Regeringens proposition

1995/96:148

Lokal samverkan mot arbetslösheten

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 mars 1996

Lena Hjelm-Wallén

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en arbetsmarknadspolitisk försöksverksamhet skall

starta i ett antal kommuner. Syftet är att finna former för förbättrad lokal

samverkan inom arbetsmarknadspolitiken. Ambitionen är att effektivisera

användningen av offentliga medel. Samverkan skall ordnas inom ramen för

arbetsförmedlingsnämnderna i försökskommunerna.

 Arbetsförmedlingsnämnden skall leda försöksverksamheten i kommunen. Den skall

utifrån den nationella arbetsmarknadspolitikens mål pröva möjligheterna till en

effektivare användning av tillgängliga resurser, ge stöd i form av

kompetenshöjande och andra insatser för dem som är arbetslösa samt initiera och

medverka i projekt av pilotkaraktär som är av betydelse för

sysselsättningsutvecklingen i kommunen.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ta initiativ

till överläggningar med deltagande kommuner för att träffa avtal om

medfinansiering från kommunernas sida av försöksverksamheten. Avtalen skall

också ange de konkreta mål som skall uppnås inom varje kommun och dessa skall

vara baserade på de riksomfattande målen.

 I några av försökskommunerna bör den arbetsmarknadspolitiska åtgärden

arbetslivsutveckling (ALU) få användas på ett mer obundet sätt. Syftet är att

finna nya former för att sysselsätta de arbetslösa. Kravet på att ALU skall vara

en åtgärd i sista hand samt att den skall vara begränsad i tiden slopas i dessa

kommuner.

 Försöksverksamheten skall starta den 1 juli 1996 och pågå fram till och med

den 31 december 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 4

3 Ärendet och dess beredning................................. 5

4 Bakgrund................................................... 6

 4.1 Kommunerna och arbetsmarknadspolitiken i dag........ 6

 4.2 Behovet av samverkan ökar .......................... 6

 4.3 Ytterligare steg mot decentralisering av arbetsmark-

 nadspolitiken....................................... 7

5 Den lokala samverkan....................................... 8

 5.1 Försöksverksamhet i några kommuner.................. 8

 5.2 Finansieringen m.m.................................. 10

 5.3 En utvidgad möjlighet att anvisa arbetslivsutveckling 11

 5.4 Mål och riktlinjer.................................. 12

 5.5 Utvärdering......................................... 13

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996..... 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag (1996:000) omkommunersmedverkan i

försöksverksamhet med lokal samverkan om arbetsmark-

nadsutvecklingen,

 2. godkänner den av regeringen föreslagna inriktningen förverksamheten med

lokal samverkan mot arbetslösheten,

 3. godkänner vad regeringen föreslår om utnyttjandet av anslaget-

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder inom försökskommunerna budgetåren 1995/96 och

1997.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om kommuners medverkan i försöksverksamhet med lokal samverkan

om arbetsmarknadsutvecklingen.

Härigenom föreskrivs följande.

 En kommun som regeringen utser får träffa avtal med regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer om att delta i och bidra till finansieringen

av en försöksverksamhet med lokal samverkan om arbetsmarknadsutvecklingen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och gäller till utgången avdecember

1997.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen har tidigare (prop.1994/95:218) föreslagit en ökad roll för

kommunerna i arbetsmarknadspolitiken. I propositionen framhölls att staten och

kommunerna bör som aktiva samarbetspartner kunna bygga upp ett fastare

förhållande med Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) som motor och garant för att

verksamheten bedrivs inom de riktlinjer som gäller för den statliga

arbetsmarknadspolitiken.

 Regeringen återkom senare till frågan i höstens så kallade tillväxt-

proposition, (prop. 1995/96:25) som innehöll en redogörelse för regeringens

dagordning för tillväxt och sysselsättning. En samverkan mellan kommuner,

försäkringskassa och arbetsförmedling skulle kunna leda till en effektivare

arbetslöshetsbekämpning.

 Ett stort antal kommuner i landet har inkommit med förslag på modeller för hur

de skulle kunna ta en aktivare del i arbetsmarknadspolitiken. De sammantaget

fyrtiotalet förslagen till projekt har stor spridning, allt i från allmänna

intresseanmälningar till konkreta projektförslag. Vissa kommuner vill ta över

ansvaret för hela arbetsmarknadspolitiken. Andra inriktar sig på vissa

målgrupper som exempelvis ungdomar upp till 25 år eller invandrare. Flera av

kommunerna vill att personer skall få utbilda sig, delta i projekt m.m. medan de

erhåller arbetslöshetsersättning. Vissa förslag har en arbetsmarknadspolitisk

profil medan andra har en huvudsaklig inriktning mot näringspolitik eller

utbildningssatsningar.

 Inom Arbetsmarknadsdepartementet har en arbetsgrupp mot bakgrund av de förslag

som kommit in från kommunerna övervägt hur en lämplig modell för ett ökat

kommunalt inflytande i arbetsmarknadspolitiken kan se ut. Arbetsgruppen har

under sitt arbete inhämtat synpunkter från Svenska kommunförbundet och AMS.

4 Bakgrund

4.1 Kommunerna och arbetsmarknadspolitiken i dag

Kommunernas roll i arbetsmarknadspolitiken har fått en alltmer ökande betydelse.

Av stor betydelse var den förändring som skedde den 1 oktober 1995 då kommunerna

fick ett samlat ansvar för arbetslösa ungdomar fram till och med den 30 juni det

år de fyller 20 år. Samtidigt begränsades de statliga arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna till att i första hand gälla personer över 20 år.

 Kommunerna har även på andra sätt fått möjlighet att påverka

arbetsmarknadsutvecklingen. Inom länsarbetsnämnderna finns arbetsför-

medlingsnämnder. En sådan nämnd utgör ett organ för samarbete i lokala

arbetsmarknadsfrågor i syfte att utforma den arbetsmarknadspolitiska

verksamheten utifrån lokala förutsättningar och behov. I nämnden skall det bl.a.

finnas företrädare för den eller de kommuner som berörs.

 Till detta kommer att det redan i dag i ett flertal kommuner bedrivs projekt i

samarbete med arbetsförmedlingen. Långtidsarbetslösa, ungdomar och

socialbidragstagare är de vanligaste målgrupperna för dessa projekt. Detta

framgår av Kommuner & arbetsförmedlingar i samverkan - går det?

(Kommunförbundet 1995) som bygger på enkätsvar från landets kommuner. Projekten

är av sysselsättningsskapande karaktär och är riktade till personer som behöver

skaffa sig yrkeslivserfarenhet eller som riskerar att utförsäkras från

arbetslöshetsförsäkringen. Kommunförbundet uppskattar att totalt cirka 65 000

arbetslösa personer årligen får sysselsättning i olika arbetsmarknadsprojekt i

kommunerna.

 Trots att kommunerna i vissa delar av landet fått ett större inflytande över

den lokala arbetsmarknadsutvecklingen så gäller detta inte generellt. Enligt

kommunerna fungerar samarbetet i många fall tillfredsställande, men i andra fall

anser de att reellt kommunalt inflytande saknas.

4.2 Behovet av samverkan ökar

Perioden 1990-1994 försvann 592 000 arbetstillfällen. Sedan den 1 januari 1994

har det tillkommit 137 000 nya arbetstillfällen. Samtidigt har antalet personer

i arbetskraften åter ökat markant. Mellan åren 1994 och 1998 beräknas antalet

arbetssökande öka med ungefär 220 000 personer. Eftersom den svenska

arbetsmarknaden aldrig tidigare har befunnit sig i ett så dramatiskt

sysselsättningsskifte ställer det stora och delvis nya krav på

arbetsmarknadspolitiken.

 Redan vid utvärderingen av de arbetsmarknadspolitiska insatserna under

lågkonjunkturen i början 1980-talet konstaterades att det var svårt att bevara

kvalitén och effektiviteten i åtgärderna när åtgärdsvolymen blev för stor.

Utvärderingen skedde mot bakgrund av åtgärdsvolymer på som mest 3 % av

arbetskraften, en nivå som under nittiotalet passerats med god marginal.

 De frågeställningar som aktualiseras av erfarenheterna från nittiotalet kan

sammanfattas på följande sätt:

- Arbetsförmedlingarnas främsta uppgift är att tillsätta de lediga platserna. De

senaste åren har administrationen runt hanteringen av de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna tagit mer och mer tid i anspråk. Den renodlade platsförmedlingen har

hamnat i skymundan. För att få bästa möjliga placeringsresultat måste

kompetensen och resurserna samordnas och fokuseras på att förkorta

inskrivningstiden och få ner antalet långtidsarbetslösa.

- Den arbetsfördelning som traditionellt har varit gällande mellan staten och

kommunerna har förändrats. En lång tid av hög arbetslöshet har ökat behoven av

sociala insatser samtidigt som kommunerna mer har engagerats i

arbetsmarknadspolitiska frågor. De olika politiska områdena har mer och mer

integrerats i varandra.

- Omfattande ekonomiska resurser har inte gett önskat resultat. Alltför många

stannar i socialbidragsberoende och långtidsarbetslöshet trots omfattande

insatser från både kommunerna och arbetsförmedlingarna. Det är därför viktigt

att hitta nya former som stärker samordningen av de ekonomiska resurser som

finns för att uppnå bästa möjliga resultat för individen. I dag brister det i

samordningen mellan stat och kommun exempelvis när det gäller

utbildningsinsatser. Detta kan leda till ett ineffektivt resursutnyttjande.

- Ett större och mer uttalat individuellt arbetssätt från arbetsförmedlingen med

individuella handlingsplaner måste för att bli slagkraftigt också bygga på den

information och kunskap som kommunerna har, och sam-ordnas med kommunernas

överväganden och egna insatser.

- De skilda myndighetskulturerna både inom staten och i kommunerna riskerar att

ytterst försämra insatserna om de inte ersätts med ett mer gemensamt arbets- och

synsätt.

4.3 Ytterligare steg mot decentralisering av arbetsmarknadspolitiken

Kommunerna och arbetsförmedlingen har i allmänhet utvecklat en stor energi och

kreativitet att tillsammans klara utbildning och arbete åt i första hand

ungdomar. Det finns mot denna bakgrund ett behov av att pröva om nya

arbetsformer kan ge en förbättrad effektivitet i användningen av de

arbetsmarknadspolitiska resurserna. Bland annat kan det vara av intresse att

pröva om en förbättrad samverkan mellan kommuner och arbetsförmedling, och en

ännu starkare lokal förankring av arbetsmarknadspolitiken, skulle kunna bidra

till en ökad träffsäkerhet och för-bättrad kvalité i åtgärderna.

 För att nå ytterligare effektivitetsvinster krävs dessutom en ökad sam-verkan

även med andra berörda instanser. Försäkringskassan torde vara en naturlig

samverkanspartner i många kommuner. En individ kan ha kontakt med både kommun,

arbetsförmedling och försäkringskassa samtidigt. Om dessa tre instanser

samarbetar bör en bättre kvalité i åtgärderna kunna uppnås samtidigt som de

ekonomiska resurserna utnyttjas mer effektivt. Det bör därför ingå i

försöksverksamheten att utveckla och fördjupa samarbetet med försäkringskassan.

 Samtidigt som en decentralisering kan medföra en ökad samordning och

förbättrad effektivitet är en sådan utveckling inte invändningsfri.Vikten av att

bevara den nationella arbetsmarknadspolitiken måste betonas. Den är en central

del av den ekonomiska politiken. En sammanhållen statlig organisation för

arbetsmarknadspolitiken har möjliggjort att åtgärderna fått mycket snabba

genomslag. Vidare får möjligheten att erbjudas arbetsmarknadspolitiska åtgärder

liksom kvalitén i dessa inte vara avhängig av var man bor. Likaså bör

platsförmedlingen vara nationell för att underlätta geografisk rörlighet och

undvika inlåsning på de lokala arbetsmarknaderna.

 Ett ökat samarbete mellan kommunerna och AMV kan underlättas av att

arbetsförmedlingen ges en större frihet i sitt resursanvändande för att kunna

möta kommunerna i en rejäl dialog om deras möjligheter att engagera sig i det

arbetsmarknadspolitiska arbetet. Samhällets och arbets-livets ökande komplexitet

låter sig inte längre styras lika lätt av centrala regelverk och direktiv.

Lokala lösningar baserade på nationella mål bör därför prioriteras framför

centralstyrning.

5 Den lokala samverkan

5.1 Försöksverksamhet i några kommuner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En försöksverksamhet genomförs i ett antal |

| kommuner. Syftet är att finna former för ökad lokal samverkan |

| inom arbetsmarknadspolitiken. Samverkan skall ske inom ramen |

| för arbetsförmedlingsnämnderna. Nämnden ges i försökskommunerna mer|

| preciserade uppgifter, delvis ny sammansättning samt ändrade |

| befogenheter. Försöksverksamheten skall starta den 1 juli 1996 |

| och pågå fram till utgången av år 1997. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har tidigare förordat en ökad roll

för kommunerna i arbetsmarknadspolitiken. En försöksverksamhet i detta syfte bör

nu genomföras inom ett antal kommuner i landet.

 För att kunna överblicka och utvärdera försöken på ett konstruktivt sätt är

det antal kommuner som deltar i dessa försök av stor vikt. Det är viktigt att

det inte är ett ohanterligt stort antal projekt att överblicka och utvärdera.

Det får heller inte vara så få att det inte går att hämta relevant information

ur utvärderingen. Vidare är det viktigt att försöken är spridda över landet så

att man får en representativ bild av resultaten. Försöksverksamheten bör

bedrivas i ett det antal kommuner som bäst motsvarar dessa krav. Utifrån detta

är ca tio kommuner ett lämpligt antal.

 Regeringen kommer under förutsättning att riksdagen godkänner förslaget att

besluta vilka kommuner som skall få delta i försöksverksamheten.

 Arbetsförmedlingsnämnden skall leda försöksverksamheten i kommunen.

Arbetsförmedlingsnämnden ingår i dag i Länsarbetsnämnderna.

Arbetsförmedlingsnämndernas verksamhet regleras i förordningen (1988:1139) med

instruktion för Arbetsmarknadsverket. Enligt instruktionen skall

arbetsförmedlingsnämnden vara ett organ för samarbete i lokala

arbetsmarknadsfrågor i syfte att utforma den arbetsmarknadspolitiska

verksamheten utifrån lokala förutsättningar och behov. Länsarbetsnämnden bör

överlåta åt nämnden att besluta i frågor som nämnden lämpligen bör pröva.

Nämnden består av en ordförande och det antal ledamöter som länsarbetsnämnden

bestämmer. I nämnden skall det finnas företrädare bl.a. för den eller de

kommuner som berörs.

 Avsikten med förslaget är att ge arbetsförmedlingsnämnderna i

försökskommunerna en något annorlunda ställning. Dessa skall fortfarande ingå i

Länsarbetsnämnderna men ges dels mer preciserade uppgifter dels en annan

sammansättning samt dels vissa ändrade befogenheter.

 Arbetsförmedlingsnämndens uppgifter skall vara att

- ansvara för att målen för den nationella arbetsmarknadspolitiken efter-levs,

- pröva möjligheterna till en effektivare användning av tillgängliga resurser,

- ge stöd i form av kompetenshöjande och andra insatser till dem som är

arbetslösa, samt

- initiera och medverka i projekt av pilotkaraktär som är av betydelse för

arbetsmarknadens utveckling i kommunen.

 När det gäller sammansättningen skall nämnderna i försökskommunen, i likhet

med vad som gäller i övriga kommuner i landet, bestå av en ordförande och det

antal ledamöter som länsarbetsnämnden bestämmer. Nämnderna skall i

försökskommunerna bestå av företrädare för länsarbetsnämnden, för

arbetsförmedlingen och företrädare för den eller de kommuner som berörs.

Majoriteten av ledamöterna i nämnderna skall alltid utses efter förslag av den

kommun inom vilken verksamheten bedrivs, vilket innebär att kommunen får ett

avgörande inflytande över nämndens verksamhet. Nämnden skall ha möjlighet att

inrätta samrådsgrupper med företrädare för andra parter såsom den allmänna

försäkringskassan, berörda myndigheter, institutioner,

näringslivsorganisationer, arbetsmarknadens parter och andra

intresseorganisationer.

 När det gäller befogenheter är utgångspunkten att de medel, såväl statliga som

kommunala, som avsätts för nämndens verksamhet skall nämnden besluta över och

disponera i enlighet med de särskilda uppgifter som nämnden har i

försökskommunerna.

5.2 Finansieringen m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den statliga medverkan i försöksverksamheten|

| finansieras från anslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. |

| Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall |

| ta initiativ till överläggningar med deltagande kommuner för att|

| träffa avtal om medfinansiering från kommunernas sida av denna |

| verksamhet. Försökskommunerna ges i särskild lag rätt att delta i|

| verksamheten. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Försökskommunerna tillförs inte ytter-ligare

resurser. Avsikten är i stället att skapa möjligheter till samordning av

existerande medel. Denna samordning bör ske på så sätt att statliga och

kommunala medel sammanförs samt att arbetsförmedlingsnämnden, i den

sammansättning denna får i försökskommunerna, skall ges rätt att besluta över

dessa medel.

 Regeringen föreslår att den statliga medverkan i försöksprojekten finansieras

från anslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder och att det belopp som har

tilldelats för arbetsmarknadspolitiska åtgärder i kommunen i fråga får användas

otraditionellt. Att använda dessa medel otraditionellt

innebär att man bekostar insatser som motiveras av arbetsmarknadsskäl och som

inte ryms inom ordinarie regelverk och ej heller berättigar till andra statliga

stöd.

 De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall dock även fortsättningsvis

användas så att de främjar ett aktivt arbetssökande och övergång till

anställning på den reguljära arbetsmarknaden. Utgångspunkten för besluten skall

hela tiden vara den enskildes behov och förutsättningar. Slutligen bör det anges

att varken kommunala eller statliga medel eller socialförsäkringsmedel får

användas för öppet eller förtäckt driftstöd till konkurrensutsatt verksamhet.

Medlen får inte heller användas för åtgärder som ersätter eller tränger ut

reguljära arbetstillfällen.

 Det kan finnas skäl för att inte arbetsförmedlingens hela anslag för

arbetsmarknadspolitiska åtgärder i försökskommunen skall ingå i arbets-

förmedlingsnämndens verksamhet. Andelen av anslaget som skall ingå i

försöksverksamheten regleras i avtalen och bör kunna variera i de olika

kommunerna.

 Kommunen som deltar i försöksverksamheten skall i avtal med regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer förbinda sig till att bidra till

finansieringen av den gemensamma verksamheten. Kommunens bidrag bör som

huvudregel inte vara mindre än 25 procent av de totala medlen som satsas i

försöksverksamheten. I avtalet bör bl. a. regleras storleken av de medel som

kommer från den statliga respektive kommunala sidan samt att

arbetsförmedlingsnämnden skall få disposi-tionsrätt till de avsatta medlen för

sin verksamhet.

 Den kommunala kompetensen kommer till uttryck i 2 kap. 1 § kommunallagen

(1991:900). Enligt denna bestämmelse får kommuner och landsting själva ha hand

om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens

eller landstingets område eller deras medlemmar och som inte skall handhas

enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan.

 Gränserna för kommunernas rättsliga kompetens att över huvud taget vidta

sysselsättningsskapande åtgärder för arbetslösa är i dag oklar. Det är i

huvudsak rättspraxis som reglerar huruvida vissa uppgifter är tillåtna för en

kommun eller inte. I princip gäller också att kommunernas åtgärder inte utan

särskilt lagstöd får ske i former som gynnar enskilda företag eller personer. Av

2 kap. 8 § andra stycket kommunallagen framgår exempelvis att individuellt

inriktat stöd till enskilda näringsidkare får lämnas bara om det finns

synnerliga skäl för det.

 Mot denna bakgrund gör regeringen den bedömningen att den föreslagna

försöksverksamheten, som ju bl.a. förutsätter medfinansiering från kommunernas

sida, kräver lagstöd. Regeringen föreslår därför en särskild lag som ger

kommunerna rätt att medverka i försöksverksamheten.

5.3 En utvidgad möjlighet att anvisa arbetslivsutveckling

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Som en försöksverksamhet skall länsarbets- |

| nämnderna i vissa av försökskommunerna kunna anvisa arbets- |

| livsutveckling på ett mer obundet sätt. Kravet slopas på att |

| arbets-livsutvecklingen skall vara en åtgärd i sista hand samt |

| att den skall vara begränsad i tiden. Försöksverksamheten med |

| utvidgad arbets-livsutveckling bör bedrivas i högst tre kommuner|

| och omfatta högst 500 personer sammanlagt. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Arbetslivsutveckling är en arbets-

marknadspolitisk åtgärd som skapats för att förstärka arbetslinjen. I stället

för att passivt uppbära arbetslöshetsersättning får de arbetslösa genom

arbetslivsutvecklingen tillfälle att utföra sysslor som annars inte skulle ha

utförts. Föreningar och organisationer får en möjlighet att utveckla sin

verksamhet.

 Grundläggande för arbetslivsutvecklingen är att denna inte får ersätta arbeten

på den reguljära arbetsmarknaden. Arbetslivsutvecklingen får inte heller

snedvrida konkurrensen. Ytterligare förutsättningar är att den arbets-löse inte

kunnat beredas arbete på den reguljära arbetsmarknaden, annan utbildning eller

någon annan lämplig arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Arbetslivsutvecklingen är

således en åtgärd som skall sättas in i sista hand.

 Länsarbetsnämnden får anvisa arbetslivsutveckling till den som får

arbetslöshetsersättning från arbetslöshetskassa eller kontant arbets-

marknadsstöd. Under tiden i arbetslivsutvecklingen får den arbetslöse en

ersättning motsvarande arbetslöshetsersättningen.

 Arbetslivsutveckling får avse högst sex månader. Anvisningstiden får dock

förlängas med ytterligare sex månader. En förutsättning för detta är att det

finns särskilda skäl.

 Ett stort antal kommuner har till Arbetsmarknadsdepartementet inkommit med

förslag på hur man skulle kunna använda arbetslöshetsersättningen på ett mer

aktivt sätt. Enligt kommunerna är det inte meningsfullt för en arbetslös att

passivt få sitt arbetslöshetsunderstöd. Arbetslivsutvecklingen ger visserligen

en möjlighet men enligt kommunerna borde det finnas möjligheter att mera fritt

sätta in arbetslösa i olika verksamheter. Enligt vissa kommuner borde det finnas

en möjlighet till kraftig satsning på kompetensutveckling för arbetslösa och

anställda bl.a. genom att tillåta studier med arbetslöshetsersättning.

 Regeringen anser det vara av utomordentlig vikt att de arbetslösa kan

sysselsättas med meningsfull verksamhet under den tid de är arbetslösa. Mot

denna bakgrund föreslår regeringen att i vissa av försökskommunerna skall

arbetslivsutvecklingen kunna användas på ett mer obundet sätt. Det skall i dessa

kommuner vara möjligt att anvisa arbetslivsutveckling även som en första åtgärd.

Detta innebär att i och med att någon anmäler sig som arbetslös hos

arbetsförmedlingen skall det vara möjligt att anvisa denne en

arbetslivsutveckling om detta bedöms vara den mest effektiva åtgärden för

individen. Vidare skall det inte finnas några tidsgränser för åtgärden. Det

skall alltså i dessa försökskommuner vara möjligt att se en längre

kompetenshöjande utbildning som ett arbetslivsutvecklingsprojekt. De

grundläggande förutsättningarna att åtgärden inte får ersätta arbeten på den

reguljära arbetsmarknaden och inte heller snedvrida konkurrensen skall dock

gälla även i försökskommunerna. Utbildningsinsatser inom ramen för

arbetslivsutveckling skall vara en del av en individuell handlingsplan, som

upprättas gemensamt av arbetsförmedlingen och den berörda personen.

5.4 Mål och riktlinjer

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Målet med försöksverksamheten är en |

| effektivare användning av offentliga medel. Riktlinjerna för |

| Arbets-marknadsverket skall gälla även för försöksverksamheten. |

| Medlen i försöksverksamheten får inte användas till att förhindra|

| eller försena uppsägningar inom kommunen. Kommunal verksamhet får|

| inte heller subventioneras. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Försöksverksamheten syftar till att

effektivisera användningen av offentliga medel genom att stimulera och pröva nya

former för en ökad lokal samverkan i arbetsmarknadspolitiken. Centrala

regleringar bör därför vara så få som möjligt.

 De centrala riktlinjer som bör gälla för försöksverksamheten är de

övergripande målen för den nationella arbetsmarknadspolitiken. Dessa är, som de

kommer till uttryck i regleringsbrevet för Arbetsmarknadsverket, bl.a. att

motverka långtidsarbetslöshet och rundgång mellan öppen arbets-löshet och

arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

 Särskilt skall följande beaktas. Arbetslinjen skall gälla, dvs. ett arbete på

den ordinarie arbetsmarknaden skall vara målet. Arbetslösa personer får ej delta

så lång tid i projekt att inlåsningseffekter uppstår. Åtgärder som

förstärker och påskyndar inträdet på och återgången till den ordinarie

arbetsmarknaden skall utnyttjas i första hand. Yrkesmässig och geografisk

rörlighet skall upprätthållas, t.ex. bör antalet personer som får flyttnings-

bidrag inte minska under försöksperioden.

 I de avtal om medfinansiering som upprättas med de kommuner som deltar i

försöksverksamheten skall anges konkreta mål som skall uppnås inom varje kommun

baserat på de nationella målen för arbetsmarknadspolitiken.

5.5 Utvärdering

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Försöksverksamheten i kommunerna skall följas|

| upp. Uppföljning och utvärdering skall göras på både central och|

| lokal nivå. På lokal nivå skall arbetsmarknadsnämnderna svara för|

| den löpande uppföljningen. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Resultaten av verksamheten i försökskommunerna

bör följas nära, såväl löpande som sammanhållet efter försöksperiodens slut. En

utvärdering av försöken skall visa om vinster uppstått av samordningen i form av

högre effektivitet. Utvärderingen skall också visa om medlen använts på avsett

sätt, och om ovan angivna rikt-linjer följts. Särskild uppmärksamhet bör ägnas

frågan om incitamentet att främja övergång till reguljär sysselsättning.

Utvärderingen kommer att bilda underlag för bedömning om utvidgning av

verksamheten och eventuellt behov av justeringar.

 Inom Arbetsmarknadsdepartementet skall en arbetsgrupp tillsättas med uppgift

att följa och utvärdera försöksverksamheten. Ett utvärderingsuppdrag bör

samtidigt ges åt en forskargrupp som oberoende av de samverk-ande parterna skall

utvärdera försöksverksamheten. En slutlig utvärdering skall vara färdig senast

den 1 maj 1998.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:148 Lokal samverkan mot arbetslösheten.