Regeringens proposition 2002/03:151

Utjämning av vissa kostnader för stöd och service till

Prop.

funktionshindrade

2002/03:151

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 4 september 2003 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Lars-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] (Finansdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll Regeringen föreslår i propositionen att ett kostnadsutjämningssystem för verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (LSS) skall införas från och med den 1 mars 2004. Utjäm- ningssystemet skall inte ingå i det ordinarie inkomst- och kostnadsutjäm- ningssystemet för kommuner och landsting. För varje kommun skall en standardkostnad per invånare beräknas. Be- roende på hur den enskilda kommunens standardkostnad avviker från den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare lämnas ett bi- drag från staten eller betalas en avgift till staten. Bidragen och avgifterna skall beräknas så att de sammanlagda bidra- gen och avgifterna uppgår till lika stora belopp, vilket innebär att syste- met är statsfinansiellt neutralt. Det föreslås att Socialstyrelsen skall samla in statistiska uppgifter på individnivå om verksamhet enligt LSS och att kommunerna får en skyl- dighet att lämna ut personuppgifter om insatser enligt 9 § LSS till Social- styrelsen. Regeringen föreslår att särskilda införanderegler tillämpas under åren 20042008.

1

Innehållsförteckning

Prop. 2002/03:151

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

4

2

Lagtext

...............................................................................................

5

2.1

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd

..............................

och service till vissa funktionshindrade

5

2.2

Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade .................................................

6

2.3

Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service

till vissa funktionshindrade .................................................

8

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

10

4

Bakgrund .........................................................................................

10

4.1

Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade LSS...................................................

10

4.2

Lagen (1993:389) om assistansersättning LASS ...........

12

4.3

Huvudmannaskapsförändring och ekonomisk reglering

m.m. ..................................................................................

13

4.4

Kostnaden för insatser enligt LSS och LASS...................

14

4.5

Det ordinarie statsbidrags- och utjämningssystemet.........

16

5

Kostnadsutjämning för verksamhet enligt LSS...............................

17

5.1

Nationell utjämning av kostnader för verksamhet enligt

LSS....................................................................................

17

5.2

Val av metod .....................................................................

19

5.3

Personkretsar och insatser.................................................

21

5.4

Beräkning av standardkostnaden ......................................

22

5.5

Statistiskt underlag............................................................

26

5.6

Insamling av statistik m.m. ...............................................

28

5.7

Administration av systemet...............................................

30

6

Införanderegler m.m. .......................................................................

31

6.1

Införanderegler..................................................................

31

6.2

De länsvisa mellankommunala utjämningssystemen för

LSS-kostnader...................................................................

33

7

Uppföljning och utvärdering ...........................................................

34

8

Ekonomiska konsekvenser ..............................................................

34

9

Ikraftträdande ..................................................................................

35

10

Författningskommentarer ................................................................

36

10.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd

och service till vissa funktionshindrade............................

36

10.2

Förslaget till lag om utjämningsbidrag till kommuner

för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa funktionshindrade...................................

36

10.3

Förslaget till lag om utjämningsavgift för kommuner

för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa funktionshindrade...................................

38

2

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet Utjämning av LSS-kostnader Prop. 2002/03:151

(SOU 2002:103) ....................................................................

40

Bilaga 2 Författningsförslag i betänkandet Utjämning av LSS-

kostnader (SOU 2002:103)....................................................

43

Bilaga 3

Remissinstanser .....................................................................

49

Bilaga 4

Lagrådsremissens lagförslag .................................................

53

Bilaga 5

Lagrådets yttrande .................................................................

58

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 september 2003...59 3

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2002/03:151

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade,

2.

lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade,

3.

lag om utjämningsavgift för kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

4 Prop. 2002/03:151 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade skall införas en ny paragraf, 15 a §, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 a § Kommunen skall lämna ut vissa personuppgifter beträffande en- skilda som beviljas insatser enligt 9 § till Socialstyrelsen för fram- ställning av officiell statistik. Re- geringen meddelar föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas ut. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004. 5 Prop. 2002/03:151

2.2

Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner kan för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade få utjämningsbidrag från staten enligt denna lag. Beräkning av verksamhetskostnader och bidrag

2 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt 9 § 210 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till försäkrings- kassan enligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. Med standardkostnad avses en för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för de verksamheter och den ersättning som anges i första styck- et.

3 § En kommun vars standardkostnad per invånare överstiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare har rätt till ett bi- drag som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före det år bidraget skall lämnas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar när- mare föreskrifter om beräkningen av bidraget.

4 § Bidraget beräknas på grundval av den indelning av kommuner som gäller vid början av det år bidraget skall lämnas (bidragsåret). Hur bidrag fastställs

5 § Skatteverket beslutar preliminärt bidragens storlek samt lämnar se- nast den 20 januari under bidragsåret uppgift till varje kommun om detta. Kommunerna får senast den 15 februari under bidragsåret till Skatte- verket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Skatteverket fastställer bidragens storlek samt lämnar senast den 15 april under bidragsåret uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag. Utbetalning

6 § Bidraget skall betalas ut i samband med och på motsvarande sätt som vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menig- hets utdebitering av skatt, m.m. 6

Överklagande

Prop. 2002/03:151

7 § Skatteverkets beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004 och tillämpas första gången för bidragsåret 2004.

För bidragsåret 2004 skall i stället för vad som sägs i 5 § följande gäl- la: Skatteverket skall senast den 19 mars lämna uppgift till varje kom- mun om storleken av dess preliminära bidrag, kommunerna får senast den 19 april påtala brister och oriktiga upp- gifter i underlaget för beslutet, och Skatteverket skall senast den 10 maj lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag.

2.

Från och med 2004 till och med 2006 skall det bidrag som en kom- mun har rätt till enligt lagen reduceras med högst

 270 kronor per invånare för 2004, 70 kronor per invånare för 2005, och 15 kronor per invånare för 2006. 7 Prop. 2002/03:151

2.3

Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner skall under de förutsättningar som anges i denna lag betala en utjämningsavgift till staten för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Beräkning av verksamhetskostnader och avgifter

2 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt 9 § 210 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till försäkrings- kassan enligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. Med standardkostnad avses en för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för de verksamheter och den ersättning som anges i första styck- et.

3 § En kommun vars standardkostnad per invånare understiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare skall betala en av- gift som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före det år avgiften skall betalas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar när- mare föreskrifter om beräkningen av avgiften.

4 § Avgiften beräknas på grundval av den indelning av kommuner som gäller vid början av det år avgiften skall betalas (avgiftsåret). Hur avgiften fastställs

5 § Skatteverket beslutar preliminärt avgiftens storlek samt lämnar se- nast den 20 januari under avgiftsåret uppgift till varje kommun om detta. Kommunerna får senast den 15 februari under avgiftsåret till Skatte- verket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Skatteverket fastställer avgifternas storlek samt lämnar senast den 15 april under avgiftsåret uppgift till varje kommun om storleken av dess avgift. Betalning

6 § Avgiften skall betalas genom avräkning i samband med och på motsvarande sätt som vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 8

Överklagande

Prop. 2002/03:151

7 § Skatteverkets beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004 och tillämpas första gången för avgiftsåret 2004.

För avgiftsåret 2004 skall i stället för vad som sägs i 5 § följande gälla: Skatteverket skall senast den 19 mars lämna uppgift till varje kom- mun om storleken av dess preliminära avgift, kommunerna får senast den 19 april påtala brister och oriktiga upp- gifter i underlaget för beslutet, och Skatteverket skall senast den 10 maj lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess avgift.

2.

Från och med 2004 till och med 2008 skall den avgift som en kom- mun skall betala enligt lagen utgå med högst

 250 kronor per invånare för 2004, 550 kronor per invånare för 2005, 850 kronor per invånare för 2006, 1 150 kronor per invånare för 2007, och 1 450 kronor per invånare för 2008. 9 Prop. 2002/03:151 3 Ärendet och dess beredning Regeringen tillkallade i december 2000 en parlamentarisk kommitté med uppgift att utreda hur utjämning skall ske för kostnadsskillnader mellan kommuner avseende verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) (dir. 2000:99). I direktiven framhölls att kommitténs huvuduppgifter var att lämna förslag till ett system för utjämning av kostnadsskillnader, att överväga behovet av författningsändringar som ger kommunerna möjlighet att lämna ut sådan information på individnivå som erfordras samt att lämna förslag om hur påverkbarheten från enskilda kommuner av utfallet i ett utjämningssystem skall kunna minskas eller elimineras. I februari 2002 lämnade kommittén delbetänkandet Kostnadsutjämning mellan kommuner avseende LSS-verksamhet (SOU 2002:28). Kommit- tén lämnade i november 2002 sitt slutbetänkande Utjämning av LSS- kostnader (SOU 2002:103). En sammanfattning av slutbetänkandet finns i bilaga 1 . Kommitténs lagförslag finns i bilaga 2 . Slutbetänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissin- stanserna finns i bilaga 3 . En sammanställning av remissutfallet och re- missyttrandena finns tillgängliga i Finansdepartementet (dnr Fi2002/4253). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Lagrådet Regeringen beslutade den 28 maj 2003 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4 . Lagrådets yttrande finns i bilaga 5 . Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. I förhållande till lagråds- remissens förslag har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Bakgrund

4.1

Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade LSS

Den 1 januari 1994 trädde lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) i kraft. I samband med detta upphörde omsorgs- lagen (1985:568) att gälla. Omsorgslagen gav främst personer med ut- vecklingsstörning rätt till stöd- och hjälpinsatser. Ansvaret för insatserna enligt omsorgslagen åvilade landstingen. LSS utgör en väsentlig del av den handikappreform som riksdagen be- slutat om 1993. Syftet med LSS är i första hand att ge personer med om- fattande funktionshinder en starkare ställning i samhället. Enligt 1 § kan insatser beviljas till personer med: 10

1.

utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd,

2.

betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjuk- dom,

3.

andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar bety- dande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfat- tande behov av stöd och service.

De personer som tillhör de ovan angivna personkretsarna har enligt 7 § rätt till stöd och service om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och om detta behov inte tillgodoses på annat sätt. Rätten till en insats enligt LSS innebär inte att den enskilde med automatik har rätt till andra insatser enligt lagen. Insatserna skall enligt 5 § främja människors jämlikhet i levnadsvillko- ren och fulla delaktighet i samhällslivet. Målet skall vara att personer med funktionshinder skall få möjlighet att leva som andra. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade samt anpassas till de funktionshind- rades individuella behov. Den enskilde skall i största möjliga utsträck- ning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. Att en person får insatser enligt LSS innebär inte att personens möjligheter att få insatser enligt andra lagar, framför allt socialtjänstlagen (2001:453), be- gränsas. Insatserna för stöd och service enligt LSS regleras i 9 § och är:

1.

rådgivning och annat personligt stöd som ställer krav på särskild kun- skap om problem och livsbetingelser för människor med stora varak- tiga funktionshinder,

2.

biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kost- nader för sådan assistans, till den del behovet av ekonomiskt stöd inte täcks av assistansersättningen enligt lagen (1993:389) om assistanser- sättning,

3.

ledsagarservice,

4.

biträde av kontaktperson,

5.

avlösarservice i hemmet,

6.

korttidsvistelse utanför det egna hemmet,

7.

korttidstillsyn för skolungdom över 12 år utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov,

8.

boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn och ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet,

9.

bostad och särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna,

10.

daglig verksamhet för personer i yrkesverksam ålder som saknar för- värvsarbete och inte utbildar sig.

Insatsen daglig verksamhet beviljas endast personer som ingår i person- kretsarna 1 och 2 (7 § första stycket). För att ha rätt till insatsen personlig assistans krävs att personen har vissa grundläggande hjälpbehov utöver att personen skall ha stora och varaktiga funktionshinder (9 a §). För att över huvud taget vara berätti- Prop. 2002/03:151 11 gad till insatsen krävs att personen behöver praktisk hjälp med personlig Prop. 2002/03:151 hygien, måltider, att klä av och på sig, att kommunicera med andra eller annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionshindra- de. Behov av insatser för att förmå en person att klä på sig, äta etc. berät- tigar inte till personlig assistans (prop. 1995/96:146). Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande be- hov har även rätt till insatsen för andra personliga behov om behoven inte tillgodoses på annat sätt. Insats 9 rymmer såväl insatsen bostad med särskild service som insat- sen särskilt anpassad bostad för vuxna. I förarbetena (a. prop.) anges två huvudformer när det gäller bostad med särskild service servicebostad och gruppbostad. Med servicebostad avses en fullvärdig bostad med god tillgänglighet där omfattande service och vård ges dygnet runt. Service- bostaden har ett visst fast basstöd. Bostaden upplåts på sedvanligt sätt. I en gruppbostad skall finnas nödvändig fast kollektiv bemanning som i huvudsak skall täcka de boendes hela stödbehov. Gruppbostaden är tänkt för den som har ett så omfattande tillsyns- och omvårdnadsbehov att mer eller mindre kontinuerlig närvaro av personal är nödvändig. Antalet bo- ende i en gruppbostad bör vara litet. En särskilt anpassad bostad är en vanlig bostad med viss grundanpassning. Bostaden har ingen fast be- manning. Särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre, sjukhem, hem för vård eller boende (HVB), familjehem för vuxna och liknande insatser är inte insatser enligt LSS utan beviljas som bistånd enligt social- tjänstlagen. Insatser enligt LSS skall endast ges om personer som har rätt till dem begär det (8 §). Kommunerna har ansvaret för flertalet av insatserna, medan landsting- en har ansvaret för rådgivning och annat personligt stöd (2 §). Kommu- ner och landsting kan dock sluta avtal enligt 17 § om en annan ansvars- fördelning och det har också skett i några län avseende råd och stöd.

4.2

Lagen (1993:389) om assistansersättning LASS

Den statliga assistansersättningen regleras i lagen (1993:389) om assi- stansersättning (LASS). Assistansersättningen är ett bidrag inom social- försäkringen för att bekosta personlig assistans enligt 9 § 2 LSS. Med personlig assistans menas ett personligt utformat stöd. Den som beviljas assistansersättning har ett mycket stort inflytande över vem eller vilka som skall ge den personliga assistansen, när den skall lämnas och vem som skall ha arbetsgivaransvaret för assistenten (kommun, brukar- kooperativ, enskilt företag eller den ersättningsberättigade själv). Enligt 2 § LASS handläggs frågor om assistansersättning av Riksför- säkringsverket och de allmänna försäkringskassorna. En förutsättning för att erhålla assistansersättning är att personen i frå- ga bedöms tillhöra personkretsen i LSS och har behov av personlig assi- stans för sina grundläggande behov i den dagliga livsföringen under i genomsnitt mer än 20 timmar i veckan (3 §). Tidigare gavs enbart assistansersättning till personer yngre än 65 år, men sedan den 1 januari 2001 gäller att assistansersättning även kan ges 12 till personer äldre än 65 år i de fall assistans beviljats till den enskilde Prop. 2002/03:151 innan denne fyllt 65 år. Insatsen får dock inte utökas även om behoven växer. Däremot kan personen i fråga ansöka om bistånd i form av hem- tjänst till de utökade behoven enligt socialtjänstlagen. Assistansersättning lämnas med ett schablonbelopp per timme (198 kronor 2003). Assistansersättning betalas i regel inte ut för tid då den ersättningsberättigade vårdas på sjukhus eller vistas i barnomsorg, skola eller daglig verksamhet. Ersättning lämnas inte heller till person som bor i en gruppbostad eftersom det i en sådan bostad finns en fast kollektiv bemanning och behovet därmed tillgodoses på annat sätt (4 §). Kommunerna har kostnadsansvaret för de första 20 timmarna personlig assistans per vecka medan staten har kostnadsansvaret för de överskju- tande timmarna (19 §).

4.3

Huvudmannaskapsförändring och ekonomisk regler- ing m.m.

I och med införandet av LSS överfördes huvudmannaskapet för omsor- gen om psykiskt utvecklingsstörda från landstingen till kommunerna. Omsorgen om psykiskt utvecklingsstörda omfattade insatser för personer i personkretsarna 1 och 2 enligt LSS. Personer med fysiska och psykiska funktionshinder, personkrets 3 i LSS, omfattades av socialtjänstlagen och fick biståndsinsatser för det stöd och den service de hade behov av. Huvudmannaskapsförändringen för omsorgsverksamheten genomför- des successivt under perioden 19911996. I de flesta länen skedde över- föringen vid årsskiftet 1994/1995 eller 1995/1996. Den ekonomiska regleringen skedde genom att landstinget sänkte skat- tesatsen och kommunerna höjde skattesatsen i motsvarande mån. I samtliga län, utom Gotland, har kommunerna funnit det önskvärt att försöka utjämna kostnadsskillnaderna mellan sig för den övertagna om- sorgsverksamheten. Detta har gjorts genom länsvisa överenskommelser, s.k. mellankommunala utjämningssystem. Enligt 17 § LSS får kommuner i ett län lämna ekonomiskt bidrag till varandra om så behövs för att utjämna kostnaderna dem emellan. I lagens förarbeten sägs att utjämningen skall ske övergångsvis. Utjämningen får endast avse kostnader som fanns vid huvudmannaskiftet, vilket alltså innebär kostnader för personer som tillhörde personkretsarna 1 och 2 (prop. 1992/93:159). Den länsvisa kostnadsutjämningen har lösts särskilt i varje län för sig, vilket resulterat i att det finns flera olika typer av modeller för utjämning mellan kommuner med olika varaktighetstider. I några län kunde kom- munerna inte komma överens om hur utjämningen skulle ske. Regering- en utsåg därför en förhandlingsdelegation i dessa län som bistod kom- munerna i förhandlingarna. Utjämningssystem mellan kommuner kräver lagstöd. Sådant stöd finns endast för den tidigare omsorgsverksamheten (17 § LSS) och enligt 16 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss häl- so- och sjukvård. 13 I många länsvisa utjämningssystem finns det klausuler som innebär att Prop. 2002/03:151 den länsvisa utjämningen skall upphöra eller omförhandlas i det fall ett nationellt utjämningssystem införs. Under 20012003 har två statsbidrag utgått till kommuner som kom- pensation för höga kostnader avseende verksamhet enligt LSS (prop. 1999/2000:115). Statsbidragen har varit en form av högkostnadsskydd till vissa kommuner. Det ena statsbidraget om 350 miljoner kronor per år skall kompensera kommuner med höga redovisade kostnader efter juster- ing för skillnader i skatteväxlingar och mellankommunal utjämning. Det andra statsbidraget på 100 miljoner kronor per år administreras av Socialstyrelsen och lämnas, efter ansökan, till kommuner som har särskilt höga kostnader på individnivå. Dessa bidrag infördes i avvaktan på att ett nationellt system för utjämning av kostnader för verksamhet enligt LSS skall införas.

4.4

Kostnaden för insatser enligt LSS och LASS

Cirka 48 600 personer hade insatser enligt LSS från kommunerna den 1 september 2002 (i antalet ingår inte personer som enbart hade assi- stansersättning enligt LASS). Därav tillhörde cirka 39 800 personer personkretsarna 1 eller 2. De vanligaste insatserna var daglig verksamhet och bostad med särskild service för vuxna. Cirka 21 600 personer i personkretsarna 1 och 2 hade insatsen daglig verksamhet medan 16 500 hade insatsen bostad med särskild service för vuxna. 1

Antal personer som hade assistansersättning uppgick i december 2001 till drygt 10 000 personer (i siffran ingår även personer som hade insat- sen personlig assistent enligt LSS). 2

Verksamheten enligt LSS finansieras av såväl kommunerna som sta- ten. Staten finansierar cirka 77 procent av assistansersättningen. Kom- munerna finansierar övrig verksamhet enligt LSS, förutom insatsen råd och stöd som i de flesta län finansieras av landstinget, och resterande 23 procent av assistansersättningen.

1

Källa: Socialstyrelsen.

14

2

Källa: Riksförsäkringsverket.

Tabell 4.1. Kostnaderna och kostnadsutvecklingen för verksamhet enligt LSS och LASS i miljarder kronor respektive procent, åren 19972001. 3

År

Kommunernas

Statens netto-

Totala netto-

nettokostnader (LSS)

kostnad (LASS)

kostnader

1997

12,5

4,4

16,9

1998

13,1

3,9

17,0

1999

15,3

4,5

19,8

2000

17,7

5,3

22,9

2001

19,2

6,4

25,6

Procentuell

förändring

19972001

53,6

45,5

51,5

Årlig

genomsnittlig

procentuell

förändring

19972001

11,3

9,8

10,9

Källa: Utjämning av LSS-kostnader, SOU 2002:103. Den totala nettokostnaden (bruttokostnaden med avdrag för samtliga in- täkter) för verksamhet enligt LSS har ökat med drygt tio procent per år sedan 1997 och uppgick 2001 till 19,2 miljarder kronor. Statens netto- kostnad för personlig assistans har ökat från 4,4 miljarder kronor 1997 till 6,4 miljarder kronor 2001, eller med cirka tio procent per år. Kostna- den för assistansersättningen finansieras med cirka 6,5 miljarder kronor av staten och med cirka 2 miljarder kronor från kommunsektorn. Det råder en stor kostnadsspridning mellan kommunerna för verksam- het enligt LSS. År 2001 varierade kommunernas kostnader för verksam- heten från cirka 400 kronor till cirka 6 000 kronor per invånare. 4

Kostnadsskillnaderna mellan kommunerna kan till viss del förklaras av att det finns en koncentration av personer med funktionshinder i vissa kommuner, bl.a. till följd av landstingens tidigare lokalisering av vård- hem och annan verksamhet. Dessa kommuner har i flera fall blivit re- surscentra för personer med funktionshinder. Bland annat utbyggnaden av gruppbostäder i hemkommunerna har därmed inte skett i den takt som förutsattes. För enskild verksamhet som uppfyller de krav som uppställs i 23 § LSS råder dessutom fri etableringsrätt. Det innebär att en verksam- het enligt LSS, som riktar sig till ett större upptagningsområde än den egna kommunen, kan etablera sig i en kommun utan att kommunen kan påverka etableringen.

3

Landstingets kostnader för insatsen råd och stöd ingår inte.

4

Källa: Utjämning av 

LSS-kostnader, SOU 2002:103. Prop. 2002/03:151 15

4.5

Det ordinarie statsbidrags- och utjämningssystemet

Prop. 2002/03:151

Det finns sedan den 1 januari 1996 ett statsbidrags- och utjämningssy- stem som består av ett generellt statsbidrag, en inkomstutjämning mellan kommunerna respektive landstingen, en kostnadsutjämning mellan kommunerna respektive landstingen samt införanderegler. Verksamhet för personer med funktionshinder omfattas dock inte av nämnda system. Inkomstutjämningen och kostnadsutjämningen bygger på att de kom- muner och landsting som har en högre skattekraft eller mer gynnsam struktur än genomsnittet betalar en utjämningsavgift till staten. De som har en lägre skattekraft eller mindre gynnsam struktur än genomsnittet får ett utjämningsbidrag från staten. De sammanlagda bidragen och avgifterna för kommunerna respektive landstingen uppgår till lika stora belopp vilket innebär att utjämnings- systemet är statsfinansiellt neutralt. Kostnadsutjämningen skall utjämna för strukturella kostnadsskillnader, dvs. skillnader i behov av kommunal service och olika förutsättningar att producera denna service, men däremot inte kompensera för skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning eller effektivitet. Kostnadsutjäm- ningen skall baseras på mätbara och för kommuner och landsting opå- verkbara faktorer som mäter strukturella kostnadsskillnader. I kostnadsutjämningen ingår i princip alla för kommuner och landsting obligatoriska verksamheter samt vissa andra verksamheter och kostnads- slag, där det föreligger strukturella kostnadsskillnader av betydelse. Dessutom ingår vissa icke obligatoriska verksamheter där behoven av kommunala insatser ansetts vara strukturellt betingade, t.ex. näringsliv och sysselsättning. Som metod för kostnadsutjämningen tillämpas den s.k. standardkostnadsmetoden, enligt vilken kostnadsskillnader mellan kommuner analyseras för en verksamhet i taget. I några fall är faktorerna mer av bedömningskaraktär men har lagts in i systemet för att de har stor betydelse för att fånga vissa typer av strukturella skillnader. Anledningen till att verksamhet för personer med funktionshinder inte omfattas av nuvarande system är främst att det varit svårt att finna mät- bara opåverkbara strukturella faktorer som grund för utjämningen. Det nuvarande systemet för kostnadsutjämning innebär i korthet att för varje verksamhet eller kostnadsslag som omfattas av kostnads- utjämningen beräknas en standardkostnad per kommun enligt en för re- spektive verksamhet särskild beräkningsmodell. De beräknade standard- kostnaderna summeras för varje kommun till en strukturkostnad. Utjäm- ningsbidraget respektive utjämningsavgiften för strukturella kostnads- skillnader utgörs av skillnaden mellan strukturkostnaden och den genom- snittliga strukturkostnaden i riket multiplicerat med antalet invånare i kommunen. Inkomstutjämningen berörs inte av regeringens förslag och beskrivs därför inte här. Utjämningssystemet är för närvarande under utredning av Utjämnings- kommittén (Fi 2001:14). Det förslag som utredningen kan komma att lägga fram kan tidigast från och med 2005 leda till förändringar i nuva- rande kostnadsutjämningssystem. 16

5

Kostnadsutjämning för verksamhet enligt

Prop. 2002/03:151

LSS

5.1

Nationell utjämning av kostnader för verksamhet en- ligt LSS

Regeringens förslag: Ett nationellt system för utjämning av kostnader för verksamhet enligt LSS skall införas. Systemet skall vara skilt från det ordinarie kostnadsutjämnings- systemet för kommuner.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna avstyrker för- slaget och anser att verksamhet enligt LSS i stället helt och hållet bör finansieras av staten. Om detta inte är möjligt anser emellertid ett flertal remissinstanser att ett utjämningssystem bör införas och att ett sådant system inledningsvis inte skall ingå i det ordinarie kostnadsutjämnings- systemet. Inom handikapprörelsen är meningarna delade om behovet av ett utjämningssystem. De Handikappades Riksförbund anser att kommu- nerna skall planera utifrån att människor har olika förutsättningar men också samma rättigheter och skyldigheter. Detta skall kunna förutsättas gälla utan att man inför kostnadsutjämning mellan kommuner. Riksför- bundet för Trafik- och Polioskadade anser att en utjämningsmodell som innebär en jämnare fördelning av resurserna mellan kommunerna kan leda till rättvisa och likvärdiga förutsättningar för kommunens invånare utan att de skall behöva uppleva sig själva som en belastning. Förbundet anser dock att en sådan modell kan vara ytterligare ett steg mot att kom- munerna kan undandra sig ansvaret för de av kommunens invånare som anses kostnadskrävande. Handikappombudsmannen tillstyrker förslaget, men anser att utjämningen inte bör ske i ett särskilt system utan i det or- dinarie kostnadsutjämningssystemet. Svenska Kommunförbundet avstyr- ker förslaget och föreslår i stället att ett specialdestinerat statsbidrag in- förs. För detta statsbidrag kan i huvudsak den beräkningsmodell som kommittén föreslagit användas. En förutsättning är dock att den tillämpas på ett sådant sätt att staten svarar för de fortsatta kostnadsökningarna inom LSS-verksamheten. Den av regeringen tillsatta Utjämnings- kommittén anser att förutsättningarna att beräkna de strukturella kost- nadsskillnaderna för LSS-verksamheten inte kan uppfyllas på samma sätt som för de olika verksamheter som omfattas av det ordinarie utjämnings- systemet. I övrigt konstaterar kommittén att det knappast är möjligt att hitta beräkningsgrunder för en utjämning som baseras på mätbara struk- turella skillnader som inte bygger på någon form av verksamhetsanknutet underlag. Utjämningskommitténs anser därför att utjämning av kostnader för verksamhet enligt LSS bör ske i ett separat system vid sidan av det nuvarande utjämningssystemet.

Skälen för regeringens förslag: Verksamhet enligt LSS är en obliga- torisk verksamhet för kommunerna. Som närmare redogjorts för i avsnitt 4.4 har kommunernas kostnader för verksamhet enligt LSS ökat kraftigt de senaste åren. Deras nettokostnader för verksamheten uppgick 2001 till cirka 19,2 miljarder kronor. Kostnaderna mellan kommunerna varierade 17 2001 från cirka 400 kronor till 6 000 kronor per invånare. Av uppgifter ur räkenskapssammandraget (Statistiska centralbyråns sammanställning av kommunernas bokslut) framgår att kostnadsskillnaderna mellan kom- munerna är större för verksamhet enligt LSS, räknat på antalet invånare, än inom annan obligatorisk verksamhet (SOU 2002:103). När LSS infördes var uppfattningen att de kostnadsskillnader som fanns mellan olika kommuner på sikt skulle jämnas ut. Utvecklingen har dock varit den motsatta. Kostnadsskillnaderna är nu så stora att regering- en bedömer att en utjämning av dessa skillnader är nödvändig för att ge alla kommuner likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva verk- samhet enligt LSS. Även förekomsten av de länsvisa utjämningssyste- men understryker behovet av en nationell kostnadsutjämning. Flertalet remissinstanser har förordat att ett specialdestinerat statsbi- drag införs. Specialdestinerade statsbidrag anses dock generellt sett för- sämra möjligheterna för kommunerna att bl.a. genomföra nödvändiga omprövningar och omprioriteringar efter egna behov eller vad lokala förhållanden kräver. Sådana bidrag medför dessutom högre kostnader för administration för såväl staten som kommunerna än generella statsbidrag och system för utjämning av kostnadsskillnader mellan kommunerna. Andra nackdelar med sådana statsbidrag är att dessa ibland leder till svå- righeter att prioritera och att intresset riktas mot detaljer i stället för mot helhetslösningar. Det kan emellertid i vissa fall vara motiverat med spe- cialdestinerade statsbidrag. Sådana bidrag bör dock vara tidsbegränsade. Den kommunala självstyrelsen har stärkts i och med att staten övergått till att kompensera kommunerna med generella statsbidrag i stället för specialdestinerade statsbidrag. Regeringen anser att denna ordning i hu- vudsak bör ligga fast. Vidare måste strävan vara att konstruera ett system som är långsiktigt hållbart. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att ett nationellt system för utjämning av kostnader för verksamhet enligt LSS införs och att kost- nadsutjämningen tills vidare skall ske i ett separat system. Skälet för det sistnämnda är främst att underlaget för beräkningen av standardkostna- den skiljer sig från underlaget i det ordinarie kostnadsutjämningssyste- met. I det ordinarie utjämningssystemet utgörs underlaget av faktorer som anses uppfylla kriteriet att vara opåverkbara för den enskilda kom- munen. Underlaget för ett system för kostnadsutjämning för LSS- kostnader utgörs däremot av beslut om insatser som kommunerna fattat (se avsnitt 5.5). Även om faktorerna kan anses vara påverkbara saknas det bättre alternativ för närvarande. Enligt regeringens mening är den valda modellen acceptabel för att genomföra en nödvändig utjämning. Det är emellertid viktigt att modellen kontinuerligt ses över. Prop. 2002/03:151 18 Prop. 2002/03:151

5.2

Val av metod

Regeringens förslag: En kommun vars standardkostnad per invånare

överstiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invå-

nare skall ha rätt till ett bidrag av staten som motsvarar mellanskillna-

den multiplicerad med antalet invånare i kommunen.

En kommun vars standardkostnad per invånare understiger den för

landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare skall betala en

avgift till staten som motsvarar mellanskillnaden multiplicerad med

antalet invånare i kommunen.

Regeringens bedömning : Regeringen eller den myndighet som re-

geringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om beräkningen av

bidraget respektive avgiften.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av remissinstanserna

anser att den s.k. bruttoutjämningsmetoden (där alla kommuner får ett

bidrag) bör väljas som metod för kostnadsutjämning i stället för den före-

slagna s.k. genomsnittsutjämningsmetoden (den metod som också tilläm-

pas i det ordinarie kostnadsutjämningssystemet). Flertalet remissinstanser

framhåller dock att de helst skulle vilja ha ett specialdestinerat statsbi-

drag. I avvaktan på ett sådant statsbidrag förordar emellertid dessa in-

stanser ett utjämningssystem utifrån bruttoutjämningsmetoden. Statskon-

toret anser att med bruttoutjämningsmetoden kan kostnadsutvecklingen

synliggöras så att staten kan överblicka den. Enligt Riksrevisionsverket

(RRV) är en fördelning enligt bruttoutjämningsmetoden att föredra fram-

för en genomsnittsmetod. Som skäl för detta framför RRV bl.a. att det är

av vikt att regeringen och riksdagen förfogar över nödvändiga styrin-

strument och att kostnadsfördelning och kostnadsökningar för stat och

kommuner synliggörs. Även en majoritet av kommunerna anser att brut-

toutjämningsmetoden skall införas. Som exempel kan nämnas att Dande-

ryds kommun anser att om bruttoutjämningsmetoden tillämpas blir total-

kostnaden för LSS-verksamheten och dess finansiering synlig. Gävle

kommun framför att skillnaden mellan de två metoderna är att bruttout-

jämningsmetoden kräver ett ställningstagande i budgetpropositionen om

utjämningssystemets finansiering. Huddinge kommun anser att bruttout-

jämningsmetoden blir enklare för medborgare, politiker och tjänstemän

att förstå och förklara. Norrtälje kommun anför att bruttoutjämningsme-

toden bör användas eftersom den är mer pedagogisk och prognostiserbar.

Krokoms kommun gör gällande att genomsnittsutjämningsmetodens

främsta nackdel är att kostnadsökningarna inom LSS-verksamheten inte

kommer att synas på annat sätt än att övriga kommunala verksamheter

får skäras ned, alternativt att kommunalskatten måste höjas. Sigtuna

kommun anser att med bruttoutjämningsmetoden kommer regering och

riksdag varje år att behöva ta beslut om att antingen sänka det generella

statsbidraget eller anvisa annan finansiering för att finansiera kostnads-

ökningarna inom kommunernas LSS-verksamhet.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Kommittén föreslår

att den s.k. genomsnittsutjämningsmetoden skall tillämpas som metod för

19

kostnadsutjämning. Metoden innebär att en kommun som har en högre standardkostnad per invånare än rikets standardkostnad per invånare har rätt till ett bidrag och att en kommun som har en lägre standardkostnad per invånare än rikets standardkostnad per invånare skall betala en avgift till systemet. En stor majoritet av kommunerna anser att verksamhet enligt LSS i första hand bör utjämnas med ett specialdestinerat statsbidrag där staten står för hela kostnaden. I andra hand anför dessa, liksom en stor del av övriga remissinstanser i första hand, att den s.k. bruttoutjämnings- metoden skall tillämpas. Denna metod innebär att respektive kommun får ett bidrag av staten som motsvarar kommunens hela beräknade standard- kostnad per invånare samtidigt som det generella statsbidraget minskar för samtliga kommuner med ett belopp som sammantaget motsvarar den sammanlagda bidragskostnaden för staten. Skillnaderna mellan de båda redovisade metoderna är små. Utfallsmäs- sigt är båda metoder helt likvärdiga och någon skillnad i de beräkningar som ligger till grund för omfördelning i de bägge metoderna finns inte. Den enda egentliga skillnaden rör frågan om den framtida finansieringen av systemet. Regeringens utgångspunkt är att ett utjämningssystem för kostnader för verksamhet enligt LSS i likhet med det ordinarie utjämningssystemet bör vara statsfinansiellt neutralt, dvs. statsbudgetens saldo skall inte på- verkas. Det är en nödvändighet för att systemet skall bli långsiktigt sta- bilt och hållbart såväl vad gäller utjämningseffekt som finansiering. Regeringen gör, i likhet med kommittén, bedömningen att kostnaderna för LSS-verksamheten kommer att fortsätta öka. Vid en tillämpning av bruttoutjämningsmetoden kommer i sådana fall det generella statsbidra- get att successivt minska. På sikt kan det innebära att staten måste ta över finansieringsansvaret för kostnadsökningarna utan att ha någon möjlighet att påverka kostnaderna för insatser enligt LSS eftersom det är kommu- nerna som beslutar om insatserna. En sådan ordning skapar osunda eko- nomiska drivkrafter eftersom verksamhetsansvar och finansieringsansvar inte följs åt. Dessutom är en sådan ordning inte önskvärd av det skälet att det generella statsbidraget har en stor betydelse för möjligheterna att be- driva en ansvarsfull stabiliseringspolitik, och att detta inte är möjligt om det generella statsbidraget får allt för litet omfång till följd av ökade kostnader för LSS. I stabiliseringspolitiken ingår att verka för en utveck- ling av skattefinansierade utgifter och offentlig sysselsättning som är i balans med de samhällsekonomiska förutsättningarna. Vidare skulle inte den s.k. kommunala finansieringsprincipen, som innebär att det generella statsbidraget anpassas för att neutralisera ekonomiska effekter av olika statliga beslut om ändrad verksamhet, kunna tillämpas på grund av att det generella statsbidraget så småningom kan komma att urholkas. Ett annat skäl att välja genomsnittsutjämningsmetoden är att ett even- tuellt införlivande av utjämningssystemet för kostnader enligt LSS i det ordinarie kostnadsutjämningssystemet underlättas eftersom denna metod används i sistnämnda system. En fördel med bruttoutjämningsmetoden är visserligen att det med ett bidrag som motsvarar den beräknade kostnaden för verksamheten blir lättare att förstå och förklara hur verksamheten finansieras. Regeringen anser dock att denna information kan lämnas på annat sätt. Vidare kom- Prop. 2002/03:151 20 mer de kostnadsökningar som eventuellt uppstår att vara lika tydliga oav- Prop. 2002/03:151 sett val av utjämningsmetod eftersom såväl de kostnadsuppgifter som kommunerna årligen lämnar till Statistiska centralbyrån som den uppda- tering som följer av beräkningen av den genomsnittliga standardkostna- den i landet kommer att vara desamma i bägge systemen. Sammantaget anser regeringen att övervägande skäl talar för att ge- nomsnittsutjämningsmetoden bör tillämpas som metod för kostnadsut- jämning. Det framstår som lämpligt, bl.a. för att åstadkomma ett flexibelt sy- stem, att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om beräkningen av bidraget respektive avgiften. Regeringen återkommer i avsnitt 5.4 till hur standardkostnaden skall beräknas.

5.3

Personkretsar och insatser

Regeringens förslag: All verksamhet enligt LSS, med undantag av

insatsen råd och stöd, som en kommun har kostnader för samt den er-

sättning kommunen betalar till försäkringskassan enligt 20 § LASS

skall omfattas av kostnadsutjämning.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har lämnat syn-

punkter på förslaget i denna del. Höganäs kommun uttrycker farhågor för

att kommuner som har relativt låga kostnader kommer att anpassa sig

genom att omdefiniera insatser enligt socialtjänstlagen till insatser enligt

LSS. Karlstads kommun framhåller att det finns målgrupper som tillhör

personkretsen enligt LSS och är berättigade till stöd och service men för

vilka det inte alltid är insatser som är definierade i LSS som är de rätta

eller de bästa. Kungsörs kommun anser att även särskoleverksamheten

bör bli föremål för någon form av kostnadsutjämning. Sigtuna kommun

anser att det även bör konstrueras utjämningssystem för psykiatrin och

verksamhet enligt socialtjänstlagen m.m. Tyresö kommun anser att även

lokalkostnader och kostnaden för bostadsanpassning bör beaktas. Utjäm-

ningskommittén anser att i avvägningen mellan rättvisa och enkelhet har

kommittén valt att föreslå en lösning som kräver omfattande underlags-

data.

Skälen för regeringens förslag: Handikappreformen omfattar alla

personkretsar i LSS. Om endast vissa grupper eller verksamheter skulle

ingå i utjämningen kan det finnas risk för att kommunerna inte tillhanda-

håller andra typer av insatser än de som ger kompensation från systemet

för kostnadsutjämning. Regeringen anser därför att alla personkretsar

inom lagstiftningen skall behandlas likvärdigt.

Kostnadsutjämningen bör av samma skäl även innefatta alla insatser

enligt LSS och de första 20 timmarna av assistansersättningen. Beträf-

fande sistnämnda insats skulle en annan ordning innebära att kommunen

får lägre nettokostnader om personer med funktionshinder söker bostad

med särskild service i stället för personlig assistans i det egna hemmet.

Med den föreslagna ordningen kommer valet mellan de två boendefor-

21

merna att bli ekonomiskt likvärdig för den enskilda kommunen och den Prop. 2002/03:151 funktionshindrades önskan kan få större betydelse för valet av insats. På grund av det anförda och för att säkerställa att utjämningen blir så effektiv och träffsäker som möjligt bör alla insatser (dock inte råd och stöd) och personkretsar som kommunerna har kostnader för ingå i syste- met för kostnadsutjämning. Den omständigheten att det föreslagna utjämningssystemet ger kom- pensation för insatser enligt LSS, men inte för insatser enligt t.ex. social- tjänstlagen, kan leda till att kommuner kan komma att vilja styra fler in- satser till verksamhet enligt LSS. Regeringen tror dock att dessa farhågor inte kommer att besannas i någon större utsträckning. Insatser enligt LSS skall enligt lagens 8 § endast ges om en person begär det. Har en enskild en insats enligt socialtjänstlagen är det ett gynnande beslut som inte utan vidare kan upphävas. Dessutom förutsätter insatser enligt LSS att perso- nen tillhör personkretsen i LSS, att insatsen är en insats enligt LSS och att han eller hon har behov av insatsen.

5.4

Beräkning av standardkostnaden

Regeringens bedömning: Antalet verkställda beslut per insats enligt

9 § 210 LSS i varje kommun bör multipliceras med rikets genom-

snittliga kostnad för respektive insats. Produkterna summeras därefter.

Till denna summa adderas kommunens ersättning till försäkringskas-

san avseende LASS.

Ovan beräknade kostnad bör multipliceras med ett koncentrations-

index respektive ett personalkostnadsindex. Produkten divideras sedan

med antalet invånare i kommunen, varvid kommunens standardkost-

nad erhålls.

Koncentrationsindexet bör baseras på hur mycket genomsnittskost-

naden per insats påverkas av andelen personer med beslut enligt LSS

inom en kommun.

Personalkostnadsindexet bör motsvara 70 procent av skillnaden

mellan kommunens beräknade personalkostnader och de personal-

kostnader som ingår i standardkostnaden.

Den genomsnittliga kostnaden per person och insats samt ersätt-

ningen enligt LASS bör uppdateras årligen. Koncentrations- och per-

sonalkostnadsindexen bör uppdateras vid den tidpunkt som regeringen

beslutar om.

Den relativa fördelningen av genomsnittskostnaderna inom insat-

serna boende och övriga insatser bör uppdateras vid den tidpunkt re-

geringen beslutar om.

Kostnadsnivån bör uppdateras med nettoprisindex.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag och bedömning.

Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna

har inget att erinra mot principerna för beräkningarna av den grundläg-

gande standardkostnaden, men däremot finns synpunkter på de föreslag-

na indexen. Gullspångs kommun anser att lönekostnaderna skall räknas

upp med ett kommunalt personalkostnadsindex. Göteborgs kommun

22

framför att modellen bör utvecklas så att den tar hänsyn till det verkliga omvårdnadsbehovet. Hultsfreds kommun anser att det finns en uppenbar risk att faktorerna för koncentration och personalkostnader är uttryck för annat än koncentrationsfördelar respektive omvårdnadsbehov. Laholms kommun gör gällande att personalkostnadsindexet kan vara föranlett av ambitioner vad gäller personaltäthet och anser därför att det inte är till- fredsställande att olika ambitionsnivåer byggs in i utjämningssystemet. Svenska Kommunförbundet kritiserar också de två föreslagna indexen utifrån att den kommun som varit effektiv får ett avdrag i koncentra- tionsmodellen och att personalkostnadsindexet, förutom att ge kompen- sation för ett stort omvårdnadsbehov, också kan vara föranlett av en mer generös personaltäthet. Förbundet förutser att det finns en risk att nuva- rande kostnader för verksamheten konserveras. Dessutom anser förbun- det att koncentrationsindexet leder till ett avsteg från grundprincipen att en kommun som effektiviserar sin verksamhet får behålla de medel som man på så vis får till godo. Nynäshamns kommun framför att det finns en risk att kommunerna manipulerar personalkostnader för att få ett mer fördelaktigt utfall. Skövde kommun anser att personalkostnadsindexet skall sänkas från 70 procent till 50 procent. Solna kommun vill i stället att kompensationsgraden höjs från 70 procent till 100 procent. Kristianstads kommun anser att den fördelningsnyckel (beräkningsmodell) som kom- mittén förordar strider mot de utgångspunkter som bör gälla för utjäm- ningssystem. I stället borde en fördelningsmodell grundas på skillnader i befolkningsstruktur, mätt som persongrupperna 13 i förhållande till folkmängden i kommunen jämfört med motsvarande riksmedeltal. Les- sebo kommun framhåller att en liten kommun har grundkostnader som inte står i proportion till index per kommuninvånare, varför en grund- kostnad bör inkluderas i koncentrationsindexet. Även Markaryds kom- mun anser att koncentrationsindexet skall kompletteras med en grund- kostnad för varje kommun. Melleruds kommun menar att personalkost- nadsindexet kan accepteras i ett inledningsskede, men att modellen efter hand bör utvecklas så att den bättre mäter det verkliga omvårdnadsbeho- vet och samtidigt inte blir kostnadsdrivande. Socialstyrelsen anser att även insatsgruppen bostad med särskild service för vuxna bör delas i två undergrupper med olika kostnadsnivåer; bostad med service och annan särskilt anpassad bostad. När det gäller frågan om indexen är Socialsty- relsen tveksam till koncentrationsindexet eftersom det konstrueras utifrån historiska kostnader, men styrelsen är också tveksam till om stordrifts- fördelar finns. Beträffande personalkostnadsindexet anser myndigheten att indexet inte tar hänsyn till andra påverkande faktorer som t.ex. kvali- tets- och effektivitetsfaktorer. Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att beräkningsmodellen är komplicerad och skulle gärna se en mer peda- gogisk och lättförståelig modell. Myndigheten är tveksam till utform- ningen av koncentrationsindexet som man befarar kan slå fel för enskilda kommuner. Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att det finns en uppenbar risk att ett koncentrationsindex speglar hur effektivt verksamheten be- drivs eller hur bedömningarna görs. Styrelsen föreslår därför att koncent- rationsindexet återspeglar högst hälften av de nu framräknade kostnads- skillnaderna eller högst sex procent av skillnaden i andel personer med funktionshinder. Statistiska centralbyrån hänvisar till ett resonemang om nettoprisindex som framfördes i budgetpropositionen för 2002 där det Prop. 2002/03:151 23 angavs att ett mått på den underliggande inflationen skulle utformas av Nämnden för konsumentprisindex och att detta då kunde ersätta netto- prisindex. Ånge kommun anser att gles- och landsbygdskommuner bör få använda sig av ett personalkostnadsindex på 90 procent eller annan lik- värdig kompensation. Tyresö kommun anser att det är bättre att uppräk- ningen sker med arbetskraftsindex än med nettoprisindex. Skälen för regeringens bedömning: I det ordinarie kostnadsutjäm- ningssystemet beräknas en standardkostnad för respektive delmodell som sedan summeras till en för kommunen total strukturkostnad. Regeringen anser att det finns fördelar med att använda sig av samma modell och begrepp när det gäller en utjämning av kostnader för verksamhet enligt LSS. Detta underlättar såväl förståelsen för systemet som ett eventuellt framtida införlivande av systemet i det ordinarie kostnadsutjämningssy- stemet. Ett utjämningssystem som baseras på antalet insatser multiplice- rat med den riksgenomsnittliga kostnaden är vidare enkelt att administre- ra eftersom insamlade statistiska uppgifter redan finns tillgängliga.

En sådan schabloniserad utjämning, där schablonerna utgörs av en för varje typ av insats teoretisk genomsnittlig kostnad för hela landet, inne- bär dock att de beräknade kostnaderna inte helt överensstämmer med de faktiska kostnaderna. Detta är emellertid inte heller syftet. Skillnader mellan faktiska kostnader och de beräknade kostnaderna kan anses speg- la skillnader i effektivitet, ambitionsnivåer m.m. Rikets genomsnittskostnad 2001 för olika insatser enligt LSS framgår av nedanstående tabell: Tabell 5.1. Rikets genomsnittskostnad 2001

Insatsgrupp/insats

Genomsnittskostnad i kr/person

Boendeformer

Vuxna

555 610

Barn

777 857

Barn i familjehem

166 683

Daglig verksamhet

155 531

Övriga insatser

Korttidsvistelse

148 112

Korttidstillsyn

148 112

Avlösarservice

37 028

Ledsagarservice

18 514

Kontaktperson

18 514

Personlig assistans

Personlig assistans

256 075

Källa: SOU 2002:103 Prop. 2002/03:151 24 Prop. 2002/03:151 Tabell 5.2. Förenklat exempel på beräkning av standardkostnaden

Antagande

Boendeformer

Övriga insatser

för en

kommun

Vuxna

Barn

Barn-

Daglig

Korttids-

Korttids-

Avlösar-

Ledsa-

Kontakt-

Personlig

familje-

verk-

vistelse

tillsyn

service

garservi-

person

assistans

hem

samhet

ce

Schablon

555 610

777 857

166 683

155 531

148 112

148 112

37 028

18 514

18 514

256 075

(kr/person)

Antal per-

50

15

15

15

8

10

10

10

10

15

soner enligt

SoS-

statistik

Produkterna

27 780,5

11 667,9

2 500,2

2 333,0

1 184,9

1 481,1

370,3

185,1

185,1

3 841,1

(tkr)

Summan av produkterna (kr)

51 529 266

Ersättning till försäkringskassan (kr)

6 000 000

Invånare i kommunen

25 000

Kostnad

= (51 529 266+6 000 000)=57 529 266

Koncentrationsindex (t.ex. 0,95)

= (57 529 266 * 0,95)=54 652 803

Personalkostnadsindex (t.ex. 1,05)

= (54 652 803 * 1,05)=57 385 443

Standardkostnaden (kr/inv.)

= (57 385 443 / 25 000)=2 295

Den genomsnittliga kostnaden per insats baseras dels på räkenskaps-

sammandragets 5 redovisning av kostnaden för fyra grupper av insatser:

boende, daglig verksamhet, personlig assistans samt övriga insatser, dels

Socialstyrelsens statistik över antalet personer som beviljats någon av

dessa insatser.

För att beräkna den genomsnittliga kostnaden för de insatser som inte

är redovisade i räkenskapssammandraget använder sig kommittén av

uppgifter från ett urval av kommuner. Regeringen anser att dessa upp-

skattningar bör kunna ligga till grund för beräkningarna av denna kost-

nad. Uppskattningarna bör dock kontinuerligt ses över.

Beräkningarna utgår ifrån att bostad med särskild service för barn och

ungdom motsvarar 140 procent av kostnaden för bostad med särskild

service för vuxna samtidigt som kostnaden för familjehem motsvarar 30

procent av kostnaden för bostad med särskild service för vuxna. Vidare

har avlösarservice antagits kosta 25 procent av insatsen korttidsvistelse

eller insatsen korttidstillsyn. Ledsagarservice och kontaktperson har an-

tagits motsvara 12,5 procent av kostnaden för korttidsvistelse.

Koncentrations- och personalkostnadsindexen utgör en form av be-

hovsutjämning. Grundtanken med koncentrationsindexet som består av

kvoten av andelen personer med beslut enligt LSS i kommunen och

andelen personer med beslut enligt LSS i riket är att kommuner som

har fler funktionshindrade med insatser enligt LSS har stordriftsfördelar.

Det påverkar genomsnittskostnaden i sänkande riktning. Det motsatta

gäller för kommuner med få personer som har beslut enligt LSS. De

5 Räkenskapssammandraget; Statistiska centralbyråns sammanställning av kommunernas

25

bokslut.

för kommuner med få personer som har beslut enligt LSS. De kommuner Prop. 2002/03:151 som har högre indextal än genomsnittet i riket får ett avdrag vid beräk- ningen av standardkostnaden och vice versa. Personalkostnadsindexet mäter omsorgsbehovet hos de personer som har insatser enligt LSS. Kommittén hade i uppdrag att om möjligt kon- struera en utjämning av kostnadsskillnader som baserades på behov av stöd och service. Det finns i dag behovsmätningar eller vårdtyngdsmät- ningar i olika delar av landet och även utomlands. Svårigheterna med dessa mätningar har dock bl.a. varit att definiera faktiskt behov och upp- skattat behov. I stället för att mäta omsorgsbehovet hos varje individ, vilket kräver en stor administration, har regeringen för avsikt att, i likhet med kommittén, ta fram ett personalkostnadsindex som bygger på att uppgifter i räkenskapssammandraget skall tillämpas. Indexet motsvarar 70 procent av skillnaden mellan kommunens egna redovisade personal- kostnader och de personalkostnader som ingår i den grundläggande stan- dardkostnaden. Motivet till att kompensation endast sker för 70 procent av skillnaden är att minska risken för att kompensation utgår för skillna- der i effektivitet eller politiska ambitioner. Varken koncentrations- eller personalkostnadsindexet bör uppdateras årligen. Skälet för detta är att undvika påverkbarhet, såsom t.ex. ändrade bedömningsgrunder för insatser enligt LSS och stora förändringar i redo- visningen av personalkostnaderna i räkenskapssammandraget. Personal- kostnadsindexet bör utgå från räkenskapssammandraget för 2002, dvs. ett år senare i förhållande till kommitténs förslag. Koncentrationsindexet skall utgå från Socialstyrelsens individ- och insatsstatistik, s.k. mikrosta- tistik, för insatser enligt LSS från den 1 september 2002, även det ett år senare i förhållande till kommitténs förslag. Det bör sedan ankomma på regeringen att besluta om när uppdatering bör ske. Kostnadsnivån bör uppdateras med nettoprisindex på samma sätt som sker i det ordinarie kostnadsutjämningssystemet. Såsom Socialstyrelsen framhållit anförde regeringen i budgetpropositionen för 2002 att det be- hövs ett mått på den underliggande inflationen och att Nämnden för kon- sumentprisindex skall ta ställning till den exakta utformningen av ett så- dant mått, vilket skall kunna ersätta de löpande beräkningarna av netto- prisindex. I avvaktan på ett sådant ställningstagande från nämnden bör uppdateringen av systemet tills vidare ske med nettoprisindex.

5.5

Statistiskt underlag

Regeringens bedömning: Underlaget för beräkningar av standard-

kostnaden m.m. bör utgöras av Statistiska centralbyråns s.k. räken-

skapssammandrag och Socialstyrelsens individ- och insatsstatistik,

s.k. mikrostatistik, för insatser enligt LSS.

Underlaget för mikrostatistiken enligt LSS bör bestå av uppgifterna

i mätningen den 1 oktober samma verksamhetsår som för senaste kän-

da räkenskapssammandrag.

Kommitténs förslag överensstämmer delvis med regeringens bedöm-

ning. Kommittén föreslår dock att Socialstyrelsens individ- och insatssta-

tistik (mikrostatistik) och kommunernas ersättning till försäkringskassor-

26

na årligen skall samlas in den 1 september och tillsammans med uppgif- ter från räkenskapssammandraget för kommuner ligga till grund för ut- jämningssystemet det nästföljande året. Vidare föreslår kommittén att statistiska uppgifter från Riksförsäkringsverket avseende ersättning enligt LASS skall ingå i underlaget för beräkningarna.

Remissinstanserna: Flera kommuner anser att olika sätt att redovisa kostnaderna kan förekomma, vilket framför allt påverkar underlaget i personalkostnadsindexet. Som exempel kan nämnas att Grästorps kom- mun och Hedemora kommun anser att det behövs tydliga definitioner och anvisningar i räkenskapssammandraget och för insamlandet av Socialsty- relsens statistik. Vidare framhåller Helsingsborgs kommun och Ljusdals kommun att det finns en osäkerhet i de inrapporterade uppgifterna som skall ligga till grund för beräkningarna. Mullsjö kommun framför att det finns behov att kvalitetssäkra det underlag som skall användas. Skälen för regeringens bedömning: Som underlag för beräkningarna av standardkostnaden m.m. bör statistik användas från Statistiska cen- tralbyrån (räkenskapssammandraget) och Socialstyrelsen (mikrostatistik). Kommittén har föreslagit att statistiska uppgifter från Riksförsäkrings- verket avseende ersättning enligt LASS skall ingå i underlaget för beräk- ningarna. Verket har emellertid under hand förklarat sig i vart fall för närvarande sakna administrativa rutiner för att ta fram sådana uppgifter. Mot denna bakgrund bör även initialt avseende ersättning enligt LASS uppgifter ur räkenskapssammandraget ligga till grund för beräk- ningarna.

Statistiska centralbyrån bör svara för samordningen av statistiken med anledning av att myndigheten skall ansvara för beräkning av utjämnings- beloppen. Med mikrostatistik avses statistik som bygger på uppgifter på personnummernivå. Så kallad mängdstatistik däremot baseras på uppgif- ter där det inte framgår vem uppgiften avser. Kommittén anser för sin del att mikrostatistiken för insatser enligt LSS året före bidrags-/avgiftsåret bör användas vid beräkningen av standard- kostnaden med motiveringen att uppgifterna bör vara aktuella eftersom det underlättar möjligheterna till ändrat kostnadsansvar då en enskild flyttar till en annan kommun eller då ett avtal om köp av verksamhet sägs upp och kostnadsansvaret förs över till den nya kommunen. Kommitténs förslag skulle emellertid leda till att beräkningarna sker sent på året eftersom Socialstyrelsens mikrostatistik inte är klar förrän i december året före bidrags-/avgiftsåret och att någon preliminär beräk- ning inte skulle kunna göras. Den kommunala budgetprocessen skulle vid en sådan ordning försvåras. Regeringen är medveten om att mikrosta- tistik som baseras på förhållandena två år före bidrags-/avgiftsåret inte är helt aktuell. Regeringen anser emellertid att starka skäl talar för att eko- nomiska uppgifter från senast kända räkenskapssammandrag och den mikrostatistik som skall ligga till grund för beräkningarna bör avse sam- ma verksamhetsår. Socialstyrelsen har framfört att den 1 oktober utgör den lämpligaste mättidpunkten bl.a. eftersom denna tidpunkt sammanfaller med skyldig- heten för kommunerna att rapportera in andra årliga statistiska uppgifter. För bidrags-/avgiftsåret 2004 bör dock räkenskapssammandraget för 2002 och mikrostatistiken från den 1 september 2002 användas. Prop. 2002/03:151 27 Regeringen avser att ta in bestämmelser med detta innehåll i en förord- Prop. 2002/03:151 ning.

5.6

Insamling av statistik m.m.

Regeringens förslag: Kommunerna skall för framställning av officiell statistik lämna ut personuppgifter om insatser enligt 9 § LSS till Socialstyrelsen.

Regeringens bedömning: Socialstyrelsen bör samla in officiell sta- tistik på individnivå (mikrostatistik) om verksamhet enligt LSS.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i stort med regeringens be- dömning och förslag.

Remissinstanserna: 

Riksdagens ombudsmän framför att oavsett hur frågan om uppgiftsskyldigheten löses finns det möjligen anledning att överväga en utökad uppgiftsskyldighet för att tillgodose kravet på ett tillförlitligt statistiskt underlag vad gäller insatser enligt LSS. Ombuds- männen anser dock att de bestämmelser som reglerar kommunernas upp- giftsskyldighet bör utformas på ett så enhetligt sätt som möjligt och i överensstämmelse med den terminologi som finns i personuppgiftslagen (1998:204) och i lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom socialtjänsten. Statistiska centralbyrån upplyser att myndigheten är beredd att på uppdrag av Socialstyrelsen vidareutveckla rutiner och sy- stem för insamling och granskning av individuppgifterna. Datainspektio- nen tillstyrker förslaget då Socialstyrelsens behandling av de uppgifter som kommunerna lämnar sker inom ramen för den officiella statistiken och därmed omgärdas av de särskilda regler som gäller för behandling av personuppgifter enligt lagen (2001:99) om den officiella statistiken. Da- tainspektionen anser dock att det redan av lagen eller i en av regeringen utfärdad förordning bör framgå vilka närmare uppgifter som kommuner- na skall lämna. Ur integritetsskyddssynpunkt är det riskfyllt att ge be- stämmelsen en för vid tolkning. Socialstyrelsen anser att en reglering av uppgiftsskyldigheten för insatser enligt LSS bör ha samma utformning som motsvarande bestämmelser i socialtjänstlagen och förordningen (1981:1370) om skyldighet för socialnämnden att lämna statistiska upp- gifter, där det framgår att det är personuppgifter som skall lämnas ut för statistiska ändamål. Handikappförbundens samarbetsorgan anser att för- delarna med individbaserad statistik överväger nackdelarna.

Bakgrund: Verksamhet enligt LSS ingår inte i den nuvarande officiel- la statistiken. Enligt 15 § lagen (2001:99) om den officiella statistiken jämförd med bilagan till förordningen (2001:100) om den officiella stati- stiken har Socialstyrelsen när det gäller känsliga personuppgifter endast rätt att behandla sådana beträffande äldre- och handikappomsorg hänför- lig till sektorn socialtjänst. Verksamhet enligt LSS jämställs i sekretesslagen (1980:100) med so- cialtjänst. Det innebär att 7 kap. 4 § sekretesslagen är tillämplig. Sekre- tessen enligt denna bestämmelse avgränsas med ett omvänt skaderekvisit. Uppgifter får således inte lämnas ut om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. 28 Av 14 kap. 1 § sekretesslagen följer att sekretess inte hindrar att upp- gift lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. Det är därvid inte nödvändigt att föreskriften om upp- giftsskyldighet har avfattats särskilt med tanke på att uppgifterna kan vara sekretesskyddade. Däremot krävs, för att bestämmelsen skall beak- tas, att den uppfyller vissa krav på konkretion (prop. 1979/80:2, del A, s. 322). Mellan åren 19961998 samlade Socialstyrelsen in s.k. mängdstatistik. Sådan statistik innefattar endast uppgifter om hur många personer som omfattas av ett beslut om insats. Regeringen beslutade 1999 att Socialsty- relsen skulle få i uppdrag att i stället samla in s.k. mikrostatistik. Under åren 20012003 har ett särskilt statsbidrag utgått för verksamhet enligt LSS. I samband med detta fick Socialstyrelsen i uppdrag att årli- gen samla in mikrostatistik. Det finns emellertid inte någon skyldighet för kommunerna att lämna denna statistik och kommunerna är dessutom skyldiga att göra en s.k. menprövning, vilket lett till ett visst bortfall av uppgifter. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Fördelen med mik- rostatistik är att denna knyts till individen eftersom uppgifterna samlas in på personnummernivå. Erfarenhet talar för att det leder till en tillförlitli- gare statistik när det gäller antalet personer som får insatser. Dubbelregi- strering förekommer av personer som samtidigt får insatser av flera hu- vudmän, t.ex. från två kommuner. Detta kan trots att endast en kom- mun har det egentliga kostnadsansvaret för insatsen i fråga leda till att två kommuner kan förekomma i beräkningsunderlaget för det föreslagna utjämningssystemet gällande samma individ. Med mikrostatistik undviks sådan dubbelregistrering och den statistiska kvaliteten blir allmänt sett högre än med mängdstatistik. En hög kvalitet avseende de statistiska uppgifterna är av betydelse för att utjämningssystemet skall uppfattas som rättvist, vilket i förlängningen är en förutsättning för att få till stånd ett varaktigt system för kostnadsutjämning beträffande insatser enligt LSS.

Det som talar mot användandet av mikrostatistik är risken för integri- tetskränkningar. Samhällets behov av statistik måste givetvis alltid vägas mot individens integritet. De uppgifter som föreslås få överföras från kommunerna till Socialstyrelsen kommer dock att omfattas av statistik- sekretessen enligt 9 kap. 4 § sekretesslagen. Vidare måste Socialstyrel- sens behandling av uppgifterna ske i enlighet med de bestämmelser till skydd för den personliga integriteten som finns i lagen (2001:99) om den officiella statistiken. Mot denna bakgrund får behovet av skydd för den enskildes personliga integritet anses vara tillfyllest. Sammantaget anser regeringen att mikrostatistik behövs om syftet att utjämna kostnadsskillnaderna mellan kommunerna skall uppnås, dvs. att kommunerna får någorlunda likartade förutsättningar att bedriva verk- samheten enligt LSS. Uppräkningen i bilagan till förordningen (2001:100) om den officiella statistiken bör därför förtydligas så att det framgår att även verksamhet enligt LSS ingår i den officiella statistiken. Det bör också framgå att känsliga personuppgifter avseende enskilda personers hälsotillstånd får behandlas för framställning av statistik om de avser insatser enligt LSS. Prop. 2002/03:151 29 För att kunna säkerställa att kommunvisa beräkningar kan genomföras Prop. 2002/03:151 är det nödvändigt att kommunerna åläggs att lämna ut personuppgifter om insatser enligt 9 § LSS till Socialstyrelsen för framställning av offici- ell statistik. En bestämmelse med sådan innebörd bör lämpligen tas in i LSS (se lagförslaget i avsnitt 2.1). Av skäl som Datainspektionen fram- fört kommer regeringen i en förordning att ta in bestämmelser om vilka personuppgifter som får samlas in.

5.7

Administration av systemet

Regeringens förslag: Statistiska centralbyrån och Skatteverket skall

administrera systemet. Socialstyrelsen skall vara ansvarig producent

av statistik rörande verksamhet enligt LSS.

Skatteverket skall senast den 20 januari bidrags-/avgiftsåret lämna

uppgift till varje kommun om dess preliminära bidrag/avgift.

Kommuner skall senast den 15 februari kunna påtala brister och

oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet.

Skatteverket skall fastställa bidragets respektive avgiftens storlek

och senast den 15 april lämna uppgift till varje kommun om storleken

på dessa.

Skatteverkets beslut får överklagas hos regeringen.

Regeringens bedömning: Statistiska centralbyrån skall senast den

1 oktober året före bidrags-/avgiftsåret lämna preliminära uppgifter till

kommunerna om beräkningsutfallet.

Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens, dock har

kommittén inte ansett att Statistiska centralbyrån skall lämna preliminära

uppgifter till kommunerna.

Remissinstanserna: 

Statistiska centralbyrån anser att för att kunna få

god kvalitet i beräkningarna måste tidpunkten för de färdigställda beräk-

ningarna skjutas fram något i förhållande till kommitténs förslag efter-

som förändringar i befolkningsstatistiken annars inte kan beaktas i till-

räcklig utsträckning. Riksskatteverket noterar att inga preliminära beräk-

ningar kommer att sändas ut under hösten. Verket framhåller att detta

kan resultera i att invändningar mot underlaget för beräkningarna fram-

förs först när de preliminära besluten har skickats ut i januari. Invänd-

ningarna mot de preliminära besluten kan därför bli fler än i det ordinarie

kostnadsutjämningssystemet. Lunds kommun har gjort gällande att det är

orimligt att utfallet av systemet inte kommer att vara klart förrän den 20

januari varje år.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: I likhet med det or-

dinarie kostnadsutjämningssystemet där Statistiska centralbyrån admi-

nistrerar beräkningar och nuvarande skattemyndigheterna därefter fast-

ställer utjämningsbeloppen bör det föreslagna utjämningssystemet för

kostnader enligt LSS administreras av Statistiska centralbyrån och Skat-

teverket. 6

6 Regeringen har i maj 2003 lämnat en proposition till riksdagen där det föreslås att från

och med den 1 januari 2004 nuvarande skattemyndigheter avvecklas och att en ny myndig-

30

het inrättas, som skall heta Skatteverket (prop. 2002/03:99).

Socialstyrelsen bör ansvara för statistik rörande verksamhet enligt Prop. 2002/03:151 LSS. För att kunna skapa goda planeringsförutsättningar anser regeringen inte såsom kommittén har föreslagit att LSS-statistiken året före bi- drags-/avgiftsåret bör ligga till grund för beräkningarna. Beräkningarna bör i stället grunda sig på samma basår avseende såväl kostnader som mikrostatistik (se avsnitt 5.5). Vidare föreslår regeringen att Statistiska centralbyrån senast den 1 ok- tober året före bidrags-/avgiftsåret skall lämna preliminära uppgifter till kommunerna om beräkningsutfallet. Därmed blir också det preliminära utfallet känt på ett tidigare stadium. Regeringen föreslår i likhet med vad som gäller för det ordinarie kostnadsutjämningssystemet att Skatteverkets beslut skall få överklagas hos regeringen. Huvudprincipen när det rör sig om en prövning av rätts- frågor är att förvaltningsmyndigheters beslut överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. Regeringen anser emellertid att det föreslagna utjäm- ningssystemet så långt det är möjligt bör ha en likartad konstruktion som det ordinarie kostnadsutjämningssystemet.

6

Införanderegler m.m.

6.1

Införanderegler

Regeringens förslag: Utjämningssystemet införs successivt från och

med 2004 till och med 2008. Under införandetiden sker en reducering

av såväl avgifterna som bidragen.

År 2004 begränsas den avgift som en kommun skall betala till högst

250 kronor per invånare, 2005 till högst 550 kronor per invånare, 2006

till högst 850 kronor per invånare, 2007 till högst 1 150 kronor per in-

vånare och 2008 till högst 1 450 kronor per invånare.

År 2004 reduceras det bidrag som en kommun har rätt till med högst

270 kronor per invånare, 2005 med högst 70 kronor per invånare och

2006 med högst 15 kronor per invånare.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att ett införandebidrag ges

till de kommuner som sammantaget får betala till utjämningssystemet

och för avvecklandet av de länsvisa utjämningssystemen under åren

20042007. Varje kommuns införandebidrag beräknas och fastställs för

hela införandeperioden med utgångspunkt från den bidragsförändring

som uppkommer vid systemets införande. År 2004 skall ersättning utgå

för hela förlusten överskridande 350 kronor per invånare. Motsvarande

beloppsgränser uppgår för 2005 till 700 kronor, för 2006 till 1 050 kronor

och för 2007 till 1 400 kronor. De kommuner som enligt förslaget skall

få bidrag erhåller från första året bidraget i dess helhet.

Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig

över förslaget till införanderegler har framfört i huvudsak tre synpunkter:

införandeperioden bör vara längre, nettoeffekten för kommunerna bör

minskas ytterligare och hänsyn bör inte tas till avvecklandet av de länsvi-

sa mellankommunala systemen för utjämning. Svenska Kommunförbun-

31

det instämmer i kommitténs förslag om att införandereglerna inte skall omfatta de kommuner som får bidrag, men att det är fel att ta hänsyn till de nuvarande länsvisa systemen. Förbundet anser i stället att gränsen för att få införandebidrag från första året bör sättas till en bidragsförlust om högst 250 kronor per invånare och att införandetiden bör utökas med ett år samt att införandereglerna bör ta hänsyn till att avtalen i de länsvisa systemen till stor del kommer att sägas upp och att det tillfälliga statsbi- draget upphör. När det gäller finansieringen av införandebidragen in- stämmer förbundet i kommitténs föreslagna finansiering. Kungsbacka kommun anser bl.a. att ett högsta kostnads-/bidragstak bör fastställas för varje kommun, förslagsvis motsvarande utdebiteringen av högst 0,25 kronor i skatt per kommuninvånare. Karlskrona kommun anser att lägre gränsbelopp och längre övergångsregler bör införas. För att finansiera detta anser kommunen att vissa övergångsregler även bör införas för de kommuner som gynnas av förslaget. Malå kommun anser att det är bra att det i förslaget inte förordas någon införandeavgift. Skälen för regeringens förslag: För att ge samtliga kommuner en rimlig möjlighet att planera och agera för en eventuell omställning av verksamheten är det nödvändigt att det föreslagna utjämningssystemet införs successivt under en tid av några år. Det är emellertid av vikt att införandereglerna är enkla att förstå och att de endast skall finnas under en begränsad period.

Regeringen föreslår att systemet konstrueras utifrån en införandeperiod om fem år, dvs. en förlängning med ytterligare ett år i förhållande till kommitténs förslag. Vidare bör, till skillnad från vad kommittén föresla- git, någon hänsyn inte tas till avvecklandet av de länsvisa mellankommu- nala utjämningssystemen. Eftersom dessa utjämningssystem har olika konstruktioner och innehåller olika verksamheter samt dessutom inte finns i alla län är det svårt att konstruera införanderegler som tar hänsyn till systemen utan att reglerna blir missvisande eller allt för komplicera- de. Under införandeperioden begränsas avgifterna och bidragen enligt vad som framgår av förslaget. Enligt kommitténs förslag skall det bidrag som ges till de kommuner som får betala avgift till utjämningssystemet och för avvecklandet av de länsvisa utjämningssystemen fastställas i förväg. Regeringen föreslår i stället att endast vissa gränsnivåer bör fastställas i förväg. Först i sam- band med den årliga uppdateringen av utjämningssystemet kommer det att framgå vilka kommuner som kommer att beröras av en reducering av avgift respektive bidrag under aktuellt bidrags-/avgiftsår samt hur stor denna reducering blir. Regeringen gör bedömningen att när införandetiden har avslutats, bör frågan om LSS kan infogas som en delmodell i det ordinarie kostnadsut- jämningssystemet övervägas på nytt. Prop. 2002/03:151 32

6.2

De länsvisa mellankommunala utjämningssystemen för 

LSS-kostnader

Regeringens bedömning: I samband med att ett nationellt utjäm- ningssystem införs förutsätts att avtalen om de länsvisa mellankom- munala utjämningssystemen kommer att upphöra. Bestämmelsen i 17 § LSS, som möjliggör för kommunerna i ett län att lämna ekonomiska bidrag till varandra för att utjämna kostnader dem emellan, bör dock inte upphävas.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs för-

slag. Sundsvalls kommun och Sävsjö kommun har framfört att regeringen bör medverka i förhandlingarna eller ge rekommendationer om hur av- vecklingen skall gå till.

Bakgrund: I och med att LSS trädde i kraft överfördes huvudmanna- skapet för den tidigare omsorgsverksamheten från landstingen till kom- munerna. Den ekonomiska regleringen av överföringen skedde genom skatteväxlingar mellan landsting och kommuner. Enligt 17 § LSS fick kommunerna i ett län rätt att lämna ekonomisk ersättning till varandra för att jämna ut kostnaderna dem emellan vad gällde de från landstingen övertagna kostnaderna. I samtliga län (utom Gotland) har någon form av kostnadsutjämning skett. Utformningen har sett olika ut och tidsperioderna har varierat. I de flesta avtalen om mellankommunal utjämning finns en klausul som inne- bär att avtalet upphör att gälla eller skall omförhandlas om staten inför ett nationellt utjämningssystem för LSS. Skälen för regeringens bedömning: I och med införandet av ett na- tionellt utjämningssystem för 

LSS-kostnader

 minskar behovet av de mel- lankommunala utjämningssystemen inom länen. Om de trots allt skulle finnas kvar kan det leda till att vissa kommuner blir dubbelt kompensera- de och andra kommuner dubbelt belastade. De länsvisa systemen grundar sig på avtal mellan kommunerna. Frågan om de närmare formerna för hur och när en avveckling av dessa skall ske är en fråga för kommunerna i respektive län att besluta om. Regeringen förutsätter att merparten av de avtal som reglerar dessa system kommer att upphöra när förslagen i den- na proposition träder i kraft. I nuläget bör dock inte 17 § LSS, som möjliggör den länsvisa mellankommunala utjämningen, upphävas. Detta lämnar utrymme för fortsatta länsvisa övergångslösningar. Sådana lös- ningar kan bli aktuella i undantagsfall. På sikt bör dock bestämmelsen upphävas.

I sammanhanget bör nämnas att kommunernas möjligheter att enligt 17 a § LSS träffa kostnadsavtal för personer som är bosatta i en annan kommun även fortsättningsvis kommer att fylla en viktig funktion. I lik- het med Socialstyrelsen anser regeringen att regleringen kommer att be- hövas för personer med ovanliga diagnoser samt i syfte att kunna erbjuda tillfälligt boende i en annan kommun under tiden hemkommunen bygger upp en lämplig verksamhet. Prop. 2002/03:151 33

7

Uppföljning och utvärdering

Prop. 2002/03:151

Regeringens bedömning: Utjämningssystemet bör kontinuerligt föl- jas upp.

Kommitténs förslag överensstämmer i stort med regeringens bedöm- ning.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan till- styrker kommitténs förslag. Länsstyrelsen i Örebro län anser att länssty- relserna bör vara representerade i uppföljningsgruppen. Eda kommun framför att den föreslagna utvärderingsgruppen bl.a. bör bevaka syste- mets påverkbarhet. Skälen för regeringens bedömning: Det är första gången som kost- nader för insatser enligt LSS kommer att utjämnas genom ett nationellt system. Frågan om utformningen av ett utjämningssystem för insatser enligt LSS är komplicerad och olika former av beräkningar och antagan- den har lett fram till det förslag som regeringen nu lämnar. Regeringen anser mot denna bakgrund att en kontinuerlig granskning bör ske av hur utjämningssystemet fungerar och om dess utformning i olika delar leder till rättvisa resultat m.m. En annan viktig fråga att granska kan vara om det finns kopplingar mellan det föreslagna utjämningssystemet och för- ändringar inom kommunernas verksamhet enligt LSS.

Regeringen avser att följa kostnadsutvecklingen av verksamhet enligt LSS. I regeringens årliga skrivelse till riksdagen Utvecklingen inom den kommunala sektorn beskrivs bl.a. denna kostnadsutveckling. 8 Ekonomiska konsekvenser

Regeringens bedömning: Förslaget innebär att statens utgifter kom- mer att öka eftersom bidragen till kommunerna kommer att belasta statsbudgeten. Utgifterna kommer dock att kompenseras av lika stora inkomster. Den sammanlagda effekten blir därmed statsfinansiellt neutral. Finansieringen av införandereglerna sker genom att de kommuner som är berättigade till bidrag får avstå en del av bidraget till förmån för de kommuner som får en reducerad avgift. Ett eventuellt under- skott eller överskott skall regleras genom en nivåjustering av det gene- rella statsbidraget för kommuner under det aktuella året.

Kommittén tar inte närmare upp frågan om de ekonomiska konse- kvenserna av förslaget. Kommittén föreslår emellertid att kostnaderna för de av kommittén föreslagna införandereglerna skall finansieras med stat- liga medel.

Remissinstanserna: 

Ekonomistyrningsverket anser att det strider mot intentionerna med utgiftstaket att justera taket efter hand som kostnader- na i systemet växer. Att kontinuerligt höja utgiftstaket för att en viss ut- gift ökar över tiden innebär att denna utgift undantas från den budgetre- 34 striktion som utgiftstaket utgör och därför inte utsätts för samtidig pröv- Prop. 2002/03:151 ning med utgifter för andra ändamål. Skälen för regeringens bedömning: I likhet med det ordinarie utjäm- ningssystemet leder förslaget till ett kostnadsutjämningssystem för verk- samhet enligt LSS till konsekvenser för statsbudgetens inkomst- och ut- giftssida. Förslaget innebär att statens utgifter kommer att öka. Utgiften är emellertid finansierad genom ökade inkomster. På detta sätt beräknas 1 600 miljoner kronor omfördelas under 2004. Regeringen återkommer i budgetpropositionen för 2004 till såväl frågan om en eventuell teknisk justering av utgiftstaket för 2004 som anslagsfrågor för nämnda år.

Regeringen anser i likhet med vad som gäller för det ordinarie kost- nadsutjämningssystemet att finansieringen av införandereglerna skall ske inom ramen för utjämningssystemet. De årliga reduceringarna av bidragen uttryckt i kronor per invånare har beräknats motsvara finansie- ringen av avgiftsbegränsningarna. I och med att nivåerna för införande- reglerna fastställs i förväg kommer emellertid årligen ett underskott eller överskott att uppstå. Ett sådant underskott eller överskott skall regleras genom en nivåjustering av det generella statsbidraget för kommuner un- der det aktuella året. För bidrags-/avgiftsåret 2004 bör ett sådant under- skott eller överskott inte regleras förrän 2005. Regeringen avser att i budgetpropositionen för 2004 återkomma till frågan om kompensation till Socialstyrelsen och Statistiska centralbyrån för de uppgifter de kommer att tilldelas enligt förslaget.

9

Ikraftträdande

Regeringens förslag: Reglerna skall träda i kraft den 1 mars 2004.

Lagen skall dock tillämpas första gången bidrags-/avgiftsåret 2004.

Under 2004 skall särskilda regler gälla beträffande administrationen

av systemet.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att reglerna skall träda i

kraft den 1 januari 2004.

Remissinstanserna: 

Helsingsborgs kommun anser att systemet inte

kan träda i kraft förrän 2005 eftersom det är nödvändigt att det åtminsto-

ne är ett kalenderår mellan beslut och ikraftträdande. Även andra remiss-

instanser, t.ex. Kommunförbundet Skåne och Ystads kommun , anser att ett

eventuellt utjämningssystem bör införas 2005. Håbo kommun anser att

utjämningssystemet skall införas tidigast 2007. Kommunförbundet Göte-

borgsregionen m.fl. anser att det är angeläget att en ny modell träder i

kraft redan 2004. Även Ragunda kommun menar att det är hög tid att

införa ett nytt permanent utjämningssystem.

Skälen för regeringens förslag: Regler om ett nationellt utjämnings-

system för kostnader enligt LSS är angelägna och bör träda i kraft och

tillämpas så snart som möjligt. Regeringen anser därför att de bör träda i

kraft vid en sådan tidpunkt att de kan tillämpas redan för bidrags/av-

giftsåret 2004.

Med hänsyn till ikraftträdandetidpunkten bör särskilda regler gälla be-

träffande administrationen under 2004. Under bidrags-/avgiftsåret 2004

35

bör Skatteverket senast den 19 mars lämna uppgift till kommunerna om Prop. 2002/03:151 deras preliminära bidrag respektive avgifter. Kommunerna kan senast den 19 april påtala att ett fel uppkommit i underlaget för beslutet. Skatte- verket bör senast den 10 maj lämna uppgift till kommunerna om bidra- gets respektive avgiftens storlek (se lagförslagen i avsnitten 2.2 och 2.3). 10 Författningskommentarer

10.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

15 a § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.6. Genom bestämmelsen införs en uppgiftsskyldighet för kommunerna till Socialstyrelsen för framställning av officiell statistik. Förslaget avser endast uppgifter om insatser enligt 9 § LSS. Regeringen bestämmer vilka uppgifter som skall lämnas. Socialstyrelsen har med stöd av 13 § andra stycket förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade möjlighet att besluta om verkställighetsföreskrifter till bestämmelsen.

10.2

Förslaget till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade

1 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om att kom- muner kan få utjämningsbidrag av staten för kostnader enligt LSS. Av 1 § förslaget till lag om utjämningsavgift för kommuner för kost- nader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade följer att en kommun under vissa i den lagen angivna förutsätt- ningar kan få betala en utjämningsavgift till staten för kostnader enligt LSS. 2 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. Av första stycket framgår den verksamhet enligt LSS och den ersätt- ning för personlig assistans som kommunen skall betala enligt LASS som beräkningen av utjämningsbidraget baserar sig på. Av 19 § LASS framgår att den kommun där den ersättningsberättigade är bosatt skall ersätta kostnaderna för de första 20 assistanstimmarna per vecka. I andra stycket förklaras begreppet standardkostnad. Den närmare be- räkningen av standardkostnaden framgår av avsnitt 5.4. 3 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.2. 36 I första stycket beskrivs den metod som skall användas som metod för Prop. 2002/03:151 kostnadsutjämning. Enligt denna har en kommun rätt till ett bidrag av staten om standardkostnaden per invånare överstiger den för hela landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare. Skillnaden mellan dessa belopp multipliceras med antalet invånare i kommunen den 1 november året före bidragsåret, varvid bidraget erhålls. Om skillnaden blir negativ får kommunen inget bidrag. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer kommer att meddela närmare föreskrifter om beräk- ningen av bidraget. 4 § Av bestämmelsen följer att bidraget skall beräknas på grundval av den indelning av kommunerna som gäller vid bidragsårets början. Om indel- ningen av kommuner ändras gäller alltså indelningen vid början av bi- dragsåret. 5§ Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.7. I första stycket föreskrivs att Skatteverket skall besluta om bidraget och när kommunerna skall underrättas om detta. Enligt andra stycket finns det en möjlighet för kommunerna att senast den 15 februari till Skatteverket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Av tredje stycket framgår bl.a. att Skatteverket senast den 15 april skall lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag. Regeringen avser att ålägga Statistiska centralbyrån att senast den 1 oktober året före bidragsåret lämna uppgift till varje kommun om preli- minära bidrag enligt 3 §. 6 § I paragrafen regleras hur bidraget skall betalas ut. 7 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.7. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Bestämmelsen i punkten 1 har behandlats i avsnitt 9. Enligt punktens första stycke träder lagen i kraft den 1 mars 2004 men skall tillämpas första gången för bidragsåret 2004. Av punktens andra stycke framgår att särskilda regler beträffande ad- ministrationen av systemet skall gälla under nämnda bidragsår. Bestämmelsen i punkten 2 har behandlats i avsnitt 6.1. Enligt denna punkt reduceras det årliga bidrag per invånare som en kommun har rätt till enligt lagen för åren 20042006. En reduktion sker med de belopp som anges för respektive år eller, om bidraget är mindre än detta belopp, det faktiska bidraget. 37

10.3

Förslaget till lag om utjämningsavgift för kommuner Prop. 2002/03:151

för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och

service till vissa funktionshindrade

1 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1. Enligt denna paragraf skall en kommun under vissa förutsättningar som framgår av lagens bestämmelser betala en utjämningsavgift till sta- ten. Av 1 § förslaget till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kost- nader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade följer att en kommun under vissa i den lagen angivna förutsätt- ningar kan få ett utjämningsbidrag av staten för kostnader enligt LSS. 2 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3. Av första stycket framgår den verksamhet enligt LSS och den ersätt- ning för personlig assistans som kommunen skall betala enligt LASS som beräkningen av utjämningsavgiften baserar sig på. Av 19 § LASS framgår att den kommun där den ersättningsberättigade är bosatt skall ersätta kostnaderna för de första 20 assistanstimmarna per vecka. I andra stycket förklaras begreppet standardkostnad. Den närmare be- räkningen av standardkostnaden framgår av avsnitt 5.4. 3 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.2. Enligt denna paragraf skall en kommun betala en avgift till staten om standardkostnaden per invånare understiger den för hela landet genom- snittliga standardkostnaden per invånare. Skillnaden mellan dessa belopp multipliceras med antalet invånare i kommunen den 1 november året före avgiftsåret, varvid avgiften fås. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer kommer att meddela närmare föreskrifter om beräk- ningen av bidraget.

47 §§ Dessa paragrafer överensstämmer med 47 §§ förslaget till lag om ut- jämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, dock med de skillnaderna att bidragsår benämns avgiftsår och att bidrag ersatts med avgift. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Bestämmelsen i punkten 1 har behandlats i avsnitt 9. Enligt punktens första stycke träder lagen i kraft den 1 mars 2004 men skall tillämpas första gången för avgiftssåret 2004. Av punktens andra stycke framgår att särskilda regler beträffande ad- ministration av systemet gäller under nämnda avgiftsår. Bestämmelsen i punkten 2 har behandlats i avsnitt 6.1. 38 Enligt denna punkt begränsas den årliga avgift per invånare som en kommun skall betala enligt lagen för åren 20042008. Den högsta avgift som en kommun kan få betala uppgår till angivna belopp för respektive år. Prop. 2002/03:151 39 Sammanfattning av betänkandet Utjämning av LSS- kostnader (SOU 2002:103) Bakgrund Kommunerna är huvudman för den verksamhet som bedrivs enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Verk- samhet enligt LSS är en obligatorisk verksamhet och borde vara föremål för kostnadsutjämning. Kommunernas nettokostnader för LSS uppgick år 2001 till cirka 19,2 miljarder kronor. Kostnadsskillnaderna mellan kommunerna är av en sådan omfattning att de bör utjämnas för att alla kommuner skall få lik- värdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva en verksamhet enligt in- tentionerna i LSS. Kostnadsskillnaderna beror huvudsakligen på lands- tingens tidigare lokalisering av vårdhem och andra verksamheter enligt LSS. Kostnadsspridningen mellan kommuner för verksamhet enligt LSS varierade år 2001 från ca 400 till 6 000 kronor per invånare och år. På individnivå är kostnadsskillnaderna ännu större och beror på stora skill- nader i individuella behov. Prop. 2002/03:151 Bilaga 1 Likvärdigare ekonomiska förutsättningar för alla kommuner Med föreslaget utjämningssystem, som omfattar alla kommuner och har en långtgående kompensation, anser kommittén att systemet stödjer kommuner som har och utvecklar verksamhet och samtidigt minimerar oönskade styreffekter mellan kommunerna. Utjämningssystemet stimule- rar kommuner som har lite verksamhet i förhållande till invånarantalet att bygga upp en egen basverksamhet så att personer med funktionshinder får större möjligheter vid valet av bosättningsort. Personer med funktionshinder skall inte av olika strukturella och prak- tiska skäl vara hänvisad till vissa order där LSS-verksamheten är bättre utbyggd. När en person med funktionshinder söker bostad med särskild service bör kommunerna ha ekonomiskt mer likvärdiga förutsättningar att erbjuda denna obligatoriska verksamhet. Utfall Ett utjämningssystem med bra träffsäkerhet innebär att kostnadsskillna- derna efter utjämning minskar avsevärt jämfört med kostnadsskillnaderna före utjämning. Spridningen efter utjämning bör minska och närma sig medelvärdet, för att utjämningen skall kunnas anses ha en acceptabel träffsäkerhet. Kostnaden efter utjämning bör för de flesta kommuner lig- ga i intervallet 1 7292 593 kr/invånare år 2001, dvs. en avvikelse från genomsnittet om högst 20 procent. 40

Totalt sett är det 148 kommuner som kommer att få bidrag och 141

Prop. 2002/03:151

kommuner som kommer att få betala avgifter till utjämningssystemet.

Bilaga 1

Den totala omfördelningen uppgår till +/- 1,6 miljarder kronor.

Även andra ekonomiska effekter kommer att påverka kommunernas

utfall. De länsvisa utjämningssystemen bör upphöra när ett nationellt

utjämningssystem införs. År 2001 fanns det dessutom ca 1 400 avtal mel-

lan kommunerna avseende personer med funktionshinder med en annan

betalande kommun än vistelsekommunen. Av dessa 1 400 avtal avser

drygt 1 000 vuxna personer. Många av dessa avtal kommer att upphöra

när ett nationellt utjämningssystem införs.

Vid en kommunvis analys av den totala effekten av förslaget, måste

därför hänsyn tas till andra ekonomiska effekter, vilka är förutom av-

vecklandet av de länsvisa systemen och förändringar i antalet köp av

platser i annan kommun, frånvaron av det nuvarande tillfälliga statsbi-

draget och det därmed ökade generella statsbidraget om 50 kronor per

invånare, som blir följden av att det tillfälliga statsbidraget upphör. Net-

toeffekten kan endast bedömas i respektive kommun.

Fasta införandebidrag, vilka beräknas i förväg för perioden 2004

2007, skall ges till de kommuner som sammantaget får betala till föresla-

get utjämningssystem och avvecklandet av de länsvisa systemen. Infö-

randebidraget ges år 2004 till 70 kommuner, för att sedan avtrappas till

att endast omfatta 2 kommuner år 2007.

Beräkning av strukturkostnader Kommittén anser att utjämningen skall ta hänsyn till all LSS-verksamhet för att alla tre personkretsar som kommunen har kostnader för, dvs. alla insatser var för sig inklusive de första 20 timmarna av assistansersätt- ningen. En grundläggande strukturkostnad ska beräknas som antalet beslut per insats multiplicerad med rikets genomsnittliga nettokostnad för respekti- ve insats. Därutöver skall ett koncentrations- och personalkostnadsindex justera den beräknade strukturkostnaden. Utjämningsmetod Kommittén har diskuterat två olika sätt att utjämna kostnaderna mellan kommunerna. Båda metoderna baseras på en för varje kommun beräknad strukturkostnad, vilken visar hur den kommunala kostnaden skulle vara om alla kommuner hade samma genomsnittliga priser på insatserna. Den metod som kommittén förordar innebär att bidrag ges till de kommuner som har högre beräknade strukturkostnader per invånare än riksgenom- snittet och de kommuner som har lägre beräknade strukturkostnader per invånare betalar en avgift till systemet. Metoden är en utjämning utifrån den riksgenomsnittliga strukturkostnaden per invånare och överens- stämmer med utjämningssystemen för andra delverksamheter. Den andra metoden innebär att respektive kommun får ett bidrag som motsvarar kommunens hela beräknade strukturkostnad per invånare sam- tidigt som man årligen avstår en summa från den generella statsbidrags- 41 påsen som motsvarar den genomsnittliga strukturkostnaden per invånare. Prop. 2002/03:151 Det ekonomiska utfallet för respektive kommun blir likadant med de Bilaga 1 båda metoderna, samtidigt som de ekonomiska ramarna mellan staten och kommunsektorn förblir oförändrade. Kommittén föreslår att utjämningen görs i ett separat utjämningssy- stem. Det som talar för ett separat utjämningssystem är att denna verk- samhet har vissa särdrag jämfört med verksamheterna i den övriga kost- nadsutjämningen. Klarar modellen kraven på ett utjämningssystem? Kommittén har försökt utforma utjämningssystemet utifrån olika krav. Modellen ger en mycket bra träffsäkerhet mellan kommunernas redovi- sade kostnader och beräknade strukturkostnader. Påverkbarheten är rela- tivt liten eftersom kommunernas beslut nästan helt styrs utifrån lagstift- ningens konstruktion. En rättighetslagstiftning med långtgående detaljre- glering och möjligheter för enskilda att få besluten prövade av förvalt- ningsdomstol begränsar starkt det kommunala handlingsutrymmet. Kommittén anser därför att möjligheten för den enskilda kommunen att påverka antalet beslut är relativt liten. Även kommunernas möjligheter att påverka index för koncentration och personalkostnader minimeras i förslaget genom att dessa inte uppdateras årligen utan endast efter sär- skilt beslut av regeringen. Negativa ekonomiska incitament försvinner till största delen med föreslaget utjämningssystem. Trots att systemet har en stor träffsäkerhet uppstår endast små ingrepp i den enskildes integritet. Kommittén anser att stor hänsyn har tagits till enskilda personers integri- tet vid valet av utjämningsmodell. Utjämningen beräknas utifrån en ge- nomsnittskostnad per insats för hela riket. Ingen ersättning i systemet går att koppla till en enskild individ men systemet tar ändå hänsyn till LSS- verksamhetens olika verksamhetsinnehåll genom indexen för koncentra- tion och personalkostnader. Införande Kommittén bedömer att det är möjligt att införa utjämningssystemet fr.o.m. år 2004. 42 Författningsförslag i betänkandet Utjämning av LSS- kostnader (SOU 2002:103) Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och ser- vice till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade att 15 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15a § Kommunen skall för framställning av officiell statistik lämna ut upp- gifter om insatser enligt 9 §. Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 43 Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner för verk- samhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs följande. 1 § Kommuner kan för kostnadsutjämning få utjämningsbidrag från staten enligt denna lag. 2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här: Bidragsår: Det år under vilket bidraget betalas ut. Strukturkostnad: En för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för den verksamhet och kostnadsslag som anges i 3 § varvid kostnaden be- räknas med utgångspunkt i faktorer som är av särskild betydelse för att belysa de strukturella förhållandena. 3 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till Försäkringskassan en- ligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. 4 § Kommuner vars strukturkostnad per invånare överstiger den för landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare har rätt till ett bi- drag som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före bidragsåret. 5 § Ändras indelningen av kommuner, beräknas bidraget på grundval av den indelning som gäller vid bidragsårets ingång. 6 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om beräkningen av bidragen enligt 3 §. 7 § Skattemyndigheten beslutar preliminärt bidragens storlek samt lämnar senast den 20 januari under bidragsårets uppgift till varje kom- mun om storleken av dess preliminära bidrag. Kommuner kan senast den 15 februari till Skattemyndigheten påtala att ett fel uppkommit i underlaget för beslutet. Skattemyndigheten fastställer bidragens storlek samt lämnar senast den 15 april uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag. 8 § Bidraget skall betalas ut i samband med och på motsvarande sätt som gäller vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menig- hets utdebitering av skatt, m.m. 9 § Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos re- geringen. 44

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

2.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (2003:00) om införande av lagen (2003:00) om utjämningsbidrag till kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och lagen (2003:00) om utjäm- ningsavgift till kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 45 Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner för verk- samhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs följande. 1 § Kommuner skall under de förutsättningar som anges i denna lag betala en utjämningsavgift till staten. 2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här: Avgiftsår: Det år under vilket bidraget betalas ut. Strukturkostnad: En för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för den verksamhet och kostnadsslag som anges i 3 § varvid kostnaden be- räknas med utgångspunkt i faktorer som är av särskild betydelse för att belysa de strukturella förhållandena. 3 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till Försäkringskassan en- ligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. 4 § Kommuner vars strukturkostnad per invånare understiger den för landet genomsnittliga strukturkostnaden per invånare skall betala en av- gift som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före bidragsåret. 5 § Ändras indelningen av kommuner, beräknas bidraget på grundval av den indelning som gäller vid bidragsårets ingång. 6 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om beräkningen av avgiften enligt 3 §. 7 § Skattemyndigheten beslutar preliminärt avgiftens storlek samt lämnar senast den 20 januari under avgiftsåret uppgift till varje kommun om storleken av dess preliminära avgift. Kommuner kan senast den 15 februari till Skattemyndigheten påtala att ett fel uppkommit i underlaget för beslutet. Skattemyndigheten fastställer avgifternas storlek samt lämnar senast den 15 april uppgift till varje kommun om storleken av dess avgift. 8 § Avgiften skall betalas genom avräkning i samband med och på motsvarande sätt som gäller vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 9 § Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos re- geringen. 46

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2004.

2.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i lagen (2003:00) om införande av lagen (2003:00) om utjämningsbidrag till kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och lagen (2003:00) om utjäm- ningsavgift till kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 47 Prop. 2002/03:151 Bilaga 2 Förslag till lag om införande av lagen (2003:000) om utjäm- ningsbidrag till kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade och lagen (2003:000) om utjämningsavgift för kommuner för verksamhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs följande. 1 § Lagen (2003:000) om utjämningsbidrag till kommuner för verk- samhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och lagen (2003:000) om utjämningsavgift till verk- samhetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och denna lag träder i kraft den 1 januari 2004. 2 § I denna lag används följande termer i den betydelse som anges här: Strukturkostnad: En för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för den verksamhet och kostnadsslag som anges i 3 §, varvid kostnaden be- räknas med utgångspunkt i faktorer som är av särskild betydelse för att belysa de strukturella förhållandena. Länsvisa utjämningssystem: Bidrag eller avgifter som betalas mellan kommuner inom ett län enligt 17 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. 3 § Vad som i denna lag benämns bidragsförändring utgörs av skillna- den mellan beräknad strukturkostnad minus den för landet genomsnittli- ga strukturkostnaden per invånare multiplicerad med antalet invånare i kommunen minus eventuellt bidrag/avgift från/till de länsvisa utjäm- ningssystemen under år 2003. Om bidragsförändringen är negativ be- nämns detta som bidragsminskning. 4 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer fastställer i förväg bidragsminskningens storlek för berörda kommuner. 5 § En årlig begränsning av bidragsminskningen görs för de kommuner vars beräknade bidragsminskning överstiger 350 kronor per invånare. Dessa kommuner får ett i förväg bestämt införandetillägg, som uppgår till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den beräknade bidrags- minskningen, och

350 kronor för år 2004

700 kronor för år 2005

1 050 kronor för år 2006

1 400 kronor för år 2007

48 Remissinstanser Prop. 2002/03:151 Bilaga 3 Efter remiss har yttranden över betänkandet Utjämning av LSS-kostnader avgetts av följande remissinstanser. Myndigheter Riksdagens ombudsmän, Hovrätten för Övre Norrland, Katrineholms tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Västernorrlands län, Datainspektionen, Riksförsäkringsverket, Socialstyrelsen, Handikapp- ombudsmannen, Barnombudsmannen, Statskontoret, Ekonomi- styrningsverket, Statistiska centralbyrån, Riksrevisionsverket, Riksskat- teverket, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, och Länsstyrelsen i Jämtlands län. Landsting Blekinge läns landsting, Dalarnas läns landsting, Gävleborgs läns lands- ting, Kronobergs läns landsting, Västernorrlands läns landsting och Öre- bro läns landsting. Kommuner Ale kommun, Alingsås kommun, Alvesta kommun, Aneby kommun, Arboga kommun, Arjeplogs kommun, Arvidsjaurs kommun, Arvika kommun, Askersunds kommun, Avesta kommun, Bergs kommun, Bjur- holms kommun, Bjuvs kommun, Bodens kommun, Bollebygds kommun, Bollnäs kommun, Borgholms kommun, Borlänge kommun, Borås kom- mun, Botkyrka kommun, Bräcke kommun, Burlövs kommun, Båstads kommun, Dals-Eds kommun, Danderyds kommun, Degerfors kommun, Dorotea kommun, Eda kommun, Ekerö kommun, Eksjö kommun, Em- maboda kommun, Enköpings kommun, Eskilstuna kommun, Eslövs kommun, Essunga kommun, Falkenbergs kommun, Falköpings kommun, Faluns kommun, Finspångs kommun, Flens kommun, Forshaga kom- mun, Färgelanda kommun, Gagnefs kommun, Gislaveds kommun, Gne- sta kommun, Gnosjö kommun, Gotlands kommun, Grästorps kommun, Gullspångs kommun, Gällivare kommun, Gävle kommun, Göteborgs kommun, Götene kommun, Habo kommun, Hagfors kommun, Halls- bergs kommun, Hallstahammars kommun, Halmstads kommun, Ham- marö kommun, Haninge kommun, Haparanda kommun, Heby kommun, Hedemora kommun, Helsingborgs kommun, Herrljunga kommun, Hjo kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Huddinge kommun, Hudiksvalls kommun, Hultsfreds kommun, Hylte kommun, Håbo kommun, Hällefors kommun, Härjedalens kommun, Härnösands kommun, Härryda kommun, Hässle- holms kommun, Höganäs kommun, Högsby kommun, Hörby kommun, Höörs kommun, Järfälla kommun, Jönköpings kommun, Kalmars kom- 49

mun, Karlsborgs kommun, Karlshamns kommun, Karlskoga kommun,

Prop. 2002/03:151

Karlskrona kommun, Karlstads kommun, Katrineholms kommun, Kils

Bilaga 3

kommun, Kinda kommun, Kiruna kommun, Knivsta kommun, Kramfors

kommun, Kristianstads kommun, Kristinehamns kommun, Krokoms

kommun, Kumla kommun, Kungsbacka kommun, Kungsörs kommun,

Kungälvs kommun, Kävlinge kommun, Köpings kommun, Laholms

kommun, Landskrona kommun, Laxå kommun, Lekebergs kommun,

Lerums kommun, Lessebo kommun, Lidingö kommun, Lidköpings

kommun, Lindesbergs kommun, Linköpings kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kom-

mun, Ljusdals kommun, Lomma kommun, Ludvika kommun, Luleå

kommun, Lunds kommun, Lycksele kommun, Lysekils kommun, Malmö

kommun, Malå kommun, Mariestads kommun, Marks kommun, Marka-

ryds kommun, Melleruds kommun, Mjölby kommun, Motala kommun,

Mullsjö kommun, Munkfors kommun, Mölndals kommun, Mönsterås

kommun, Mörbylånga kommun, Nacka kommun, Nora kommun, Nor-

bergs kommun, Nordanstigs kommun, Nordmalings kommun, Norrkö-

pings kommun, Norrtälje kommun, Norsjö kommun, Nybro kommun,

Nykvarns kommun, Nyköpings kommun, Nynäshamns kommun, Nässjö

kommun, Ockelbo kommun, Olofströms kommun, Osby kommun,

Oskarshamns kommun, Ovanåkers kommun, Oxelösunds kommun, Paja-

la kommun, Partille kommun, Perstorps kommun, Piteå kommun, Ra-

gunda kommun, Ronneby kommun, Sala kommun, Salems kommun,

Sandvikens kommun, Sigtuna kommun, Simrishamns kommun, Sjöbo

kommun, Skara kommun, Skellefteå kommun, Skinnskattebergs kom-

mun, Skövde kommun, Smedjebackens kommun, Sollefteå kommun,

Sollentuna kommun, Solna kommun, Sorsele kommun, Staffanstorps

kommun, Stenungsunds kommun, Stockholms kommun, Storumans

kommun, Strängnäs kommun, Strömstads kommun, Strömsunds kom-

mun, Sundbybergs kommun, Sundsvalls kommun, Sunne kommun, Su-

rahammars kommun, Svedala kommun, Svenljunga kommun, Säters

kommun, Sävsjö kommun, Söderhamns kommun, Söderköpings kom-

mun, Södertälje kommun, Sölvesborgs kommun, Tibro kommun, Tida-

holms kommun, Tierps kommun, Timrå kommun, Tingsryds kommun,

Tjörns kommun, Tomelilla kommun, Tranemo kommun, Trelleborgs

kommun, Trollhättans kommun, Trosa kommun, Tyresö kommun, Täby

kommun, Töreboda kommun, Uddevalla kommun, Ulricehamns kom-

mun, Umeå kommun, Upplands-Bro kommun, Upplands Väsby kom-

mun, Uppsala kommun, Uppvidinge kommun, Vaggeryds kommun, Val-

lentuna kommun, Vansbro kommun, Vara kommun, Varbergs kommun,

Vellinge kommun, Vetlanda kommun, Vilhelmina kommun, Vindelns

kommun, Vingåkers kommun, Vänersborgs kommun, Vännäs kommun,

Värmdö kommun, Värnamo kommun, Västerviks kommun, Västerås

kommun, Växjö kommun, Ydre kommun, Ystads kommun, Åmåls

kommun, Ånge kommun, Åre kommun, Åstorps kommun, Åtvidabergs

kommun, Älmhults kommun, Älvsbyns kommun, Ängelholms kommun,

Örebro kommun, Örnsköldsviks kommun, Östersunds kommun, Öster-

åkers kommun och Övertorneå kommun.

50 Handikapporganisationer De handikappades riksförbund (DHR), Demensförbundet, Handikapp- förbundens Samarbetsorgan (HSO), Riksförbundet för Trafik- och Polio- skadade (RTP), Riksföreningen Hjärnkraft, Schizofreniförbundet, Säll- synta diagnoser, Brukarkooperativet JAG och Stockholmskooperativet för Independent Living (STIL). Arbetsmarknadsorganisationer Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges Akademikers Centralorga- nisation (SACO), Svenskt Näringsliv och Tjänstemännens Centralorgani- sation (TCO). Prop. 2002/03:151 Bilaga 3 Kommunförbund Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Kommunförbundet Stockholms län, Kommunförbundet Sörmland, Kommunförbundet Jön- köpings län, Kommunförbundet Kronoberg, Kalmar läns Kommunför- bund, Kommunförbundet Skåne, Göteborgsregionens kommunalförbund, Kommunförbundet Fyrbodal, Kommunförbundet Skaraborg, Kommun- förbundet Örebro, Västmanlands Kommunförbund, Dalarnas Kommun- förbund, Kommunförbundet Gävleborg, Kommunförbundet Västerbotten och Kommunförbundet Norrbotten. Övriga Utjämningskommittén (Fi 2001:14) Instanser utöver remisslistan som har yttrat sig Solåkrabyns Föräldrar- och anhöringförening, NOSAM, PRIVO, Svens- ka kommunalarbetareförbundet, och Västkom. Instanser som beretts tillfälle att yttra sig men avstått från att yttra sig[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Boxholms kommun, Bromölla kommun, Fagersta kommun, Filipstads kommun, Grums kommun, Jokkmokks kommun, Kalix kommun, Klippans kommun, Leksands kommun, Lilla Edets kommun, Ljusnarsbergs kommun, Malungs kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Munkedals kommun, Orsa kommun, Orusts kommun, Robertsfors kom- mun, Rättviks kommun, Skurups kommun, Sotenäs kommun, Storfors kommun, Svalövs kommun, Säffle kommun, Tanums kommun, Torsby kommun, Torsås kommun, Tranås kommun, Vadstena kommun, Valde- marsviks kommun, Vaxholms kommun, Vimmerby kommun, Vårgårda kommun, Årjängs kommun, Älvdalens kommun, Älvkarleby kommun, Öckerö kommun, Ödeshögs kommun, Örkelljunga kommun, Östham- 51 mars kommun, Östra Göinge kommun, Överkalix kommun, Afasiför- bundet i Sverige, Alzheimerföreningen, Astma- och Allergiförbundet, Blodcancerförbundet, Föreningen för de Neurosedynskadade (FfdN), Föreningen Sveriges Dövblinda (FSDB), Hjärtebarnsföreningen, Hjärt- och Lungsjukas Riksförbund, Hörselskadades Riksförbund (HRF), Riks- förbundet för stomi- och reservoaropererade, Neurologiskt Handikappa- des Riksförbund (NHR), Parkinsonförbundet, Reumatikerförbundet, Riksförbundet Attention, Riksförbundet Cystisk Fibros (RfCF), Riksför- bundet döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB), Riksförbundet för Mag- och Tarmsjuka (RMT), Riksförbundet för Njursjuka (RNj), Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn och Ungdomar (RBU), Riksför- bundet för Social och Mental Hälsa (RSMH), Riksförbundet för Utveck- lingsstörda Barn Ungdomar och Vuxna (FUB), Riksföreningen Autism (RFA), STROKE-Riksförbundet, Svenska Celiakiförbundet (SCF), Svenska Diabetesförbundet (SD), Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Svenska Epilepsiförbundet (SEF), Svenska Laryngförbundet (SLF), Syn- skadades Riksförbund (SRF), Intressegruppen för assistansberättigade (IFA), Föreningen Sveriges kommunalekonomer, Kommunförbundet Uppsala län, Östsam, Region Blekinge, Kommunförbundet Halland, Kommunförbundet Sjuhärad, Region Värmland, Kommunförbundet Väs- ternorrland och Kommunförbundet Jämtlands län. Prop. 2002/03:151 Bilaga 3 52

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 2002/03:151

Bilaga 4

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade skall införas en ny paragraf, 15 a §, av föl- jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 a § Kommunen skall lämna ut vissa personuppgifter enligt 9 § till So- cialstyrelsen för framställning av officiell statistik. Regeringen be- stämmer vilka uppgifter som skall lämnas ut. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004. 53 Prop. 2002/03:151 Bilaga 4 Förslag till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner kan för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade få utjämningsbidrag från staten enligt denna lag. Beräkning av verksamhetskostnader och bidrag

2 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt 9 § 210 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till försäkrings- kassan enligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. Med standardkostnad avses en för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för de verksamheter och den ersättning som anges i första styck- et.

3 § En kommun vars standardkostnad per invånare överstiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare har rätt till ett bi- drag som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före det år bidraget skall lämnas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om beräkningen av bidraget.

4 § Bidraget beräknas på grundval av den indelning av kommuner som gäller vid början av det år bidraget skall lämnas (bidragsåret). Hur bidrag fastställs

5 § Skatteverket beslutar preliminärt bidragens storlek samt lämnar se- nast den 20 januari under bidragsåret uppgift till varje kommun om detta. Kommunerna får senast den 15 februari under bidragsåret till Skatte- verket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Skatteverket fastställer bidragens storlek samt lämnar senast den 15 april under bidragsåret uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag. Utbetalning

6 § Bidraget skall betalas ut i samband med och på motsvarande sätt som vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebi- tering av skatt m.m. 54

Överklagande

Prop. 2002/03:151

7 § Skatteverkets beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Bilaga 4

1.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004 och tillämpas första gången för bidragsåret 2004.

För bidragsåret 2004 skall i stället för vad som sägs i 5 § följande gäl- la:

Skatteverket skall senast den 19 mars lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess preliminära bidrag,

kommuner får senast den 19 april påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet, och

Skatteverket skall senast den 10 maj lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess bidrag.

2.

Från och med 2004 till och med 2006 skall det bidrag som en kom- mun har rätt till enligt lagen reduceras med högst

270 kronor per invånare för 2004,

70 kronor per invånare för 2005, och

15 kronor per invånare för 2006.

55 Prop. 2002/03:151 Bilaga 4 Förslag till lag om utjämningsavgift för kommuner för verksam- hetskostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs följande.

1 § Kommuner skall under de förutsättningar som anges i denna lag beta- la en utjämningsavgift till staten för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Beräkning av verksamhetskostnader och avgifter

2 § För varje kommun beräknas en standardkostnad för verksamheter enligt 9 § 210 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade samt för den ersättning varje kommun betalar till försäkrings- kassan enligt 20 § lagen (1993:389) om assistansersättning. Med standardkostnad avses en för varje kommun beräknad teoretisk kostnad för de verksamheter och den ersättning som anges i första styck- et.

3 § En kommun vars standardkostnad per invånare understiger den för landet genomsnittliga standardkostnaden per invånare skall betala en av- gift som motsvarar mellanskillnaden, multiplicerad med antalet invånare i kommunen den 1 november året före det år avgiften skall betalas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om beräkningen av avgiften.

4 § Avgiften beräknas på grundval av den indelning av kommuner som gäller vid början av det år avgiften skall betalas (avgiftsåret). Hur avgiften fastställs

5 § Skatteverket beslutar preliminärt avgiftens storlek samt lämnar senast den 20 januari under avgiftsåret uppgift till varje kommun om detta. Kommunerna får senast den 15 februari under avgiftsåret till Skatte- verket påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet. Skatteverket fastställer avgifternas storlek samt lämnar senast den 15 april under avgiftsåret uppgift till varje kommun om storleken av dess avgift. Betalning

6 § Avgiften skall betalas genom avräkning i samband med och på mot- svarande sätt som vid utbetalning av kommunalskattemedel enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt m.m. 56

Överklagande

Prop. 2002/03:151

7 § Skatteverkets beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Bilaga 4

1.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2004 och tillämpas första gången för avgiftsåret 2004.

För avgiftsåret 2004 skall i stället för vad som sägs i 5 § följande gälla:

Skatteverket skall senast den 19 mars lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess preliminära avgift,

kommuner får senast den 19 april påtala brister och oriktiga uppgifter i underlaget för beslutet, och

Skatteverket skall senast den 10 maj lämna uppgift till varje kommun om storleken av dess avgift.

2.

Från och med 2004 till och med 2008 skall den avgift som en kom- mun skall betala enligt lagen utgå med högst

250 kronor per invånare för 2004,

550 kronor per invånare för 2005,

850 kronor per invånare för 2006,

1 150 kronor per invånare för 2007, och

1 450 kronor per invånare för 2008.

57 Lagrådets yttrande Prop. 2002/03:151 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2003-06-10

Närvarande: f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist, regeringsrådet Marianne Eliason, justitierådet Severin Blomstrand. Enligt en lagrådsremiss den 28 maj 2003 (Finansdepartementet) har re- geringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade,

2.

lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade,

3.

lag om utjämningsavgift för kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Axel Taliercio, biträdd av departementsrådet Dan[REDACTED_EFTERNAMN] och departe- mentssekreteraren Niklas Sjölin. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet : Förslaget till lag om utjämningsbidrag till kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och förslaget till lag om utjämningsavgift för kommuner för kostnader enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Genom de föreslagna lagarna införs ett system för kostnadsutjämning med avseende på skillnader i kommunernas kostnader för verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Det nya systemet utgör ett komplement för ett avgränsat verksamhets- område till det betydligt mer omfattande kostnadsutjämningssystem som gäller sedan år 1996 enligt två särskilda lagar, lagen (1995:1515) om ut- jämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting. I fråga om den lagteknis- ka utformningen ansluter den föreslagna lagstiftningen mycket nära till den redan befintliga. Med utgångspunkt i att det redan föreligger en grundläggande lag- stiftning om kostnadsutjämning enligt modellen med utjämningsbidrag och utjämningsavgift finner Lagrådet inte anledning att invända mot eller föra fram särskilda synpunkter på förslagen i konstitutionellt eller annat hänseende. Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. 58

Finansdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 september 2003 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] J. O.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] H.,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2002/03:151 Utjämning av vissa kostna- der för stöd och service till funktionshindrade Prop. 2002/03:151 59