträckning individen har arbetat tidigare under den

yrkesaktiva tiden, blir således den slutliga pensionen densamma antingen

personen börjar förvärvsarbeta omedelbart efter avslutad skolgång eller

först några år därefter eller gör ett upphåll med förvärvsarbete under en

period.

I tabell 34.3 nedan visas hur stor den inkomstrelaterade ålderspensio-

nen blir i det reformerade systemet med mellan 30 och 45 års för-

värvstid och pensionering vid 65 år.

Tabell 34.3 Pensionens storlek vid olika antal intjänandeår i reformerat

och nuvarande pensionssystem för en person med jämn inkomstutveckling

och en slutlön på ca 28 000 kr/mån.

Reformerat system

Nuvarande system*

Antal intjänande-

år

pension

kr/mån

% av

slutlön

pension

kr/mån

% av slut-

lön

45

16 800

60

15 600

56

40

14 900

53

15 600

56

35

12 900

46

15 600

56

30

11 000

39

15 600

56

* inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

Det reformerade systemet blir relativt sett förmånligare ju längre den

förvärvsverksamma tiden är. Detta är en konsekvens av att sambandet

mellan avgifter och förmåner stärkts i det reformerade systemet. Indivi-

den får således större möjligheter att själv påverka den slutliga pensio-

nens storlek. Varje utökad arbetsinsats under ett år, t.ex. heltids- i stället

för deltidsarbete, bidrar till att höja pensionen. Enligt nuvarande regler

påverkas pensionen endast om förvärvsåret i fråga ingår bland de 15

bästa inkomståren. Likaså ger varje extra förvärvsår högre pension i det

reformerade systemet. I nuvarande system ger förvärvsår utöver de be-

hövliga 30 åren inget ytterligare påslag på pensionen.

Det nuvarande pensionssystemet är mer generöst än det reformerade

vad gäller kravet på intjänandetid för att erhålla en pension kring 55 % av

slutlönen. Om alla skulle välja att arbeta endast 30 år skulle, men om

ATP-systemet inte vara hållbart eftersom systemet förutsätter att

avgifter betalas in under en längre period. Samtidigt innebär det

nuvarande systemets intjänanderegler att det inte lönar sig att arbeta mer

än 30 år i pensionshänseende, såvida inte dessa ytterligare år skulle ingå

i de 15 bästa åren. Därmed är det reformerade pensionssystemet mer

rättvist eftersom varje ökning av inbetald avgift resulterar i ökad pension

(förutsatt att individen inte har så låga inkomster att han eller hon

erhåller garantipension).

4. Pensionstidpunkt

I det nuvarande pensionssystemet kan pensionspoäng endast tjänas in

t.o.m. 64 års ålder. I det reformerade pensionssystemet finns det

däremot inte någon övre åldersgräns för intjänande av pensionsrätt. En

individ har med andra ord möjlighet att tjäna in fler pensionsrätter

genom att arbeta fler år, höja den totala livsinkomsten och därigenom

höja det månatliga pensionsbeloppet.

Om personen går i pension efter 65 år blir det årliga pensionsbeloppet

högre enligt både det reformerade och det nuvarande regelsystemet.

Tiden som pensionär blir ju då kortare; med samma beräknade livspen-

sion men färre år blir därför årsbeloppet högre. Därutöver gäller i det

reformerade pensionssystemet att ytterligare pensionsrättigheter tjänas

in efter 65 års ålder.

För en individ som går i pension före 65 år blir den årliga pensionen

på motsvarande sätt lägre eftersom pensionen då skall utbetalas i fler år.

Den reformerade pensionen blir lägre också av den anledningen att indi-

viden har mindre intjänad pensionsrätt.

I tabell 34.4 har pensionens storlek i det reformerade respektive det

nuvarande systemet beräknats vid olika pensionsålder för en person som

börjar arbeta vid 23 års ålder med en årsinkomst som utvecklas i takt

med den allmänna reallöneutvecklingen. Vid pensionsuttag före 65 år

påverkas den intjänade pensionsrätten i det här exemplet både i det

reformerade och i det nuvarande systemet. Vid pensionering mellan 61

och 65 års ålder är den inkomstrelaterade ålderspensionen ungefär lika

stor i det två systemen. Fortsatt förvärvsarbete efter fyllda 65 år ger

ytterligare pensionsrätter i det reformerade systemet, vilket leder till att

pensionen ökar mer än i det nuvarande pensionssystemet.

Tabell 34.4 Pensionens storlek vid olika pensionsålder för en person som

börjar arbeta vid 23 års ålder. Begynnelselön på 13 000 kr/mån. 2 % egen

reallönetillväxt t.o.m. 59 år sedan oförändrad lön. Slutlön 26 500 kr/mån.

Reformerat system

Nuvarande system*

Pensions-

ålder

Pension

kr/mån

% av slutlön

Pension

kr/mån

% av slutlön

61 år

10 400

39

10 600

40

62 år

11 400

43

11 700

44

63 år

12 400

47

12 700

48

64 år

13 500

51

13 700

52

65 år

14 700

56

14 800

56

66 år

16 100

61

16 000

60

67 år

17 600

66

17 300

65

68 år

19 300

73

18 500

70

69 år

21 300

80

19 800

75

70 år

23 400

88

21 000

79

* inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

5. Deltidsarbete

Som en följd av livsinkomstprincipen, reducerar deltidsarbete alltid pen-

sionen i det reformerade pensionssystemet. Det har dock ingen

betydelse när i livet deltidsarbetet sker.

I det nuvarande pensionssystemet minskar däremot pensionen endast i

det fall att deltidsarbetet påverkar lönen under de 15 bästa åren, vilka

oftast infaller i slutet av förvärvstiden. Däremot minskar pensionen inte

alls i det nuvarande systemet om deltidsarbetet infaller tidigt i livet.

Emellertid är deltidsarbete tidigt i livet oftast föranlett av vård av små

barn. I det reformerade pensionssystemet kompenseras föräldern genom

barnårsrätten, vilket betyder att pensionen i ett sådant fall inte försämras

jämfört med om personen hade arbetat heltid. Se vidare under punkt 5.

Barnår. För den som arbetar deltid hela eller nästan hela sitt förvärvsliv,

vilket är vanligt i vissa yrken, påverkas pensionen förhållandevis lika

mycket i båda systemen jämfört med om han eller hon hade arbetat hel-

tid.

6. Barnår

En person som arbetar deltid eller som helt avstår från förvärvsarbete

under en period i livet för att vårda små barn kompenseras i pensions-

hänseende genom att pensionrätt för barnår tillgodoräknas. Betydelsen

av barnårsrätten är väsentlig. Om inte barnårsrätten hade ingått i det

reformerade pensionssystemet hade pensionen för en person som t.ex.

fått 2 barn och som hade stannat hemma på heltid i sju år varit ca 15 %

lägre.

Rätten gäller under varje barns fyra första levnadsår (till det yngsta

barnet har fyllt fyra år om man har fleral små barn). Barnårsrätten räknas

fram på tre sätt, och det alternativ som är mest gynnsamt för den

enskilde används vid beräkning av pensionsrätt. Eftersom två av de tre

alternativen t.o.m. kan ge högre pensionsrätt än utan barn blir kompensa-

tionen i pensionshänseende också normalt mycket god. Alternativen är:

1. en utfyllnad upp till summan av den enskildes pensionsgrundande

inkomst året före barnets födelse.

2. en utfyllnad upp till 75 % av den genomsnittliga pensionsgrundande

inkomsten för alla försäkrade mellan 16 och 64 år.

3. det för intjänandeåret gällande ett inkomstbasbelopp plus den egna

inkomsten.

Alternativ 1. kan sägas vara mest gynnsam för personer med hög eller

ganska hög lön som minsat sin arbetstid kraftigt efter barnets födelse.

Alternativ 2. kan sägas vara mest gynnsam för personer med låg lön och

personer som saknade arbete innan barnet föddes. Alternativ 3 är mest

gynnsam för den som fortsätter att förvärvsarbeta i oförändrad

omfattning under barnåren, och som då får tillgodoräkna sig en högre

pensionsgrundande inkomst under dessa år.

För att illustrera barnårsrätten har tre kvinnor valts som samtliga arbe-

tar heltid och har en jämn lönetillväxt som följer den allmänna.

(Exemplen kan likaväl gälla en man.) Vid 28 års ålder får de sina första

barn och tre år senare föds det andra barnet. För en kvinna som, i detta

exempel, har en begynnelselön på 13 000 kronor per månad och som

stannar hemma på heltid i sju år är alternativ 1., dvs. utfyllnad till den

inkomst hon hade före barnets födelse, det mest gynnsamma. Av tabell

34.5 framgår att hennes pension endast blir marginellt lägre än om hon

inte hade haft barn. Att pensionen trots barnårsrätt blir något lägre

hänger samman med att den bakomliggande inkomsten inte räknas upp

med inkomstindex utan med prisindex under perioden med barnår. I det

nuvarande pensionssystemet påverkas pensionen inte alls. I tabell 34.6

visas ett exempel på en kvinna som tjänar på barnårsrätten. Hon antas ha

en begynnelselön på endast 10 000 kronor per månad. För hennes del är

alternativet 2. mest gynnsamt. Av tabellen framgår att hon får en högre

pension än om hon inte hade fått barn. I tabell 34.5 visas ytterligare en

kvinna som tjänar på barnårsrätten. Hon väljer att arbeta heltid under

barnåren, förutom de två år hon erhåller föräldrapenning. För henne är

alternativ 3. det mest gynnsamma alternativet. Av tabellen framgår att

hon även får en högre pension än om hon inte hade fått barn.

Tabell 34.5 Pensionsnivå vid barnårsrätt för en person som börjar arbeta

vid 23 års ålder med en begynnelselön på 13 000 kr/mån.

Reformerat

pensionssystem

Nuvarande

pensionssystem*

Heltid hela livet, utan barn

14 700

14 800

Hemma på heltid i sju år

14 600 (Alt. 1)

14 800

Hemma ett år med vardera

barn, annars heltid

15 200 (Alt. 3)

14 800

* inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

Tabell 34.6. Pensionsnivå vid barnårsrätt för en kvinna som börjar arbeta

vid 20 års ålder med en begynnelselön på 10 000 kr/mån.

Reformerat

pensionssystem

Nuvarande

pensionssystem*

Arbete hela livet, utan

barn

 13 000

12 300

Hemma på heltid i sju

år med barn

 13 300 (Alt. 2)

12 300

* inkomstindexerat intjänandetak, dvs. en ATP-reform som måste finansieras

7. Premiepensionssystemets avkastning

I samtliga ovanstående exempel har det antagits att avkastningen i

premiepensionssystemet är densamma som den allmänna inkomsttill-

växten. Avkastningen i premiepensionssystemet kan avvika från den

allmänna inkomsttillväxten. I det fall avkastningen skulle komma att

överstiga inkomsttillväxten kommer pensionen i det reformerade syste-

met att bli större än vad som redovisats i exemplen ovan. I tabell 34.7

visas pensionens storlek vid några alternativa avkastningsantaganden.

Exemplen skall inte betraktas som sannolika utfall utan är avsedda att

illustrera pensionssystemets känslighet för olika avkastningsantaganden.

I tabell 34.7 framgår att en person med begynnelselön på

13 000 kronor per månad, med en avkastning i premiepensionssystemet

på i genomsnitt 3 % per år, skulle erhålla en pension som vore ca

500 kronor högre per månad jämfört med om avkastningen hade varit

2 % per år. En avkastning på t.ex. 6 % per år skulle ge ytterligare ca

1 900 kronor högre pension.

Tabell 34.7 Pension vid olika nivå på avkastningen i

premiepensionssystemet för en person som börjar arbeta vid 23 års ålder

med en begynnelselön på 13 000 kr/mån. Egen och allmän lönetillväxt 2 %

realt.

Real avkastning i premiepen-

sionssystemet

Pension

kronor/mån

% av slutlön

2 %

14 700

56

3 %

15 200

57

4 %

15 900

60

5 %

16 700

63

6 %

17 800

67

8. Följsamhetsindexering

Genom delningstalet tillgodoräknas pensionären en form av förskot på

en förmodad framtida årlig tillväxt, som motsvarar normen för följsam-

hetsindex som är 1,6. Pensionen omräknas sedan varje år från och med

det andra pensionsåret med utgångspunkt från inkomstindexets avvikelse

från den redan tillgodoräknade normen. Om den faktiska nominella

lönetillväxten, som avspeglas i inkomstindexet, skulle bli högre än nor-

men 1,6 kommer pensionen således att öka med mellanskillnaden

mellan den faktiska tillväxten och normen. Skulle den faktiska tillväxten

bli lägre än normen sker en nedskrivning av pensionen på motsvarande

sätt. Det innebär att den nominella inkomsttillväxten i samhället får en

betydelse för pensionens storlek även efter pensionstillfället. I det nuva-

rande pensionssystemet finns ingen sådan mekanism, utan pensionen

räknas i princip endast upp med inflationen.

Följsamhetsindexeringens effekt på pensionsutvecklingen kan

illustreras med ett exempel. Eftersom avsikten med detta exempel är att

visa principen för följsamhetsindexering antas för enkelhetens skull här

att premiepensionen utvecklas i samma takt som den del av pensionen

som härrör från fördelningssystemet. Begynnelsepensionen är i

exemplet 10 000 kr/mån. Under pensionstiden kommer pensionen varje

år att räknas om med hänsyn till inkomsttillväxten i det fall den avviker

från normen. Pensionsförmånens utveckling under olika

tillväxtantaganden visas i figur 34.2. Inflationen antas i detta exempel

vara noll och tillväxten antas hålla en konstant takt under hela

perioden.Om tillväxten överstiger 1,6 % ökar pensionen realt över tiden

från den initiala nivån på 10 000 kr per månad. Om tillväxten ligger på en

konstant nivån under 1,6 % sjunker pensionen över tiden. Vid en tillväxt

på 1,6 % blir pensionen konstant över tiden. I det nuvarande

pensionssystemet skulle pensionen vara nominellt oförändrad under

hela pensionstiden om inflationen vore noll. Detta innebär således att i

det reformerade pensionssystemet kommer pensionen, efter avdrag för

normen, följa de förvärvsaktivas standardutveckling, vilket inte är fallet i

det nuvarande systemet.

Figur 34.2. Följsamhetsindexerad pension

9. Förändrad medellivslängd

I det reformerade pensionssystemet kan begynnelsepensionen komma

att variera för individer tillhörande olika årskullar, trots att

pensionsbehållningen är densamma. I det reformerade pensionssystemet

beaktas förändringen i medellivslängden automatiskt genom att

delningstalet speglar sådana förändringar. Definitiva delningstal för

respektive årskull fastställs det år årskullen ifråga fyller 65 år.

Underlaget för delningstalet utgörs i princip av den senast kända

livslängdsstatistiken. Därmed kan olika årskullar få olika delningstal.

Om medellivslängden ökar kommer delningstalet också att öka varvid

den årliga pensionen blir lägre. Underlaget för de delningstal som an-

vänts i beräkningarna ovan är 1997 års medellivslängd. Skulle medel-

livslängden vara t.ex. ett år längre får detta till följd att pensionen

minskar med omkring 6 procent jämfört med de beräkningar som redo-

visats ovan. Emellertid är det rimligt att anta att en ökad medellivslängd

även innebär att folkhälsan förbättras. Om befolkningen blir friskare och

lever längre bör den även kunna arbeta längre. Det finns därför anledning

att tro att den genomsnittliga pensionsåldern kan komma att stiga i takt

med ökad medellivslängd. Om individen väljer en högre pensionsålder

blir också pensionen högre.

I det nuvarande pensionssystemet leder en ökning av medellivslängden

inte till någon direkt påverkan på pensionsnivån. Däremot krävs en an-

passning, antingen via höjda avgifter eller sänkt förmånsnivå, för att

systemet skall vara finansiellt hållbart.

10. Garantipension och marginaleffekter

I det reformerade pensionssystemet är grundskyddet utformat så att det

ger en garanterad lägsta pension på 2,13 prisbasbelopp för en ogift pen-

sionär och 1,9 prisbasbelopp till en gift pensionär. Garantipensionen

trappas av med 100 % mot inkomstgrundad pension (IGP) upp till 1,26

prisbasbelopp för ogifta och upp till 1,14 prisbasbelopp för gifta och

med 48 % därutöver. För en ogift person med en IGP över ca 3,1

prisbasbelopp utgår ingen garantipension alls.

Ökade livsinkomster resulterar alltid i en ökad inkomstgrundad pen-

sion. Till följd av grundskyddets utformning kommer den utbetalda pen-

sionen inte alltid att öka proportionellt mot ökningen av IGP. Föränd-

ringar av den totala pensionen i förhållande till förändringar av IGP kan

beskrivas i termer av marginaleffekter. Med marginaleffekter menas i

detta sammanhang andelen av en ökning av IGP som inte ger upphov till

en ökning av den utbetalda pensionen. Den utbetalda pensionen kan

vidare beräknas före eller efter skatt. Eftersom bostadsstödets

utformning är föremål för ytterligare utredning tas marginaleffekter

som kan uppkomma till följd av bostadsstödet inte upp här, trots att

bostadsstödet ger betydande marginaleffekter inom nuvarande system

och sannolikt också i det reformerade systemet.

I figur 34.3 visas marginaleffekter efter skatt både i det nuvarande och

i det reformerade pensionssystemet. I det reformerade

pensionssystemet får grundskyddets utformning till följd att, för en

ogift pensionär som haft mycket låga inkomster under sin förvärvsaktiva

tid och som därmed erhållit en IGP lägre än 1,26 basbelopp, en ökad

arbetsinsats inte ger något utbyte alls i högre pension. Marginaleffekten

för personer med IGP upp till 1,26 prisbasbelopp är 100 %.

Marginaleffekten sjunker sedan vid högre IGP ned till ca 60 % inom ett

intervall mellan 1,26 och ca 3,1 basbelopp (vid en kommunalskatt på

31,66 %). Jämfört med det nuvarande pensionssystemet är

marginaleffekterna i det reformerade pensionssystemet något lägre

inom intervallet 1,26 till ca 1,5 prisbasbelopp men däremot högre inom

intervallet 1,5 till ca 3,1 prisbasbelopp.

Figur 34.3 Marginaleffekter i det reformerade och det nuvarande pensions-

systemet för en gift pensionär vid en kommunalskatt på 31,66 %

Nivån på grundskyddet i det reformerade pensionssystemet är något

högre än i det nuvarande pensionssystemet. Skillnaderna åskådliggörs i

figur 34.4.

Figur 34.4 Nettopension för en ogift pensionär i det reformerade och det

nuvarande pensionssystemet. Kommunalskatt 31,66 %

I det reformerade pensionssystemet innebär garantipensionens utform-

ning att den lägsta pensionen för en ogift pensionär uppgår till 4 694 kr

per månad efter skatt (räknat efter 1998 års prisbasbelopp och med en

kommunalskatt på 31,66 %). I nuvarande system ger grundskyddet i

form av folkpension och pensionstillskott en sammanlagd pension på

4 596 kr netto (räknat med 1998 års prisbasbelopp och med en kommu-

nalskatt på 31,66 %), dvs. 98 kr mindre per månad efter skatt för en

person med mycket låg inkomstrelaterad pension.

I tabell 34.8 visas dessutom några exempel på hur en förändrad livs-

inkomst förändrar pensionen för individer som har låga inkomster. Indi-

viderna antas börja arbeta vid 23 års ålder och gå i pension vid 65 år.

Lönen antas växa år för år med 2 % till och med 59 års ålder varefter

lönenivån förblir konstant. Allmän lönetillväxt antas vara 2 % och av-

kastning på premiereserven antas uppgå till 3 %.

Tabell 34.8 Lön, inkomstrelaterad pension samt garantipension inom det

reformerade pensionssystemet för en ensamstående pensionär. 1998 års

prisbasbelopp. 42 intjänandeår. Pension vid 65 år. 31,66 %

kommunalskatt.

Begynnelse

-lön

kr/mån

Slutlön

kr/mån

IGP

kr/mån

(basbelopp/år)

Garanti-

pension,

kr/mån

Total

pension,

brutto,

kr/mån

Total pen-

sion, netto,

kr/mån

0

0

0

6 461

6 461

4 694

3 300

6 600

3 822 (1,26)

2 639

6 461

4 694

5 200

10 600

6 067 (2,0)

1 561

7 628

5 584

6 500

13 200

7 583 (2,5)

834

8 417

6 186

7 700

15 800

9 100 (3,0)

106

9 206

6 752

8 000

16 200

9 320 (3,0725)

0

9 320

6 827

Av tabell 34.8 framgår att en person utan några inkomster alls under

livet erhåller en total pension på ca 4 700 kronor per månad netto. För

personer som tjänat in en inkomstrelaterad pension mindre än 1,26 pris-

basbelopp, ger ökade inkomster och pensionsrätt inget utbyte i pension.

Vid inkomstnivåer därutöver kommer en inkomstökning alltid att

resultera i en ökad total pension, dock ej proportionellt mot inkomst-

ökningen. För personer som tjänat in en inkomstrelaterad pension över-

stigande ca 3,07 prisbasbelopp utgår ingen garantipension alls. Vid

inkomstökningar över denna nivå kommer därmed utbytet av en ökad

inkomst bli maximalt. I tabellen framgår också exempel på vilka

inkomstlägen som kan resultera i de olika nivåerna på den inkomst-

grundande pensionen.

De flesta erhåller även pension från sin avtalsförsäkring när de ålders-

pensioneras. Tjänstepensionen är inkomstrelaterad och kompensationen

beräknas i stort sett lika inom de olika avtalsområdena. Kompensationen

uppgår inom de flesta avtalsområden till 10 % av den s.k. pensionslönen

så länge den inte överstiger 7,5 basbelopp. Pensionslönen i sig kan be-

räknas på något skilda sätt inom olika avtalsområden.

Reglerna för hur tjänstepensioner påverkar grundskyddet är olika i det

nuvarande och det reformerade pensionsystemet. I det nuvarande pen-

sionssystemet påverkas inte pensionstillskottet av eventuell tjänstepen-

sion. Däremot avtrappas det särskilda grundavdraget med hänsyn till

både ATP-pension och tjänstepension. I det reformerade pensionsyste-

met skall garantipensionen inte avräknas mot tjänstepension. Detta får

främst betydelse för nettopensionsnivåer och i mindre utsträckning även

för marginaleffekter. I figur 34.5 framgår att skillnaden i nettopension i

det reformerade pensionssystemet jämfört med det nuvarande pen-

sionssytemet som mest uppgår till 600 kronor, då tjänstepension

inkluderas.

Figur 34.5 Skillnader i nettopension i det reformerade pensionssystemet

jämfört med det nuvarande pensionssystemet för en ogift pensionär. 1998 års

prisbasbelopp. 31,66 % kommunalskatt

34.3 Pensionssystemet ur ett jämställdhetsperspektiv

En principiellt viktig skillnad mellan det reformerade och det nuvarande

pensionssystemen är skillnaden i hur pensionen beräknas. I det nuvaran-

de pensionssystemet är pensionen förmånsrelaterad, dvs. den utgår med

60 % av medelinkomsten av de 15 bästa årens inkomster. I det reforme-

rade pensionssystemet är pensionen avgiftsrelaterad, dvs. den utgår med

en viss andel av den inbetalda avgiften. Det reformerade pensionssyste-

met är således mer försäkringsmässigt än det nuvarande.

Vidare är det nuvarande pensionssystemet till största delen skatte-

finansierat medan det reformerade pensionssystemet i huvudsak är av-

giftsfinansierat. Sett ur jämställdhetssynpunkt är det av intresse att stu-

dera vad kvinnor respektive män som grupp erhåller i pension jämfört

med vad de betalar in till pensionssystemet. Huruvida ålderspensions-

systemet systematiskt omfördelar pensionsförmåner mellan män och

kvinnor är därför intressant att analysera.

Inom ramen för Kvinnomaktsutredningen har Ann-Charlotte Ståhlberg

& Stig Tegle , i en artikel analyserat det nuvarande och det reformerade

pensionssystemets ur ett jämställdhetsperspektiv. Dessutom har

Ståhlberg i en tidigare studie för Pensionsarbetsgruppens räkning stude-

rat kvinnors och mäns ATP . Regeringen ansluter i stora drag till de slut-

satser som framkommer i dessa båda studier. Följande beskrivning av

jämställdhetsaspekten anknyter därför till den analys och de slutsatser

som framförs i de båda studierna.

Nuvarande pensionssystem omfördelning mellan könen

En analys av pensionens storlek i förhållande till inbetalda avgifter visar

att det i det nuvarande pensionssystemet, p.g.a . 15-30 regeln, sker en

systematisk omfördelning från personer som har ett långt yrkesliv med

svag realinkomstutveckling över tiden till personer som har ett relativt

kort yrkesliv, en ojämn inkomstutveckling och en snabb reallönetillväxt.

Det betyder således att personer som har en svag reallöneutveckling och

som arbetar lång tid av sitt liv får en förhållandevis låg pension i det

nuvarande systemet medan personer som avancerar och gör karriär

kommer bättre ut i pensionshänseende. Det historiska förvärvsmönstret

har varit att det främst är män som har en brant inkomstprofil. Om detta

förvärvsmönster skulle kvarstå eller i varje fall inte förändras på ett av-

görande sätt skulle det betyda att 15-års regeln skulle gynna främst män

som grupp. 15-årsregeln gynnar också kvinnor och män som varvar

deltidsarbete med heltidsarbete vilket innebär en ojämn inkomst-

utveckling.

I det nuvarande pensionssystemet innebär takregeln, dvs att enbart

inkomster under 7,5 basbelopp är pensionsgrundande, medan avgifter

även betalas på inkomster över 7,5 basbelopp, en omfördelning mellan

höginkomsttagare till låginkomsttagare. Detta skulle gynna kvinnor som

grupp i förhållande till män eftersom fler män än kvinnor har inkomster

över taket.

Eftersom kvinnor lever i genomsnitt längre än män kommer kvinnor

att få större utdelning av inbetald avgift i fler år än män. Det innebär en

omfördelning från män till kvinnor.

Den sammantagna effekten av det nuvarande pensionssystemets regler

(15-årsregeln, 30-årsregeln, takregeln och att kvinnor i genomsnitt får

pension i fler år än män) innebär att reglerna i nuvarande

pensionssystem är något fördelaktigare för män än för kvinnor vad gäller

ATP, dvs. den inkomstrelaterade pensionen. Kvinnor betalar i

genomsnitt något mer för varje krona de får i pension från det nuvarande

pensionssystemet än män.

I det nuvarande pensionssystemet ingår även ett fördelningsmässigt

inslag i form av folkpension och dessutom pensionsstillskott för

personer med låg ATP. När även hänsyn tas till folkpension och

pensionstillskott blir fördelningseffekten en annan än vad som

redovisats ovan. Eftersom folkpensionen finansieras genom skatter,

som är progressiva, samtidigt som folkpensionen är lika stor, oavsett

kön, innebär detta att de som har höga inkomster får betala mer än de

som har låga inkomster. Detta missgynnar snarare män än kvinnor. Den

sammantagna effekten av ATP och folkpension (inklusive

pensionstillskott) gynnar enligt Ståhlbergs studie (1994) snarare

kvinnorna som grupp.

Det reformerade pensionssystemet omfördelning mellan könen

I det reformerade pensionssystemet där pensionen är avgiftsbestämd

och beräknas utifrån hela livsinkomsten blir i princip kvoten mellan

förmåner och avgifter lika med ett för alla i systemet, dvs. det sker inga

direkta omfördelningar mellan hög- och låginkomsttagare, mellan män

och kvinnor. Det finns dock några undantag. Barnårsrätten i det

reformerade systemet innebär att även det reformerade

pensionssystemet subventionerar småbarnsföräldrar. Till skillnad från

det nuvarande pensionssystemet, riktas dock stödet enbart till föräldrar

med små barn. Därmed kommer den fördelningspolitiska

träffsäkerheten att vara högre. De inkomstskillnader som beror på att

kvinnor i större utsträckning än män avstår från lönearbete för att ta hand

om barnen när de är små kommer delvis att kompenseras av

barnårsrätten.

I det reformerade pensionssystemet tilldelas även pensionsrätt under

värnpliktstid och studier finansierade med studiemedel. Vad beträffar

värnplikt är pensionsrätten en subvention i allt väsentligt till män, men

den är låg jämfört med barnårsrätten. Det inkomstbortfall som pensions-

rätten för värnplikt kan beräknas ersätta torde emellertid också vara

lägre än vad barnårsrätten avser ersätta. Eventuell pensionsrätt vid

studier är en subvention till både män och kvinnor som studerar vidare

efter gymnasiet.

I det reformerade pensionssystemet såväl som i det nuvarande pen-

sionssystemet erhåller kvinnor och män, som har haft identiskt lika

stora förvärvsinkomster, lika stor pension per månad. Eftersom kvinnor

i genomsnitt lever längre än män kommer kvinnor att erhålla mer i

pension under livet än vad män gör. Det delningstal som används vid

beräkning av pensionens storlek är ett genomsnitt av mäns och kvinnors

förväntade livslängd inom samma årsklass. Skulle delningstalen istället

ha byggt på respektive köns förväntade livslängd skulle pensionen

istället ha blivit lägre för kvinnor och högre för män. Därmed sker en

omfördelning till kvinnors förmån.

Grundskyddet i det reformerade pensionssystemet utgör ett avsteg

från principen om avgiftsfinansierade pensioner. Garantipensionen

finansieras med den progressiva inkomstskatten, på samma sätt som

folkpensionen och pensionstillskottet finansieras i det nuvarande

systemet. Det innebär en omfördelning från män till kvinnor, givet att

män har högre inkomster än kvinnor.

Sammantaget konstaterar Ståhlberg & Tegle att i det reformerade

pensionssystemet dominerar de regler som gynnar kvinnor relativt män

(garantipensionen, barnårsrätten och delningstalet) över de regler som

gynnar män relativt kvinnor (värnpliktsrätten).

I det reformerade pensionssystemet finns även möjligheter till över-

föring av premiepensionsrätt mellan makar och registrerade partner.

Detta innebär i korthet att överföringen skall vara frivillig, den skall ske

i förväg efter anmälan och då ske fortlöpande år från år. Överföringen

skall omfatta hela den pensionsrätt för premiepension som tjänats in för

året. Syftet med överföringen av pensonsrätt för premiepension är att i

ett större perspektiv åstadkomma en utjämning av makars pensionsrätts-

förhållanden. Någon möjlighet till delning eller överföring av pensions-

rätt finns inte i det nuvarande pensionssystemet. Se vidare avsnitt 14.

34.4 Generationsaspekter på det reformerade

pensionssystemet

Ett ålderspensionsystem är ett system för att överföra inkomster från de

förvärvsaktiva generationerna till de generationer som till följd av hög

ålder inte längre förvärvsarbetar. I ett s.k. fördelningssystem är denna

överföring direkt och tydlig huvuddelen av de under ett år utbetalade

ålderspensionsförmånerna kommer från avgifter som tas ur inkomster

som tjänats in av den yrkesverksamma befolkningen samma år. I ett

ålderspensionsystem som är organiserat som ett premiereservsystem

gäller också att inkomster överförs från den förvärvsaktiva befolkningen

till ålderspensionärerna. Överföringsmetoden från de förvärvsaktiva till

de pensionerade är dock indirekt i ett premiereservsystem.

Överföringen förmedlas i ett premiereservsystem via de pensionerades

äganderätt till ett kapital som de pensionerade sparat för sin pension.

Reglerna för intjänande, indexering och beräkning av ålderspensions-

förmånen avgör i samspel med den demografiska och samhälls-

ekonomiska utvecklingen hur ett visst utformat ålderspensionssystem

fördelar avgifter och förmåner mellan förvärvsaktiva och pensionerade.

Rättviseaspekter på hur ett ålderspensionssystem fördelar de

ekonomiska bördorna mellan förvärvsaktiva och pensionerade kan

belysas genom att sätta t.ex. varje årskulls pensionsförmåner i relation

till årskullens inbetalda ålderspensionsavgifter. Ett system med en för

alla årskullar gemensam förmåns/avgiftskvot representerar ett system

där utväxlingen av varje avgiftskrona är identisk för alla årskullar. Kvoter

som skiljer sig åt mellan årskullarna skulle kunna indikera orättvisa i den

bemärkelsen att värdet av en krona i avgift då är olika stor beroende på

vilken årskull det är som betalat avgiften.

I ett fördelningsystem är det tillväxten i avgiftsunderlaget som är

avgörande för hur förhållandet mellan förmån och avgift utvecklas efter-

som det är ur avgiftsunderlaget som förmånen finansieras. I ett premie-

reservsystem är det kapitaltillväxten som avgör hur relationen mellan

förmån och avgift utvecklas eftersom pensionen finansieras med detta

kapital. Ålderspensionssystem där förmånen är bestämd enligt vissa

regler och avgiften anpassas för att finansiera förmånen brukar kallas

förmånsdefinierade. Den andra huvudtypen av ålderspensionssystem är

de s.k. avgiftsdefinierade systemen. I ett avgiftsdefinierat system är det

de ackumulerade avgifterna, tillsammans med någon form av

förräntning, som ligger tillgrund för förmånsberäkningen.

Beskrivningen nedan är starkt förenklad. Bl.a bortses i princip helt

från effekter av den långa period under vilket det reformerade systemet

befinner sig i ett uppbyggnadsskede.

Tillväxtens betydelse

En jämförelse av olika årskullars förmåns/avgiftskvot kommer bl.a. att

visa vilka årskullar som dragit mest nytta av respektive förlorat mest på

variationer i den ekonomiska tillväxten under tiden som förvärvsaktiv

och pensionär. I det förmånsdefinierade ATP-systemet skulle en hög

reallönetillväxt först med lång tids eftersläpning påverka pensions-

utgifternas storlek. Om avgiftsunderlaget växer medan ålders-

pensionsutgifterna inte växer i samma utsträckning kan avgifts-

procentsatsen till systemet sänkas utan att förmånen eller den

finansiella balansen i systemet påverkas negativt. Som en allmän

tumregel kan därför anges att förmånsdefinierade system, såsom ATP-

systemet, ger utrymme för relativt höga förmåns/avgiftskvoter för

årskullar som betalar avgifter till ålderspensionsystemet och intjänar

pensionsrätt under perioder med hög tillväxt i ekonomin. För årskullar

som intjänar sin pensionsrätt under en period med relativt låg tillväxt

riskerar förmåns/ avgiftskvoten att bli förhållandevis låg.

I det reformerade systemet kommer en relativt hög tillväxt i genom-

snittsinkomsten leda till att förräntningen av

inkomstpensionsförmånerna blir förhållandevis hög. Det kommer att

innebära en hög förräntning av såväl de förvärvsaktivas pensionsrätter

som de pensionerades inkomstpensioner. Under perioder med låg

tillväxt i genomsnittsinkomsten kommer både de förvärvsaktiva och de

pensionerade att ha en förhållandevis svag utveckling av sina

pensionsrätter respektive pensioner. De förvärvsaktivas och

pensionerades inkomster kommer således att följas åt i det reformerade

systemet.

De årskullar som under hela sin tid som förvärvsaktiva respektive

pensionerade har en genomsnittligt sett förhållandevis hög tillväxt i

inkomstindex kommer också att få en förhållandevis hög förmåns/

avgiftskvot. De med jämförelsevis låg genomsnittlig tillväxt i inkomst-

index under tiden som förvärvsaktiv och pensionär kommer att få en

jämförelsevis låg förmåns/avgiftskvot. Genom att utvecklingen av

utgående pensioner i det reformerade systemet är kopplade till

tillväxten förlängs tidsperioden då tillväxten påverkar pensions-

förmånens värde med knappt 20 år i förhållande till ATP-systemet.

Liknande förlängning av den för pensionsförmånens värde relevanta

tidsperioden uppkommer genom att varje årsinkomst läggs till grund för

pensionsrätt och indexeras årligen. Detta medför att den period under

vilken tillväxten påverkar årskullens förmåns/avgiftskvot kommer att öka

ytterligare i förhållande till ATP systemet. Om tillväxten antas variera i

vissa tidscykler medför en längre period då tillväxten påverkar

förmåns/avgiftskvoten att variationen i denna kvot blir mindre mellan

olika årskullar.

Utöver den genomsnittliga tillväxten i inkomstindex är det även

betydelsefullt för förmåns/avgiftskvoternas nivå och variation hur olika

års förändring i inkomstindex räknar om årskullarnas olika stora

pensionsbehållningar. Precis som gäller för vanligt banksparande

kommer förräntningen av pensionsbehållningen att ge en större

avkastning i kronor om behållningen är stor de år tillväxten i inkomst-

index är jämförelsevis hög. För olika årskullar är därför inte enbart den

genomsnittliga inkomstindexförändringen av betydelse utan också hur

indexeringen fördelar sig i tiden. Hög tillväxt kommer att vara särskilt

förmånlig för årskullar som befinner sig nära pensionsålder och som

därför har en stor pensionsbehållning att omräkna. Låg tillväxt kommer

att vara särskilt oförmånlig för sådana årskullar.

Demografiska faktorer

Principiellt fungerar i flera avseenden fördelningssystemet på samma

sätt som premiepensionssystemet, båda är t.ex. avgiftsdefinierade. Som

ovan nämnts är en viktig skillnad mellan ett fördelningsystem och ett

premiereservsystem att det är tillväxten i avgiftsunderlaget eller i

summan avförvärvsinkomster som är avgörande för

fördelningssystemets maximala förräntning och att det är kapital-

tillväxten som utgör förräntningen i premiepensionssystemet. Tillväxten

i lönesumman är på ett ganska tydligt sätt kopplat till den demografiska

utvecklingen större befolkningstillväxt ger normalt en större

lönesumma. En större lönesumma innebär att pensionsrättigheterna i

fördelningssystemet kan förräntas med en högre ränta än vid låg

befolkningstillväxt. Förenklat kan därmed slutsatsen dras att årskullar

som intjänar och uppbär pension under en period med genomsnittligt

sett hög befolkningstillväxt skulle gynnas i ett sådant system. Även

årskullar som har en relativt stor del av sin pensionsfordran intjänad vid

en tidpunkt när befolkningen växer skulle gynnas av hur

pensionssystemet reagerar på tillväxt . Årskullar som lever under en

period med låg befolkningstillväxt skulle missgynnas.

Det reformerade ålderspensionssystemets fördelningsdel skiljer sig

dock i ett väsentligt avseende från det här beskrivna typfallet av fördel-

ningssystem som antagits indexera pensionsförmånerna med tillväxten i

lönesumman eller avgiftsunderlaget. Som redogörs för i avsnitt 16

föreslås pensionsförmånerna i huvudsak indexeras med ett inkomstindex

som mäter förändringen i en genomsnittsinkomst. Därmed kommer

förändringar i befolkningsantal som inte påverkar genomsnittsinkomsten

inte heller att direkt påverka indexeringen av pensionsförmånerna. Vid

en utveckling där avgiftsunderlaget växer snabbare än genomsnitts-

inkomsten, och därmed snabbare än indexeringen av pensionsför-

månerna, kommer fördelningssystemet att stärkas finansiellt. Den ökade

finansiella styrka som fördelningssystemet får del av vid en sådan

utveckling innebär att en motståndskraft byggs upp inom systemet mot

den omvända utvecklingen, nämligen den att genomsnittsinkomsten

växer snabbare än lönesumman eller avgiftsunderlaget. En orsak till att

genomsittsinkomsten kan växa snabbare än lönesumman är en svag

befolkningstillväxt. Endast i det fall ålderspensionssystemets eko-

nomiska balans hotas kommer genomsnittsindexeringen att överges

genom att den s.k. bromsen reducerar inkomstindexeringen, se avsnitt

16. Genom att inkomstindexet föreslås mäta den genomsnittliga

inkomstförändringen, inom ramen för vad som är möjligt i ett finansiellt

stabilt system, minskar risken avsevärt för stora variationer i olika års-

kullars förmåns/avgiftskvot jämfört med de alternativa utformningar av

index som studerats.

Ytterligare en faktor som bidrar till att förmåns/avgiftskvoterna för

olika årskullar i det reformerade ålderspensionssystemet med stor

sannolikt kommer att ha en mindre spridning än vad ett bibehållet ATP-

system skulle ha medfört är det rörliga delningstalet. I det reformerade

systemet påverkas de nybeviljade pensionerna av förändringar i

medellivslängden. Delningstalet föreslås anpassas så att

pensionsbehållningen fördelas över det antal år årskullen antas leva.

Eftersom den sammanlagt utbetalade imkomstpensionen därmed i

princip inte påverkas av förändringar i medellivslängden påverkas inte

heller förmåns/avgiftskvoten i det reformerade systemet av förändringar

i medellivslängden. I ATP-systemet följer livspensionen utvecklingen av

medellivslängden. Om livslängden ökar, ökar också den sammanlagt

utbetalade ATP-pensionen. Förmåns/avgiftskvoten blir därmed beroende

av medellivslängdens utveckling. I det reformerade systemet kommer

dock inte förändringar i medellivslängden som inträffar efter att

delningstalet fastställts påverka av den årliga inkomstpensionen. Därmed

är inte heller i det reformerade systemet förmåns/avgiftskvoten helt

stabil i förhållande till förändringar i medellivslängden.

Premiepensionen

Premiepensionens storlek för olika årskullar kommer att vara beroende

av den avkastning årskullen erhållit på sina fonderade medel. På i princip

samma sätt som för inkomstpensionen gäller här att de årskullar som har

en genomsnittligt sett hög avkastning och/eller har ett relativt stort

premiepensionskapital under år då avkastningen är god kommer att vara

gynnade i bemärkelsen att de får en relativt hög förmåns/avgiftskvot.

Eventuellt samband mellan avkastning och demografiska variationer är i

premiepensionssystemet mer indirekt än vad det är för fördelnings-

systemet. Dessutom finns möjligheter att investera i andra ekonomier

än den svenska varvid premiepensionens utveckling i praktiken helt

frikopplas från den demografiska utvecklingen i Sverige. Det

förhållandet att det reformerade ålderspensionssystemet innehåller två

delar med olika omräkning kan medföra en stabilare total förräntning

av pensionsförmånerna. Riskspridning uppkommer såvida inte

avkastningen på premiepensionsmedlen samvarierar med inkomstindex.

I det fall avkastningen på premiepensionsmedlen systematiskt överstiger

tillväxten i inkomstindex kan årskullar som intjänar full premie-

pensionsrätt komma att få högre förmåns/avgiftskvoter än årskullarna i

mellangenerationen som endast intjänar premiepension med visst antal

tjugondelar.

34.5 Individexempel

Pensionsnivåer och kompensationsgrader i det reformerade

pensionssystemet

I tabell 34.9 redovisas ett antal individexempel där pension och kompen-

sationsgrader beräknats. Det bör poängteras att exemplen inte gör

anspråk på att vara "typiska" eller representativa i något avseende. De

skall i stället ses som ett antal exempel med varierande livs-

inkomstprofiler 12 exempel bland de miljontals olika som finns i

verkligheten. Pensionerna redovisas brutto, dvs. före skatt. Förutom

reformerade pensioner visas också hur stor pensionen skulle blivit om

det nuvarande pensionssystemet hade bibehållts. Det är dock viktigt att i

detta sammanhang poängtera att om en jämförelse med det nuvarande

pensionssystemet skall vara meningsfull krävs, som tidigare påpekats,

att vissa förutsättningar är uppfyllda dvs. förändringar i ATP-systemet

som måste finansieras. Det gäller främst den reala tillväxten som, för att

det nuvarande pensionssystemet skall vara finansiellt hållbart, på sikt

måste uppgå till 2 %.

I exemplen har därför förutsatts att den framtida tillväxten uppgår till

2 % per år. Delningstalets storlek är direkt knuten till den förväntade

medellivslängden som pensionär. I individexemplen har för alla

födelseårgångar använts det delningstal som beräknas gälla då de första

utbetalningarna av de reformerade pensionen kommer att ske, dvs. det

beräknade delningstalet för 1938 års födda enligt SCB:s befolknings-

prognos år 1997 (15,6 vid pensionsålder 65 år). Därmed underlättas en

meningsfull jämförelse mellan de två regelsystemen. Med en låg real

tillväxt framöver och därtill en kraftigt ökad medellivslängd skulle inte

nuvarande regelsystem kunna bibehållas oförändrat.

Nedan finns en beskrivning av individernas livsinkomstprofil samt de

antaganden som ligger till grund för beräkningarna.

Antaganden

- Tillväxten i fördelningssystemet har antagits vara 2%.

- Premiepensionsystemets avkastning har antagits vara 3 resp 5%.

- Samma delningstal har använts för samtliga födelseårgångar och för

beräkning av både inkomstpension och premiepension.

- Förvaltningskostnaderna är ej medräknade.

- För basnivå och avtrappningsnivåer i garantipensionen har bas-

beloppet 36 400 använts.

- Vid beräkning av pensioner i nuvarande system är taket prisindexerat.

- Vid beräkning av ATP och folkpension i nuvarande system har bas-

beloppet 36 400 använts.

- Kompensation för särskilda skatteregler för att få jämförbara brutto-

belopp har gjorts i förekommande fall (SGA).

- Avdrag för allmän pensionsavgift med 6,95 % har gjorts i båda

systemen.

- Pensionsuttag antas ske vid 65 års ålder.

- Årsbelopp och månadsbelopp redovisas som bruttobelopp och i 1998

års penningvärde.

Personernas livsinkomstprofiler

Svea, är född 1945 och gift. Hon har två barn födda år 1967 och år

1971. Hon var hemma hos barnen några år och arbetade därefter heltid

med en relativt jämn inkomstprofil under åren fram till 1998. Fr.o.m.

1999 är lönen beräknad på en framtida tillväxt på 2 % för varje år.

Beata, är född 1941och gift, slutade skolan vid 20 års ålder och började

att arbeta direkt efter skolan. Hon fick barn 1965 och 1972. Hon

arbetade deltid fram till 1984, därefter heltid med en sporadisk bisyssla

vilket har gjort att inkomsterna har varierat. Strax efter 50 års ålder

började Beata sin karriär med hög lön som överstiger taket.

Robert, är född 1980 och ogift, slutade skolan vid 19 års ålder och

gjorde därefter militärtjänst under 1 år. Sedan följde 10 år med växelvis

resor till andra länder och arbetslöshet. Vid 31 års ålder är Robert

tillbaka i Sverige och lyckas få ett tillfälligt arbete med 13 000 kronor i

lön per månad. Detta arbete har han i två år och får sedan ett fast arbete

med 15 000 kr/månad. Fram till 59 års ålder har han en jämn

inkomstprofil motsvarande en framtida tillväxt på 2 %, därefter står

löneutvecklingen still.

Anders, är född 1942 och ogift, började arbeta 1960 och har därefter

arbetat heltid med en medelinkomst.

Milo, är född 1975 och gift, han kom till Sverige 1991 från forna

Jugoslavien. Han har studerat på högskola, gjort militärtjänstgöring och

 luffat runt i världen innan han började arbeta vid 30 års ålder med en

månadslön på 13 000 kronor. Efter 5 år avancerar han och månadslönen

ökar till 16 000 kronor. Efter ytterligare 15 år stiger månadslönen till

21 000 kronor per månad.

Helmer är född 1939 och gift, började arbeta 1960 efter skolan och

gjord militärtjänst. Efter några år blev han chef på ett medelstort företag

med en inkomst motsvarande max pensionspoäng (6,50). Han är

företaget troget fram till pensioneringen och har en jämn

inkomstutveckling.

Alice, är född 1947 och gift, har varit hemmafru i många år. Hon har

tidigare bara haft sporadiska inkomster, men arbetar numera halvtid.

Dessutom har hon tidigare bott utomlands varför hon endast kommer

upp i 30 bosättnings- och försäkringsår i Sverige. Inkomstutveckling är

jämn fram till pensioneringen.

Lisa, är född 1947 och gift, började arbeta vid 20 års ålder. 1970 får

Lisa sitt första barn och det andra föds 1974. Under åren 1970-1976 är

hon hemmafru och därefter fram till pensioneringen arbetar hon deltid

med en jämn inkomstutveckling.

José, är född 1938 och ogift, kom till Sverige som invandrare 1984. De

första två åren var han arbetslös. Därefter har han arbete inom restau-

rangbranchen med en jämn inkomstutveckling fram till pensioneringen.

Ingrid, är född 1940 och gift utan barn, har endast några få år med låg

inkomst i början av 60-talet. Har därefter och fram till pensioneringen

varit hemmafru.

Manuel, är född 1955 och gift, kom till Sverige 1995. De första 10

åren är han arbetslös och studerande. Han arbetar heltid fram till pensio-

neringen 15 år senare med en jämn inkomstutveckling.

Johan, är född 1965 och gift, slutade skolan vid 20 års ålder. Han

gjorde därefter militärtjänsten för att sedan börja på ett statligt företag

vid 22 års ålder. Vid 30 års ålder byter han arbetsuppgifter inom

företaget och får en lön som överstiger intjänandetaket för maximal

intjänandepoäng. Han arbetar heltid med en jämn inkomstutveckling

fram till pensioneringen.

Tabell 34.9

Namn

Född

år

Lön

kr/månad

1998 års

lönenivå

Slutlön

kr/månad

Reformerat pensionssystem

Real avkastning på premiepensionen

3 % 5

%

Nuvarande

pensionssystem

kr/månad

kr/mån

%

slutlön

kr/mån

%

slutlön

Svea

1945

18 300

22 800

13 190

(58%)

13 230

(58%)

12 030

(53%)

Beata

1941

26 400

28 000

13 670

(49%)

13 690

(49%)

13 780

(49%)

Robert

1980

11 100

33 800

15 500

(46%)

16 550

(49%)

14 740

(44%)

Anders

1942

17 000

18 000

12 160

(67%)

12 170

(67%)

11 120

(62%)

Milo

1975

13 000

47 300

17 490

(37%)

18 590

(39%)

14 210

(30%)

Helmer

1939

25 000

27 600

15 460

(56%)

15 460

(56%)

14 210

(51%)

Alice

1947

 7 500

 9 700

 5 050

(52%)

 5 080

(52%)

 5 370

(55%)

Lisa

1947

 8 000

10 300

 7 720

(75%)

 7 750

(75%)

 6 730

(65%)

José

1938

 9 000

 9 740

 3 310

(34%)

 3 310

(34%)

 4 630

(48%)

Ingrid

1940

 0

 0

 5 770

 5 770

 5 630

Manuel

1955

14 000

21 200

 4 600

(22%)

 4 690

(22%)

 6 610

(31%)

Johan

1965

24 000

44 300

24 550

(55%)

25 800

(58%)

14 200

(32%)

Kommentar:

Svea: Pensionsrätt för barnår

Beata: Karriär efter 50 års ålder

Robert: Började arbeta sent

Anders: Arbetat många år med medelinkomst

Milo: Invandrade vid 16 års ålder, snabb löneutveckling

Helmer: Inkomster över taket

Alice: Bott utomlands, får därför reducerad garantipension

Lisa: Pensionsrätt för barnår, deltidsarbetet

José: Invandrade vid 46 års ålder, får därför reducerad garantipension

Ingrid: Hemmafru

Manuel: Invandrade vid 40 års ålder, får därför reducerad garantipension

Johan: Inkomster över taket

 Ståhlberg, Ann-Charlotte & Tegle, Stig. Den nuvarande och den nya

ålderspensionen -

hur omfördelar dessa mellan kvinnor och män? SOU 1998:3.

 Ståhlberg, Ann-Charlotte Reformerat pensionssystem. Kvinnors ATP och

avtalspension , SOU 1994:22.

Prop. 1997/98:151

449

30