Regeringens proposition

1997/98:166

Ny associationsrätt för bankaktiebolag, m.m.

Prop.

1997/98:166

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 maj 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att bankaktiebolagslagen (1987:618) avskaffas

och att aktiebolagslagen (1975:1385) i stället skall utgöra den

associationsrättsliga grunden för bankaktiebolagen. Vissa

särbestämmelser har dock behållits för bankaktiebolagen och dessa

föreslås huvudsakligen bli införda i ett nytt kapitel i bankrörelselagen.

Utgångspunkten för reformen är att aktiebolagslagens regler är

tillräckliga för att skydda aktietecknare, aktieägare och borgenärer i

allmänhet. De omständigheter som föranleder särskilda

associationsrättsliga regler för bankaktiebolag är dels sådana som följer

av tvingande näringsrättsliga bestämmelser i EG-direktiv, dels sådana

som har sin grund i bankaktiebolagens särställning, dvs. deras betydelse

för stabiliteten i det finansiella systemet, och det faktum att de står under

Finansinspektionens tillsyn.

Förslagen innebär bl.a. att redan bildade aktiebolag kan ansöka om

tillstånd att driva bankrörelse (oktroj), att systemet med delegater i bank-

aktiebolag avskaffas och att den verkställande direktören får ställning

som bolagsorgan. Vidare föreslås de ändringar i aktiebolagslagen rörande

styrelse, bolagsstämma och revision som regeringen har föreslagit i

propositionen 1997/98:99 Aktiebolagets organisation också bli

tillämpliga på bankaktiebolagen.

I propositionen föreslås även en ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare som innebär att en försäkringsmäklare som är

registrerad i ett annat EES-land får driva gränsöverskridande verksamhet

i Sverige utan krav på registrering hos Finansinspektionen.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385) 33

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda 35

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 37

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 38

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare 39

2.7 Förslag till lag om ändring i jordabalken 42

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:277) om

vissa bulvanförhållanden 45

2.9 Lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade

emissioner i aktiemarknadsbolag m.m. 46

3 Ärendet och dess beredning 47

4 Bakgrund 49

4.1 Allmänt om regleringen av banker och andra

kreditinstitut 49

4.2 Närmare om den associationsrättsliga lagstiftningen för

banker 50

4.3 Kort om EG-direktiv 51

4.4 Pågående arbete inom området 52

5 Allmänna utgångspunkter 54

6 Överväganden 56

6.1 Inledande bestämmelser 57

6.1.1 De allmänna aktiebolagen 57

6.1.2 Bankaktiebolagen 58

6.2 Aktiebolags bildande 61

6.2.1 De allmänna aktiebolagen 61

6.2.2 Bankaktiebolagen 63

6.3 Aktier, aktiebrev m.m. och aktiebok 77

6.3.1 De allmänna aktiebolagen 77

6.3.2 Bankaktiebolagen 80

6.4 Ökning av aktiekapitalet genom nyemission eller

fondemission 83

6.4.1 De allmänna aktiebolagen 83

6.4.2 Bankaktiebolagen 86

6.5 Konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med

optionsrätt till nyteckning 94

6.5.1 De allmänna aktiebolagen 94

6.5.2 Bankaktiebolagen 96

6.6 Nedsättning av aktiekapitalet 97

6.6.1 De allmänna aktiebolagen 97

6.6.2 Bankaktiebolagen 99

6.7 Förvärv av egna aktier och upptagande av vissa

penninglån 103

6.7.1 De allmänna aktiebolagen 103

6.7.2 Bankaktiebolagen 104

6.8 Bolagets ledning 107

6.8.1 De allmänna aktiebolagen 107

6.8.2 Bankaktiebolagen 109

6.9 Bolagsstämma 120

6.9.1 De allmänna aktiebolagen 120

6.9.2 Bankaktiebolagen 122

6.10 Revision 127

6.10.1 De allmänna aktiebolagen 127

6.10.2 Bankaktiebolagen 129

6.11 Allmän och särskild granskning 140

6.11.1 De allmänna aktiebolagen 140

6.11.2 Bankaktiebolagen 141

6.12 Vinstutdelning och annan användning av bolagets

egendom 143

6.12.1 De allmänna aktiebolagen 143

6.12.2 Bankaktiebolagen m.fl. 144

6.13 Likvidation och upplösning 146

6.13.1 De allmänna aktiebolagen 146

6.13.2 Bankaktiebolagen 147

6.14 Fusion och inlösen av aktier i dotterbolag 156

6.14.1 De allmänna aktiebolagen 156

6.14.2 Bankaktiebolagen 159

6.15 Skadestånd m.m. 162

6.15.1 De allmänna aktiebolagen 162

6.15.2 Bankaktiebolagen 163

6.16 Aktiebolags firma 167

6.16.1 De allmänna aktiebolagen 167

6.16.2 Bankaktiebolagen 167

6.17 Byte av bolagskategori 169

6.17.1 De allmänna aktiebolagen 169

6.17.2 Bankaktiebolagen 170

6.18 Registrering, överklagande m.m. 171

6.18.1 De allmänna aktiebolagen 171

6.18.2 Bankaktiebolagen 172

6.19 Straff och vite 176

6.19.1 De allmänna aktiebolagen 176

6.19.2 Bankaktiebolagen 177

7 EES-försäkringsmäklares verksamhet i Sverige 179

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 184

9 Ekonomiska konsekvenser 185

10 Författningskommentar 186

10.1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617) 186

10.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385) 196

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda 197

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 197

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 197

10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare 198

10.7 Övriga förslag till lagändringar 200

Bilaga 1 Remissinstanser som yttrat sig över Promemoria om ny

associationsrätt för bankaktiebolag och försäkringsbolag 201

Bilaga 2 Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet Nya

ledningsregler för bankaktiebolag och försäkringsbolag

(SOU 1998:27) 202

Bilaga 3 Remissinstanser som yttrat sig över betänkandet

Försäkringsmäklare - en lagöversyn av

försäkringsmäklarutredningen (SOU 1997:79) 203

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 204

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 236

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 maj 1998 244

Rättsdatablad 245

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

3. lag om ändring i lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda,

4. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

5. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

6. lag om ändring i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare,

7. lag om ändring i jordabalken,

8. lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden, och

9. lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i

aktiemarknadsbolag m.m.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

dels att 5 kap. 5 §, 6 kap. 6 § samt 8 kap. 3 a , 4 a och 7 §§ skall

upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 8, 9 och 13 §§, 3 kap. 1 6 och 8 15 §§,

5 kap. 1 3 och 8 §§, 6 kap. 1 4 §§, 7 kap. 4, 14, 16 och 24 §§ och 8 kap.

1 5 och 8 §§, samt rubrikerna till 3, 5 och 6 kap. skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 9 kap., samt närmast

före 8 kap. 1 och 2 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag innehåller

bestämmelser om den rörelse som

en bank får driva samt vissa andra

för banker gemensamma

bestämmelser. Bestämmelser om

hur en bank bildas och om dess

organisation m.m. finns i

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Denna lag innehåller

gemensamma bestämmelser för

banker om den rörelse som en

bank får driva och om tillsyn m.m.

Den innehåller vidare vissa

särskilda bestämmelser för

bankaktiebolag samt bestämmelser

om revision, skadestånd m.m. och

firma för sparbanker och

medlemsbanker.

Med bank förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbank och

medlemsbank.

Med en banks stadgar förstås

i denna lag bolagsordning för

bankaktiebolag, reglemente för

sparbank och stadgar för

medlemsbank.

Med bankaktiebolag förstås i

denna lag ett aktiebolag som har

fått tillstånd att driva bankrörelse.

För bankaktiebolag gäller vad

som är föreskrivet för aktiebolag i

allmänhet, om inte annat följer av

denna lag eller är särskilt

föreskrivet. Om det i

aktiebolagslagen (1975:1385)

finns hänvisningar till

bestämmelser i samma lag och

gäller föreskrifter i denna lag i

stället för eller vid sidan av

bestämmelserna i

aktiebolagslagen, skall

hänvisningarna vid tillämpning i

fråga om bankaktiebolag i stället

respektive också avse föreskrifter i

denna lag.

Bestämmelser om hur spar-

banker och medlemsbanker bildas

och om deras organisation m.m.

finns i sparbankslagen (1987:619)

respektive lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Med en banks stadgar förstås

i denna lag reglemente för

sparbank och stadgar för

medlemsbank.

För varje bank skall finnas ett huvudkontor i Sverige.

För utländska bankföretags verksamhet genom filial i Sverige gäller

bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar och i övrigt lagen

(1992:160) om utländska filialer m.m.

Denna lag gäller inte för verksamhet som bedrivs av Sveriges riksbank

eller Riksgäldskontoret.

2 kap.

8 §

För att skydda en fordran får en bank

1. på offentlig auktion, en svensk eller utländsk börs eller en

auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad eller vid

exekutiv försäljning köpa egendom som är utmätt eller utgör säkerhet för

fordringen, och

2. om det finns anledning att anta att banken annars skulle lida

avsevärd förlust, som betalning för fordran överta egendom som utgör

säkerhet för fordringen eller annan egendom.

Första stycket gäller inte egen

aktie, aktie i moderbolag eller

bevis om andel i eller tillskott till

medlemsbank. I fråga om

sparbanks förvärv av bevis om

tillskott till garantifond eller

grundfond i sparbanken gäller

bestämmelserna i 5 kap. 7 § första

stycket sparbankslagen

(1987:619).

I utbyte mot egendom som har

köpts eller övertagits enligt första

stycket får en bank förvärva aktier

i ett bolag, som bildats för

förvaltning av egendomen eller för

fortsättande av en med denna

driven verksamhet.

Har aktier förvärvats enligt

första eller tredje stycket får

banken, om uppenbar fara

föreligger för att banken annars

lider förlust, förvärva ytterligare

aktier i samma bolag.

Första stycket gäller inte egen

aktie eller aktie i moderbolag. För

förvärv av sådana aktier finns

bestämmelser i 7 kap. 2 §

aktiebolagslagen (1975:1385).

Första stycket gäller inte heller

bevis om andel i eller tillskott till

medlemsbank. I fråga om en

sparbanks förvärv av bevis om

tillskott till garantifond eller

grundfond i sparbanken gäller

bestämmelserna i 5 kap. 7 § första

stycket sparbankslagen

(1987:619).

I utbyte mot egendom som har

köpts eller övertagits enligt första

stycket får en bank förvärva aktier

i ett bolag, som bildats för att

förvalta egendomen eller för att

fortsätta en verksamhet som

bedrivs med denna.

Har aktier förvärvats enligt

första eller tredje stycket får

banken, om det finns uppenbar

risk för att banken annars lider

förlust, förvärva ytterligare aktier i

samma bolag.

Har aktier förvärvats enligt första, tredje eller fjärde stycket får

banken, om aktiebolaget överlåter sina tillgångar på ett annat aktiebolag,

byta ut dessa aktier mot aktier i det andra aktiebolaget.

Den egendom som banken förvärvat enligt denna paragraf skall

avyttras när det med hänsyn till marknadsförhållandena lämpligen kan

ske. Egendomen skall dock avyttras senast när det kan äga rum utan

förlust för banken. Banken skall årligen till Finansinspektionen avge en

särskild redovisning av egendomen.

9 §3

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

1 kap. 4 § andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 2 § andra stycket

sparbankslagen (1987:619) eller

1 kap. 4 § andra eller tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker krävdes när

rörelsen påbörjades.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

9 kap. 4 § andra stycket denna lag,

2 kap. 2 § andra stycket

sparbankslagen (1987:619) eller

1 kap. 4 § andra eller tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker krävdes när

rörelsen påbörjades.

13 §4

Kredit får beviljas endast om låntagaren på goda grunder kan förväntas

fullgöra låneförbindelsen. Dessutom krävs betryggande säkerhet i fast

eller lös egendom eller i form av borgen. Banken får dock avstå från

sådan säkerhet om den kan anses obehövlig eller om det annars

föreligger särskilda skäl att avstå från säkerhet.

Bestämmelsen i 6 kap. 10 §

första stycket bankaktiebolags-

lagen (1987:618) om förbud för

ett bankaktiebolag att som pant

ta emot egen aktie tillämpas också

på förlagsbevis som bolaget

utfärdat.

Bestämmelsen i 7 kap. 2 § första

stycket aktiebolagslagen

(1975:1385) om förbud för ett

aktiebolag att som pant ta emot

egen aktie tillämpas också på

förlagsbevis som ett

bankaktiebolag utfärdat.

En sparbank får inte som pant ta emot förlagsbevis, som sparbanken

utfärdat, och inte heller bevis om tillskott till garantifond eller grundfond

i sparbanken.

En medlemsbank får inte som pant ta emot förlagsbevis eller

förlagsandelsbevis som banken utfärdat eller bevis om andel i eller

tillskott till banken.

3 kap. Revision

3 kap. Revision i sparbanker och

medlemsbanker

1 §

En bank skall ha minst två

revisorer. Revisorerna väljs av

stämman om det inte föreskrivs i

stadgarna att en eller flera av dem,

dock inte alla, skall utses på annat

sätt.

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst två revisorer.

Revisorerna väljs av stämman om

det inte föreskrivs i stadgarna att

en eller flera av dem, dock inte

alla, skall utses på annat sätt.

En revisors uppdrag gäller för den tid som anges i stadgarna. Om

uppdraget inte skall gälla tills vidare, skall tiden bestämmas så att

uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie stämma på vilken

revisorsval skall förrättas.

Stämman kan utse en eller flera

revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande

revisorer gäller i tillämpliga delar

om revisorssuppleanter.

Stämman kan utse en eller flera

revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag,

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande

revisorer gäller i tillämpliga delar

om revisorssuppleanter.

2 §

Varje röstberättigad har rätt att

föreslå att det hos

Finansinspektionen påkallas att en

revisor (medrevisor) utses att delta

i revisionen tillsammans med de

övriga revisorerna. Förslaget skall

framställas på en stämma där

revisorsval skall ske eller där

förslaget enligt kallelsen till

stämman skall behandlas.

Finansinspektionen skall på

begäran av röstberättigad och efter

att ha hört bankens styrelse utse en

revisor för tiden till och med

ordinarie stämma under nästa

räkenskapsår, om förslaget biträds

Varje röstberättigad i en

sparbank eller i en medlemsbank

har rätt att föreslå att det hos

Finansinspektionen begärs att en

revisor (medrevisor) utses att delta

i revisionen tillsammans med de

övriga revisorerna. Förslaget skall

framställas på en stämma där

revisors-val skall ske eller där

förslaget enligt kallelsen till

stämman skall behandlas.

Finansinspektionen skall på

begäran av en röstberättigad och

efter att ha hört bankens styrelse

utse en revisor för tiden till och

med ordinarie stämma under nästa

räkenskapsår, om förslaget biträds

1. i ett bankaktiebolag av

ägare till minst en tiondel av

samtliga aktier eller en tredjedel

av de företrädda aktierna,

2. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

3. i en medlemsbank av minst

en tiondel av samtliga

röstberättigade eller en tredjedel

av de närvarande röstberättigade.

1. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst

en tiondel av samtliga

röstberättigade eller en tredjedel

av de närvarande röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavare av förlagsandelar begära hos

styrelsen att en medrevisor utses. Begärs detta av innehavare som

företräder förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst

en tiondel av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast

inom två månader göra framställning hos Finansinspektionen om att en

medrevisor utses. Försummas detta får varje innehavare av en

förlagsandel göra sådan framställning.

3 §

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor.

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank.

Revisorerna skall ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan utses även ett registrerat revisionsbolag. Bestämmelser

om vem som kan vara huvudansvarig för revisionen och om

underrättelseskyldighet finns i 12 § lagen (1995:528) om revisorer.

Bestämmelserna i 5 § om behörighet, i 8 a § om rapporteringsskyldighet

och i 13 § om rätt att närvara på stämma tillämpas på den

huvudansvarige.

4 §

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en bank skall vara

auktoriserad revisor.

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en sparbank eller

i en medlemsbank skall vara

auktoriserad revisor.

5 §

Den kan inte vara revisor som

I en sparbank eller i en

medlemsbank kan den inte vara

revisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt

säkerhet.

Vad som angetts i första stycket 4 gäller också när skulden eller

förpliktelsen avser revisorns make eller sambo eller juridisk person i

vilken sådan person eller revisorn själv har ett väsentligt ekonomiskt

intresse.

En revisor är obehörig också om det i övrigt finns någon särskild

omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans oberoende.

Den som är huvudman i en sparbank får inte vara sådan revisor som

avses i 4 §.

I fråga om annan revisor i en medlemsbank än sådan som avses i 4 §

gäller vad som sägs i första stycket 4 och andra stycket endast om

låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger

med medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor i en

bank kan inte heller vara revisor i

ett dotterföretag till banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor kan

inte heller vara revisor i ett

dotterföretag till banken.

Revisorerna får vid revisionen inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta bankens

interna revision, får revisorerna dock anlita dessa i den utsträckning det

är förenligt med god revisionssed.

6 §

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor upphör när en ny revisor

har utsetts.

Ett uppdrag som revisor upphör

i förtid, om revisorn eller den som

utsett honom begär det. Anmälan

om detta skall göras hos styrelsen

och, om en revisor som inte är

vald på stämman vill avgå, hos den

som har tillsatt honom.

I en bank där

Finansinspektionen inte förordnat

revisor skall en revisor vars

uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen.

Revisorn skall i anmälningen

lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning

som han har utfört under den del

av löpande räkenskapsår som hans

uppdrag har omfattat. För

anmälningen gäller i tillämpliga

delar vad som föreskrivs i 11 §

tredje och fjärde styckena om

revisionsberättelse. Avskrift av

anmälningen skall överlämnas till

bankens styrelse.

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor i en

sparbank eller i en medlemsbank

upphör i förtid, om revisorn eller

den som utsett honom begär det.

Anmälan om detta skall göras hos

styrelsen och, om en revisor som

inte är vald på stämman vill avgå,

hos den som har tillsatt honom.

I en sparbank eller i en

medlemsbank där

Finansinspektionen inte förordnat

revisor skall en revisor vars

uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen.

Revisorn skall i anmälningen

lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning

som han har utfört under den del

av det löpande räkenskapsåret

som hans uppdrag har omfattat.

För anmälningen gäller i

tillämpliga delar vad som

föreskrivs i 11 § tredje och fjärde

styckena om revisionsberättelse.

Avskrift av anmälningen skall

överlämnas till bankens styrelse.

Upphör en revisors uppdrag i förtid eller uppkommer hinder för honom

enligt 3 5 §§ eller enligt stadgarna att vara revisor och finns det inte

någon suppleant för honom, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny

revisor tillsätts för den återstående mandattiden. Finansinspektionen kan,

om det finns särskilda skäl, medge att en ny revisor utses vid närmast

följande ordinarie stämma.

8 §

Revisorerna skall i den

omfattning som följer av god

revisionssed granska bankens

årsredovisning jämte

räkenskaperna samt styrelsens

förvaltning.

Om banken är moderföretag

(moderbank), skall revisorerna äv-

en granska koncernredovisningen

och koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank skall i den

omfattning som följer av god

revisionssed granska bankens

årsredovisning jämte

räkenskaperna samt styrelsens

förvaltning.

Om en sparbank eller en

medlemsbank är moderföretag

(moderbank), skall revisorerna

även granska

koncernredovisningen och

koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Revisorer, som är utsedda av annan än Finansinspektionen, skall följa

de särskilda föreskrifter som meddelas av stämman, om de inte strider

mot lag, stadgarna eller god revisionssed.

8 a §

Om revisorn vid fullgörandet av

sitt uppdrag i banken får

kännedom om förhållanden som

Om revisorn vid fullgörandet av

sitt uppdrag i en sparbank eller i

en medlemsbank får kännedom om

förhållanden som

1. kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som

reglerar bankers verksamhet,

2. kan påverka bankens fortsatta drift negativt, eller

3. kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller

resultaträkningen fastställs eller till anmärkning enligt 11 §,

skall revisorn omgående rapportera detta till Finansinspektionen.

Revisorn har en motsvarande rapporteringsskyldighet om han eller hon

får kännedom om förhållanden som avses i första stycket vid fullgörande

av uppdrag som revisorn har i bankens moderföretag eller dotterföretag

eller ett företag som har en likartad förbindelse med banken.

9 §

Styrelsen skall ge revisorerna

tillfälle att verkställa granskningen

i den omfattning som dessa finner

behövlig samt lämna de

upplysningar och det biträde som

de begär. Samma skyldighet

föreligger för företagsledningen

och revisorerna i ett dotterföretag

gentemot revisorerna i

moderbanken.

Styrelsen i en sparbank eller i

en medlemsbank skall ge

revisorerna möjlighet att verkställa

granskningen i den omfattning

som dessa finner nödvändig samt

lämna de upplysningar och den

hjälp som de begär. Samma

skyldighet gäller för

företagsledningen och revisorerna

i ett dotterföretag gentemot

revisorerna i moderbanken.

10 §

Sedan revisorerna slutfört

granskningen, skall de skriva en

hänvisning till revisionsberättelsen

på årsredovisningen och, i en

moderbank, på

koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen

eller resultaträkningen inte bör

fastställas, skall de anteckna även

detta. I en moderbank gäller

detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och

koncernresultaträkningen.

Sedan revisorerna i en sparbank

eller i en medlemsbank slutfört

granskningen, skall de skriva en

hänvisning till revisionsberättelsen

på årsredovisningen och, i en

moderbank, på

koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen

eller resultaträkningen inte bör

fastställas, skall de anteckna även

detta. I en moderbank gäller

detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och

koncernresultaträkningen.

11 §5

Revisorerna skall för varje

räkenskapsår avge en

revisionsberättelse till stämman.

Berättelsen skall överlämnas till

bankens styrelse senast två veckor

före den ordinarie stämman.

Revisorerna skall inom samma tid

till styrelsen återlämna de

redovisningshandlingar som har

överlämnats till dem.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank skall för varje

räkenskapsår avge en

revisionsberättelse till stämman.

Berättelsen skall överlämnas till

bankens styrelse senast två veckor

före den ordinarie stämman.

Revisorerna skall inom samma tid

till styrelsen återlämna de

redovisningshandlingar som har

överlämnats till dem.

Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande om huruvida

årsredovisningen har upprättats i överensstämmelse med lagen

(1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

Innehåller inte årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt nämnda lag skall revisorerna ange detta och lämna behövliga

upplysningar i sin berättelse, om det kan ske.

Har revisorerna vid sin

granskning funnit att någon åtgärd

eller försummelse, som kan

föranleda ersättningsskyldighet,

ligger en styrelseledamot till last

eller att en styrelseledamot på

annat sätt handlat i strid mot denna

lag, lagen om årsredovisning i

kreditinstitut och

värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller mot

stadgarna, skall det anmärkas i

berättelsen. Revisionsberättelsen

skall även innehålla ett uttalande i

frågan om ansvarsfrihet för

styrelseledamöterna. Revisorerna

kan även i övrigt i berättelsen

anteckna de upplysningar som de

önskar meddela aktieägarna,

huvudmännen eller medlemmarna.

Har revisorerna vid sin

granskning funnit att någon åtgärd

eller försummelse, som kan

föranleda ersättningsskyldighet,

ligger en styrelseledamot till last

eller att en styrelseledamot på

annat sätt handlat i strid mot denna

lag, lagen om årsredovisning i

kreditinstitut och

värdepappersbolag,

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller mot

stadgarna, skall det anmärkas i

berättelsen. Revisionsberättelsen

skall även innehålla ett uttalande i

frågan om ansvarsfrihet för

styrelseledamöterna. Revisorerna

kan även i övrigt i berättelsen

anteckna de upplysningar som de

önskar meddela huvudmännen

eller medlemmarna.

I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorerna funnit att

banken inte har fullgjort sin skyldighet

1. att göra skatteavdrag enligt skattebetalningslagen (1997:483),

2. att lämna skattedeklaration enligt 10 kap. 9 eller 10 §

skattebetalningslagen, eller

3. att i rätt tid betala skatter och avgifter som avses i 1 2.

Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att banken inte har

fullgjort någon sådan skyldighet som avses i fjärde stycket 1 3, skall

revisorerna genast sända in en avskrift av den till skattemyndigheten.

Revisionsberättelsen skall innehålla särskilda uttalanden om

fastställande av balansräkningen och resultaträkningen samt om det

förslag till dispositioner beträffande bankens vinst eller förlust som har

lagts fram i förvaltningsberättelsen.

I en moderbank skall revisorerna avge en särskild revisionsberättelse

beträffande koncernen. Härvid skall första tredje och sjätte styckena

tillämpas.

12 §

Erinringar som revisorerna

framställer till styrelsen och som

inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de

anteckna i ett protokoll eller någon

annan handling. Handlingen skall

överlämnas till styrelsen och

bevaras av denna på betryggande

sätt.

Erinringar som revisorerna i en

sparbank eller i en medlemsbank

framställer till styrelsen och som

inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de

anteckna i ett protokoll eller någon

annan handling. Handlingen skall

överlämnas till styrelsen och

bevaras av denna på ett

betryggande sätt.

13 §

Revisorerna har rätt att närvara

vid bankens stämmor. De är

skyldiga att närvara vid en

stämma, om det med hänsyn till

ärendena kan anses påkallat.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank har rätt att

närvara vid bankens stämmor. De

är skyldiga att närvara vid en

stämma, om det med hänsyn till

ärendena kan anses nödvändigt.

14 §

Revisorerna får inte lämna

upplysningar till en enskild

aktieägare, huvudman, medlem

eller utomstående om sådana

angelägenheter som de har fått

kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till

nackdel för banken.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank får inte lämna

upplysningar till en enskild

huvudman, medlem eller

utomstående om sådana

angelägenheter som de har fått

kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till

nackdel för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte

obehörigen får röjas.

Revisorerna är skyldiga att

1. till stämman lämna alla upplysningar som stämman begär, om det

inte skulle vara till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd

olägenhet för enskild,

2. till medrevisor, granskare som avses i 15 §, ny revisor och, om

banken har försatts i konkurs, konkursförvaltare lämna erforderliga

upplysningar om bankens angelägenheter, samt

3. på begäran lämna upplysningar om bankens angelägenheter till

undersökningsledaren under förundersökning i brottmål.

Bestämmelser om revisorers rapporteringsskyldighet till

Finansinspektionen finns i 8 a §.

15 §

Varje röstberättigad kan väcka

förslag om att Finansinspektionen

skall utse granskare för särskild

granskning av bankens förvaltning

och räkenskaper under viss

förfluten tid eller av vissa åtgärder

eller förhållanden i banken.

Förslaget skall framställas på en

ordinarie stämma eller på stämma

där ärendet enligt kallelsen skall

behandlas. Finansinspektionen

skall på begäran av röstberättigad

och efter att ha hört bankens

styrelse förordna en eller flera

granskare om förslaget biträds

1. i ett bankaktiebolag av ägare

till minst en tiondel av samtliga

aktier eller en tredjedel av de

företrädda aktierna,

2. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

3. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

Varje röstberättigad i en

sparbank eller i en medlemsbank

kan väcka förslag om att

Finansinspektionen skall utse

granskare för särskild granskning

av bankens förvaltning och

räkenskaper under viss förfluten

tid eller av vissa

åtgärder eller förhållanden i

banken. Förslaget skall framställas

på en ordinarie stämma eller på

stämma där ärendet enligt

kallelsen skall behandlas.

Finansinspektionen skall på

begäran av en röstberättigad och

efter att ha hört bankens styrelse

förordna en eller flera granskare

om förslaget biträds

1. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavare av förlagsandelar begära hos

styrelsen att granskare utses. Begärs detta av innehavare som företräder

förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst en tiondel

av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast inom två

månader göra framställning härom hos Finansinspektionen. Försummas

detta får varje innehavare av en förlagsandel göra sådan framställning.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2 och

4 8 §§ tillämpas även i fråga om

granskare.

Yttrande över granskningen

skall avges till stämman. Yttrandet

skall hållas tillgängligt hos banken

under minst en vecka före

stämman för aktieägare,

huvudman, medlem eller annan

röstberättigad och genast sändas

till var och en av dem som begär

det. Yttrandet skall också läggas

fram på stämman. På samma sätt

skall yttrandet hållas tillgängligt

för och sändas till innehavare av

förlagsandelar, om granskaren har

utsetts på begäran av sådan

innehavare.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4

och 6 8 §§ tillämpas även i fråga

om granskare.

Yttrande över granskningen

skall avges till stämman. Yttrandet

skall hållas tillgängligt hos banken

under minst en vecka före

stämman för huvudman, medlem

eller annan röstberättigad och

genast sändas till var och en av

dem som begär det. Yttrandet skall

också läggas fram på stämman. På

samma sätt skall yttrandet hållas

tillgängligt för och sändas till

innehavare av förlagsandelar, om

granskaren har utsetts på begäran

av en sådan innehavare.

5 kap. Skadestånd m.m.

5 kap. Bestämmelser för

sparbanker och medlemsbanker

om skadestånd m.m.

1 §

Om en stiftare, huvudman,

styrelseledamot eller delegat

uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar banken då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan.

Detsamma gäller när skadan vållas

en aktieägare, en medlem eller

någon annan genom överträdelse

av denna lag, lagen (1995:1559)

om årsredovisning i kreditinstitut

och värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller bankens

stadgar.

Om en stiftare, huvudman,

styrelseledamot eller delegat

uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar en sparbank eller en

medlemsbank då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan.

Detsamma gäller när skadan vållas

en medlem eller någon annan

genom överträdelse av denna lag,

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag,

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller bankens

stadgar.

2 §

En revisor är ersättningsskyldig

enligt de grunder som anges i 1 §.

Han ansvarar även för skada som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållas av hans medhjälpare.

En revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank är

ersättningsskyldig enligt de

grunder som anges i 1 §. Han

ansvarar även för skada som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten detta

bolag och den som är huvudansvarig för revisionen.

3 §

En aktieägare är skyldig att

ersätta den skada som han genom

att medverka till överträdelse av

denna lag, lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618)

eller bolagsordningen uppsåtligen

eller av grov oaktsamhet tillfogar

bankaktiebolaget, en aktieägare

eller någon annan.

En medlem i en medlemsbank eller en röstberättigad som inte är

medlem är skyldig att ersätta den skada som han genom att medverka till

överträdelse av denna lag, lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag, lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller stadgarna uppsåtligen eller av grov oaktsamhet

tillfogar medlemsbanken, en medlem eller någon annan.

8 §

Sådan talan för en banks räkning enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan tre år förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd, som ligger till grund för

talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan ett år förflutit från det att årsredovisningen och

revisionsberättelsen för det räkenskapsår varunder den ansvarsgrundande

åtgärden vidtogs framlades på stämman,

3. revisor sedan tre år förflutit från det att revisionsberättelsen lades

fram på stämman eller yttrande som avses i denna lag avgavs,

4. stiftare sedan tre år förflutit från det beslutet om bankens bildande

fattades på den konstituerande stämman, samt

5. aktieägare, huvudman eller

medlem i medlemsbank eller

röstberättigad, som inte är

medlem, sedan två år förflutit från

det beslut eller den åtgärd som

ligger till grund för talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt

5 7 §§. Efter utgången av den

nämnda tiden kan en sådan talan

dock inte väckas senare än sex

månader från

engångssammanträdet.

5. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt

6 7 §§. Efter utgången av den

nämnda tiden kan en sådan talan

dock inte väckas senare än sex

månader från

engångssammanträdet.

6 kap. Bankens firma

6 kap. Sparbankers och

medlemsbankers firma

1 §

Ett bankaktiebolags firma

skall innehålla ordet bank och

ordet aktiebolag eller

förkortningen AB. Ett publikt

bankaktiebolags firma skall

åtföljas av beteckningen (publ),

såvida det inte av bolagets firma

framgår att bolaget är publikt. En

sparbanks firma skall innehålla

ordet sparbank. En

medlemsbanks firma skall

innehålla ordet medlemsbank.

En sparbanks firma skall

innehålla ordet sparbank. En

medlemsbanks firma skall

innehålla ordet medlemsbank.

Firman skall registreras i bankregistret.

Om firman skall registreras på två eller flera språk, skall varje lydelse

anges i bankens stadgar.

2 §

En banks firma skall tydligt

skilja sig från andra ännu

bestående firmor, som är införda i

bankregistret, samt från

benämningar på utländska

bankföretag, som är allmänt kända

i Sverige. Firman för ett

bankaktiebolag i vilket ett

utländskt bankföretag har ett

bestämmande inflytande får dock

innehålla det företagets firma. Ett

privat bankaktiebolags firma får

inte innehålla ordet publikt, och

ett publikt bankaktiebolags firma

får inte innehålla ordet privat.

Ett bankaktiebolag som har

övertagit en sparbanks rörelse vid

ombildning enligt 8 kap.

sparbankslagen (1987:619) eller

en föreningsbanks rörelse vid

ombildning enligt 11 kap.

föreningsbankslagen (1987:620)

får efter tillstånd av

Finansinspektionen använda ordet

sparbank respektive föreningsbank

i sin firma. Detsamma gäller ett

bankaktiebolag som senare har

övertagit en sådan rörelse.

En sparbanks eller en

medlemsbanks firma skall tydligt

skilja sig från andra ännu

bestående firmor, som är införda i

bankregistret, samt från

benämningar på utländska

bankföretag, som är allmänt kända

i Sverige.

För registrering av firma gäller i övrigt vad som föreskrivs i firmalagen

(1974:156).

3 §

En banks styrelse kan anta

bifirma. Bestämmelsen i 1 § andra

stycket och 2 § om firma gäller

även bifirma. Ordet bank,

sparbank eller medlemsbank får

endast användas i bifirma för

bankverksamhet. Orden

aktiebolag, privat eller publikt

eller förkortningen AB får dock

inte tas in i ett bankaktiebolags

bifirma.

En sparbanks eller en

medlemsbanks styrelse kan anta

bifirma. Bestämmelsen i 1 § andra

stycket och 2 § om firma gäller

även bifirma. Ordet bank,

sparbank eller medlemsbank får

endast användas i bifirma för

bankverksamhet.

4 §

Skriftliga handlingar, som

utfärdas för en bank, bör

undertecknas med bankens firma. I

fråga om publika bankaktiebolag,

vars firma inte innehåller ordet

publikt, skall firman därvid

åtföljas av beteckningen (publ).

Om styrelsen eller annan

ställföreträdare för banken har

utfärdat en handling utan

firmateckning och det inte framgår

av dess innehåll att den utfärdats

på bankens vägnar, är de som

undertecknat handlingen

solidariskt ansvariga för

förpliktelse enligt handlingen

såsom för egen skuld. Detta gäller

dock inte om det av

omständigheterna vid handlingens

tillkomst framgick att den

utfärdades för banken och den till

vilken handlingen ställts av

banken får ett behörigen

undertecknat godkännande av

handlingen utan oskäligt dröjsmål

efter det att detta begärts eller

personlig ansvarighet gjorts

gällande mot undertecknarna.

Skriftliga handlingar, som

utfärdas för en sparbank eller en

medlemsbank, bör undertecknas

med bankens firma. Om styrelsen

eller annan ställföreträdare för

banken har utfärdat en handling

utan firmateckning och det inte

framgår av dess innehåll att den

utfärdats på bankens vägnar, är de

som undertecknat handlingen

solidariskt ansvariga för

förpliktelse enligt handlingen

såsom för egen skuld. Detta gäller

dock inte om det av

omständigheterna vid handlingens

tillkomst framgick att den

utfärdades för banken och den till

vilken handlingen ställts av

banken får ett behörigen

undertecknat godkännande av

handlingen utan oskäligt dröjsmål

efter det att detta begärts eller

personlig ansvarighet gjorts

gällande mot undertecknarna.

7 kap.

4 §

En banks styrelse är skyldig att

genast låta upprätta en särskild

balansräkning, om det finns

anledning att anta att

1. ett bankaktiebolags egna

kapital understiger nio tiondelar

av det registrerade aktiekapitlet

2. en sparbank eller en

medlemsbank inte kan uppfylla

kravet på kapitaltäckning enligt

lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag.

Styrelsen i en sparbank eller i

en medlemsbank är skyldig att

genast låta upprätta en särskild

balansräkning, om det finns

anledning att anta att banken i

fråga inte kan uppfylla kravet på

kapitaltäckning enligt lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning

och stora exponeringar för

kreditinstitut och

värdepappersbolag.

Balansräkningen skall granskas av revisorerna. Om antagandet om

bankens ställning bekräftas skall styrelsen genast underrätta

Finansinspektionen.

14 §

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i banken, får

Finansinspektionen besluta att

ägaren vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan ägare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 10 §, får

inspektionen besluta att ägaren vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de

omfattas av ett krav på tillstånd.

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i banken, får

Finans-inspektionen besluta att

denne vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan innehavare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 10 §, får

inspektionen besluta att denne vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de

omfattas av ett krav på tillstånd.

Om någon i strid med ett beslut av inspektionen har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar, får innehavaren inte företräda aktierna

eller andelarna vid stämman till den del innehavet står i strid med

beslutet.

Finansinspektionen får förelägga en ägare som avses i första stycket att

avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är

kvalificerat. En ägare som avses i andra eller tredje stycket får föreläggas

att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet inte står i

strid med inspektionens beslut.

Aktier som omfattas av förbud

eller föreläggande enligt denna

paragraf skall inte medräknas när

det fordras samtycke av ägare till

en viss del av aktierna i bolaget

för att ett beslut skall bli giltigt

eller en befogenhet skall få utövas.

Detta gäller dock inte om en

förvaltare har förordnats enligt

14 a §.

16 §6

En svensk banks oktroj skall återkallas av Finansinspektionen om

1. banken inte har anmälts för registrering inom föreskriven tid eller

anmälan har avskrivits eller avslagits genom ett beslut som har vunnit

laga kraft,

2. banken inte inom ett år efter

registrering har börjat driva bank-

rörelse, eller banken dessförinnan

förklarat sig avstå från oktrojen,

2. banken inte inom ett år från

det oktroj beviljades har börjat

driva bankrörelse, eller banken

dessförinnan förklarat sig avstå

från oktrojen,

3. banken har överlåtit hela sin rörelse,

4. banken under en sammanhängande tid av sex månader inte drivit

bankrörelse,

5. banken genom att överträda en bestämmelse som avses i 15 § eller

på annat sätt visat sig olämplig att utöva sådan verksamhet som oktrojen

avser,

6. bankens kapitalbas understiger det minsta belopp som krävs enligt

2 kap. 9 § andra stycket och bristen inte har täckts inom tre månader från

det att den blev känd för banken,

7. banken inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti och inte vidtagit rättelse inom ett år från det att

inspektionen har förelagt banken att fullgöra sina skyldigheter med

förklaring att bankens oktroj annars kan komma att återkallas, eller

8. någon som ingår i bankens

styrelse inte uppfyller de krav som

anges i 2 kap. 3 § tredje stycket 3

och fjärde stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 3 § tredje stycket 2

sparbankslagen (1987:619) eller

2 kap. 2 § fjärde stycket 3 och

femte stycket lagen (1995:1570)

om medlemsbanker.

8. någon som ingår i bankens

styrelse eller är dess verkställande

direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 9 kap. 3 § andra

stycket 3 och tredje stycket denna

lag, 2 kap. 3 § tredje stycket 2

sparbankslagen (1987:619) eller

2 kap. 2 § fjärde stycket 3 och

femte stycket lagen (1995:1570)

om medlemsbanker.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 4 och 5 i stället för att återkalla oktrojen meddela varning. I fall

som avses i första stycket 6 får inspektionen medge förlängd tid för

täckande av bristen, om det finns särskilda skäl. I fall som avses i första

stycket 8 får oktrojen återkallas bara om Finansinspektionen först

beslutat att anmärka på att personen ingår i styrelsen och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd tid om högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen.

Om oktrojen återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

rörelsen skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

24 §7

Finansinspektionens beslut enligt 6 § och 21 § andra stycket får inte

överklagas.

Beslut som avses i 1 kap. 7 §

fjärde stycket och 7 b § andra

stycket samt 7 kap. 21 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Inspektionens beslut i övrigt enligt

denna lag, bankaktiebolagslagen

(1987:618), sparbankslagen

(1987:619) och lagen (1995:1570)

om medlemsbanker får överklagas

hos regeringen, om annat inte är

föreskrivet.

Beslut som avses i 1 kap. 7 §

fjärde stycket och 7 b § andra

stycket samt 7 kap. 21 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Inspektionens beslut i övrigt enligt

denna lag, sparbankslagen

(1987:619) och lagen (1995:1570)

om medlemsbanker får överklagas

hos regeringen, om annat inte är

föreskrivet.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Inspektionen får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller

återkallelse skall gälla omedelbart.

8 kap.

Bankregister

1 §

Finansinspektionen skall föra ett

bankregister för registrering enligt

denna lag, bankaktiebolagslagen

(1987:618), sparbankslagen

(1987:619), lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller andra

författningar.

Finansinspektionen skall föra ett

bankregister för registrering enligt

denna lag, aktiebolagslagen

(1975:1385), sparbankslagen

(1987:619), lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller andra

författningar.

Registrering m.m.

beträffande sparbanker och

medlemsbanker

2 §

Finansinspektionen skall utan

dröjsmål kungöra i Post- och

Inrikes Tidningar vad som införs i

bankregistret med undantag för

registrering av underrättelse enligt

1. 2 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 14 § sparbankslagen

(1987:619) och 2 kap. 7 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

om dagen för kungörelse om

rörelsens öppnande,

2. 10 kap. 20 §

bankaktiebolagslagen, 6 kap. 19 §

sparbankslagen och 9 kap. 20 §

lagen om medlemsbanker från

tingsrätten om att banken blivit

försatt i konkurs, att beslut om

konkurs upphävts eller att konkurs

avslutats samt

3. 11 kap. 13 §

bankaktiebolagslagen, 7 kap. 5 §

sparbankslagen och 10 kap. 5 §

lagen om medlemsbanker om

fusionstillstånd.

Finansinspektionen skall utan

dröjsmål kungöra i Post- och

Inrikes Tidningar vad som för

sparbanker och medlemsbanker

införs i bankregistret med

undantag för registrering av

underrättelse enligt

1. 2 kap. 14 § sparbankslagen

(1987:619) och 2 kap. 7 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

om dagen för kungörelse om

rörelsens öppnande,

2. 6 kap. 19 § sparbankslagen

och 9 kap. 20 § lagen om

medlemsbanker från tingsrätten

om att banken blivit försatt i

konkurs, att beslut om konkurs

upphävts eller att konkurs

avslutats samt

3. 7 kap. 5 § sparbankslagen och

10 kap. 5 § lagen om

medlemsbanker om

fusionstillstånd.

En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som tidigare har

införts i registret skall endast ange ändringens art.

3 §

Det som har blivit infört i bank-

registret skall anses ha kommit till

tredje mans kännedom, om det har

kungjorts i Post- och Inrikes

Tidningar enligt 2 § och det inte av

omständigheterna framgår att han

varken kände till eller borde ha

känt till det som kungjorts. I fråga

om bankaktiebolag gäller detta

dock inte beträffande

rättshandlingar eller andra

åtgärder som har vidtagits före

den sextonde dagen efter

kungörandet, om tredje man visar

att det var omöjligt för honom att

känna till det som kungjorts.

I fråga om rättshandlingar och

andra åtgärder vilka har vidtagits

innan kungörande har skett, kan

bankaktiebolaget inte åberopa det

förhållande som blivit eller borde

ha blivit infört i registret mot

annan än den som bolaget visar

har känt till förhållandet.

Om det som har kungjorts i

Post- och Inrikes Tidningar inte

överensstämmer med vad som har

införts i bankregistret, kan bank-

aktiebolaget inte åberopa

kungörelsens innehåll mot tredje

man. Denne kan dock åberopa

kungörelsens innehåll mot bolaget,

om bolaget inte visar att han

kände till vad som har införts i

bankregistret.

Det som för sparbanker och

medlemsbanker blivit infört i

bankregistret skall anses ha

kommit till tredje mans kännedom,

om det har kungjorts i Post- och

Inrikes Tidningar enligt 2 § och

det inte av omständigheterna

framgår att han varken kände till

eller borde ha känt till det som

kungjorts.

4 §

Om en sökande vid anmälan för registrering inte har iakttagit vad som

är föreskrivet om anmälan, skall han föreläggas att inom viss tid avge

yttrande eller vidta rättelse. Detsamma gäller om Finansinspektionen

finner att ett beslut, som anmäls för registrering och för vars giltighet

regeringens stadfästelse inte krävs, eller en handling som bifogas

anmälningen

1. inte har tillkommit i behörig ordning,

2. till sitt innehåll strider mot denna lag eller annan författning eller

stadgarna, eller

3. i något viktigare hänseende har en otydlig eller vilseledande

avfattning.

Om sökanden inte rättar sig efter föreläggandet, skall anmälningen

avskrivas. En underrättelse om denna påföljd skall tas in i föreläggandet.

Finns det även efter det att yttrandet har avgivits något hinder mot

registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig över hindret, skall

registrering vägras, om det inte finns anledning att ge sökanden ett nytt

föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket

utgör inte hinder mot registrering

av ett beslut av stämman, om

rätten till talan mot beslutet har

gått förlorad enligt 8 kap. 16 §

andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

4 kap. 17 § andra stycket

sparbankslagen (1987:619) eller

7 kap. 18 § andra stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker.

Bestämmelserna i första stycket

utgör inte hinder mot registrering

av ett beslut av stämman, om

rätten till talan mot beslutet har

gått förlorad enligt 4 kap. 17 §

andra stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 7 kap. 18 § andra

stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

5 §

Finansinspektionen skall genast

skriftligen underrätta banken när

inspektionen

1. nedsatt aktiekapitalet enligt

4 kap. 14 § andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2. förklarat beslut om

nedsättning av aktiekapitalet

förfallet enligt 6 kap. 7 § tredje

stycket bankaktiebolagslagen,

3. förklarat fråga om fusion

förfallen enligt 11 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen, 7 kap. 7 §

tredje stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 10 kap. 5 § tredje

stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker,

4. förelagt vite enligt denna lag,

eller

5. förklarat fråga om en

sparbanks ombildning till

bankaktiebolag förfallen enligt

8 kap. 8 § sparbankslagen.

Finansinspektionen skall genast

skriftligen underrätta en sparbank

eller en medlemsbank när

inspektionen

1. förklarat en fråga om fusion

förfallen enligt 7 kap. 7 § tredje

stycket sparbankslagen (1987:619)

eller 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker,

2. förelagt vite enligt denna lag,

eller

3. förklarat en fråga om en

sparbanks ombildning till

bankaktiebolag förfallen enligt

8 kap. 8 § sparbankslagen.

8 §

Ett beslut av Finansinspektionen

som innebär att en anmälan avskri-

vits eller en registrering har

vägrats enligt 4 § andra stycket får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två

månader från beslutets dag.

Detsamma gäller ett sådant beslut

av Finansinspektionen som avses i

8 kap. 4 a § denna lag, 4 kap. 14 §

andra stycket, 6 kap. 7 § tredje

stycket och 11 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen (1987:618),

7 kap. 7 § tredje stycket och 8 kap.

8 § sparbankslagen (1987:619)

samt 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Ett beslut av Finansinspektionen

som innebär att en anmälan avskri-

vits eller en registrering har

vägrats enligt 4 § andra stycket får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två

månader från dagen för beslutet.

Detsamma gäller ett sådant beslut

av Finansinspektionen som avses i

7 kap. 7 § tredje stycket och 8 kap.

8 § sparbankslagen (1987:619)

samt 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

9 kap. Särskilda bestämmelser för bankaktiebolag

Ansökan om oktroj

1 § Oktroj får meddelas för ett svenskt aktiebolag.

Ansökan om oktroj får göras innan bolaget har bildats. Om en sådan

ansökan har gjorts inom sex månader från det att stiftelseurkunden

undertecknats, räknas den tid som föreskrivs i 2 kap. 9 § första stycket

aktiebolagslagen (1975:1385) från beslutet om oktroj.

2 § Till en ansökan om oktroj skall det fogas en plan för den tilltänkta

verksamheten och ett förslag till bolagsordning eller till ändring av

bolagsordningen.

Förutsättningar för oktroj och stadfästelse av bolagsordningen

3 § Regeringen prövar att bolagsordningen överensstämmer med denna

lag, aktiebolagslagen (1975:1385) och andra författningar samt om och i

vilken utsträckning särskilda bestämmelser behövs med hänsyn till

omfattningen och arten av bolagets verksamhet.

Regeringen skall stadfästa bolagsordningen och bevilja oktroj, om

1. den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en

sund bankverksamhet,

2. det kan antas att den som kommer att ha ett kvalificerat innehav i

bolaget inte motverkar en sund utveckling av verksamheten i bolaget och

även i övrigt är lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen

av en bank, och

3. den som avses ingå i bolagets styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes ställföreträdare har tillräcklig insikt och erfarenhet

för att delta i ledningen av en bank och även i övrigt är lämplig för en

sådan uppgift.

Bolagsordningen får inte stadfästas och oktroj inte beviljas, om det kan

antas att någon som i väsentlig utsträckning har åsidosatt sina

skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet kommer att

ha ett kvalificerat innehav i banken.

Om bolaget kommer att ha nära förbindelser med någon annan, får

bolagsordningen stadfästas och oktroj beviljas endast om förbindelserna

inte hindrar en effektiv tillsyn av banken.

Oktroj får inte vägras på den grunden att det inte behövs någon

ytterligare bank.

Bankaktiebolagets aktiekapital

4 § Ett bankaktiebolags aktiekapital skall bestämmas med hänsyn till den

planerade rörelsens omfattning och beskaffenhet.

Ett bankaktiebolag skall när rörelsen påbörjas ha ett bundet eget

kapital som vid tidpunkten för beslutet om oktroj motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 3 lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag finns bestämmelser om vad som

utgör bundet eget kapital.

Ändring av bolagsordningen

5 § Ett beslut om ändring av ett bankaktiebolags bolagsordning får inte

registreras innan det har stadfästs av regeringen. Regeringen kan uppdra

åt Finansinspektionen att pröva frågor om stadfästelse i fall som inte är

av principiell betydelse eller i övrigt av synnerlig vikt.

Teckning av aktier

6 § Om teckning av aktier innebär att någon som inte har prövats enligt

3 § andra stycket 2 eller tredje stycket kommer att ha ett kvalificerat

innehav i bankaktiebolaget, får detta inte bildas utan att prövning görs.

Om personen inte anses lämplig får bolaget inte bildas.

Nedsättning av aktiekapitalet

7 § Finansinspektionen får medge att nedsättning av aktiekapitalet får ske

utan rättens tillstånd enligt 6 kap. 6 § första stycket aktiebolagslagen

(1975:1385), om bankaktiebolaget samtidigt med nedsättningen vidtar

åtgärder som medför att varken bolagets bundna egna kapital eller dess

aktiekapital minskar till följd av beslutet om nedsättning.

8 § I stället för bestämmelserna i 6 kap. 6 § andra fjärde styckena

aktiebolagslagen (1975:1385) skall bestämmelserna i denna paragraf

tillämpas.

Rättens tillstånd skall sökas senast två månader efter det att

nedsättningsbeslutet har registrerats. Till ansökningshandlingen skall det

fogas bevis om registreringen.

Rätten skall utan dröjsmål inhämta Finansinspektionens yttrande om

och i så fall i vilken utsträckning nedsättningen kan komma att inverka

på insättarnas rätt. Finner rätten med hänsyn till yttrandets innehåll att

nedsättningen inte bör verkställas skall ansökningen genast avslås. I

annat fall skall rätten kalla bolagets borgenärer och förelägga dem som

vill bestrida ansökningen att senast en viss dag skriftligen anmäla detta

hos rätten. I föreläggandet skall det anges att den som inte har gjort en

sådan anmälan anses ha medgivit ansökningen. I kallelsen skall ett

kortfattat sammandrag av inspektionens yttrande tas in. Rätten skall se

till att kallelsen skyndsamt kungörs i Post- och Inrikes Tidningar.

Tillstånd skall meddelas, om ansökningen inte bestrids eller om de

borgenärer som bestrider den får full betalning eller betryggande säkerhet

för sina fordringar. Att en insättare bestrider ansökningen utgör dock inte

något hinder, om inspektionens yttrande ger grund för att meddela

tillstånd.

Egen aktie som säkerhet

9 § Ett bankaktiebolag får ta emot egna aktier eller aktier i sitt

moderbolag som pant, om dessa aktier utgör en mindre del av de aktier

som lämnas som säkerhet för en kredit. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Finansinspektionen utfärdar närmare

föreskrifter om vilka begränsningar som i detta fall skall gälla.

Bolagets ledning

10 § Ett bankaktiebolag skall ha en styrelse med minst tre ledamöter.

Flertalet av ledamöterna skall vara personer som inte är anställda i

banken eller i företag som ingår i samma koncern som banken.

11 § I ett bankaktiebolag skall styrelsen utse en verkställande direktör.

Bolagets verkställande direktör får inte vara ordförande i styrelsen.

12 § Rätten att teckna ett bankaktiebolags firma får utövas endast av två

eller flera personer i förening om inte annat följer av bestämmelserna i

8 kap. 30 § aktiebolagslagen (1975:1385) om verkställande direktörens

firmateckningsrätt. Ingen annan inskränkning får registreras.

13 § Bolagsstämmans ordförande skall innan styrelseval förrättas i ett

bankaktiebolag lämna uppgift till stämman om vilka uppdrag den som

valet gäller innehar i andra företag.

Bolagsstämma

14 § Utöver vad som föreskrivs om upplysningsplikt och insyn i 9 kap.

22 och 24 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att upplysningar får

lämnas endast om det kan göras utan nämnvärd olägenhet för enskild.

Bestämmelserna i 9 kap. 23 § aktiebolagslagen skall tillämpas också

när styrelsen funnit att en upplysning som har begärts enligt 9 kap. 22 §

aktiebolagslagen inte kan lämnas till aktieägare utan nämnvärd olägenhet

för enskild.

Revision m.m.

15 § I ett bankaktiebolag skall minst en av de revisorer som utsetts av

bolagsstämman var auktoriserad.

En revisor som förordnats av Finansinspektionen skall oavsett

bolagsstämmans anvisningar följa den instruktion som inspektionen

utfärdat för honom eller henne.

Om bolagsstämman inte har utsett en auktoriserad revisor är

bestämmelserna om länsstyrelseförordnande i 10 kap. 24 och 26 §§

aktiebolagslagen (1975:1385) tillämpliga.

16 § Utöver vad som föreskrivs om upplysningsplikt i 10 kap. 41 §,

11 kap. 18 och 21 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att upp-

lysningar får lämnas endast om det kan göras utan nämnvärd olägenhet

för enskild.

17 § Om en revisor eller en särskild granskare vid fullgörandet av sitt

uppdrag i bankaktiebolaget får kännedom om förhållanden som

1. kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som reglerar

bankers verksamhet,

2. kan påverka bankens fortsatta drift negativt, eller

3. kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller

resultaträkningen fastställs eller till anmärkning enligt 10 kap. 30 eller 31

§ aktiebolagslagen (1975:1385),

skall revisorn och den särskilde granskaren omgående rapportera detta

till Finansinspektionen.

Revisorn och den särskilde granskaren har en motsvarande

rapporteringsskyldighet om han eller hon får kännedom om förhållanden

som avses i första stycket vid fullgörande av uppdrag i bankens

moderföretag eller dotterföretag eller i ett företag som har en likartad

förbindelse med banken.

Låneförbudet m.m.

18 § I stället för bestämmelserna i 12 kap. 7 9 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385) gäller bestämmelserna i denna paragraf och i 2 kap. 17 och

18 §§.

Ett bankaktiebolag får inte lämna lån i syfte att gäldenären skall

förvärva aktier i bolaget, om det sammanlagda beloppet av sådana lån

därefter skulle överstiga bolagets fria egna kapital.

Likvidation

19 § Förutom i fall som anges i 13 kap. 3 och 4 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385) skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall träda i

likvidation om oktrojen har återkallats.

20 § Anmälan om likvidation enligt 19 § detta kapitel eller 13 kap. 2 §

aktiebolagslagen (1975:1385) kan också göras av Finansinspektionen.

Fusion

21 § Endast ett bankaktiebolag kan genom fusion överta ett annat bank-

aktiebolags samtliga tillgångar och skulder.

22 § Vid fusion med ett bankaktiebolag tillämpas inte 14 kap. 13 18 §§

aktiebolagslagen (1975:1385). I stället tillämpas 23 25 §§ detta kapitel.

23 § När fusionsplanen har godkänts av bolagen, skall såväl överlåtande

som övertagande bolag ansöka om regeringens tillstånd att verkställa

planen. Vid fusion genom kombination skall bolagen dessutom

underställa regeringen bolagsordningen för det övertagande bolaget för

stadfästelse och oktroj enligt 3 §.

Ansökan skall ges in inom en månad efter det att fusionsplanen har

godkänts i samtliga bolag och senast två år efter det att fusionsplanen

kungjorts enligt 18 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385).

24 § Vid prövningen av en ansökan om tillstånd att verkställa en

fusionsplan skall regeringen se till att bolagens borgenärer tillförsäkras

en betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hänsyn till de

fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden och om borgenärerna

inte redan har en sådan säkerhet.

25 § Regeringen skall avslå en ansökan enligt 23 § om

1. fusionen har förbjudits enligt konkurrenslagen (1993:20) eller

rättsakter, avtal eller andra beslut som följer av Sveriges anslutning till

Europeiska unionen eller om en sådan prövning av fusionen pågår,

2. det, vid kombination, inte av fusionsplanen framgår att de

överlåtande bolagens sammanlagda verkliga värde för det övertagande

bolaget uppgår till minst aktiekapitalet i detta, eller

3. bolagens borgenärer inte tillförsäkrats en sådan betryggande

säkerhet som avses i 24 § eller de fusionerande bolagens ekonomiska

förhållanden i övrigt är sådana att fusionen inte kan anses förenlig med

insättares eller andra fordringsägares intressen.

Om ansökan inte kan bifallas på grund av att prövning pågår enligt

första stycket 1 och prövningen kan antas ta kort tid, får regeringen dock

förklara tillståndsfrågan vilande under högst sex månader.

26 § Anmälan enligt 14 kap. 19 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall

göras inom två månader från regeringens tillstånd.

27 § Fusion genom absorption av ett helägt dotterbolag får ske utan

hinder av att det i dotterbolaget finns egendom som bankaktiebolaget inte

får förvärva enligt denna lag. Sådan egendom måste avyttras senast ett år

från registreringen. Om det finns särskilda skäl kan Finansinspektionen

förlänga denna frist.

28 § Vid absorption av ett helägt dotterbolag tillämpas inte 14 kap. 26

och 27 §§ aktiebolagslagen (1975:1385). I stället gäller vad som sägs i

denna paragraf.

Tidigast en och senast två månader efter det att fusionsplanens

registrering har kungjorts skall moderbolaget ansöka om regeringens

tillstånd att verkställa planen.

I fråga om ett sådant ärende gäller bestämmelserna i 24 25 §§ i

tillämpliga delar. Vad som sägs om överlåtande bolag skall avse

dotterbolag och vad som sägs om övertagande bolag skall avse

moderbolag.

Firma

29 § Ett bankaktiebolags firma skall innehålla ordet bank.

30 § Ett bankaktiebolag som har övertagit en sparbanks rörelse vid

ombildning enligt 8 kap. sparbankslagen (1987:619) får, efter tillstånd av

Finansinspektionen, använda ordet sparbank i sin firma. Detsamma gäller

ett bankaktiebolag som senare har övertagit en sådan rörelse.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 då bankaktiebolagslagen

(1987:618) skall upphöra att gälla.

2. De oktrojer och stadfästelser av bolagsordningar som gäller vid

denna lags ikraftträdande skall fortsätta att gälla.

3. En ansökan om oktroj som har kommit in till Finansinspektionen

före lagens ikraftträdande handläggs enligt äldre bestämmelser.

4. Vid registrering och verkställande av bolagsstämmobeslut som

fattats före denna lags ikraftträdande gäller äldre bestämmelser.

Detsamma gäller beslut som styrelsen har fattat före ikraftträdandet.

5. Om en bolagsordning efter lagens ikraftträdande strider mot någon

bestämmelse i aktiebolagslagen (1975:1385) eller bankrörelselagen

(1987:617) skall styrelsen till den första ordinarie bolagsstämman lägga

fram förslag om sådan ändring av bolagsordningen att den stämmer

överens med bestämmelsen.

6. Likvidation som har beslutats före lagens ikraftträdande handläggs

enligt äldre bestämmelser.

7. Bestämmelsen i 9 kap. 25 § denna lag tillämpas också om en fusion

förbjudits eller prövning pågår enligt lagen (1992:1317) om ett

europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES).

8. Vad som sägs i 9 kap. 30 § denna lag äger motsvarande tillämpning

om ett bankaktiebolag har övertagit en föreningsbanks rörelse vid

ombildning enligt 11 kap. föreningsbankslagen (1987:620).

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385)

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 1 § och 18 kap. 1 § aktiebolagslagen

(1975:1385)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

1 §2

Ett aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett annat

aktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det överlåtande bolaget i form

av aktier i det övertagande bolaget varvid det överlåtande bolaget upp-

löses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas

pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Vid fusion mellan aktiebolag

och bankaktiebolag gäller

bestämmelserna i 11 kap.

bankaktiebolagslagen (1987:618).

18 kap.

1 §

Registreringsmyndighet för

aktiebolag är Patent- och

registreringsverket.

Hos registreringsmyndigheten

föres aktiebolagsregister för

registrering enligt denna lag eller

annan författning.

Registreringsmyndighet för

aktiebolag är Patent- och

registreringsverket. För

bankaktiebolag är

Finansinspektionen registrerings-

myndighet.

Hos Patent- och

registreringsverket förs ett

aktiebolagsregister för registrering

enligt denna lag eller annan

författning. Hos

Finansinspektionen förs ett bank-

register enligt 8 kap. 1 §

bankrörelselagen (1987:617). När

det i denna lag hänvisas till

aktiebolagsregistret skall

hänvisningen beträffande

bankaktiebolag avse bankregistret.

Föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt denna lag med

delas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av

registreringsmyndigheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda

Härigenom föreskrivs att 2 och 13 §§ lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

Med företag avses i denna lag aktiebolag, bank, hypoteksinstitut,

försäkringsbolag och ekonomisk förening.

Med koncern avses i denna lag

svenska juridiska personer som

enligt bestämmelserna i 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385),

1 kap. 6 § bankaktiebolagslagen

(1987:618), 1 kap. 2 §

sparbankslagen (1987:619), 1 kap.

5 § lagen (1995:1570) om

medlemsbanker, 1 kap. 9 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 4 § lagen

(1987:667) om ekonomiska

föreningar är moderföretag och

dotterföretag i förhållande till

varandra.

Med koncern avses i denna lag

svenska juridiska personer som

enligt bestämmelserna i 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385),

1 kap. 2 § sparbankslagen

(1987:619), 1 kap. 5 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker,

1 kap. 9 § försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 4 § lagen

(1987:667) om ekonomiska

föreningar är moderföretag och

dotterföretag i förhållande till

varandra.

13 §2

En av arbetstagarrepresentanterna får närvara och delta i överlägg-

ningarna när ett ärende, som senare skall avgöras av styrelsen, förbereds

av därtill särskilt utsedda styrelseledamöter eller befattningshavare i

företaget.

Om ett beslut enligt 7 kap. 6 §

andra stycket bankaktiebo-

lagslagen (1987:618), 3 kap. 6 §

andra stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 6 kap. 6 § andra

stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker innebär att ett

uppdrag ges åt en regionstyrelse

eller ett motsvarande organ i en

region, har de anställda inom

regionen rätt att bestämma att en

representant för dem och en

suppleant skall omfattas av

uppdraget. En sådan representant

har motsvarande rätt som avses i

första stycket.

Om arbetstagarorganisationerna

inte enas om annat, utses den

representant som avses i första och

andra styckena av den

organisation som företräder det

största antalet

kollektivavtalsbundna arbetstagare

vid företaget eller, i fråga om

moderföretag, inom koncernen.

Om ett beslut enligt 3 kap. 6 §

andra stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 6 kap. 6 § andra

stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker innebär att ett

uppdrag ges åt en regionstyrelse

eller ett motsvarande organ i en

region, har de anställda inom

regionen rätt att bestämma att en

representant för dem och en

suppleant skall omfattas av

uppdraget. En sådan representant

har motsvarande rätt som avses i

första stycket.

Om ett bankaktiebolag har

inrättat en regionstyrelse eller

motsvarande organ i en region,

har de anställda inom regionen

rätt att bestämma att en repre-

sentant för dem och en suppleant

skall ha motsvarande rätt som

avses i första stycket.

Om arbetstagarorganisationerna

inte enas om annat, utses den

representant som avses i första

tredje styckena av den

organisation som företräder det

största antalet

kollektivavtalsbundna arbetstagare

vid företaget eller, i fråga om

moderföretag, inom koncernen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om värdepappers-

rörelse

dels att 4 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

7 a §1

Ett värdepappersbolag får inte

lämna lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget, om

det sammanlagda beloppet av

sådana lån därefter skulle

överstiga bolagets fria egna

kapital.

4 kap.

5 §2

Ett svenskt värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3

§ 3 eller 5 får, trots förbuden i 7

kap. 2 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 6 kap. 10 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

och 6 kap. 10 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713), förvärva egna aktier

och aktier i moderbolag för att

underlätta rörelsen. Detta gäller

dock endast aktier som är noterade

vid en svensk eller utländsk börs,

en auktoriserad marknadsplats

eller någon annan reglerad

marknad.

Ett svenskt värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3

§ 3 eller 5 får, trots förbuden i 7

kap. 2 § aktiebolagslagen

(1975:1385) och 6 kap. 10 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713), förvärva egna aktier

och aktier i moderbolag för att

underlätta rörelsen. Detta gäller

dock endast aktier som är noterade

vid en svensk eller utländsk börs,

en auktoriserad marknadsplats

eller någon annan reglerad

marknad.

Innehavet av sådana aktier som sägs i första stycket får inte överstiga

fem procent av aktiekapitalet i något av bolagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet1 skall införas en ny paragraf, 3 kap. 11 §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 kap.

11 §

Ett kreditmarknadsbolag får inte

lämna lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget, om

det sammanlagda beloppet av

sådana lån därefter skulle

överstiga bolagets fria egna

kapital.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

dels att 3 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 3 a, 3 b och 16 a §§,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §1

Varje försäkringsmäklare skall

vara registrerad hos

Finansinspektionen och stå under

dess tillsyn. Registreringen kan

avse förmedling av

En försäkringsmäklare skall

vara registrerad hos

Finansinspektionen och stå under

dess tillsyn. Registreringen kan

avse förmedling av

1. alla slag av försäkring,

2. enbart personförsäkring, eller

3. enbart skadeförsäkring.

1. alla slag av försäkring,

2. enbart livförsäkring, eller

3. enbart skadeförsäkring.

Bedriver mäklaren även verksamhet som avses i 1 kap. 3 b § lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse skall också detta registreras.

Bestämmelserna i första och

andra styckena gäller inte en

försäkringsmäklare, som är

registrerad i något annat EES-

land i ett mäklarregister hos en

myndighet eller

yrkessammanslutning med

behörighet att föra ett sådant

register och som driver

verksamhet i Sverige utan att vara

etablerad här.

Benämningen

försäkringsmäklare får användas

bara av den som är registrerad

enligt denna lag.

Benämningen

försäkringsmäklare får användas

bara av den som driver verksamhet

enligt denna lag.

3 a §

En försäkringsmäklare som

avser att driva sådan verksamhet

som avses i 3 § tredje stycket skall

anmäla detta till

Finansinspektionen.

Till anmälan skall fogas

 intyg om yrkeserfarenhet,

vandel och konkursfrihet, i den

mån dessa förhållanden inte

prövats vid registreringen, samt

 bevis om att det för

verksamheten finns en

tillfredsställande

ansvarsförsäkring eller därmed

jämförlig säkerhet.

Regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om

ansvarsförsäkringen och om de

intyg som skall ges in.

Verksamheten får påbörjas två

månader efter det att anmälan

gjorts, om inte Finansinspektionen

i beslut dessförinnan har förbjudit

detta.

3 b §

Finansinspektionen skall följa

den verksamhet som en

försäkringsmäklare driver i

Sverige med stöd av registrering i

ett annat EES-land, i den

utsträckning som behövs för

tillämpningen av denna lag.

Finansinspektionen skall lämna

de uppgifter till behöriga organ i

andra EES-länder som behövs för

tillsynen där.

16 a §

Bestämmelserna i 16 § gäller

inte en försäkringsmäklare som

efter anmälan driver verksamhet i

Sverige med stöd av registrering i

ett annat EES-land.

Har en försäkringsmäklare som

gjort anmälan enligt 3 a § inte till

anmälan fogat de intyg och bevis

som anges i andra stycket samma

paragraf, kan Finansinspektionen

förelägga mäklaren att ge in

sådana intyg och bevis.

Om ett föreläggande enligt

andra stycket inte följs eller om

den ansvarsförsäkring som finns

för en försäkringsmäklare inte är

tillfredsställande, får

Finansinspektionen förbjuda

mäklaren att driva den anmälda

verksamheten.

Om en försäkringsmäklare som

avses i första stycket överträder

denna lag eller på annat sätt visar

sig olämplig att utöva försäkrings-

mäklarverksamhet får

Finansinspektionen förelägga

mäklaren att göra rättelse. Om

rättelse inte sker, får inspektionen

förbjuda mäklaren att driva

försäkringsmäklarverksamhet här

i landet.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. Registrering för förmedling av personförsäkring, som skett före den

1 januari 1999, skall anses gälla för förmedling av livförsäkring enligt

vad som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen (1982:713) samt för

klasserna 1 och 2 enligt 2 kap. 3 a § samma lag.

2.7 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 20 kap. 6 och 7 §§ jordabalken skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

20 kap.

6 §

Lagfartsansökan skall avslås, om

1. fångeshandlingen ej ingivits,

2. fångeshandlingen ej är upprättad såsom föreskrives i lag,

3. förvärvet avser köp eller byte och fångeshandlingen innehåller

villkor, som enligt 4 kap. 4 eller 28 § medför att förvärvet är ogiltigt,

4. förvärvet avser del av fastighet och i 4 kap. 7 9, 28 eller 29 § eller

eljest i lag föreskriven tid för ansökan om fastighetsbildning försuttits

eller ansökan därom avslagits eller sådant förvärv eljest enligt lag är

ogiltigt,

5. överlåtelsen står i strid med en mot överlåtaren gällande

inskränkning i hans rätt att förfoga över egendomen och, när överlåtelsen

skedde, lagfart ej var beviljad för överlåtaren eller, om så var fallet,

ärende om anteckning i fastighetsboken av inskränkningen var upptaget

på inskrivningsdag,

6. fastigheten tidigare överlåtits till någon vars förvärv enligt 17 kap. 1

eller 4 § äger företräde framför sökandens förvärv,

7. fastigheten sålts exekutivt till annan än sökanden och försäljningen

enligt 14 kap. utsökningsbalken äger företräde framför dennes förvärv,

8. för sökandens rätt att förvärva fastigheten fordras myndighets

tillstånd och i lag föreskriven tid för sökande av sådant tillstånd försuttits

eller ansökan därom avslagits,

9. i fall som avses i 2 kap. 9 a §

eller 17 kap. 3 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 2 kap. 12 a § eller 12

kap. 3 § bankaktiebolagslagen

(1987:618) eller 2 kap. 13 a § eller

18 kap. 3 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) bolagsstämman har

beslutat att inte godkänna

förvärvet eller inte har godkänt

förvärvet i rätt tid,

9. i fall som avses i 2 kap. 9 a §

eller 17 kap. 3 § aktiebolagslagen

(1975:1385) eller 2 kap. 13 a §

eller 18 kap. 3 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) bolagsstämman har

beslutat att inte godkänna

förvärvet eller inte har godkänt

förvärvet i rätt tid,

10. det är uppenbart att förvärvet av annan grund är ogiltigt eller ej kan

göras gällande.

7 §

Förekommer icke omständigheter som avses i 6 §, skall

lagfartsansökan förklaras vilande, om

1. vid köp, byte eller gåva överlåtarens underskrift på

fångeshandlingen icke är styrkt av två vittnen och överlåtelsen ej skett

genom statlig myndighet,

2. fångesmannen ej har lagfart och fall som avses i 9 § icke föreligger,

3. rättegång pågår om hävning eller återgång av förvärv av fastigheten

eller om bättre rätt till denna,

4. lagfart sökes på grund av testamente, dom eller förrättning som ännu

icke vunnit laga kraft,

5. vid förvärv genom legat detta ej utgivits,

6. vid förvärv på exekutiv försäljning köpebrev ej utfärdats eller vid

expropriation eller liknande tvångsförvärv inlösen ej fullbordats,

7. vid överlåtelse överlåtaren är gift och förvärvet enligt

äktenskapsbalkens bestämmelser är beroende av den andre makens

samtycke,

8. vid överlåtelse överlåtaren är sambo och förvärvet enligt

bestämmelserna i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem är

beroende av den andra sambons samtycke, dock endast om ärende om

anteckning i fastighetsboken av anmälan enligt 2 § andra stycket den

lagen var upptaget på inskrivningsdag när överlåtelsen skedde,

9. vid överlåtelse genom boutredningsman förvärvet enligt

ärvdabalkens bestämmelser är beroende av dödsbodelägares samtycke,

10. förvärvet har skett genom en sådan gåva mellan makar som inte har

registrerats enligt 16 kap. äktenskapsbalken,

11. förvärvet avser del av fastighet och är beroende av

fastighetsbildning,

12. vid köp eller byte förvärvet är beroende av att förköp ej sker eller

vid förköp detta ej är fullbordat,

13. förvärvet i annat fall enligt lag är beroende av domstols eller annan

myndighets tillstånd,

14. förvärvet är beroende av villkor och, i fråga om gåva, villkoret

avser viss tid som ej överstiger två år från den dag då gåvohandlingen

upprättades, eller

15. förvärvet i fall som avses i

2 kap. 9 a § och 17 kap. 3 §

aktiebolagslagen (1975:1385), 2

kap. 12 a § och 12 kap. 3 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

samt 2 kap. 13 a § och 18 kap. 3 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) är

15. förvärvet i fall som avses i

2 kap. 9 a § och 17 kap. 3 §

aktiebolagslagen (1975:1385) samt

2 kap. 13 a § och 18 kap. 3 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) är beroende av

bolagsstämmans godkännande.

beroende av bolagsstämmans

godkännande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:277) om

vissa bulvanförhållanden

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1985:277) om vissa

bulvanförhållanden skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §1

Denna lag gäller när ett bulvanförhållande används för att kringgå ett

sådant hinder mot att förvärva eller behålla viss egendom eller rättighet

som uppställs i

1. 3 kap. 3 §

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2. lagen (1975:1132) om förvärv

av hyresfastighet m.m.,

3. jordförvärvslagen (1979:230),

4. 8 a § fondkommissionslagen

(1979:748),

5. 6 a § lagen (1980:2) om

finansbolag, eller

6. lagen (1992:1368) om

tillstånd till vissa förvärv av fast

egendom.

1. lagen (1975:1132) om förvärv

av hyresfastighet m.m.,

2. jordförvärvslagen (1979:230),

eller

3. lagen (1992:1368) om

tillstånd till vissa förvärv av fast

egendom.

Med ett bulvanförhållande avses i lagen att någon (bulvanen) utåt

framstår som ägare av viss egendom eller innehavare av viss rättighet

men i verkligheten innehar egendomen eller rättigheten huvudsakligen

för annans (huvudmannens) räkning.

Vad som sägs i det följande om egendom som ett bulvanförhållande

avser har tillämpning också på rättigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.9 Lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade

emissioner i aktiemarknadsbolag m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 5 §§ lagen (1987:464) om vissa riktade

emissioner i aktiemarknadsbolag m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §1

Med koncern förstås juridiska

personer som enligt 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385),

1 kap. 9 § försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 6 § bank-

aktiebolagslagen (1987:618) är

moderföretag och dotterföretag i

förhållande till varandra.

Med koncern förstås juridiska

personer som enligt 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385) eller

1 kap. 9 § försäkringsrörelselagen

(1982:713) är moderföretag och

dotterföretag i förhållande till

varandra.

5 §2

För att ett beslut om emission i ett dotterbolag, som inte är

aktiemarknadsbolag, skall bli giltigt fordras dessutom att emissionen

godkänns genom beslut på bolagsstämma i det aktiemarknadsbolag som

är moderbolag i koncernen.

I fråga om sådan bolagsstämma

i moderbolag som avses i första

stycket gäller föreskrifterna i 4

kap. 4 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. 7 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) och 4 kap. 5 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

om tillhandahållande av förslag till

beslut och upplysning om skälen

till avvikelsen från aktieägarnas

företrädesrätt samt om innehållet i

kallelsen till bolagsstämman.

I fråga om sådan bolagsstämma

i moderbolag som avses i första

stycket gäller föreskrifterna i 4

kap. 4 § aktiebolagslagen

(1975:1385) och 4 kap. 7 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) om tillhandahållande

av förslag till beslut och

upplysning om skälen till

avvikelsen från aktieägarnas

företrädesrätt samt om innehållet i

kallelsen till bolagsstämman.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999

3 Ärendet och dess beredning

I februari 1998 färdigställdes en promemoria inom Finansdepartementet

med titeln Promemoria om ny associationsrätt för bankaktiebolag och

försäkringsbolag (Finansdepartementets dnr Fi98/476). I denna föreslås

att aktiebolagslagen (1975:1385) skall utgöra den associationsrättsliga

grunden för bankaktiebolag och försäkringsbolag.

Den 22 januari 1998 beslutade regeringen att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som fanns i den inom Justitiedepartementet

utarbetade lagrådsremissen Aktiebolagets organisation. I lagrådsremissen

föreslogs ändringar i aktiebolagslagens bestämmelser om styrelse,

bolagsstämma, revision och skadeståndsansvar. Förslagen i

lagrådsremissen har sedermera lagts till grund för propositionen

1997/98:99 Aktiebolagets organisation. Lagutskottet har i betänkandet

1997/98:LU26 föreslagit bifall till propositionen.

Genom beslut den 1 juni 1995 tillkallade regeringen en kommitté med

uppdrag att utreda behovet av ändringar i det regelverk som styr framför

allt bankers och andra kreditinstituts verksamhet. Kommittén har antagit

namnet Banklagskommittén. Efter samordning med arbetet inom

Finansdepartementet med ovan nämnda promemoria lade kommittén i

februari 1998 fram delbetänkandet Nya ledningsregler för

bankaktiebolag och försäkringsbolag (SOU 1998:27). I betänkandet

föreslås att aktiebolagslagens ledningsregler, med vissa undantag, skall

gälla även för bankaktiebolag och försäkringsbolag.

Finansdepartementets promemoria remitterades tillsammans med den

inom Justitiedepartementet utarbetade lagrådsremissen. I bilaga 1 finns

en förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig. Remissvaren

finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr Fi98/476). Samtidigt med

promemorian remitterades Banklagskommitténs delbetänkande. En

förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig över betänkandet

finns i bilaga 2 och remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet

(dnr Fi98/470).

Promemorieförslaget om ändrade associationsrättsliga regler på

försäkringsområdet utgör ett led i en större pågående reformering av

försäkringsbolagens regler. Reformeringen tar sikte på såväl det

näringsrättsliga som det associationsrättsliga området och omfattar bl.a.

nya näringsrättsliga regler för försäkringsbolag, införandet av ett

garantisystem för försäkringsersättningar och ny beredskapslagstiftning.

Avsikten är att redovisa en första del av detta arbete i en lagrådsremiss

hösten 1998. Även i fråga om utländska försäkringsgivare stöps de

näringsrättsliga reglerna om (se prop. 1997/98:141 Utländska

försäkringsgivare med verksamhet i Sverige). Sist nämnda lagstiftning är

avsedd att träda i kraft redan den 1 juli i år.

Eftersom reformeringen av de associationsrättsliga reglerna på

försäkringsområdet är så intimt sammanlänkad inte minst lagtekniskt

med motsvarande översyn av det näringsrättsliga regelsystemet bör

arbetet samordnas ytterligare. I denna proposition läggs därför endast

fram förslag till ändringar av de associationsrättsliga bestämmelser som

gäller för bankaktiebolag.

I propositionen finns även ett förslag till ändring i lagen (1989:508)

om försäkringsmäklare. Ändringen rör frågan om registrering hos

Finansinspektionen av utländska försäkringsmäklare som driver

gränsöverskridande verksamhet i Sverige. Frågan har behandlats i

Försäkringsmäklarutredningens betänkande Försäkringsmäklare en

lagöversyn av försäkringsmäklarutredningen (SOU 1997:79). I

betänkandet redovisas ett förslag till ny lag om

försäkringsmäklarverksamhet. Förslaget bereds för närvarande inom

Regeringskansliet. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning

över de remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 3.

Remissyttrandena finns tillgängliga i Finansdepartementets lagstiftnings-

ärende (dnr Fi97/1956).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 23 april 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets yttrande beträffande de

avsnitt som rör ny associationsrätt för bankaktiebolag. I fråga om lagen

om försäkringsmäklare har yttrandet följts. I förhållande till

lagrådsremissen har dessutom vissa smärre redaktionella ändringar gjorts

i lagtexten.

Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 5 och i

inledningen till avsnitt 6 samt i avsnitten 6.1.2, 6.4.2, 6.6.2, 6.8.2, 6.10.2

och 6.13.2 samt i författningskommentaren. De under avsnitt 2.7 2.9

angivna lagförslagen har inte granskats av Lagrådet. Det rör sig i dessa

fall i huvudsak om ändringar till följd av att bankaktiebolagslagen

upphävs. Med hänsyn till ändringarnas enkla beskaffenhet har Lagrådets

hörande i dessa delar inte ansetts nödvändigt.

4 Bakgrund

4.1 Allmänt om regleringen av banker och andra

kreditinstitut

För verksamhet som bedrivs av banker och andra kreditinstitut krävs

statlig auktorisation. Dessa finansiella institut regleras dessutom av en

omfattande näringsrättslig lagstiftning. Orsakerna till att statsmakterna

valt att omgärda instituten med en sådan lagstiftning hänger samman med

de grundläggande skyddsintressen som finns inom det finansiella

systemet. Dessa brukar traditionellt indelas i intresset för det finansiella

systemets stabilitet och effektivitet samt konsumentskyddsintresset.

Stabilitetsargumentet är kopplat till vikten av ett väl fungerande

betalningssystem. Konsumentskyddsintresset tar sikte på att

konsumenterna är beroende av att de företag som förvaltar deras

sparmedel kan uppvisa en god soliditet. Ett fallissemang i ett sådant

företag kan leda till allvarliga privatekonomiska konsekvenser för

hushållen.

Bank är en gemensam beteckning på de företag som har fått

regeringens tillstånd (oktroj) att driva bankrörelse. Med bankrörelse

avses verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är

nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort varsel. Sådan

inlåning är ofta integrerad i betalningssystemet och har därför ansetts

särskilt skyddsvärd.

Bankverksamhet kan bedrivas av bankaktiebolag, sparbanker och

medlemsbanker. De för banker centrala reglerna finns i bankrörelselagen

(1987:617), bankaktiebolagslagen (1987:618), sparbankslagen

(1987:619) och lagen (1995:1570) om medlemsbanker.

Kreditmarknadsföretag är sådana företag som bedriver tillståndspliktig

finansieringsverksamhet utan att den är att beteckna som bankrörelse.

Verksamheten kan bedrivas av ett svenskt aktiebolag (kreditmarknads-

bolag) eller en svensk ekonomisk förening (kreditmarknadsförening) och

regleras av lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet.

De centrala lagarna på bankområdet har kompletterats med viss annan

näringsrättslig särreglering, vilken i flera fall också utgör införlivandet av

EG-regler på området.

Aktiebolagslagen (1975:1385) innehåller associationsrättsliga regler

för aktiebolag. En grundläggande tanke i den lagen är att aktieägarna inte

svarar personligen för bolagets åtaganden och förpliktelser.

Aktiekapitalet fungerar som en slags garanti för borgenärsintressena.

Bestämmelserna utgör emellertid inte bara skydd för fordringsägarna

utan även för de

olika aktieägarna eftersom var och en som tecknar aktier i ett bolag har

intresse av att övriga aktietecknare skjuter till det kapital som ankommer

på dem (prop. 1975:103 s. 193 och 202).

Aktiebolagslagens regler gäller även för kreditmarknadsbolag, om inte

annat följer av lagen om finansieringsverksamhet. För banker gäller

emellertid särskilda associationsrättsliga regler. För de banker som drivs

i aktiebolagsform gäller sålunda bankaktiebolagslagen och de

bolagsrättsliga regler som återfinns i bankrörelselagen.

4.2 Närmare om den associationsrättsliga lagstiftningen

för banker

Bankaktiebolag, sparbanker och medlemsbanker utgör skilda slag av

associationsrättsliga sammanslutningar. För varje sådan sammanslutning

finns en särskild lag som innehåller associationsrättsliga bestämmelser.

Dessa bestämmelser finns för bankaktiebolag i huvudsak i bankaktie-

bolagslagen, för sparbanker i sparbankslagen och för medlemsbanker i

lagen om medlemsbanker.

Gemensamma bestämmelser för de tre bankkategorierna finns i bank-

rörelselagen. Den lagen innehåller främst rörelseregler. En bank får

endast ägna sig åt viss i lagen angiven verksamhet; exempelvis

kreditgivning och annan finansieringsverksamhet, betalningsförmedling,

samt ekonomisk rådgivning. En bank får vidare förvärva enbart sådan

egendom som anges i lagen. Bankrörelselagen innehåller även regler om

etablering utomlands, revision, skadestånd, firma och tillsyn. Tillsynen

handhas av Finansinspektionen.

Uppdelningen mellan en lag med gemensamma regler för bankerna

och tre associationsrättsliga lagar var en nyhet för 1987 års

banklagstiftning. Sålunda innehöll lagen (1955:183) om bankrörelse och

lagen (1955:416) om sparbanker både rörelseregler och

associationsrättsliga regler för respektive bankkategori. Lagen

(1956:216) om jordbrukskasserörelse innehöll emellertid i huvudsak

endast rörelseregler och hänvisade i övrigt till lagen om ekonomiska

föreningar, om inte annat föreskrevs i den förstnämnda lagen.

Föreningsbankerna, numera medlemsbankerna, fick alltså en egen

associationsrättslig lag först genom 1987 års banklagstiftning.

De associationsrättsliga bestämmelserna i 1950-talets banklagar knöt

an till reglerna i 1944 års aktiebolagslag. Bankrörelselagens

bestämmelser var i stor omfattning utformade efter mönster av den lagen.

I flera hänseenden hänvisade också bankrörelselagen direkt till

bestämmelser i

aktiebolagslagen. Även i sparbankslagen fanns åtskilliga bestämmelser

som var utformade med aktiebolagslagen som förebild. Jordbrukskasse-

rörelselagen byggde på lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar,

som i sin tur i väsentliga delar gick tillbaka på 1944 års aktiebolagslag.

Med anledning av 1975 års aktiebolagslag sågs även

banklagstiftningen över. Banklagsutredningen tillsattes och lade fram

bl.a. slutbetänkandet Ny banklagstiftning (SOU 1984:26 29). Ett antal

propositioner (prop. 1986/87:12, 76, 90, 100, 142 och 148) resulterade

slutligen i 1987 års bankaktiebolagslag, sparbankslag och

föreningsbankslag (numera lagen om medlemsbanker). Lagarna

anpassades efter 1975 års aktiebolagslag och bokföringslagen

(1976:125). Föreningsbankslagen anpassades dessutom till det då

föreliggande förslaget till ny lag om ekonomiska föreningar. När den nya

lagen om medlemsbanker senare ersatte föreningsbankslagen infördes i

den nya lagen bestämmelser som i huvudsak överensstämde med de i den

ersatta lagen.

Lämpligheten av särskilda associationsrättsliga regler för de olika

bankkategorierna diskuterades i förarbetena till 1987 års

banklagstiftning. Lagrådet konstaterade att den lagteknik som begagnats

ansluter sig till tidigare lagstiftningsärenden men framhöll vissa

nackdelar med denna lagteknik. Lagrådet pekade härvid bl.a. på att den

valda tekniken innebär en mer omfattande lagreglering genom att samma

eller likartade bestämmelser förs in i flera lagar och att det kan

uppkomma tolkningssvårigheter vid en jämförelse mellan motsvarande

bestämmelser i de olika lagarna. Enligt Lagrådets mening kunde det

ifrågasättas om det inte hade varit bättre att bygga ut den föreslagna

bankrörelselagen med ytterligare gemensamma bestämmelser samt i

övrigt minska specialregleringen för de tre banktyperna genom

hänvisning till aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar.

Lagrådet ville emellertid inte motsätta sig de framlagda förslagen av

tekniska skäl.

Departementschefen hänvisade bl.a. till att den använda lagtekniken

med fullt utbyggda lagar några år tidigare hade använts beträffande

försäkringsrörelselagen och lagen om ekonomiska föreningar och då av

Lagrådet lämnats utan erinran när det gäller den tekniska uppbyggnaden.

Enligt departementschefen gjorde den valda tekniken också

föreskrifterna lättare att överblicka och förstå. Med hänvisning till att

varje bankkategori, utom föreningsbankerna, redan hade egna

fullständiga lagar, avfärdades att den använda tekniken skulle leda till

ökad reglering.

Departementschefen uteslöt visserligen inte att fler kapitel i

bankrörelselagen hade kunnat göras gemensamma men befarade att detta

skulle komma att kräva särbestämmelser som skulle göra regelverket

svåröverskådligt.

4.3 Kort om EG-direktiv

Genom EES-avtalet och sedermera EU-medlemsskapet har Sverige åtagit

sig att införliva EG:s regelverk med svensk lag. Detta har medfört en

omfattande översyn av såväl de bolagsrättsliga reglerna som den

finansiella lagstiftningen.

För närvarande har nio bolagsrättsliga direktiv beslutats. Ytterligare

direktiv förbereds. Reglerna i dessa direktiv är tillämpliga inte bara på

aktiebolag i allmänhet utan även på bankaktiebolag och försäkringsbolag.

För en närmare beskrivning av EG-rätten på bolagsområdet hänvisas till

SOU 1992:83 s. 89 ff. Den svenska lagstiftning som införlivade dessa

direktiv trädde i huvudsak i kraft den 1 januari 1995 resp. den 1 januari

1996 för redovisningslagstiftningen (se prop. 1993/94:196, bet.

1993/94:LU32, rskr. 1993/94:422 för aktiebolag i allmänhet och prop.

1994/95:70, bet. 1994/95:NU13, rskr. 1994/95:142 för bankaktiebolag

och försäkringsbolag samt beträffande redovisningslagstiftningen prop.

1995/96:10 och bet. 1995/96:LU4, rskr. 1995/96:91).

När det gäller de näringsrättsliga direktiven för kreditinstitut kan

följande nämnas. Vägen mot en gemensam marknad för banktjänster

inleddes 1973 genom ett direktiv (73/183/EEG) som genom

harmonisering främst syftade till att avskaffa hinder för kreditinstitut att

etablera sig i andra medlemsländer. Den egentliga

minimiharmoniseringen av regelverket på bankmarknaden påbörjades

emellertid genom det första banksamordningsdirektivet (77/780/EEG).

Det var dock först genom det andra banksamordningsdirektivet

(89/646/EEG) som det skapades en gemensam marknad inom EU där

banker och andra kreditinstitut kan etablera sig och erbjuda sina tjänster

 genom filialetablering eller genom direkt tillhandahållande av tjänster

med stöd av sin hemlandsauktorisation. Denna princip om en enda

auktorisation tillsammans med principerna om hemlandstillsyn och

minimiharmonisering av regelverket lägger grunden för en fungerande

inre marknad för banktjänster. Minimiharmoniseringen omfattar bl.a.

kriterierna för beviljande av auktorisation, kvalitetskrav på större ägare

och företagsledning samt kapitalkrav.

Merparten av den svenska lagstiftning som införlivade

banksamordningsdirektiven trädde i kraft den 1 januari 1994 (prop.

1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109). Särskilt bör i detta

sammanhang nämnas att genomförandet av banksamordningsdirektiven

inneburit nya bestämmelser dels i bankrörelselagen om ägar- och

ledningsprövning, dels i bankaktiebolagslagen om minsta startkapital.

Utöver nu nämnda direktiv finns en rad andra direktiv på

kreditinstitutsområdet. Bland dessa kan nämnas kapitalbasdirektivet

(89/299/EEG), kapitaltäckningsdirektivet (89/647/EEG), direktivet om

gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut (92/30/EEG), direktivet om

övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar

(92/121/EEG), direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och

kreditinstitut (93/6/EEG), direktivet om insättningsgarantisystem

(94/19/EG) och det s.k. BCCI-direktivet (95/26/EG). Samtliga dessa

direktiv har införlivats med den svenska lagstiftningen på det finansiella

området, bl.a. genom lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag samt lagen

(1995:1571) om insättningsgaranti.

4.4 Pågående arbete inom området

Aktiebolagskommittén

I juni 1990 tillkallade regeringen en kommitté med uppdrag att göra en

översyn av aktiebolagslagen (dir. 1990:46). Kommittén antog namnet

Aktiebolagskommittén. Kommittén skall dels lämna förslag till de

ändringar i aktiebolagslagen som föranleds av den europeiska

integrationen, dels överväga en rad andra frågor som rör

aktiebolagslagens utformning.

Genom delbetänkandena Bundna aktier (SOU 1992:13) och Aktie-

bolagslagen och EG (SOU 1992:83) har kommittén behandlat den första

delen. Båda betänkandena har lett till lagstiftning (prop. 1992/93:68, bet.

1992/93:LU14, rskr. 1992/93:62, resp. prop. 1993/94:196, bet.

1993/94:LU32, rskr. 1993/94:422). I det första lagstiftningsärendet

upphävdes bl.a. reglerna om bundna aktier för såväl allmänna aktiebolag

som för finansiella bolag. Genom det senare infördes i aktiebolagslagen

indelningen av bolagen i privata och publika samt ändringar i reglerna

om

fusion, företrädesrätt vid ökning av aktiekapitalet, nedsättning av aktie-

kapitalet, bolagets bundenhet av ställföreträdares rättshandlingar och

verkan av registrering i aktiebolagsregistret. Med utgångspunkt från

prop. 1993/94:196 behandlades för bankaktiebolagens och

försäkringsbolagens del i prop. 1994/95:70 genomförandet av EG:s

bolagsrättsliga direktiv.

Kommittén har härefter övergått till andra delen av sitt uppdrag och

lämnat delbetänkandena Aktiebolagets organisation (SOU 1995:44),

Aktiebolagets kapital (SOU 1997:22) och Vinstutdelning i aktiebolag

(SOU 1997:168). Regeringen lämnade den 26 februari 1998 en

proposition (prop. 1997/98:99) med förslag grundade på det förstnämnda

betänkandet. I propositionen föreslås ändringar i aktiebolagslagens

bestämmelser om styrelse, bolagsstämma, revision och

skadeståndsansvar. Lagutskottet har i ett betänkande den 12 maj 1998

(bet. 1997/98:LU26) föreslagit bifall till propositionen.

Banklagskommittén

Mot bakgrund av krisen i det finansiella systemet som drabbade i

synnerhet bankerna men även försäkringsområdet i början av 1990-talet

 tillkallade regeringen i juni 1995 en kommitté med uppdrag att utreda

behovet av ändringar i lagstiftningen för de finansiella företagen (dir.

1995:86). Kommittén har antagit namnet Banklagskommittén.

Kommittén skall överväga bl.a. frågor om hantering av ekonomiska

risker och behovet av intern kontroll, beslutsdelegation och

beslutsfattande, tillsynsverksamhet, revisorernas roll,

Finansinspektionens ingripande och sanktioner, regler för situationer då

ett enskilt kreditinstitut har finansiella svårigheter samt det straffrättsliga

systemet på området.

Kommittén har lämnat delbetänkandena Rapporteringsskyldighet för

revisorer i finansiella företag (SOU 1995:106) och Nya ledningsregler

för bankaktiebolag och försäkringsbolag (SOU 1998:27).

I sistnämnda betänkande föreslås i huvudsak att de regler enligt vilka

all beslutanderätt i ett bankaktiebolag grundar sig på delegation från

styrelsen avskaffas och att den verkställande direktören får ställning som

bolagsorgan med ett i lagen angivet ansvar för den löpande

förvaltningen. Förslagen i det betänkandet behandlas i denna proposition.

Ny beslutsordning på bank- och försäkringsområdet

Regeringen prövar i dag olika typer av förvaltningsärenden på bank- och

försäkringsområdet. I en promemoria från Finansdepartementet föreslås

bl.a. som huvudregel att beslutskompetensen i såväl oktroj- och

koncessionsärenden som andra förvaltningsärenden däribland tillstånd

att verkställa fusionsplanen skall föras över till Finansinspektionen.

Regeringen skall dock pröva sådana fall som är av principiell eller

liknande betydelse. Förslagen i promemorian bereds för närvarande inom

Regeringskansliet.

5 Allmänna utgångspunkter

Regeringens förslag: Aktiebolagslagen (1975:1385) skall i stället för

bankaktiebolagslagen (1987:618) utgöra den associationsrättsliga

grunden för bankaktiebolagen. De särregler som behöver finnas kvar

skall som utgångspunkt tas in i bankrörelselagen (1987:617).

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller

lämnat det utan erinran. Finansinspektionen och Tjänstemännens central-

organisation TCO menar att lagförslagen skulle vinna i klarhet om

ändringarna fick anstå till dess reformeringen av aktiebolagslagen och

banklagstiftningen genomförts. Sveriges Industriförbund framhåller

vikten av att aktiebolagslagen inte i framtiden belastas med särregler för

bankaktiebolag.

Skälen för regeringens förslag

Som tidigare nämnts har de associationsrättsliga bestämmelserna för

bankaktiebolagen sedan länge nära knutit an till de grundläggande

principerna i den aktiebolagsrättsliga lagstiftningen. Denna tillnärmning

har fortsatt i än högre grad i och med att Sverige har genomfört EG:s

bolagsrättsliga direktiv. Den bolagsrättsliga regleringen av

bankaktiebolagen i bankrörelselagen och bankaktiebolagslagen

överensstämmer alltså till stora delar med regleringen av de allmänna

aktiebolagen i aktiebolagslagen. Vissa skillnader kvarstår emellertid. De

kan vara av varierande slag, motiverade av exempelvis tvingande

näringsrättsliga bestämmelser i EG-direktiv, av stabilitets- och

konsumentskyddsskäl eller av att bankerna står under

Finansinspektionens tillsyn. Därutöver finns emellertid en rad särregler

som inte kan motiveras på detta sätt.

Den finansiella krisen i början av 1990-talet har gett anledning till en

grundlig översyn av banklagstiftningen. Tiden är nu mogen att som ett

komplement till Banklagskommitténs arbete se över de särskilda

associationsrättsliga reglerna för bankaktiebolag. Avsikten är att låta

avskaffa den särskilda associationsrättsliga lagstiftningen som gäller för

dessa bolag. En samordning med aktiebolagslagen skulle nämligen

kraftigt nedbringa antalet associationsrättsliga bestämmelser i den

särskilda lagstiftningen för bankaktiebolag och undanröja de

tolkningssvårigheter som kan uppkomma vid jämförelser mellan

motsvarande bestämmelser i de olika lagarna. Som angetts ovan framhöll

Lagrådet redan vid införandet av bankaktiebolagslagen att det finns en

risk för sådana tolkningssvårigheter med den lagteknik som då valdes. En

sådan reform som föreslås i propositionen kommer också att underlätta

det fortsatta lagstiftningsarbetet eftersom de nya regler som införs i

aktiebolagslagen kommer att bli direkt tillämpliga även på

bankaktiebolag i den mån det inte finns skäl att införa särskilda regler för

dessa företag. Till skillnad från Finansinspektionen och Tjänstemännens

centralorganisation TCO anser regeringen sålunda att det finns stora

fördelar med att genomföra reformen redan i dag.

Utgångspunkten för denna översyn är således att låta aktiebolagslagen

tillämpas även för bankaktiebolagen. Särbestämmelser skall så långt

möjligt undvikas endast mycket väl motiverade bestämmelser bör

kvarstå. Även omotiverade skillnader mellan banklagstiftningen och den

övriga lagstiftningen för kreditinstitut på det associationsrättsliga

området bör undanröjas.

Inför genomgången av de associationsrättsliga reglerna är det av vikt

att bestämma vilka kriterier som skall vara avgörande för om det kan

anses föreligga behov av individuella regler för bankaktiebolagen.

Utgångspunkten för denna analys är att aktiebolagslagens regler i

allmänhet tillgodoser skyddet för aktietecknare, aktieägare och för

borgenärer i allmänhet. Det ligger alltså inte inom ramen för detta arbete

att föreslå ändringar i aktiebolagslagen. De omständigheter som kan

föranleda särskilda associationsrättsliga bestämmelser för bankaktiebolag

bör i stället vara sådana som tar sikte på dessa bolags särart. Ett sådant

skäl är naturligtvis att det finns tvingande näringsrättsliga bestämmelser i

EG-direktiv. Ett annat skäl är de finansiella företagens särställning, dvs.

deras betydelse för stabiliteten i det finansiella systemet eller att

hänsynen till konsumentkollektivet särskilt motiverar det. Det kan också i

något fall finnas anledning att ha kvar specifika regler för

bankaktiebolagen med hänsyn till deras speciella verksamhet.

I detta arbete skall möjligheterna att tillämpa de allmänna

associationsrättsliga bestämmelserna naturligtvis bedömas med

utgångspunkt från aktiebolagslagens lydelse enligt gällande rätt. Det är

emellertid inte tillräckligt. Den 26 februari 1998 beslutade regeringen

prop. 1997/98:99 om Aktiebolagets organisation. Förslagen i den

propositionen kommer att beaktas inom ramen för detta arbete.

I följande avsnitt kommer de associationsrättsliga bestämmelser som

finns intagna i bankaktiebolagslagen och bankrörelselagen att granskas

och jämföras med motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen, för att

utröna om deras förekomst fortfarande låter sig motiveras. De särregler

som av olika skäl anses nödvändiga att behålla bör tas in i bankrörelse-

lagen. Regeringen anser liksom Lagrådet att den valda lagtekniska

lösningen bör ses som ett provisorium i avvaktan på en mer

genomgripande reformering av banklagstiftningen och ytterligare

samordning med bestämmelserna i aktiebolagslagen.

Som framgår av vad som sägs i det föregående kommer denna översyn

endast att omfatta bankaktiebolagen. Detta innebär att det i vissa

avseenden kan uppkomma skillnader mellan de bestämmelser som gäller

för bankaktiebolagen resp. de som gäller för sparbanker och

medlemsbanker. Regeringen avser dock att återkomma beträffande

regleringen av de sistnämnda bankkategorierna. Även den associations-

rättsliga regleringen för kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag

kan komma att ses över. Som har nämnts i kapitel 3 kommer

försäkringsbolagen att behandlas i särskild ordning.

6 Överväganden

I detta kapitel redovisas och analyseras de skillnader som föreligger

mellan å ena sidan bestämmelserna i aktiebolagslagen, å andra sidan

motsvarande bestämmelser i bankaktiebolagslagen och bankrörelselagen.

I varje avsnitt behandlas ett kapitel i aktiebolagslagen. Avsnitten inleds

med en redogörelse för huvuddragen i aktiebolagslagen, i förekommande

fall med beaktande av förslagen i prop. 1997/98:99. Analysen utmynnar

sedan i en slutsats om huruvida aktiebolagslagens bestämmelser kan

tillämpas i stället för motsvarande bestämmelser i bankaktiebolagslagen

resp. bankrörelselagen eller om några särregler är motiverade.

Redan inledningsvis skall redovisas några mellan lagarna ofta

återkommande skillnader. Den första skillnaden hänger samman med att

Finansinspektionen är registreringsmyndighet för bank-aktiebolagen

medan Patent- och registreringsverket (PRV) är registreringsmyndighet

för de allmänna aktiebolagen. Den lagtekniska lösningen är emellertid

olika i de båda lagarna. I 18 kap. 1 § aktiebolagslagen anges att PRV är

registreringsmyndighet för aktiebolag. I de övriga paragraferna används

enbart beteckningen registreringsmyndigheten. I 8 kap. 1 § bank-

rörelselagen anges i stället att Finansinspektionen skall föra ett bank-

register. I denna lag och i de övriga banklagarna används genomgående

namnet på registreringsmyndigheten, dvs. Finansinspektionen. Denna

redaktionella skillnad mellan lagarna har ingen materiell betydelse och

kommer inte att behandlas ytterligare.

Den andra skillnaden är att det i bankaktiebolagslagen i flera fall

endast talas om styrelsen medan det i aktiebolagslagen i motsvarande

sammanhang talas om styrelsen och den verkställande direktören. Någon

skillnad i sak är inte avsedd i dessa fall eftersom den verkställande

direktören alltid ingår i ett bankaktiebolags styrelse. Till saken hör också

att det i denna lagrådsremiss föreslås att den verkställande direktören i ett

bank-aktiebolag skall få samma ställning som i allmänna aktiebolag.

Någon anledning att särskilt behandla denna skillnad föreligger därför

inte.

Vid omnämnande av de olika revisorsyttranden som skall utfärdas

anges i aktiebolagslagen att intyget skall utfärdas av en godkänd eller

auktoriserad revisor medan det i bankaktiebolagslagen som regel görs

preciseringen att revisorn skall vara auktoriserad. Frågan om det finns

anledning att upprätthålla denna skillnad behandlas endast i avsnitt 6.10

om revision.

I lagrådsremissen fanns ett antal paragrafer av vilka det framgick att

bestämmelserna i bankrörelselagen skulle tillämpas i vissa fall antingen

tillsammans med eller i stället för bestämmelserna i aktiebolagslagen.

Sålunda föreskrevs att vad som i bankrörelselagen sägs om

styrelseledamot, verkställande direktör och revisor skall i tillämpliga

delar gälla suppleanter för dessa (jfr 7 kap. 1 § fjärde stycket BAL och

3 kap. 1 § tredje stycket BRL resp. 8 kap. 2 § och 24 § första stycket

samt 10 kap. 2 § ABL i lydelse enligt prop. 1997/98:99). Likaså skulle

bestämmelserna i bankrörelselagen om styrelse och styrelseledamöter

även gälla likvidator (jfr 10 kap. 8 § första stycket BAL resp. 13 kap. 7 §

fjärde stycket ABL).

Andra bestämmelser innebar närmast att en ställföreträdare skall

beakta även bestämmelserna i bankrörelselagen (jfr 7 kap. 16 § andra

stycket och 17 § första stycket BAL resp. 8 kap. 34 § andra stycket och

35 § första stycket ABL i lydelse enligt prop 1997/98:99). Beträffande

fusion föreslogs det en bestämmelse som klargjorde att vad som sägs om

ansökan enligt 14 kap. 19 och 29 §§ ABL i stället ska gälla ansökan

enligt bankrörelselagen. Slutligen föreskrevs att överträdelser av

bankrörelselagen skall kunna grunda skadeståndsansvar dels för stiftare,

styrelseledamot eller aktieägare om skada vållas aktieägare eller annan,

dels för aktieägare om skada vållas bolaget, aktieägare eller annan (jfr

avsnitt 6.15.2)

Lagrådet konstaterar att ett betydande antal paragrafer i lagråds-

remissen används för att tala om att bestämmelser i aktiebolagslagen som

hänvisar till den lagen eller enskilda bestämmelser i den också skall

tillämpas på bankrörelselagen eller bestämmelser i denna. En del av

nyttan med att låta aktiebolagslagen gälla också för bankaktiebolagen går

därmed enligt Lagrådet förlorad. I allmänhet borde en analogisk tolkning

av aktiebolagslagens bestämmelser kunna leda till det avsedda resultatet.

Enligt Lagrådets mening bör problemet i vart fall kunna lösas med en

allmän bestämmelse om att en sådan motsvarande tillämpning är avsedd.

Regeringen delar Lagrådets synpunkter och låter därför ersätta de

angivna hänvisningarna med en generell bestämmelse av det slag som

Lagrådet har föreslagit

6.1 Inledande bestämmelser

6.1.1 De allmänna aktiebolagen

1 kap. ABL innehåller vissa inledande bestämmelser. Där återfinns t.ex.

en bestämmelse av vilket det framgår att delägarna som regel inte svarar

personligen för bolagets förpliktelser (1 kap. 1 § ABL). Vidare framgår

att aktiebolagen är antingen privata eller publika samt att aktiekapitalet

skall uppgå i ett privat bolag till minst 100 000 kronor och i ett publikt

bolag till minst 500 000 kronor (1 kap. 2 och 3 §§ ABL). Ytterligare en

skillnad mellan de privata och de publika aktiebolagen är att det finns

vissa begränsningar för ett privat bolag eller en aktieägare i ett sådant

bolag att sprida aktier och vissa andra värdepapper (1 kap. 4 § ABL). Det

finns också bestämmelser om när ett aktiebolag är moderbolag och en

annan juridisk person är dotterföretag, dvs. utgör en koncern (1 kap. 5

och 6 §§ ABL).

6.1.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: De inledande bestämmelserna i 1 kap. aktie-

bolagslagen skall tillämpas på bankaktiebolag. Det skall dock i bank-

rörelselagen tas in en bestämmelse om att ett bankaktiebolag när

rörelsen påbörjas skall ha ett bundet eget kapital som motsvarar minst

fem miljoner euro. Det skall också föreskrivas att ett bankaktiebolags

aktiekapital skall bestämmas med hänsyn till omfattningen och

beskaffenheten av den planerade rörelsen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Tre remissinstanser har yttrat sig i denna fråga.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet ifrågasätter om

inte den bestämmelse som reglerar vad som får ingå i startkapitalet

närmare borde ansluta till lydelsen i det s.k. andra banksamordnings-

direktivet. Svenska Bankföreningen förordar att bankaktiebolagen alltid

skall vara publika, vilket också Sveriges advokatsamfund framför som en

möjlighet.

Skälen för regeringens förslag

Inledande bestämmelser av motsvarande slag som de i 1 kap. ABL

återfinns för bankaktiebolagens del i 1 kap. BAL. Bestämmelserna i de

båda lagarna är i huvudsak desamma. De skillnader som föreligger

behandlas i det följande.

1 kap. 1 § BAL

1 kap. 1 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Paragrafen

beskriver bankaktiebolagslagens innehåll och hänvisar till

bankrörelselagen beträffande rörelsereglerna och de övriga regler som är

gemensamma för bankerna.

Om bankaktiebolagslagen upphävs förlorar paragrafen sin betydelse.

Den kan därför utmönstras utan att någon motsvarande bestämmelse

behöver föras över till bankrörelselagen.

1 kap. 2 § BAL

1 kap. 2 § BAL motsvarar 1 kap. 1 § ABL. I första stycket i respektive

paragraf slås fast att delägarna inte svarar personligen för bolagens

förpliktelser.

I 1 kap. 1 § andra stycket ABL föreskrivs att trots detta svarar delägare

i aktiebolag som bedriver advokatverksamhet solidariskt med bolaget för

sådana förpliktelser mot klienter som bolaget ådrar sig medan han är

delägare. Denna bestämmelse saknar av naturliga skäl motsvarighet i

bank-aktiebolagslagen.

Bestämmelsen i aktiebolagslagen om advokataktiebolag påverkar

överhuvudtaget inte bankaktiebolagens verksamhet. Det saknas därför

anledning att i detta avseende överväga någon särbestämmelse för bank-

aktiebolagen.

1 kap. 4 § BAL

1 kap. 4 § BAL motsvarar 1 kap. 3 § ABL. I paragraferna finns regler om

bl.a. aktiekapitalets storlek.

Enligt bankaktiebolagslagen skall ett bankaktiebolags aktiekapital

bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den

planerade rörelsen. När rörelsen påbörjas skall bankaktiebolaget dock ha

ett bundet eget kapital som vid tidpunkten för beslutet om oktroj

motsvarar minst fem miljoner ecu. Den 1 januari 1999 ersätts den med

den gemensamma valutan euro. Aktiebolagslagen ställer inte upp lika

stränga krav. Där föreskrivs i stället att ett aktiebolags aktiekapital skall

uppgå till minst 100 000 kronor i ett privat aktiebolag och till minst 500

000 kronor i ett publikt aktiebolag. I båda lagarna föreskrivs vidare att

om aktiekapitalet är fördelat på flera aktier skall dessa lyda på lika

belopp.

Regeln om ett obligatoriskt minsta startkapital om motsvarande fem

miljoner ecu infördes för att bankaktiebolagslagens regler skulle stå i

överensstämmelse med det s.k. andra banksamordningsdirektivets regler

om minsta startkapital. Liknande bestämmelser finns i sparbankslagen,

lagen om medlemsbanker, lagen om finansieringsverksamhet och i lagen

om värdepappersrörelse. Bestämmelsen är nödvändig för att de svenska

reglerna skall vara förenliga med EG:s regler. Den bör därför föras över

till bankrörelselagen.

Med startkapital avses bolagets bundna egna kapital. Det saknas i detta

sammanhang anledning att, som Stockholms Universitet har förslagit,

överväga vilka grundkomponenter som skall ingå i startkapitalet. Såsom

förordats av Lagrådet avser regeringen dock att se över frågan om

startkapitalets omfattning.

När bestämmelserna om privata och publika bolag fördes in i bank-

aktiebolagslagen övervägdes i propositionen (prop. 1994/95:70 s. 119 f)

om det i lagen skulle föras in beloppsgränser av det slag som finns för

aktiebolag. Det konstaterades emellertid att ett bankaktiebolag när

rörelsen påbörjas skall ha ett bundet eget kapital som vid tidpunkten för

beslutet om oktroj motsvarar minst fem miljoner ecu och att kapitalbasen

därefter inte får understiga den lägsta nivå för startkapital som krävs för

auktorisation. Eftersom de krav som ställs på bankaktiebolagen

överstiger de krav som ställs i det s.k. kapitaldirektivet (77/91/EEG)

saknas det enligt förarbetena anledning att fastställa ett minsta

aktiekapital beroende på om det är ett privat eller publikt bolag.

Det nu redovisade förarbetsuttalandet anger enbart skälen till varför det

inte behövdes ställas upp några beloppsgränser beträffande bankaktie-

bolagen. Det föreligger emellertid inte något hinder mot att så sker.

Någon särbestämmelse som utesluter tillämpningen av den nu

behandlade paragrafen i aktiebolagslagen behövs alltså inte. Som

Stockholms Universitet har påpekat kommer dock beloppsgränsen i

aktiebolagslagen i princip att sakna betydelse för bankaktiebolagen.

Regeln om att ett bankaktiebolags aktiekapital skall bestämmas med

hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade

verksamheten infördes i bankaktiebolagslagen med bl.a. följande

motivering (prop. 1986/87:12 band 2 s. 2). För att kunna omfattas av

allmänhetens förtroende och få den nödvändiga rörelsefriheten redan vid

starten måste en bank ha ett aktiekapital, som är relaterat till

verksamhetens beräknade omfattning och struktur under den tid som

närmast kan överblickas. Om det egna kapitalet i initialskedet uteslutande

skulle relateras till behovet av kapitaltäckning för placeringar skulle

aktiekapitalet kunna hållas mycket lågt. Under ett inledande skede kan

emellertid en bank bli utsatt för påfrestningar som sammanhänger med

kostnaderna för verksamhetens uppbyggnad och den omständigheten att

konsolidering i form av avsättningar ännu saknas. Även om frågan om

aktiekapitalets storlek utgör ett led i regeringens oktrojprövning bör

denna förutsättning framgå av lagens

ordalydelse.

Motsvarande regel har tagits in i försäkringsrörelselagen. För

kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag finns det emellertid inte

någon liknande bestämmelse. Bestämmelsen är emellertid så central att

den bör föras över till bankrörelselagen.

1 kap. 6 § BAL

1 kap. 6 § BAL motsvarar 1 kap. 5 § ABL. Paragraferna innehåller

koncerndefinitionen.

Paragraferna stämmer överens i sak. I 1 kap. 5 § ABL finns det

emellertid ett femte och sista stycke som saknas i bankaktiebolagslagen. I

detta stycke anges att med koncernföretag avses företag i samma

koncern. Det saknas anledning att inte låta denna definition gälla även för

bankaktiebolag.

Övriga frågor

Banklagskommittén har i sitt delbetänkande (SOU 1998:27) Nya

ledningsregler för bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag förordat att

bankaktiebolagen alltid skall vara publika. Kommittén har dock samtidigt

konstaterat att en sådan bestämmelse får konsekvenser som inte kan

överblickas inom ramen för delbetänkandet, varför kommittén inte

lämnar något förslag i detta hänseende. Enligt kommittén bör frågan

dock bli föremål för överväganden vid den gemensamma

remissbehandlingen och beredningen av delbetänkandet och

promemorian om ny associationsrätt för bankaktiebolag och

försäkringsbolag.

Även Svenska Bankföreningen har förespråkat att bankaktiebolagen

alltid skall vara publika. Sveriges advokatsamfund har anfört att det är en

tänkbar möjlighet att det klargörs att bankaktiebolag endast skall få

registreras som publika aktiebolag.

Regeringen delar Banklagskommitténs bedömning att mycket talar för

att bankaktiebolagen alltid bör vara publika. Den korta tid som stått till

förfogande för beredningen av detta ärende och mot bakgrund av bl.a. det

arbete som nu pågår inom Regeringskansliet med de förslag som lämnats

av Aktiebolagskommittén i delbetänkandet (SOU 1997:22) Aktiebolagets

kapital gör emellertid att regeringen nu avstår från att lägga fram ett

sådant förslag. Regeringen avser dock att återkomma till denna fråga i ett

annat sammanhang sedan en grundlig analys kunnat göras av de fulla

konsekvenserna av ett sådant förslag.

6.2 Aktiebolags bildande

6.2.1 De allmänna aktiebolagen

2 kap. ABL behandlar ett aktiebolags bildande. Ett aktiebolag bildas av

en eller flera stiftare. Stiftare kan vara en svensk juridisk person eller en

fysisk eller en juridisk person som är bosatt respektive har sitt säte eller

liknande inom det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

Under förutsättning att varje obegränsat ansvarig bolagsman är bosatt

inom EES kan även ett handelsbolag eller en motsvarande juridisk person

som bildats enligt lagstiftningen i en stat inom EES vara stiftare. Vidare

kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge

annan att vara stiftare. Den som är underårig, i konkurs, har förvaltare

enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken eller underkastad näringsförbud får dock inte

vara stiftare (2 kap. 1 § ABL).

Stiftarna anger villkoren för bolagsbildningen. Stiftarna skall vid

bolagsbildningen beakta att det inte är tillåtet att ge ut aktier till

underkurs. Förbudet gäller såväl vid kontant betalning som vid apport.

Om en aktie skall kunna tecknas med rätt eller plikt att mot aktien

tillskjuta annan egendom än pengar eller med rätt för bolaget att överta

egendom mot annat vederlag än aktier (apport) får värdet på

apportegendomen således inte sättas högre än det verkliga värdet för

bolaget. Vidare får endast sådan egendom som är eller kan antas bli till

nytta för bolagets verksamhet utgöra apportegendom (2 kap. 2 § ABL).

Bolagsbildningen inleds med att stiftarna upprättar en stiftelseurkund.

För att ge aktietecknare och andra intressenter tillräckligt underlag för

bedömningen av bolaget skall vissa grundläggande bestämmelser tas in i

stiftelseurkunden. Dit hör bl.a. ett förslag till bolagsordning, uppgift om

det belopp som skall betalas för varje aktie samt uppgift om när aktien

skall betalas. I stiftelseurkunden skall också finnas bestämmelse om bl.a.

apport eller att aktie på annat sätt skall kunna tecknas med villkor, om

bolaget skall ersätta kostnad för bolagets bildande eller om någon på

annat sätt skall få särskild rättighet eller förmån av bolaget. Beträffande

apport skall stiftelseurkunden innehålla sådana uppgifter som kan vara av

vikt vid bedömandet av värdet på apportegendomen, bl.a. det värde till

vilket apportegendomen beräknas komma att tas upp i balansräkningen

(2 kap. 3 § ABL).

Sedan stiftelseurkunden har upprättats kan aktieteckning ske.

Teckningen skall ske antingen direkt på stiftelseurkunden eller på en

särskild teckningslista som innehåller en avskrift av stiftelseurkunden

(2 kap. 5 § ABL). Motiven för denna ordning är att ingen skall kunna med

bindande verkan förplikta sig att delta i en bolagsbildning förrän under

stiftelseförfarandet de åtgärder har vidtagits som föreskrivs i lagen i syfte

att ge

aktietecknaren underlag för bedömningen av bolaget (prop. 1975:103

s. 298).

När aktieteckning har skett skall stiftarna avgöra om aktieteckningen

skall godtas och hur många aktier som skall tilldelas tecknaren. Stiftare

behöver inte teckna några aktier (2 kap. 6 § ABL).

Beslut om bolagets bildande fattas av de godkända aktietecknarna på

en konstituerande stämma. En förutsättning för bildandet är emellertid att

det visas att aktier motsvarande aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt

stiftelseurkunden har tecknats eller tilldelats. Annars är frågan om

bolagets bildande förfallen. Vid den konstituerande stämman skall en

bolagsordning antas. Vidare skall antingen på den konstituerande

stämman eller på en extra stämma därefter styrelse och revisorer väljas.

Man talar om två slags bildningsförfaranden, successivbildning och

simultanbildning. Med succesivbildning förstås en bolagsbildning som

sker stegvis så att stiftarna först inbjuder till aktieteckning, varefter de

aktietecknare som godtas av stiftarna kallas till konstituerande stämma på

vilken beslut om att bilda bolaget fattas. Vid simultanbildning kan

bolaget bildas utan att kallelse till den konstituerande stämman utgått och

därmed utan att avtal och andra handlingar rörande bolagsbildningen

under viss i kallelsen angiven tid före stämman hållits tillgängliga för

aktietecknarna. För att skydda aktietecknarna uppställs emellertid som

förutsättning att alla aktier tecknas vid stämman och att alla godtagna

aktietecknare är ense. (2 kap. 7 och 8 §§ ABL).

För inbetalning i pengar gäller särskilda regler. Kvittning av skuld på

grund av aktieteckning mot fordran hos bolaget får inte ske. Inbetalning

av pengar på aktie kan fullgöras endast genom insättning på bankräkning

som stiftarna öppnat särskilt för ändamålet och beloppet får lyftas först

när hela beloppet inbetalts och styrelse valts (2 kap. 10 och 12 §§ ABL).

En aktietecknare är skyldig att betala sina tecknade aktier i enlighet

med villkoren i stiftelseurkunden. Om en aktie inte betalas i rätt tid kan

styrelsen en månad efter betalningsanmaning förklara hans rätt till

aktien förverkad (2 kap. 11 § ABL).

Bolagsbildningförfarandet avslutas med att bolaget anmäls för

registrering hos registreringsmyndigheten. Det skall ske senast sex

månader efter stiftelseurkundens undertecknande. För registrering gäller

att det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade aktier

efter avdrag för aktier som förklarats förverkade och inte övertagits av

annan (bolagets aktiekapital) motsvarar det i bolagsordningen angivna

aktiekapitalet eller uppgår till minimikapitalet. För att om möjligt

garantera att bolaget verkligen tillförs egendom motsvarande det

uppgivna bundna egna kapitalet innan det börjar sin verksamhet fordras

vidare ett intyg från en bank om att hela det belopp som skall betalas i

pengar har satts in på räkning hos en svensk bank och, i förekommande

fall, att en revisor har avgivit ett yttrande om att all apportegendom är

tillförd bolaget. Av

revisorsyttrandet skall framgå att apportegendomen i stiftelseurkunden

inte har åsatts ett högre värde än det verkliga för bolaget och att egen-

domen är eller kan antas bli till nytta för bolagets verksamhet. Vidare

skall revisorn i yttrandet beskriva apportegendomen och ange vilken

metod som har använts vid värderingen av den. Särskilda svårigheter att

uppskatta värdet av egendomen skall anmärkas (2 kap. 9 § ABL).

Om inte registreringsanmälan görs inom den angivna tiden eller om

registreringsmyndigheten genom ett beslut som har vunnit laga kraft har

avskrivit anmälan eller vägrat registrering är frågan om bolagets bildande

förfallen (2 kap. 9 § ABL).

Aktiebolaget förvärvar rättsubjektivitet genom registreringen.

Styrelsen kan dock föra talan i mål rörande bolagsbildningen och eljest

vidta åtgärder för att erhålla aktiebelopp eller annat utfäst tillskott. En

förpliktelse som uppkommer genom åtgärd på bolagets vägnar före

registreringen övergår på bolaget endast om den följer av

stiftelseurkunden eller tillkommit efter den konstituerande stämman. Om

inte så är fallet svarar de som har deltagit i åtgärden solidariskt för

förpliktelsen (2 kap. 13 § ABL).

För att förhindra att reglerna om tillskjutande av apportegendom

kringgås finns regler om s.k. uppskjuten apport. Dessa innebär att om

bolagen inom två år från registreringen med en stiftare eller aktieägare

träffar ett avtal som innebär att bolaget förvärvar egendom mot en

ersättning som motsvarar minst en tiondel av aktiekapitalet skall

styrelsen underställa bolagsstämman avtalet för godkännande. Detta

gäller dock inte om förvärvet sker på en svensk eller en utländsk börs

eller på en auktoriserade marknadsplats eller som ett led i bolagets

löpande affärsverksamhet (2 kap. 9 a § ABL).

6.2.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Oktroj skall kunna meddelas ett existerande

aktiebolag. Ansökan skall dock också kunna göras innan bolaget

bildas.

Bestämmelserna i 2 kap. aktiebolagslagen om aktiebolags bildande

skall tillämpas på bankaktiebolag. Det skall dock för dessa särskilt

föreskrivas:

 under vilka förutsättningar regeringen skall bevilja oktroj och

stadfästa bolagsordningen,

 att ett beslut om ändring av ett bankaktiebolags bolagsordning skall

stadfästas innan det registreras, och

 att aktietecknare som inte har prövats i oktrojärendet skall

ägarprövas innan bankaktiebolaget får bildas.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Finansinspektionen och Juridiska Fakultets-

nämnden vid Stockholms Universitet anser att det bör föras in en särbe-

stämmelse om att ett bankaktiebolag i sin bolagsordning skall ange de

rörelsegrenar som bolaget avser att driva. Finansinspektionen anser

vidare att den omregistrering som synes vara nödvändig när ett bolag

överförs från aktiebolagsregistret till bankregistret bör regleras.

Stockholms

Universitet tycker också att Finansinspektionens tillstånd skall krävas vid

apportemission. Patent- och registreringsverket föreslår vissa

lagtekniska justeringar. I övrigt har inga invändningar framförts mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Bestämmelserna om bildande av ett bankaktiebolag finns i 2 kap. BAL.

Bildandet av ett bankaktiebolag föregås enligt gällande rätt av att

stiftarna hos regeringen ansöker om oktroj och stadfästelse av

bolagsordningen för det blivande bankaktiebolaget. Avsikten är att

ansökan skall utmynna i att regeringen stadfäster bolagsordningen för

banken och beviljar den oktroj. Först när oktroj har beviljats påbörjas den

egentliga bolagsbildningen. Detta ansökningsförfarande samt de regler

som hänger samman med

Finansinspektionens roll som tillsyns- och registreringsmyndighet har

medfört vissa skillnader mellan bankaktiebolagslagen och aktiebolags-

lagen. I det följande behandlas de bestämmelser som skiljer sig åt mellan

lagarna.

2 kap. 1 § BAL

2 kap. 1 § BAL motsvarar 2 kap. 1 § ABL. I paragraferna finns

bestämmelser om vilka som kan vara stiftare.

Stiftare av ett bankaktiebolag kan, i likhet med vad som gäller enligt

aktiebolagslagen, vara fysiska personer bosatta inom EES. För juridiska

personer gäller emellertid vissa inskränkningar. Stiftare kan i dessa fall

endast vara utländska bankföretag eller en eller flera sparbanker, om

bildandet av bankaktiebolaget utgör ett led i en ombildning enligt

sparbankslagen.

Reglerna om vilka som får vara stiftare av en bank knyter delvis an till

reglerna om vilka som får äga aktier i en bank. I dag finns det över-

huvudtaget inga begränsningar av vilka fysiska eller juridiska personer

som får äga aktier i ett bankaktiebolag. Till skillnad mot vad som gällde

enligt 1955 års bankrörelselag behöver inte heller stiftarna teckna aktier i

bankaktiebolaget.

I sammanhanget kan också noteras reglerna om att det i oktrojärendet

skall ske en prövning av att de personer som kommer att ha ett

kvalificerat innehav i bankaktiebolaget kan antas inte komma att

motverka en sund utveckling av verksamheten och även i övrigt är

lämpliga att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av en bank.

Av det nu sagda framgår att det inte finns några bärande skäl att ställa

upp särskilda regler om vilka fysiska eller juridiska personer som får

stifta ett bankaktiebolag. Kraven att en stiftare inte får vara underårig, i

konkurs eller ha meddelats näringsförbud bör anses tillräckliga. För

bankaktiebolag bör således kunna tillämpas aktiebolagslagens regler om

stiftare.

2 kap. 2 § BAL

2 kap. 2 § BAL motsvarar 2 kap. 2 § ABL. I paragraferna finns regler om

bl.a. vad stiftarna skall iaktta vid angivande av villkoren för

bolagsbildningen.

2 kap. 2 § första stycket BAL innehåller ett förbud mot att ge ut aktier

till underkurs. Förbudet, som överensstämmer med det i

aktiebolagslagen, gäller såväl vid kontant betalning som när aktierna

skall betalas med

apportegendom.

I 2 kap. 2 § andra stycket BAL föreskrivs att om en aktie skall tecknas

mot betalning med apportegendom krävs Finansinspektionens med-

givande för detta och om apportegendomen består av hela eller en inte

obetydlig del av en annan banks rörelse krävs regeringens eller Finans-

inspektionens tillstånd enligt 2 kap. 5 § BRL. Denna bestämmelse i bank-

aktiebolagslagen saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Någon liknande

bestämmelse har inte heller införts för kreditmarknadsbolag eller för

värdepappersbolag.

Med apport avses inte enbart rätt eller plikt att mot aktien tillskjuta

annan egendom. Härmed avses även rätt eller plikt för bankaktiebolaget

att överta egendom mot annat vederlag än aktier. Härigenom förhindras

att reglerna om apportbildning kringgås genom att aktietecknare eller

annan säljer egendom till överpris i samband med bolagets bildande.

Samma syfte har reglerna om uppskjuten apport i 2 kap. 12 a § BAL

resp. 2 kap. 9 a § ABL. Finansinspektionens medgivande krävs dock inte

i dessa fall.

I bankaktiebolagslagen i dess ursprungliga lydelse tilläts inte betalning

av aktier med apportegendom vid nybildning av bankaktiebolag trots att

detta var tillåtet för aktiebolag. Sådan betalning tilläts däremot vid

nyemission, dock först efter Finansinspektionens medgivande. Som en

del av genomförandet av det andra bolagsdirektivet (77/91/EEG) infördes

den 1 januari 1995 (prop. 1994/95:70, bet. 1994/95:NU13, rskr.

1994/95:142, SFS 1994:1940) nu gällande regler som gör det möjligt att

utge aktier mot betalning med apportegendom vid bildande av ett

bankaktiebolag. Det konstaterades härvid att de omfattande rörelseregler

som finns i bankrörelselagen gör att behovet av likvida medel vid

bolagsbildning inte gör sig lika starkt gällande som tidigare. Eftersom det

för vissa tillgångsslag kan vara mycket svårt att fastställa det verkliga

värdet för bolaget ansågs dock apportbildning böra kräva

Finansinspektionens medgivande (prop. 1994/95:70 s. 125).

Som tidigare har framhållits är det av vikt att den apportegendom som

tillförs ett bolag inte är övervärderad och att egendomen kan antas bli till

nytta för bolagets verksamhet. Mot denna bakgrund har det i

aktiebolagslagen förts in bestämmelser om att det i stiftelseurkunden

skall tas in uppgifter om apportegendomen och att en godkänd eller

auktoriserad revisor lämnar ett yttrande rörande egendomen. Detta har

ansetts ge rimliga garantier för att den egendom som tillförs ett

aktiebolag inte övervärderas (se 2 kap. 3 och 9 § ABL).

Enligt promemorian torde reglerna i aktiebolagslagen i allmänhet

skapa tillräcklig säkerhet för att egendomen inte är för högt värderad,

varför det inte är nödvändigt att föreskriva att Finansinspektionen skall

lämna sitt tillstånd. Stockholms Universitet anser dock att det främst med

hänsyn till förtroendet för banksystemet är mycket viktigt att det inte

råder några tvivel om ett bankaktiebolags kapitalstyrka. Enligt

universitetet motiverar därför svårigheterna att fastställa det verkliga

värdet på apportegendomen att kravet på Finansinspektionens

medgivande finns kvar.

Regeringen, som instämmer i den av Stockholms Universitet framförda

meningen att det inte får råda några tvivel om en banks kapitalstyrka,

anser dock att aktiebolagslagens regler med dess krav på bl.a.

revisorsintyg i detta avseende är tillräckliga. Något fortsatt krav på

inspektionens medgivande bör därför inte föreligga.

Det finns inte heller något skäl att särskilt föreskriva att tillstånd

fordras vid sådana förvärv som avses i 2 kap. 5 § BRL eftersom det får

anses följa direkt av denna paragraf.

2 kap. 3 § BAL

2 kap. 3 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Av paragrafen

framgår vilka kriterier som måste vara uppfyllda för att regeringen skall

kunna stadfästa bolagsordningen och bevilja oktroj för ett

bankaktiebolag.

Motsvarande regler finns för kreditmarknadsbolag i 2 kap. 1 § och 3 §

första stycket lagen om finansieringsverksamhet.

Bestämmelse i 2 kap. 3 § BAL som delvis utgör ett införlivande av

första banksamordningsdirektivet bör föras över till bankrörelselagen.

2 kap. 4 § BAL

2 kap. 4 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

Ett bankaktiebolags bolagsordning skall enligt 2 kap. 3 § BAL

stadfästas av regeringen när oktroj beviljas. Enligt 2 kap. 4 § BAL skall

vidare varje ändring av bolagsordningen stadfästas av regeringen eller, i

fall som inte är av principiell betydelse eller i övrig av synnerlig vikt, av

Finansinspektionen.

För kreditmarknadsföretag finns i 2 kap. 3 § andra stycket lagen om

finansieringsverksamhet en liknande bestämmelse. Ett kreditmarknads-

bolags bolagsordning skall således godkännas av Finansinspektionen i

samband med att företaget får tillstånd att driva finansieringsverksamhet

och ett beslut om ändring av bolagsordningen får inte registreras innan

den har godkänts av Finansinspektionen.

Bestämmelsen i 2 kap. 4 § BAL kan inte undvaras. Den bör därför

föras över till bankrörelselagen. Den bör ges motsvarande lydelse som

2 kap. 3 § andra stycket lagen om finansieringsverksamhet.

2 kap. 5 § BAL

2 kap. 5 § BAL motsvarar 2 kap. 4 § ABL.

Paragraferna behandlar vad en bolagsordning i ett bankaktiebolag

respektive ett aktiebolag skall innehålla. Det ställs i huvudsak samma

krav på innehållet i ett bankaktiebolags och ett aktiebolags

bolagsordningar. De sakliga skillnaderna är tre. För det första är kravet

på med vilken noggrannhet verksamheten skall anges större på ett

bankaktiebolag än på ett aktiebolag. För det andra behöver endast

aktiebolagen ange vilken tid bolagets räkenskapsår skall omfatta. Den

tredje skillnaden följer av att det i prop. 1997/98:99 föreslås att

skyldigheten att i ett aktiebolags bolagsordning ange mandattiden för

revisorerna utmönstras.

Enligt 2 kap. 5 § första stycket 3 BAL skall ett bankaktiebolags

bolagsordning ange de rörelsegrenar som bolaget avser att utöva. Någon

motsvarande bestämmelse finns inte i aktiebolagslagen. Enligt 2 kap. 4 §

första stycket 3 ABL skall ett aktiebolags bolagsordning i stället ange

föremålet för bolagets verksamhet angiven till sin art.

Bestämmelsen beträffande aktiebolag infördes ursprungligen genom

1944 års aktiebolagslag. Av förarbetena (SOU 1941:9 s. 63, prop. 1944:5

s. 221) framgår bl.a. följande. Att en bestämmelse om föremålet för

bolagets verksamhet tas in i bolagsordningen är av vikt för bl.a.

aktieägare, borgenärer och andra intressenter. Styrelsen bör inte kunna

göra genomgripande förändringar av bolagets verksamhet utan att

proceduren för

bolagsordningsändringar iakttas. Att föremålet för bolagets verksamhet

skall anges till sin art innebär att verksamheten inte endast såsom

tidigare skett skall kunna anges såsom t.ex. ekonomisk verksamhet,

handelsrörelse eller industriell verksamhet. Det har dock inte ansetts

möjligt att närmare bestämma hur noggrant och specificerat

verksamhetens art skall anges. Mot en alltför stark specificering talar

svårigheten att göra ändringar av bolagsordningen. De rörelsegrenar

inom vilka bolaget skall utöva sin verksamhet bör dock anges i

bolagsordningen. Som exempel på formuleringar som bör godtas kan

nämnas sågverks- och trävarurörelse, järntillverkning och järnförädling,

handel med järnvaror, maskiner och redskap samt andra till en järnaffär

hörande artiklar eller förvärv, bebyggande, förvaltning och försäljning av

fast egendom.

I ett bankaktiebolags bolagsordning är det inte tillräckligt att det anges

att bolaget skall driva bankverksamhet. Det krävs att bankaktiebolaget

specificerar vilken typ av bankverksamhet med angivande av rörelse-

grenar. I förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 12) anförs att man i ett

bankaktiebolags bolagsordning inte bör använda sig av alltför allmänna

beteckningar när det gäller att ange t.ex. ett bankaktiebolags

rörelsegrenar eftersom det i ett enskilt ärende kan vara svårt att avgöra

om en tilltänkt bestämmelse strider mot banklagstiftningen.

Efter en ändring som trädde i kraft den 1 januari 1994 framgår numera

genom en uppräkning i 2 kap. 2 § BRL vad en bank får ägna sig åt.

Bankers verksamhet är således redan på grund av lag förhållandevis väl

specificerad. I detta sammanhang bör också noteras att den

verksamhetsplan som enligt 2 kap. 3 § BAL skall fogas till ansökan om

oktroj skall innehålla bl.a. en utförlig beskrivning av den tilltänkta

verksamheten. Verksamhetsplanen skall således komplettera de uppgifter

om den tilltänkta verksamheten som finns i bolagsordningen (prop.

1984/85:191 s. 26, prop. 1986/87:12 band 2 s. 6).

Aktiebolagslagens regler om vad en bolagsordning skall innehålla

beträffande föremålet för bolagets verksamhet anses för aktiebolagen

vara tillräckliga för att tillgodose aktieägares, fordringsägares och övriga

intressenters behov. Det torde vara svårt att hävda att vad som i detta

avseende anses tillräckligt för vissa aktiebolag inte är tillräckligt för

bankaktiebolagen. Det skulle möjligen kunna göras gällande att de

strängare regler som gäller enligt bankaktiebolagslagen i kombination

med regeln om att varje bolagsordningsändring skall stadfästas är

motiverade för att ge ett förstärkt skydd för insättare och för

betalningssystemet. Vid behandling av oktrojansökan torde dock

verksamhetsplanen innehålla tillräcklig information för att ge möjlighet

att bedöma om den planerade bankens verksamhet är förenlig med

banklagstiftningen. När bolaget väl har beviljats oktroj kan en bank inom

ramen för en i bolagsordningen redan angiven rörelsegren göra

förändringar som är väl så väsentliga som tillförande av nya

rörelsegrenar. Banken kan sålunda antingen utvidga verksamheten eller

förändra det sätt på vilken den är organiserad. Oavsett hur

bolagsordningen är utformad bör dock Finansinspektionen inom ramen

för sin löpande tillsyn följa upp bankens verksamhetsområde.

Finansinspektionen kan vidare ålägga bankaktiebolagen att rapportera

väsentliga förändringar av verksamheten, jfr. 7 kap. 2 § BRL och 56 §

bankrörelseförordningen.

Med hänsyn till vad som har anförts i det föregående föreslås i

promemorian att aktiebolagslagens regler görs tillämpliga på

bankaktiebolag utan att någon särreglering förs in i bankrörelselagen.

Finansinspektionen och Stockholms Universitet gör dock en annan

bedömningen och anser att rörelsegrenarna bör framgå av

bolagsordningen.

Finansinspektionen anför att det i ett enskilt ärende kan vara svårt att

avgöra om en tilltänkt bestämmelse i bolagsordningen strider mot

lagstiftningen. Inspektionen menar vidare att det kan vara av vikt för

externa intressenter att genom bolagsordningen ta del av vilken

verksamhet bank-aktiebolaget avser att driva.

Stockholms Universitet menar att det vid tillämpningen av EG-

fördragets och det andra banksamordningsdirektivets bestämmelser om

etableringsfrihet m.m. inte bör råda någon oklarhet om vilka

verksamhetsgrenar en bank avser att driva. Universitet pekar vidare på

konsumenternas/insättarnas och investerarnas intressen av att kunna

bedöma bankens riskprofil. I ett land med relativt få banker kan det

vidare hävdas att förtroendet för bankväsendet skulle minska om det inte

tydligt framgår vilka verksamhetsgrenar en bank bedriver.

Vad remissinstanserna anfört föranleder emellertid inte regeringen att

göra någon annan bedömning än den som framförts i promemorian.

I 2 kap. 4 § första stycket 9 ABL anges att ett aktiebolags bolags-

ordning skall ange vilken tid bolagets räkenskapsår skall omfatta.

Bestämmelsen saknar motsvarighet i bankaktiebolagslagen.

Enligt 12 § bokföringslagen (1976:125) kan ett aktiebolag ha

kalenderår som räkenskapsår eller tillämpa brutet räkenskapsår. Ett

bankaktiebolag däremot kan enligt 1 kap. 7 § lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag i regel endast ha

kalenderår som räkenskapsår. Det föreligger emellertid inga sakliga skäl

mot att låta bestämmelsen gälla även för bankaktiebolag. Den formella

invändning som kan göras är att det i en bolagsordning som regel inte bör

tas in bestämmelser som följer av lag. Denna invändning väger dock lätt i

sammanhanget eftersom det i så fall skulle krävas att ytterligare en sär-

bestämmelse förs in i bankrörelselagen. Något hinder mot att låta

bestämmelsen i 2 kap. 4 § första stycket 9 ABL gälla även för bankaktie-

bolag föreligger alltså inte.

Det kan konstateras att bestämmelsen i 2 kap. 4 § tredje stycket ABL,

som föreskriver att bestämmelsen i första stycket 6 om bl.a. antalet

styrelseledamöter, styrelsesuppleanter och revisorer inte gäller för

arbetstagarrepresentanter som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda, motsvarar 2 kap. 5 § första

stycket 6 BAL. I den sistnämnda bestämmelsen föreskrivs nämligen att

den endast gäller för av bolagsstämman utsedda styrelseledamöter m.m.

(prop. 1986/87:12 band 2 s. 11 och 86).

I prop. 1997/98:99 föreslås att en fast mandattid om fyra år skall gälla

för revisorer. Såvitt avser 2 kap. 4 § ABL föreslås en följdändring inne-

bärande att revisorns uppdragstid inte behöver anges i bolagsordningen.

Om propositionen bestämmelser om ändrad mandattid tillämpas på bank-

aktiebolag, bör detsamma gälla följdändringen i 2 kap. 4 § ABL.

2 kap. 6 § BAL

2 kap. 6 § BAL motsvarar 2 kap. 3 § ABL.

I paragraferna föreskrivs vilka uppgifter som skall tas in i stiftelse-

urkunden. Paragraferna överensstämmer i huvudsak med varandra. Två

skillnader föreligger dock:

1. Ett bankaktiebolag kan bildas först när oktroj har beviljats och

stiftelseurkunden upprättas därför först efter oktrojbeslutet.

2. Eftersom regeringen vid oktrojförfarandet skall stadfästa

bolagsordningen skall ett bankaktiebolags stiftelseurkund inte innehålla

något förslag till bolagsordning. I stället skall avskrifter av oktrojbeslutet

och

bolagsordningen fogas till stiftelseurkunden.

För bankaktiebolag gäller alltså regeln att oktroj inte kan beviljas ett

redan existerande bolag. På motsvarande sätt som gäller

kreditmarknadsbolag bör dock tillstånd att driva bankrörelse kunna

beviljas även ett redan existerande bolag, till och med om bolaget

tidigare bedrivit verksamhet. En invändning mot detta kan vara att en

sådan ombildning skulle kunna leda till att en bank får ekonomiska

problem p.g.a. förbindelser som härrör från dess tidigare verksamhet.

Denna risk torde emellertid vara förhållandevis begränsad med hänsyn

till omfattningen av oktrojprövningen. Motsvarande problem kan

dessutom uppstå redan enligt gällande rätt i de fall då en bank

fusionernas med ett vanligt aktiebolag.

Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning redan existerande bolag

kommer att ansöka om oktroj och i vad mån det föreligger något

egentligt behov av att behålla den nuvarande ordningen, enligt vilken inte

bildade bolag kan uppträda som sökande i ett oktrojärende.

Bestämmelserna om ansökan av ett ännu icke bildat bolag bör dock

behållas tills vidare. Det kan nämligen vara värdefullt för en potentiell

aktieägare att redan innan aktieteckningen få klart för sig huruvida oktroj

har beviljats för den planerade verksamheten.

Ett aktiebolags stiftelseurkund skall innehålla bl.a. ett förslag till

bolagsordning. Genom att detta förslag utgör en del av stiftelseurkunden

tillförs de blivande aktieägarna information om hur bolaget skall verka

och fungera. Vid den konstituerande stämman kan bolagsordningen

inom vissa ramar ändras.

För bankaktiebolagen är emellertid situationen en annan. Enligt bank-

aktiebolagslagen är nämligen bolagsordningen inte en del av stiftelse-

urkunden. När ett bankaktiebolag beviljas oktroj stadfästs dess bolags-

ordning och den sålunda stadfästa bolagsordningen fogas till stiftelse-

urkunden. Aktietecknarna tar således inte ställning till bolagsordningens

utformning i samband med att bankaktiebolaget bildas.

Varken de skyddsintressen som gör sig gällande för banker eller några

andra skäl talar med tillräcklig styrka för att den nu gällande ordningen

skall behållas. Något hinder mot att, såsom redan gäller för

kreditmarknadsbolag (jfr. 2 kap. 2 § lagen om finansieringsverksamhet)

låta aktiebolagslagens regler gälla fullt ut även för banker föreligger

alltså inte. I en stiftelseurkund för ett bankaktiebolag skall alltså ingå ett

förslag till

bolagsordning.

Detta får till följd att aktieägarna i de fall då oktroj söks för ett ännu

inte bildat bolag kommer att anta den av regeringen redan stadfästa

bolagsordningen. Om det vid den konstituerande stämman uppkommer

fråga om ändring av den redan stadfästa bolagsordningen gäller att den

frågan måste avgöras innan bolaget kan bildas, se 2 kap. 8 § ABL. Efter

ändringsbeslutet kan bankaktiebolaget bildas, men besluten måste

godkännas av regeringen eller i förekommande fall Finansinspektionen

 innan den kan registreras. Patent- och registreringsverket anser att det

uttryckligen av lag bör framgå att de ändringar som beslutas vid den

konstituerande stämman måste stadfästas innan de registreras. Denna

fråga behandlas i författningskommentaren i anslutning till 9 kap. 5 §

BRL.

Avslutningsvis återstår att behandla nödvändigheten av att till ett bank-

aktiebolags stiftelseurkund foga oktrojbeslutet. Även om denna handling

kan innehålla upplysningar som kan vara av värde för aktietecknarna

finns det inte något skäl att införa någon särregel för bankaktiebolag.

2 kap. 7 § BAL

2 kap. 7 § BAL motsvarar 2 kap. 5 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om teckning av aktier och ogiltigheten av sådan teckning.

Paragraferna överensstämmer i huvudsak med varandra. Medan aktier i

bankaktiebolag överhuvudtaget inte får tecknas med villkor får emellertid

aktier i ett aktiebolag tecknas med villkor som tagits in i stiftelseur-

kunden.

Beträffande sådana villkor som inte tagits in i stiftelseurkunden följer

av bestämmelserna i aktiebolagslagen att om aktietecknaren anmäler

ogiltigheten till registreringsmyndigheten före registreringen blir

teckningen ogiltig. Om någon sådan anmälan inte sker blir dock aktie-

tecknaren bunden av teckningen. Han kan då inte tvinga bolaget att rätta

sig efter villkoret utan villkoret bortfaller. Beträffande sådana villkor

som har tagits in i stiftelseurkunden gäller emellertid andra regler.

Visserligen kan aktieägaren i det sistnämnda fallet inte göra gällande att

aktieteckning är ogiltigt. Däremot kan bolaget tvingas fullgöra sina

åtaganden enligt stiftelseurkunden.

För att förhindra missbruk vid aktiebolags bildande och för att komma

till rätta med bl.a. frågor rörande aktietecknings godkännande infördes i

1910 års aktiebolagslag en bestämmelse enligt vilken det i stiftelse-

urkunden skall anges om stiftaren eller annan skall ha rätt att teckna

aktier med villkor. Bestämmelsen infördes bl.a. för att ge publicitet åt

sådana omständigheter som kan medföra att bolaget börjar sin

verksamhet med brist i aktiekapitalet (NJA II 1910 N:r. 14:1 s. 14 ff).

I 1911 års bankrörelselag infördes samtidigt den bestämmelsen att

aktier överhuvudtaget inte får tecknas med villkor. Anledningen till att

bankaktiebolagslagen fick ett annat innehåll än aktiebolagslagen framgår

emellertid inte av förarbetena.

Det kan knappast föreligga något hinder mot att tillåta villkor som inte

står i strid med gällande bolagsrättsliga regler eller andra författningar.

Även om villkoret inte uppfylls blir aktieteckningen inte i efterhand

ogiltig (2 kap. 5 § tredje stycket ABL). Denna bestämmelse skall hindra

att aktiekapitalet minskas efter bolagets registrering. Någon anledning att

inte att tillämpa aktiebolagslagens regler även för bankaktiebolag före-

ligger alltså inte.

2 kap. 8 § BAL

2 kap. 8 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. I bestämmelsen

stadgas att stiftaren eller annan inte får ta emot ersättning av

bankaktiebolaget för andra kostnader för bolagets bildande än sådana

som varit uppenbarligen nödvändiga för bildandet eller förbehålla sig

eller någon annan särskilda förmåner eller rättigheter.

I 1910 års aktiebolagslag infördes en bestämmelse enligt vilken stiftare

eller annan inte fick erhålla gottgörelse av bolaget för dess bildande om

det inte fanns en bestämmelse härom i stiftelseurkunden. Enligt samma

bestämmelse skulle det anges i stiftelseurkunden om stiftaren eller annan

skulle av bolaget kunna erhålla särskild förmån eller rättighet. Om det

inte skedde var en sådan bestämmelse utan verkan mot bolaget.

Bestämmelsen infördes eftersom det ansågs vara av vikt att dessa

omständigheter fick publicitet. Det hade nämligen förekommit att

aktiebolag hade börjat sin verksamhet med betydande brist på grund av

gjorda utbetalningar, t.ex. att stiftare för sitt arbete hade betingat sig

gottgörelse som inte hade stått i rimlig proportion till det nedlagda

arbetets värde för bolaget (NJA II 1910 N:r 14:1 s. 14).

I 1911 års bankrörelselag togs det emellertid in en bestämmelse enligt

vilken en stiftare eller annan inte får njuta gottgörelse av bolaget för

andra utgifter som för bildandet varit uppenbarligen nödvändiga. Inte

heller fick stiftare förbehålla sig annan särskild rättighet eller förmån.

Det angavs emellertid inte varför det ansågs motiverat med en

särbestämmelser i

bankrörelselagen (NJA II 1911 s. 248, prop. 1911:48 s. 94 f.). För-

klaringen torde dock vara att man ansett att bankaktiebolag överhuvud-

taget inte bör utsättas för den typ av risker som är förenade med

utbetalning till stiftare eller liknande omständigheter. Som framgår av

vad som har sagts i det föregående gäller regeln ännu i dag.

Vad gäller den ersättning som kan utgå i samband med bolagsbildandet

är det enligt bankaktiebolagslagen endast möjligt att betala ut ersättning

för kostnader som varit uppenbarligen nödvändiga för bildandet. Dit hör

exempelvis kostnader för att upprätta och ge in handlingar till regeringen

och Finansinspektionen (oktrojansökan, förslag till bolagsordning,

verksamhetsplan och registeransökan), kostnader för kungörelse och

kallelse till konstituerande stämma samt kostnader för att anlita juridiskt

biträde för att få vissa frågor om bildandet lösta eller belysta. För andra

eller med dessa helt jämförbara utlägg eller tjänster för bankaktiebolagets

bildande får någon ersättning inte utgå (prop. 1986/87:12 band 2 s. 13).

Vid bildande av ett aktiebolag enligt aktiebolagslagen kan emellertid viss

ersättning utgå även för vissa andra kostnader i samband med bildandet,

t.ex. för stiftarnas arbete.

Enligt 2 kap. 3 § ABL skall det i stiftelseurkunden anges det högsta

beräknade beloppet för bolagets bildande. Denna regel torde skapa

tillräcklig säkerhet för att de som tecknar aktier i bolaget erhåller

nödvändig

information om den ersättning som skall utgå.

Det saknas anledning att anta att ersättning till stiftare i ett

bankaktiebolag kommer att utgå i sådan omfattning att bolagets egna

kapital urholkas. Bland annat kapitaltäckningsreglerna och det

förhållande att posten måste tas upp i redovisningen torde begränsa

risken för missbruk av nu behandlat slag. Det finns därför inte skäl att i

detta avseende behandla bankaktiebolagen annorlunda än de allmänna

aktiebolagen.

I 2 kap. 8 § föreskrivs också ett förbud att förbehålla någon särskilda

rättigheter eller förmåner av bolaget. Med särskilda förmåner eller

rättigheter i bolaget avses inte särskild förmån eller rättighet som enligt

bestämmelserna i bolagsordningen skall tillkomma vissa aktieslag utan

särskilda förmåner och rättigheter som tillerkänns visst rättssubjekt

oberoende dess egenskap av aktieägare. Som exempel kan nämnas

föreskrifter om rätt för utomstående till andel i bolagets vinst eller andel i

bolagets tillgångar vid dess upplösning och bestämmelser om rätt för

utomstående att utse styrelseledamot eller revisor.

I ett aktiebolags stiftelseurkund är det tillåtet att bestämma att någon

skall få särskild rättighet eller förmån av bolaget. För att en sådan

bestämmelse skall vara giltig torde gälla, förutom att den skall tas in i

stiftelseurkunden och bolagsordningen och därmed blir föremål för

regeringens granskning i oktrojärendet, att den är förenlig med

aktiebolagslagens regler, t.ex. om vinstutdelning. Det saknas mot

bakgrund härav anledning att inte tillåta att ett bankaktiebolag i

stiftelseurkunden tillerkänner någon en särskild förmån eller rättighet.

2 kap. 10 § BAL

2 kap. 10 § motsvarar 2 kap. 7 ABL. Paragraferna innehåller regler om

bl.a. kallelse till den konstituerande stämman. Skillnaderna är i huvudsak

redaktionella, dock att i bankaktiebolagslagen föreskrivs att

oktrojbeslutet och bolagsordningen skall hållas tillgängliga tillsammans

med stiftelseurkunden.

Vid 2 kap. 6 § BAL har det föreslagits att bolagsordningen skall utgöra

en del av stiftelseurkunden. Att dessutom i lag kräva att oktrojbeslutet

skall vara tillgängligt framstår som överflödigt. Det torde dock vara

naturligt att så ändå sker såsom en information till aktietecknarna.

Aktiebolagslagens regler torde alltså kunna tillämpas även för

bankaktiebolag.

2 kap. 11 § BAL

2 kap. 11 § BAL motsvarar 2 kap. 8 § ABL. Paragraferna innehåller

regler om den konstituerande stämman. I sak föreligger följande

skillnader.

Enligt 2 kap. 11 § första stycket BAL har frågan om bankaktiebolagets

bildande fallit om det inte visas att teckning och tilldelning av aktier har

skett motsvarande aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt

bolagsordningen. 2 kap. 8 § ABL innehåller samma regler men i denna

paragraf hänvisas till aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt

stiftelseurkunden. Skillnaden beror på att enligt aktiebolagslagen

bolagsordningen är en del av stiftelseurkunden medan så inte är fallet

enligt bankaktiebolagslagen. Det har emellertid föreslagits en ändring i

detta avseende (se under 2 kap. 6 §). Aktiebolagslagens regler kan därför

tillämpas även på bankaktiebolag.

2 kap. 11 § andra stycket BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

Stycket behandlar den situationen att en person som inte har ägarprövats

i oktrojärendet kommer att ha ett kvalificerat innehav i bolaget. Regeln

har till ändamål att förhindra att en person som inte har prövats i oktroj-

ärendet kommer att ha ett kvalificerat innehav i bolaget. Trots att samma

situation kan uppkomma för ett kreditmarknadsbolag saknas

motsvarande reglering i lagen om finansieringsverksamhet. Det förklaras

med att bestämmelsen skulle fylla en mycket ringa funktion för

kreditmarknadsbolag eftersom ett aktiebolag vanligen är bildat när

ansökan om tillstånd att bedriva finansieringsverksamhet lämnas in till

Finansinspektionen (prop. 1995/96:173 s. 90). Motsvarande bedömning

borde kunna anläggas även på bankaktiebolagen med hänsyn till förslaget

i denna promemoria att redan bildade bolag skall kunna ansöka om oktroj

(se ovan under 2 kap. 6 § BAL). Bestämmelsen bör dock behållas till

dess det står klart i vilken omfattning oktroj även i fortsättningen

kommer att sökas för inte bildade bolag.

Enligt 2 kap. 11 § fjärde stycket BAL måste valet av styrelse och

revisorer i ett bankaktiebolag ske på den konstituerande stämman. Valen

kan således inte förrättas på en extra stämma. Enligt aktiebolagslagen

behöver inte valet av styrelse och revisorer ske på den konstituerande

stämman utan kan ske på en extra stämma därefter. Den yttersta fristen

markeras av regeln om registrering i 2 kap. 9 § ABL eftersom det

ankommer på styrelsen att göra anmälan för registrering. Skillnaden

mellan aktiebolagslagen och bankaktiebolagslagen torde främst har

föranletts av ett bankaktiebolag inte skall kunna vara bildat utan att ha en

fungerande styrelse och revisorer (prop. 1986/87:12 band 2 s. 16). Några

bärande skäl att med hänvisning till bankaktiebolagens särskilda ställning

upprätthålla den aktuella skillnaden mellan de båda lagarna föreligger

emellertid inte.

2 kap. 8 § andra stycket ABL saknar motsvarighet i bankaktiebolags-

lagen. I bestämmelsen regleras vad som gäller om det på den

konstituerande stämman uppkommer fråga om ändring av

bolagsordningen eller stiftelseurkunden. Någon nedsättning av

aktiekapitalet eller minimikapitalet kan inte komma i fråga. En ändring

av bolagsordningen som inte har angivits i kallelsen eller som avser

höjning av aktiekapitalets eller maximikapitalets storlek kan inte ske utan

samtycke av samtliga stiftare och aktietecknare. Detsamma gäller vissa

ändringar i stiftelseurkunden. Bestämmelsen gäller utan undantag för

kreditmarknadsbolag. Att den saknar motsvarighet beträffande banker

torde förklaras med det föregående oktrojförfarandet.

Det har i det föregående föreslagits att aktiebolagslagens bestämmelser

om stiftelseurkund skall gälla även för bankaktiebolag, se ovan under

2 kap. 6 § BAL. Detta innebär att en ändring bör kunna ske på den

konstituerande stämman. Om bankaktiebolag vid den konstituerande

stämman beslutar om ändring av den i samband med oktrojbeslutet

stadfästa bolagsordningen får besluten dock inte registreras förrän den

stadfästs.

2 kap. 12 § BAL

2 kap. 12 § BAL motsvarar 2 kap. 9 § ABL.

I paragraferna föreskrivs vad som krävs för registrering av ett bank-

aktiebolag respektive ett aktiebolag. Bestämmelserna skiljer sig åt bl.a. i

det avseendet att ett bankaktiebolag skall anmälas för registrering senast

sex månader efter det att oktroj har beviljats medan tiden för aktiebolag

anges till sex månader efter stiftelseurkundens undertecknande.

Även kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag kan ansöka om

tillstånd innan bolagen har registrerats. I sådana fall gäller att om

ansökan har gjorts inom sex månader från stiftelseurkundens

undertecknande räknas den i 2 kap. 9 § första stycket ABL angivna tiden

från tillståndsbeslutet (2 kap. 2 § lagen om finansieringsverksamhet och

2 kap. 2 §

lagen om värdepappersrörelse). Bestämmelsen i bankaktiebolagslagen,

som således motsvarar nyss nämnda bestämmelser, bör behållas och

föras över till bankrörelselagen.

Enligt bankaktiebolagslagen skall revisorn intyga att bankaktiebolagets

bundna egna kapital motsvarar lägst fem miljoner ecu. Bestämmelsen

infördes för att det skall kunna kontrolleras att banken vid rörelsens

igångsättande har ett bundet eget kapital som uppgår till den föreskrivna

nivån (prop. 1992/93:89 s. 234). Någon motsvarande bestämmelse finns

inte för kreditmarknadsföretag eller värdepappersbolag trots att det även

för dessa ställs upp ett kapitalkrav motsvarande det som gäller för bank-

aktiebolagen.

Enligt vad som föreslås i denna promemoria skall ett redan bildat och

registrerat bolag kunna ansöka om oktroj. Eftersom registreringen av

bolaget i många fall kan ha ägt rum långt innan oktrojbeslutet vore det

meningslöst att som enligt nuvarande ordning ha en föreskrift om

krav på revisorsintyg för att registreringen skall kunna ske. Det är

emellertid önskvärt att en bank inte kan påbörja bankrelaterad

verksamhet under en firma som innehåller ordet bank innan det påvisats

att det föreskrivna

minimikapitalet verkligen blivit inbetalt. Detta problem kan emellertid

tas om hand genom att det i förordning föreskrivs att ett bankaktiebolag

skall underrätta Finansinspektionen innan det börjar driva verksamhet

och att det till en sådan underrättelse skall fogas ett intyg av vilket det

skall framgå att bolaget har erforderligt startkapital.

Finansinspektionen anser att omregistreringen från aktiebolagsregistret

till bankregistret som kan bli aktuell bör regleras. Regeringen anser den

frågan kan lösas t.ex. genom ett liknande underrättelseförfarande som i

dag finns vid fusion, dvs. genom att Finansinspektionen underrättar PRV

om oktrojbeslutet. Detta underrättelseförfarande bör dock regleras i

förordning.

De övriga olikheterna mellan paragraferna avser inbetalning av

aktiekapitalet. Vad som bör gälla i detta avseende behandlas i avsnittet

om 2 kap. 15 § BAL.

2 kap. 15 § BAL

2 kap. 15 § BAL motsvarar 2 kap. 12 § ABL.

I paragraferna finns bestämmelser om inbetalningen av aktiekapitalet.

Regleringen i aktiebolagslagen är strängare än den i bankaktiebolags-

lagen. Enligt aktiebolagslagen kan inbetalning av pengar i samband med

bolagsbildningen fullgöras endast genom insättning på konto i bank som

stiftaren har öppnat för detta ändamål. De insatta medlen får lyftas först

när styrelse valts och hela det belopp som har betalats satts in på kontot,

vilket måste ha skett senast vid registreringen. Regleringen har betydelse

dels för aktietecknarnas säkerhet, dels för att skapa garantier att bolaget

verkligen tillförs pengar motsvarande aktiekapitalet (prop. 1975:103

s. 309).

Även enligt bankaktiebolagslagen måste inbetalning i samband med

bolagsbildning fullgöras genom insättning på konto i bank. Detta gäller

dock endast fram till dess styrelse och revisorer valts, vilket sker på den

konstituerande stämman. Stiftarna får således inte disponera över in-

betalda medel. Enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 19 f) har

det med hänsyn till den kontroll som Finansinspektionen utövar inte

uteslutits möjligheten att likvid för aktierna kan betalas direkt till

bankaktiebolaget när det har konstituerats och styrelse och revisorer

valts. Den föreslagna ordningen ger således bankaktiebolaget möjlighet

att utan tidsutdräkt få disponera över de medel som aktietecknarna betalat

in, trots att betalning ej skett genom insättning på räkning i svenskt

bankinstitut.

Av andra stycket samma paragraf framgår att det insatta beloppet får

lyftas först när styrelse och revisorer har valts. Till skillnad från vad som

föreskrivs i aktiebolagslagen behöver emellertid inte hela aktiekapitalet

vara insatt för att styrelsen i ett bankaktiebolag skall få disponera över

det belopp som har satts in på räkning (prop. 1986/87:12 band 2 s. 20).

Reglerna i bankaktiebolagslagen saknar motsvarighet i lagen om

finansieringsverksamhet och lagen om värdepappersrörelse.

Naturligtvis är alla bolag angelägna om att kunna disponera över de

inbetalda beloppen så tidigt som möjligt. Det är således inte specifikt för

banker. Oavsett aktiebolagsform är skyddet för aktietecknarnas säkerhet

emellertid lika viktigt. Det sistnämnda kan inte tillvaratas i tillräcklig

utsträckning genom att bolagen senare står under tillsyn. Eftersom det

inte föreligger några skäl som kan motivera särbestämmelser för

bankaktiebolagen saknas således anledning att i det aktuella avseendet

upprätthålla någon skillnad mellan bankaktiebolag och övriga aktiebolag.

Bestämmelserna i 2 kap. 12 § ABL bör därför i sin helhet gälla även för

bankaktiebolagen. I enlighet härmed bör även aktiebolagslagens regler

om förutsättningarna för registrering av aktiebolag gälla även för

bankaktiebolag, jfr 2 kap. 12 § BAL och 2 kap. 9 § ABL.

2 kap. 13 § ABL

2 kap. 13 § ABL motsvaras av 2 kap. 16 § BAL. Paragraferna behandlar

verkan av rättshandlingar före ett bolags registrering.

Enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 20) överensstämmer

2 kap. 16 § BAL med 2 kap. 13 § ABL. I aktiebolagslagen föreskrivs att

styrelsen kan föra talan i mål om bolagsbildning och i övrigt vidta

åtgärder för att erhålla de tecknade aktiebeloppen och annat utfäst

tillskott. Lokutionen annat utfäst tillskott saknar dock motsvarighet i

bankaktiebolagslagen. Med denna lokution torde dock avses annat

tillskott än pengar. Skillnaden mellan lagarna torde bero på att

apportbildning

tidigare var förbjuden för banker. Då så inte längre är fallet saknas det

anledning att i detta avseende göra skillnad mellan bankaktiebolag och

övriga aktiebolag.

2 kap. 17 § BAL

2 kap. 17 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

I paragrafen föreskrivs att det nybildade bankaktiebolaget genom

kungörelse i Post- och Inrikes Tidningar skall tillkännage när det börjar

sin rörelse samt att det till Finansinspektionen skall anmäla dagen då

kungörande har skett.

Enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 21) bör för att en bank

skall ha påbörjat sin rörelse någon form av yttre manifestation kunna

anses ha ägt rum. Som exempel nämns i förarbetena att bankaktiebolaget

öppnar kontorslokal eller på något annat sätt visar att det är berett att ut-

föra banktjänster åt allmänheten. I överensstämmelse härmed stadgades i

10 kap. 4 § BAL i dess ursprungliga lydelse att bolaget skall träda i

likvidation om inte rörelsen öppnats inom ett år från bolagets bildande.

Skyldigheten att kungöra dagen då bankaktiebolaget påbörjar sin rörelse

infördes för att bidra till att förenkla tillämpningen av denna

tvångslikvidationsbestämmelse.

10 kap. 4 § BAL fick ny lydelse 1 januari 1995. Enligt bestämmelsen

skall ett bankaktiebolag träda i likvidation om oktrojen har återkallats.

Enligt 7 kap. 16 § BRL gäller att en svensk banks oktroj skall återkallas

om banken inte inom ett år efter registreringen har börjat driva bank-

rörelse.

Med bankrörelse avses verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om

behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort

varsel. Genom kungörelse blir det emellertid endast bekant att banken

har börjat driva sin verksamhet men det framgår däremot inte om banken

driver bankrörelse i bankrörelselagens mening. Hur det härmed förhåller

sig är närmast en fråga för den löpande tillsynen. Under sådana

förhållanden kan bestämmelsen upphävas.

6.3 Aktier, aktiebrev m.m. och aktiebok

6.3.1 De allmänna aktiebolagen

Bestämmelserna om bl.a. aktier, aktiebrev, aktiebok m.m. återfinns i

3 kap. ABL. Kapitlet behandlar å ena sidan aktier av olika slag och vilka

inskränkningar som får göras i aktiers fria överlåtbarhet och å andra

sidan hur aktieboken skall föras och hur aktiebreven skall se ut.

Aktiers lika rätt

Huvudregeln är att alla aktier har lika rätt, den s.k. likhetsprincipen

(3 kap. 1 § ABL). Från denna huvudregel kan undantag göras genom en

bestämmelse i bolagsordningen om att aktier av olika slag skall finnas

eller att sådana aktier skall kunna utges. De skillnader som kan

förekomma mellan aktier av olika slag kan i praktiken delas in i tre

huvudgrupper, nämligen skillnader i rätten till vinst och

likvidationsandelar (stam- och preferensaktier), röstvärdeskillnader och

övriga skillnader (t.ex. i fråga om rätten att ta del i styrelseval). Av

grunderna i aktiebolagslagen följer vissa begränsningar av möjligheten

att göra skillnad mellan olika aktier. Ingen aktie kan berövas rätt att delta

i bolagsstämma eller klandra bolagsstämmobeslut.

Om enligt bolagsordningen aktier av olika slag skall finnas eller kunna

utges skall av bolagsordningen framgå dels olikheterna mellan aktie-

slagen, dels antalet aktier av varje slag. Om aktierna inte skall medföra

lika rätt till andel i bolagets tillgångar eller vinst eller ha olika röstvärde

skall bolagsordningen vidare innehålla föreskrifter om vilken

företrädesrätt som skall följa med varje aktieslag vid ökning av

aktiekapitalet. En sådan föreskrift kan innebära lika företrädesrätt, dvs.

att samtliga aktier oavsett aktieslag har samma rätt att delta i tecknande

av nya aktier i förhållande till sin andel i aktiekapitalet. Om

fördelningsgrunden är en annan talar man om olika företrädesrätt. En

föreskrift om olika företrädesrätt får dock meddelas endast om

skillnaderna mellan aktierna avser rätten att ta del i bolagets tillgångar

eller vinst eller om aktierna har olika röstvärde.

Föreskrifterna om olika företrädesrätt måste utformas på vissa i lagen

närmare angivna sätt. Härvid gäller olika bestämmelser om det är fråga

om kontantemission eller fondemission.

Om olikheten mellan aktieslagen avser akties röstvärde gäller att ingen

aktie får ha ett röstvärde som överstiger tio gånger röstvärdet för annan

aktie.

I bolagsordningen kan bestämmas att en aktie av ett visst slag skall i

närmare angiven ordning kunna omvandlas till aktie av ett annat slag.

Den fria överlåtbarhetens princip

I kapitlet finns också angiven den fria överlåtbarhetens princip (3 kap.

2 § ABL). Denna grundläggande princip innebär att en aktie kan fritt

överlåtas och förvärvas. Från denna rätt görs undantag om annat

föreskrivs i lag eller om annat följer av reglerna om hembudsförbehåll i

3 kap. 3 § ABL.

Hembudsförbehåll innebär en skyldighet för den som har förvärvat en

aktie som omfattas av förbehållet att hembjuda aktien för inlösen till

aktieägare eller annan som anges i bolagsordningen. Det karakteristiska

för ett hembudsförbehåll är att det knyter an till ett redan fullgånget

förvärv. Det innebär att de lösningsberättigade vet på vem aktien övergått

och kan väga in hans lämplighet som delägare när de prövar om de skall

utnyttja sin lösningsrätt.

I aktiebolagslagen föreskrivs att ett bolag i sin bolagsordning kan ta in

ett sådant hembudsförbehåll. Det skall innehålla vissa uppgifter. Dit hör

bl.a. vilka som är lösningsberättigade, vilka fång som inte omfattas av

hembudsförbehållet, turordningen mellan de lösningsberättigade inbördes

samt inom vilken tid lösningsanspråket skall framställas och lösen-

beloppet erläggas (3 kap. 3 § ABL).

Den som har förvärvat aktien skall anmäla det till styrelsen, som i sin

tur skriftligen skall underrätta de lösningsberättigade om aktiens

övergång. Om dessa vill utnyttja sin lösningsrätt inleds ett

inlösenförfarande.

Varken överlåtaren eller förvärvaren kan rösta för aktierna innan

lösningsfrågan har avgjorts. Detsamma gäller den eller de som är

lösningsberättigade. Aktien ger alltså ingen rösträtt så länge frågan om

den kommer att lösas in står öppen. Den till vilken aktien har övergått

kan endast uppbära vinstutdelning och utnyttja företrädesrätten till

teckning av aktier vid nyemission eller teckning av konvertibla

skuldebrev eller skuldebrev förenade med optionsrätt. Rättigheter och

skyldigheter på grund av denna teckning övergår emellertid till den som

utnyttjar lösningsrätten.

Aktiebrev

Man skiljer mellan avstämningsbolag och bolag som inte är

avstämningsbolag (i det följande benämnda kupongbolag). Med ett

avstämningsbolag förstås ett bolag som i sin bolagsordning har intagit ett

förbehåll dom att den som på fastställd avstämningdag är införd i

aktieboken eller i en förteckning över uppdragstagare eller panthavare

skall anses behörig att motta utdelning och vid fondemission ny aktie

som tillkommer aktieägare samt att utöva aktieägares företrädesrätt att

delta i emission (avstämnings-förbehåll) (3 kap. 8 § ABL).

Ett kupongbolag, men inte ett avstämningsbolag, skall utfärda

aktiebrev som skall ställas till viss man. Aktiebrevet får utlämnas endast

till en

aktieägare som är införd i aktieboken och först när full betalning erlagts

för aktierna och bolaget har registrerats eller vid kapitalökning t.ex.

genom nyemission och fondemission, när kapitalökningen har

registrerats. Aktiebreven skall undertecknas av styrelsen eller, enligt

styrelsens fullmakt, av en bank och skall innehålla vissa i lag angivna

uppgifter. (3 kap. 4 § ABL).

Innan aktiebreven utfärdas kan bolaget ge ut ett till viss man ställt

bevis om rätt till en eller flera aktier (interimsbevis). Interimsbeviset kan

ges ut efter bolagets bildande. Interimsbeviset får lämnas ut endast till

den som är införd i aktieboken. Aktien behöver dock inte vara till fullo

betald. (3 kap. 5 § ABL).

Aktiebreven och interimsbevisen har värdepappersrättslig karaktär.

Beträffande överlåtelse och pantsättning av aktiebrev och interimsbevis

hänvisas till bestämmelser i lagen (1936:81) om skuldebrev (3 kap. 6 §

ABL).

För avstämningsbolag får inte aktiebrev, emissionsbevis eller

interimsbevis utfärdas. I ett avstämningsbolag har aktiebreven ersatts

med införing på aktiekonto. Bestämmelser om detta finns i

aktiekontolagen (1989:827) (3 kap. 8 § ABL).

Aktiebok m.m.

I såväl avstämningsbolag som kupongbolag skall föras en aktiebok. För

att en aktieägare skall kunna utöva en aktieägares rätt i bolaget måste han

vara införd i aktieboken. Dessförinnan är han således förhindrad att t.ex.

rösta på bolagsstämman. Även om införing i aktieboken inte har skett har

dock aktieägaren rätt att utöva sådan rätt i bolaget som utövas mot upp-

visande eller avlämnande av aktiebrev, kupong eller annat särskilt bevis

som ges ut av bolaget (3 kap. 14 § ABL).

Skyldigheten att föra en aktiebok uppkommer när bolaget har bildats,

dvs. efter beslut härom på den konstituerande stämman (3 kap. 7 § ABL).

Aktieboken skall innehålla vissa i lagen angivna uppgifter, bl.a. om

aktieägarnas identitet och om vilka slags aktier de äger (3 kap. 7 och 10

§§ ABL).

I ett kupongbolag förs aktieboken av styrelsen och i ett

avstämningsbolag av Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag (VPC)

(3 kap. 7 och 8 §§ ABL).

Aktieboken skall bestå av ett betryggande lösblads- eller kortsystem.

Den kan också föras med hjälp av t.ex. ADB. Det sistnämnda är alltid

fallet i ett avstämningsbolag (3 kap. 7 § ABL, 1 kap. 1 §

aktiekontolagen).

Aktieboken skall hållas tillgänglig hos bolaget för var och en. Om den

förs med hjälp av t.ex. ADB skall i stället en utskrift av aktieboken hållas

tillgänglig hos bolaget och i fråga om avstämningsbolag även hos VPC.

Var och en har rätt att mot ersättning för kostnaderna få en utskrift av

aktieboken eller en del av den (3 kap. 13 § ABL). I avstämningsbolag får

dock sådana utskrifter endast innehålla uppgifter om de aktieägare som

har mer än 500 aktier i bolaget.

I ett avstämningsbolag skall vidare, förutom aktieboken, föras en

särskild förteckning över uppdragstagare, panthavare m.fl. som visar att

de har rätt att i stället för den aktieägare som är införd i aktieboken lyfta

utdelning och, vid fondemission, ta emot en ny aktie samt att utöva

företrädesrätt att delta i en emission (3 kap. 12 § ABL). Även denna

förteckning förs av VPC i ett avstämningsbolag (3 kap. 8 § ABL)

Pågående lagstiftningsarbete

Regeringen har i en proposition den 14 maj 1998 föreslagit att aktie-

kontolagen (1989:827) upphävs och ersätts av en ny lag, lagen om

kontoföring av finansiella instrument. Förslaget innebär bl.a. att VPC:s

legalmonopol att med civilrättsliga verkningar kontoföra finansiella

instrument tas bort. I stället skall företag som uppfyller de krav som

anges i lagen kunna ges auktorisation som centrala

värdepappersförvarare. Den nya lagen bygger på aktiekontolagens

bestämmelser, men är mer generellt utformad.

För svenska aktiebolag innebär den nya lagen liksom tidigare att

endast aktier i avstämningsbolag får bli föremål för kontoföring.

Bestämmelserna om kontoföring av aktier i avstämningsbolag

överensstämmer i huvudsak med vad som gäller för närvarande. En

skillnad är att tillståndsprövningen av förvaltare förs över från

Finansinspektionen till respektive central

värdepappersförvarare. Dessutom flyttas bestämmelsen om att aktieägare

som har sina aktier förvaltarregistrerade tillfälligt kan föras in i aktie-

boken till 3 kap. aktiebolagslagen. Den bestämmelsen finns för när-

varande i aktiekontolagen.

I övrigt föranleder den propositionen endast redaktionella ändringar i

aktiebolagslagen.

6.3.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 3 kap. aktiebolagslagen om

aktier m.m. skall tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Bestämmelserna om aktier, aktiebrev och aktiebok finns för

bankaktiebolagen i 3 kap. BAL. Mellan bestämmelserna i

bankaktiebolagslagen och aktiebolagslagen finns endast mindre

skillnader. Med undantag för de i propositionen Lag om kontoföring av

finansiella instrument föreslagna ändringarna som inte är av den arten att

särbestämmelser för bankaktiebolagen kan bli aktuella behandlas

skillnaderna mellan lagarna i det följande.

3 kap. 2, 3, 4 och 7 §§ BAL

3 kap. 2 § BAL motsvarar närmast 3 kap. 2 § ABL. Av paragraferna

framgår att huvudregeln är att en aktie kan fritt överlåtas och förvärvas

(den fria överlåtbarhetens princip).

Enligt både aktiebolagslagen och bankaktiebolagslagen gäller den fria

överlåtbarhetens princip. Den kan dock inskränkas genom en be-

stämmelse i lag. Av aktiebolagslagen framgår att principen inte gäller för

de fall som avses i 3 kap. 3 § ABL, dvs. om aktiebolaget har tagit in ett

hembudsförbehåll i sin bolagsordning. I bankaktiebolagslagen finns det

dock inte någon motsvarande hänvisning, eftersom bankaktiebolag

saknar möjlighet att göra sådana förbehåll. Frågan är om denna skillnad

mellan de båda bolagskategorierna är motiverad.

Av förarbetena till bankaktiebolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2

s. 22) framgår att Bankföreningen ansåg att det inför en utveckling där

banker med ett mindre antal aktieägare förekommer, dessa borde ges

möjlighet att i bolagsordningen införa ett hembudsförbehåll.

Departementschefen förklarade sig dock inte beredd att föreslå en sådan

möjlighet.

Kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag och försäkringsbolag kan

införa hembudsförbehåll i sina bolagsordningar.

Tidigare ägdes bankerna som regel av ett stort antal aktieägare och ett

spritt ägande ansågs vara att föredra. Bankerna var också universella i

den meningen att de erbjöd sina kunder ett brett spektrum av tjänster. Det

finns emellertid inte i dag några bestämmelser som förhindrar att ett

bankaktiebolag ägs av en eller ett begränsat antal personer. Detta

förekommer också i praktiken. Under senare tid har det vidare etablerats

s.k. nischbanker som endast erbjuder sina kunder ett begränsat utbud av

tjänster. Det kan inte uteslutas att en sådan nischbank kommer att ägas av

en viss kategori företag som också utgör bankens huvudsakliga

kundkrets. Mot denna bakgrund framstår det som ändamålsenligt att

tillåta hembudsförbehåll i ett bankaktiebolags bolagsordning. Av detta

följer vidare att de skillnader som till följd härav finns i 3 kap. 4 och 7 §§

BAL kan utmönstras.

Ett hembud avser en redan fullbordad äganderättsövergång. Det

innebär alltså att en ansökan om tillstånd enligt 7 kap. 10 § BRL för den

hembudsskyldige att förvärva aktierna blir aktuell redan innan frågan om

hembud har behandlats.

3 kap. 4 § BAL

3 kap. 4 § BAL motsvarar 3 kap. 4 § ABL. Paragraferna behandlar

aktiebrev.

Enligt 3 kap. 4 § andra stycket ABL skall ett aktiebrev undertecknas av

styrelsen eller, enligt fullmakt, av en bank. I bankaktiebolagslagen har

det emellertid inte ansetts nödvändigt att föreskriva att en bank får

underteckna aktiebreven.

Det saknas anledning att inte medge styrelsen i en bank att överlämna

till annan bank att skriva under aktiebreven. Aktiebolagslagens

bestämmelser om undertecknande av aktiebrev bör därför gälla även för

bank-aktiebolag.

3 kap. 8 § BAL

3 kap. 8 § BAL motsvarar 3 kap. 8 § ABL. Paragraferna innehåller regler

om avstämningsförbehåll.

I 3 kap. 8 § första stycket ABL föreskrivs att när ett

avstämningsförbehåll förs in genom en ändring av bolagsordningen skall

styrelsen dels bestämma från vilket datum förbehållet skall tillämpas,

dels i samband med anmälan av bolagsstämmans beslut för registrering

anmäla även datumet.

Enligt bankaktiebolagslagen får dock styrelsen bestämma datum och

göra anmälan för registrering först när bolagsordningsändringen har

stadfästs. Någon motsvarande bestämmelse finns inte för

kreditmarknadsbolag eller värdepappersbolag. Bestämmelsen behövs inte

heller för banker eftersom det på annat ställe framgår att bolagsordningen

inte får

registreras innan den har stadfästs, se vad som anförs vid 2 kap. 4 § BAL

i avsnitt 6.2.2.

3 kap. 12 § BAL

3 kap. 12 § BAL motsvarar 3 kap. 11 § ABL. Paragraferna behandlar

överföring från aktiebok till avstämningsregistret.

Skillnaderna mellan paragraferna är i huvudsak språkliga och

redaktionella. I paragrafernas sista stycken finns emellertid en differens.

Enligt både bankaktiebolagslagen och aktiebolagslagen skall de uppgifter

som avförts ur aktieboken eller den särskilda förteckning som skall föras

över uppdragstagare m.fl. bevaras i minst tio år. Enligt

bankaktiebolagslagen skall emellertid även utskrift av aktieboken

bevaras. Skyldigheten att

arkivera en utskrift av aktieboken avser endast den utskrift som skall

finnas hos VPC (prop. 1986/87:12 band 2 s. 33).

Några sakliga skäl för att låta olika regler gälla för arkivering av

handlingar i avstämningsbolag beroende på om verksamheten drivs av ett

aktiebolag eller ett bankaktiebolag föreligger inte. Aktiebolagslagens

bestämmelser bör därför kunna tillämpas även på bankaktiebolag.

3 kap. 14 § BAL

3 kap. 14 § BAL motsvarar 3 kap. 13 § ABL. Paragraferna reglerar

aktiebokens tillgänglighet.

Paragrafernas innehåll är i huvudsak desamma. Medan det föreskrivs

att ett aktiebolags aktiebok skall hållas tillgänglig hos bolaget anges det

dock att ett bankaktiebolags aktiebok skall hållas tillgänglig på bank-

aktiebolagets huvudkontor.

Att aktieboken skall tillhandahållas hos bolaget innebär att den som så

önskar skall komma åt aktieboken efter hänvändelse till bolaget. Aktie-

boken behöver alltså inte finnas i bolagets lokaler, bara den är

lättåtkomlig på den ort där bolaget har sitt säte. (Kedner,[REDACTED_EFTERNAMN],

Aktiebolagslagen Del I (1 9 kap) med kommentar, 1995, s. 113).

Anledningen till att aktiebolagslagens formulering har frångåtts är att

det har ansetts lämpligt att precisera var aktieboken skall hållas

tillgänglig eftersom de flesta bankaktiebolag har ett mycket stort antal

kontor. Det valda uttrycket anses dessutom framstå som mer klargörande

än motsvarande i aktiebolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2 s. 35).

Inte bara bankaktiebolag utan även aktiebolag kan ha ett stort antal

kontor. Det finns därför ingen anledning att upprätthålla skillnaden

mellan aktiebolagslagen och bankaktiebolagslagen.

6.4 Ökning av aktiekapitalet genom nyemission eller

fondemission

6.4.1 De allmänna aktiebolagen

Ökning av aktiekapitalet kan enligt 4 kap. ABL ske genom nyemission

eller fondemission.

Genom fondemission ökas ett aktiebolags aktiekapital utan att bolaget

tillförs något nytt kapital. När ett bolag behöver skaffa nytt kapital kan

det i stället ske på i princip två sätt. Bolaget kan öka det egna kapitalet

genom nyemission eller genom att ta upp lån, som regel mot obligationer

eller skuldebrev. Till skillnad mot en fordringsägare har aktieägaren rätt

att medverka i bolagets förvaltning. Fordringsägarens anspråk på

betalning och ränta går å andra sidan före aktieägarens anspråk på

utdelning vid vinst och andel i bolagets förmögenhet vid likvidation.

Även ett mellanting mellan aktier och fordringar kan förekomma,

nämligen konvertibla skuldebrev eller skuldebrev förenade med

optionsrätt till nyteckning.

Dessa skuldebrev behandlas i nästa kapitel.

Nyemission

Vid nyemission ökas aktiekapitalet genom att aktier tecknas mot

betalning. Aktierna kan betalas med pengar (kontantemission) eller

genom apport (4 kap. 1 § första stycket ABL).

Huvudregeln är att det är förbjudet att emittera aktier till underkurs.

Vid nyemission får alltså betalningen för en aktie inte understiga aktiens

nominella belopp och om aktien betalas med apportegendom får värdet

på apportegendomen inte sättas högre än det verkliga värdet för bolaget.

Vid nyemission tillåts emellertid underkursemission för börsregistrerade

aktiebolag. Detta förutsätter dock att skillnaden mellan vad som skall

betalas för de nya aktierna och deras sammanlagda nominella belopp

innan beslutet om nyemission registreras tillförs aktiekapitalet genom

överföring från bolagets övriga egna kapital eller genom uppskrivning av

anläggningstillgångar. Denna möjlighet infördes för att flera aktiebolag

hade svårigheter att anskaffa riskkapital om aktierna var noterade under

pari (prop. 1979/80:143 s. 94 f) (4 kap. 1 § tredje och fjärde styckena

ABL).

Vid nyemission där de nya aktierna skall betalas med pengar

(kontantemission) har aktieägarna företrädesrätt till de nya aktierna i

förhållande till det antal aktier de förut äger om inte annat föreskrivs i

bolagsordningen eller antingen bestäms i emissionsbeslutet eller följer av

villkor som meddelats vid emission av skuldebrev. Vid apportemission

föreligger det inte någon företrädesrätt (4 kap. 2 § ABL).

Ett beslut om nyemission fattas av bolagsstämman. Styrelsen kan dock

besluta om nyemission under förutsättning av bolagsstämmans

godkännande eller efter att stämman har bemyndigat styrelsen (4 kap. 1 §

andra stycket ABL).

Om bolagsordningen behöver ändras för att nyemissionen skall kunna

genomföras skall beslut om ändringen fattas först. Så kan t.ex. vara fallet

om bolagets aktiekapital genom nyemissionen kan komma att överstiga

det aktiekapital som anges i bolagsordningen.

I lagen finns detaljerade bestämmelser om vad ett beslut om

nyemission skall innehålla. Här skall endast beröras de uppgifter som är

obligatoriska när det sker en apportemission eller liknande. Om aktierna

skall betalas med apportegendom eller om aktie skall tecknas med

kvittningsrätt eller eljest med villkor skall det således framgå av beslutet.

Beslutet skall då innehålla en av styrelsen avgiven redogörelse för de

omständigheter som kan vara av vikt vid bedömandet av värdet på

apportegendomen och av övriga omständigheter. Styrelsens redogörelse

skall innehålla samma uppgifter som när motsvarande omständigheter

upptas i stiftelseurkunden, se avsnitt 6.2. Över styrelsens redogörelse

skall revisorerna avge ett yttrande. Av revisorernas yttrande skall det

framgå att egendom som skall tillföras bolaget inte i styrelsens

redogörelse har åsatts ett högre värdet än det verkliga värdet för bolaget

och att apportegendomen är eller kan antas bli till nytta för bolaget. I

beslutet skall det finnas en uppgift om att styrelsen har avgivit en

redogörelse över apport, kvittningsrätt eller andra villkor samt att

revisorerna har avgivit ett yttrande över styrelsens redogörelse (4 kap. 5

och 6 § ABL).

Inför den bolagsstämma som skall besluta om nyemissionen gäller

bl.a. att ett förslag till beslut, styrelsens redogörelse över apport o. dyl.

och

revisorernas yttrande över styrelsens redogörelse skall hållas tillgängligt

för aktieägarna en viss tid före bolagsstämman. Om årsredovisningen

inte skall behandlas på stämman skall bl.a. en avskrift av den senaste års-

redovisningen och vissa i lagen angivna uppgifter om vad som därefter

inträffat hållas tillgängliga. Förslaget till beslut jämte övriga handlingar

skall sedan läggas fram på stämman (4 kap. 4 § första stycket ABL).

Den kallelse som sker till bolagsstämman skall innehålla uppgift om

den företrädesrätt att teckna aktier som enligt förslaget tillkommer

aktieägarna eller annan eller vem som annars får teckna aktier. Om

aktieägarna inte skall ha företrädesrätt till teckning i förhållande till det

antal aktier de förut äger eller enligt vad som föreskrivs i

bolagsordningen skall kallelsen också ange förslagets huvudsakliga

innehåll (4 kap. 4 § andra och tredje styckena ABL).

När beslutet om nyemission har fattats skall det som huvudregel kun-

göras och i kupongbolag sändas till de aktieägare vars adresser är kända

för bolaget om aktieägarna skall ha företrädesrätt (4 kap. 7 § ABL).

Därefter skall teckning av aktier ske. Liksom vid bolagsbildning är det

en formbunden handling. Teckningen skall som huvudregel ske på en

teckningslista som innehåller beslutet om nyemission. Dessutom skall en

avskrift av bolagsordningen och de handlingar som framlagts på

bolagsstämman hållas tillgängliga för aktietecknarna. Lagen medger

emellertid även ett förenklat förfarande (simultanteckning) avsett för

kupongbolag. Om alla aktier tecknas av de aktieägare som har

företrädesrätt till de nya aktierna vid den stämma där ökningsbeslutet

fattas behöver teckning inte ske på teckningslista utan kan göras i

stämmoprotokollet. I ett avstämningsbolag får i beslutet om nyemission

förordnas att teckning i fråga om hela eller viss del av emissionen skall

ske genom betalning i stället för på teckningslista. Beträffande ogiltighet

av teckning gäller samma regler som vid teckning av aktier vid

bolagsbildning, se avsnitt 6.2 (4 kap. 8 § ABL).

När aktieteckningen har avslutats skall styrelsen besluta om tilldelning

av nya aktier till aktietecknarna. Aktierna skall genom styrelsens försorg

genast tas upp i aktieboken (4 kap. 9 § ABL).

Bestämmelserna om betalning av aktie i samband med bolagsbildning

äger motsvarande tillämpning vid inbetalning på grund av beslut om

nyemission. Kvittning av skuld på grund av aktieteckning mot fordran

hos bolaget får dock ske om bestämmelser därom tagits upp i beslutet om

nyemission. Detsamma gäller i fråga om bolag vars bundna egna kapital

före emissionen uppgår till minst en miljon kronor, om styrelsen medger

kvittning. Ett sådant medgivande får dock inte lämnas om det skulle vara

till skada för bolaget eller dess borgenärer (4 kap. 11 § ABL).

Ett beslut om nyemission skall anmälas för registrering inom sex

månader från beslutet. Registrering förutsätter bl.a. att ökningen av

aktiekapitalet uppgår till minst det belopp eller minimibelopp som

angetts i

emissionsbeslutet. Vad gäller betalningen för aktierna görs en skillnad

mellan kontantemission i större respektive mindre bolag samt apport-

emission. Vid kontantemission i bolag vars bundna egna kapital före

emissionen understiger en miljon kronor skall hela det belopp som skall

betalas för aktierna erläggas genom insättning på bankräkning som

bolaget öppnat hos svenskt bankinstitut. Vid kontantemission i bolag där

det egna kapitalet är minst en miljon kronor före emission räcker det att

hälften av det belopp som skall betalas för de tilldelade nya aktierna har

erlagts för att nyemissionen skall få registreras. I ett sådant fall skall full

betalning erläggas inom sex månader från registrering av nyemissionen.

Vid apportemission slutligen gäller att apportegendomen skall vara

tillförd bolaget för att nyemissionsbeslutet skall kunna registreras.

Genom registreringen är aktiekapitalet ökat (4 kap. 12 § ABL).

Fondemission

Vid en fondemission sker en ökning av aktiekapitalet utan tillskott från

aktieägarna. Det kan ske antingen genom att nya aktier ges ut eller att

aktiernas nominella belopp höjs. Kapitalökningen kan ske genom över-

föring från andra poster under rubriken eget kapital i bolagets balans-

räkning. Ökningen kan också ske genom uppskrivning av värdet på

anläggningstillgångar, varvid uppskrivningsvärdet motsvaras av en

ökning av aktiekapitalets storlek (4 kap. 16 § första stycket ABL).

Liksom vid nyemission är det vid fondemission förbjudet att emittera

aktier till underkurs. Vid en fondemission får det belopp som överförs till

aktiekapitalet inte understiga summan av de nya aktiernas nominella

belopp eller den sammanlagda höjningen av aktiernas nominella belopp

(4 kap. 1 § tredje stycket ABL).

Vid fondemission har aktieägarna företrädesrätt till de nya aktierna i

förhållande till det antal aktier de förut äger om inte annat föreskrivs i

bolagsordningen (4 kap. 2 § ABL).

Beslut om fondemission får endast fattas av bolagsstämman. Någon

möjlighet för styrelsen att besluta om fondemission föreligger alltså inte.

Beträffande det förslag till beslut som skall hållas tillgängligt för

bolagsstämman gäller samma regler som vid nyemission (4 kap. 16 §

andra stycket ABL).

Ett beslut om fondemission skall ange på vilket sätt och med vilket

belopp aktiekapitalet ökas, de nya aktiernas aktieslag eller det belopp

vartill aktiernas nominella belopp höjs samt i förekommande fall ett

förordnande att varje aktieägares företrädesrätt att delta i emissionen som

inte motsvarar helt ny aktie skall säljas genom bolagets försorg. I ett

avstämningsbolag skall även avstämningsdagen anges i beslutet (4 kap.

16 § tredje stycket ABL).

För avstämningsbolag skall beslutet kungöras. Någon sådan

kungörelse är inte nödvändig i ett kupongbolag.

Beslutet om fondemission skall utan dröjsmål anmälas för registrering

och får inte verkställas före registreringen. Aktiekapitalet är ökat när

registreringen har skett. De nya aktierna skall ofördröjligen tas upp i

aktieboken (4 kap. 16 § fjärde och femte styckena ABL).

Emissionsprospekt

När ett publikt aktiebolag eller en aktieägare i ett sådant bolag

offentliggör eller på annat sätt till en vidare krets riktar inbjudan att

förvärva aktier eller teckningsrätter i bolaget och om de belopp som till

följd av inbjudan kan komma att betalas till minst 300 000 kronor skall

styrelsen upprätta ett emissionsprospekt, dvs. en särskild redogörelse för

bolagets förhållanden.

Bestämmelser om emissionsprospekt finns i aktiebolagslagen. Sådana

bestämmelser finns också i lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument och lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet. Det

huvudsakliga syftet med prospektreglerna i de olika lagarna är att till-

godose behovet av information på aktiemarknaden.

6.4.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 4 kap. aktiebolagslagen om

ökning av aktiekapitalet genom nyemission eller fondemission skall

tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Regeringen anser dock att bankaktiebolag skall vara skyldiga att

foga en finansieringsanalys till emissionsprospektet.

Remissinstanserna: Två remissinstanser har yttrat sig i frågan.

Sveriges advokatsamfund delar de bedömningar som gjorts i

promemorian. Detsamma gäller Juridiska Fakultetsnämnden vid

Stockholms Universitet, som dock anser att Finansinspektionens tillstånd

skall krävas för att aktier skall kunna tecknas mot apportegendom.

Skälen för regeringens förslag

För banker finns bestämmelserna om ökning av aktiekapitalet genom

nyemission eller fondemission i 4 kap. BAL. Bestämmelserna i de båda

lagarna är i huvudsak desamma.

De skillnader som föreligger avser inte möjligheten att genomföra en

ny- eller fondemission. Reglerna om fondemission är i huvudsak de-

samma för de olika bolagskategorierna. Den skillnad som föreligger kan

hänföras till bankaktiebolagslagens regler om stadfästelse av

bankaktiebolagens bolagsordningar. Motsvarande skillnader föreligger

vid nyemission. Vid nyemission gäller emellertid också att ett

bankaktiebolag, till skillnad från ett aktiebolag, inte kan genomföra en

underkursemission och att apportemission i ett bankaktiebolag kräver

Finansinspektionens tillstånd. Dessa och de övriga skillnaderna

behandlas närmare i det följande.

4 kap. 1 § BAL

4 kap. 1 § BAL motsvarar 4 kap. 1 § ABL. Paragraferna innehåller vissa

grundläggande bestämmelser om ny- och fondemission.

Paragraferna innehåller bl.a. bestämmelser om i vilken turordning ett

beslut om bolagsordningsändring resp. ett beslut om nyemission skall

fattas. I båda lagarna föreskrivs därvid att om bolagsordningen måste

ändras för att emissionen skall kunna genomföras skall beslut om detta

fattas före beslutet om nyemission. För att ett bankaktiebolag skall kunna

besluta om nyemission innan bolagsordningsändringen har stadfästs

gäller dessutom att emissionsbeslutet villkoras av att stadfästelse

meddelas.

För kreditmarknadsbolagen och värdepappersbolagen gäller aktie-

bolagslagens bestämmelser utan inskränkning av det slag som gäller för

bankaktiebolag.

I avsnitt 6.2.2. har i anslutning till 2 kap. 4 § BAL föreslagits att varje

beslut om ändring av ett bankaktiebolags bolagsordning även i

fortsättningen skall stadfästas innan det får registreras. Innan en

bolagsordningsändring har registreras får den som huvudregel inte

verkställas, se 9 kap. 14 § ABL (9 kap. 35 § ABL enligt prop.

1997/98:99). Ett undantag från denna huvudregel finns dock i 18 kap. 6 §

ABL. Där framgår bl.a. att ett beslut om att ändra bolagsordningens

bestämmelser om aktiekapitalet eller aktiernas nominella belopp och

beslutet om nyemission skall registreras samtidigt om det är nödvändigt

för att aktiekapitalets storlek skall stämma överens med bolagsordningen.

Paragrafens bestämmelser syftar till att förhindra en sådan registrering

som medför att överensstämmelse inte kommer att föreligga mellan

registrets innehåll om bolagsordningen och om aktiekapitalets storlek.

Därigenom tvingas bolaget fatta med varandra korresponderande beslut i

dessa frågor. Motsvarande regler för bankaktiebolag finns i 8 kap. 13 §

BAL samt 8 kap. 7 § BRL (prop. 1986/87:12 band 1 s. 329).

Undantaget från förbudet att verkställa beslut som inte har registrerats

har följande praktiska betydelse. Beslutet om ökning av aktiekapitalet

om det kräver ändring i bolagsordningen måste enligt vad som nyss

sagts registreras samtidigt med ändringen av bolagsordningen. Eftersom

registrering får ske först när kapitalet betalts in måste verkställighets-

åtgärder i syfte att uppbåda den beslutade kapitalökningen tillåtas även

innan registreringen.

En förutsättning för att ett beslut om ändring av bolagsordningen skall

registreras är att det har stadfästs. Om stadfästelse vägras får alltså

ändringen inte registreras. Utebliven stadfästelse när en bolagsordnings-

ändring och ett annat beslut skall registreras samtidigt såsom är fallet

t.ex. vid nyemission innebär att inte något av besluten kan registreras. I

nyemissionsfallet får det till följd att beslutet om nyemission förfaller.

Det behövs alltså inte någon uttrycklig bestämmelse för att beslutet om

nyemission skall bero på om stadfästelse meddelas. I överensstämmelse

med vad som gäller för kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag bör

därför aktiebolagslagens regler gälla även för bankaktiebolag.

Huvudregeln enligt både bankaktiebolagslagen och aktiebolagslagen är

att det är förbjudet att emittera aktier till underkurs. Enligt 4 kap. 1 §

fjärde stycket ABL tillåts emellertid underkursemission för

börsregistrerade aktiebolag i vissa angivna fall, se ovan. Av förarbetena

(prop. 1979/80:143 s. 101) framgår att den gällande ordningen inte

ansågs medföra några nya risker för bolagets egna kapital eller för

bolagets borgenärer de anställda eller aktieägarna. De principer som

gäller i banklagstiftningen till skydd för bankbolagens egna kapital har

emellertid ansetts motivera att bankaktiebolag inte får emittera aktier till

underkurs (prop. 1986/87:12 band 2 s. 40 f.).

Då utgångspunkten för detta arbete är att undvika särbestämmelser för

banker och då underkursemission inte i större utsträckning än fond-

emission medför några risker för bankaktiebolagens egna kapital saknas

anledning att begränsa möjligheten till sådana emissioner. Aktiebolags-

lagens regler om underkursemissioner bör således gälla även för bank-

aktiebolag. Det skall dock anmärkas att Aktiebolagskommittén har

föreslagit att möjligheten att emittera till underkurs tas bort eftersom det

inte längre finns något praktiskt behov av ett sådant arrangemang.

4 kap. 2 § BAL

4 kap. 2 § första och tredje styckena BAL motsvarar 4 kap. 1 § tredje

stycket ABL (prop. 1986/87:12 band 2 s. 40 f och prop. 1994/95:70 s.

185 f).

4 kap. 2 § andra stycket BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. I

bestämmelsen föreskrivs att det krävs Finansinspektionens eller, i vissa

fall, regeringens tillstånd för att aktier skall kunna tecknas mot betalning

med apportegendom. Särbestämmelsen bör upphävas. Beträffande skälen

härför hänvisas till kommentaren till 2 kap. 2 § BAL i avsnitt 6.2.2. ovan.

4 kap. 5 § BAL

4 kap. 5 § BAL motsvarar 4 kap. 4 § ABL. Bestämmelserna anger vilka

uppgifter som skall hållas tillgängliga på och inför den bolagsstämma på

vilken beslut om nyemission skall fattas. Reglerna i de båda lagarna är

desamma utom i ett avseende. Förutom de i aktiebolagslagen angivna

handlingarna skall enligt bankaktiebolagslagen det av regeringen eller

Finansinspektionen meddelade tillståndet till apportemission hållas

tillgängligt på bolagsstämman.

Eftersom det föreslås att tillståndskravet vid apportemission avskaffas

bör även denna föreskrift tas bort.

4 kap. 6 § BAL

4 kap. 6 § BAL motsvarar 4 kap. 5 och 12 §§ ABL. Av bestämmelserna

framgår vad som skall anges i beslutet om nyemission.

I 4 kap. 6 § andra stycket BAL är den tid under vilken aktieägarna kan

använda sin företrädesrätt angiven till en månad från närmare angivna

tidpunkter. Enligt 4 kap. 5 § första stycket 5 ABL är motsvarande tid för

aktiebolag bestämd till minst två veckor. Av förarbetena till bankaktie-

bolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2 s. 45) framgår att den längre

tidsfristen för banker ansågs nödvändig med hänsyn till det stora antal

aktieägare som normalt finns i ett bankaktiebolag och att det som regel

går fjorton dagar mellan avstämningsdagen och den dag då VPC sänder

ut teckningsrättsbevisen till aktieägarna.

Samtidigt med att aktiekontolagen (1989:828) trädde i kraft 1990

infördes regeln i 4 kap. 4 § BAL (4 kap. 3 § ABL) att teckningsrättsbevis

inte skall utfärdas i avstämningsbolag. Av ett avstämningsförbehåll

framgår nämligen att den som på fastställd avstämningsdag är införd i

aktieboken eller i förteckning över uppdragstagare anses behörig att vid

fondemission ta emot ny aktie som tillkommer aktieägare och att utöva

aktieägares

företrädesrätt att delta i emission. I stället skall aktieägares rätt att utöva

företrädesrätt registreras enligt aktiekontolagen.

Efter införandet av aktiekontolagen torde alltså argumentet om

tidsutdräkten med utsändande av teckningsrättsbevisen sakna grund. Det

föreligger inte heller av andra skäl anledning att i detta avseende göra

skillnad mellan bankaktiebolag och andra aktiebolag. Aktiebolagslagens

regler kan således tillämpas även på bankaktiebolagen.

I 4 kap. 5 § andra stycket ABL anges att om vissa förbehåll skall göras

beträffande de nya aktierna, måste en erinran härom anges i emissions-

beslutet. Ett av de förbehåll som nämns är sådana som avses i 3 kap. 3 §

samma lag om hembud. Motsvarande hänvisning förekommer inte i

bank-aktiebolagslagen eftersom bankaktiebolag inte tillåts ge ut aktier

med hembudsplikt. I avsnitt 6.3.2 har det emellertid föreslagits att sådan

hembudsplikt skall få förekomma i bankaktiebolag. Hänvisningen till

3 kap. 3 § ABL kommer därför att fylla en funktion även för

bankaktiebolagen.

4 kap. 7 § BAL

4 kap. 7 § BAL motsvarar 4 kap. 6 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om att särskild information måste läggas fram för

bolagsstämman om förslaget gäller apportemission eller nyemission med

kvittningsrätt för aktietecknare eller övriga villkor.

I 4 kap. 7 § sista stycket BAL föreskrivs att styrelsens redogörelse

skall ange att regeringens eller Finansinspektionens tillstånd har lämnats.

Denna bestämmelse bör av samma skäl som har anförts i anslutning till

4 kap. 5 § BAL inte längre gälla för bankaktiebolag.

4 kap. 9 § BAL

4 kap. 9 § BAL motsvarar 4 kap. 8 § ABL. Paragraferna innehåller regler

om teckning av aktier. De motsvarar varandra utom såvitt avser sista

stycket.

För teckning med villkor som inte har tagits in i stiftelseurkunden

gäller enligt aktiebolagslagen samma regler vid nyemission som vid

nybildning, se 2 kap. 5 § ABL. Vad som har sagts om villkor vid

nyteckning i samband med bolagets bildande (se avsnitt 6.2.2 ovan om

2 kap. 7 § BAL) gäller även vid nyemissioner. Den i 4 kap. 8 § ABL

gjorda hänvisningen kan således gälla även för bankaktiebolag.

4 kap. 12 § BAL

4 kap. 12 § BAL motsvarar 4 kap. 11 § ABL. I paragraferna föreskrivs

att vissa bestämmelser om inbetalning av aktiekapital i samband med

bolagsbildning skall tillämpas även på inbetalning av aktiekapitalet vid

nyemission (prop. 1975:103 s. 336 och prop. 1986/87:12 band 2 s. 50).

Kvittningsförbudet gäller dock inte för den som enligt emissionsbeslutet

skall kunna teckna aktier med kvittningsrätt. Även om bestämmelse om

kvittningsrätt saknas i emissionsbeslutet, kan styrelsen göra undantag

från kvittningsförbudet och medge kvittning. För att styrelsen skall

kunna besluta om kvittningsrätt fordras enligt aktiebolagslagen att

aktiebolagets bundna egna kapital uppgår till minst en miljon kronor.

Någon sådan nedre gräns saknas för bankaktiebolag. Det torde emellertid

inte innebära någon skillnad i sak eftersom ett bankaktiebolag alltid skall

ha ett bundet eget kapital som motsvarar minst fem miljoner ecu.

Bestämmelsen i

aktiebolagslagen kan därför tillämpas även för bankaktiebolagen.

4 kap. 13 § BAL

4 kap. 13 § BAL motsvarar 4 kap. 12 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om registrering av nyemission m.m.

I förhållande till aktiebolagslagen har i bankaktiebolagslagen tillagts

ett krav för registrering av emissionsbeslut, nämligen att kvittning enligt

beslutet är helt verkställd, 4 kap. 13 § första stycket 4. Denna särbe-

stämmelse torde inte vara nödvändig. Aktiebolagslagens regler skall

alltså tillämpas även på bankaktiebolag.

För att nyemissionen skall registreras krävs enligt

bankaktiebolagslagen att behövliga ändringar av bolagsordningen har

stadfästs, 4 kap. 13 § första stycket 6. Denna bestämmelse är överflödig.

Skälen för detta framgår av kommentaren till 4 kap. 1 § BAL.

Enligt 4 kap. 13 § första stycket 5 BAL resp. 4 kap. 12 § första stycket

5 ABL skall en revisor yttra sig över betalningen och apportegendomen.

Enligt aktiebolagslagen skall det av revisorsyttrandet framgå bl.a. att

apportegendomen inte har åsatts högre värde än det verkliga värdet för

bolaget och att egendomen är eller kan antas bli till nytta för bolaget.

Det har i det föregående föreslagits att det vid apportemission i ett

bankaktiebolag skall gälla samma regler som för ett allmänt aktiebolag.

Det saknas då anledning att i detta avseende göra någon skillnad mellan

de båda bolagskategorierna.

I 4 kap. 12 § andra stycket ABL finns regler för kontantemission i

bolag vars bundna egna kapital före emissionen understiger en miljon

kronor. Eftersom ett bankaktiebolags bundna egna kapital skall motsvara

lägst motsvarande fem miljoner ecu saknar bestämmelsen betydelse för

bankaktiebolagen. Någon särbestämmelse för bankaktiebolagen fordras

således inte.

4 kap. 14 § BAL

4 kap. 14 § BAL motsvarar 4 kap. 13 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om betalning av aktier som har tecknats vid kontant-

emission.

Aktiebolagslagen hänvisar till 4 kap. 12 § andra stycket, vilken

bestämmelse saknas i bankaktiebolagslagen eftersom det inte får finnas

bankaktiebolag med så lågt bundet kapital som avses i bestämmelsen.

Det hänvisas till vad som i detta avseende har anförts i kommentaren till

4 kap. 13 § BAL.

Enligt 4 kap. 14 § andra stycket BAL fordras vidare för registrering av

beslut om ändring av bolagsordningen i visst fall att ändringen har

stadfästs. Någon uttrycklig bestämmelse av detta slag behövs inte, se

kommentaren till 4 kap. 1 § BAL.

4 kap. 21 § BAL

4 kap. 21 § BAL motsvarar 4 kap. 20 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om vilka handlingar ett emissionsprospekt skall innehålla

och överensstämmer i huvudsak med varandra.

I 4 kap. 21 § andra stycket BAL föreskrivs att om handlingarna inte

innehåller en kapitaltäckningsanalys skall de kompletteras med en sådan.

En motsvarande bestämmelse finns i 4 kap. 20 § första stycket ABL som

dessutom stadgar att handlingarna skall innehålla en sådan

finansieringsanalys som avses i 2 kap. 1 § tredje stycket

årsredovisningslagen (1995:1554). Enligt lagen (1995:1559) om

årsredovisning för kreditinstitut och värdepappersbolag (ÅRKL) behöver

dock inte banker upprätta en sådan finansieringsanalys. Denna skyldighet

föreligger däremot för vissa andra kreditinstitut och värdepappersbolag.

Av förarbetena (prop. 1995/96:10 del 3 s. 95) framgår att lämpligen

borde alla företag som omfattas av ÅRKL behandlas på samma sätt, men

då det saknades underlag för ett slutligt ställningstagande i frågan om

företagen överhuvudtaget skulle behöva upprätta någon

finansieringsanalys, gjordes inte någon förändring i den krets av företag

som skall upprätta en finansieringsanalys. Vissa kreditinstitut och

värdepappersbolag är därför till skillnad från bankaktiebolagen skyldiga

att upprätta en sådan analys. Att då i samband med upprättande av ett

emissionsprospekt tvinga bankerna att upprätta en sådan analys ansågs i

promemorian och i lagrådsremissen vara främmande. Enligt

promemorian följer det direkt av aktiebolagslagen att ett bankaktiebolag

inte behöver upprätta någon finansieringsanalys, varför någon

särbestämmelse inte behövs. Regeringen ansåg dock att detta behövde

klargöras genom en särskild bestämmelse i bankrörelselagen. Lagrådet

finner dock att något bärande skäl inte anförts för att bankaktiebolagen

skall slippa att ta in finansieringsanalys och att den föreslagna

särbestämmelsen därför bör utgå. Enligt Lagrådet krävs det möjligen en

ändring i 4 kap. 20 § aktiebolagslagen, eftersom denna f.n. inte i

förevarande hänseende hänvisar till ÅRKL.

Regeringen kan godta Lagrådets bedömning att även bankaktiebolag

bör upprätta en finansieringsanalys. Någon särbestämmelse av det slag

som föreslogs i lagrådsremissen behövs alltså inte. Regeringen anser

emellertid att det redan av aktiebolagslagen följer att en sådan analys är

nödvändig. Det är därför inte erforderligt med någon ändring i aktie-

bolagslagen av det slag som Lagrådet föreslår.

Bestämmelsen i 4 kap. 21 § fjärde stycket BAL saknar motsvarighet i

aktiebolagslagen. Där anges att det till redovisningen för de tre senaste

räkenskapsåren skall lämnas uppgifter om utvecklingen av in- och ut-

låningen samt om likviditeten. Den information som i detta avseende

framgår av årsredovisningarna tillsammans med den information som

skall lämnas enligt 4 kap. 22 § ABL torde emellertid ge tillräckliga

upplysningar. Någon särregel torde därför inte behövas.

4 kap. 23 § BAL

4 kap. 23 § BAL motsvarar 4 kap. 22 § ABL. Av paragraferna framgår

vilka uppgifter som skall tas in i emissionsprospektet i syfte att vid sidan

om redovisningshandlingarna ge en tillfredsställande presentation av

bolaget (prop. 1975:103 s. 350, prop.1986/87:12 band 2 s. 60).

Mellan paragraferna föreligger skillnader som hänger samman med

bankaktiebolagens särskilda karaktär. Medan ett emissionsprospekt i ett

bankaktiebolag skall innehålla en redogörelse för verksamheten och

uppgifter som är av betydelse för bedömningen av rörelsens karaktär och

utveckling skall det i ett aktiebolag finnas uppgifter om verksamhet, rå-

varutillgångar, produkter och driftsställen samt för dess ställning inom

branschen.

Av förarbetena till bankaktiebolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2

s. 60) och aktiebolagslagen (prop. 1975:103 s 350) framgår att redo-

görelsen får anpassas till de förhållanden som gäller för respektive

företag. De uppgifter som skall lämnas enligt bankaktiebolagslagen utgör

endast en precisering av bestämmelsen i aktiebolagslagen. Enligt både

bankaktiebolagslagen och aktiebolagslagen skall sålunda lämnas

uppgifter om verksamheten. Det skall vidare beträffande varje

rörelsegren/produkt-grupp lämnas kommentarer till såväl historiken som

den förväntade utvecklingen, konkurrensförhållandena och koncernens

ställning inom branschen.

Att låta aktiebolagslagens regler gälla även för bankaktiebolag torde

alltså inte medföra några väsentliga förändringar för bankerna. Det kan

vidare konstateras att aktiebolagslagens bestämmelser redan i dag gäller

andra finansiella tjänsteföretag än bankaktiebolag, t.ex.

kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Det är således helt i linje

med utgångspunkterna för detta arbete att tillämpa aktiebolagslagen även

för bankaktiebolag.

I 4 kap. 23 § första stycket 3 BAL föreskrivs att ett bankaktiebolag

skall lämna en redogörelse för kapitaltäckningen enligt lagen om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag och dess betydelse för bankaktiebolaget.

Aktiebolagslagen saknar, trots att lagen är tillämplig både på

kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag, en motsvarande

bestämmelse.

Som har nämnts i det föregående (4 kap. 21 § ) skall ett emission-

prospekt för ett bankaktiebolag innehålla en kapitaltäckningsanalys. I

4 kap. 22 § BAL föreskrivs bl.a. att det i emissionsprospektet skall

lämnas upplysningar om sådana förhållanden och händelser som hänför

sig till tiden efter den period som omfattas av de i 4 kap. 21 § angivna

handlingarna och som är viktiga för bedömningen av bolagets

verksamhetsresultat och ställning eller i övrigt av väsentlig betydelse för

bolaget. Av förarbetena framgår att emissionsprospektets uppgifter bör

föras fram till ett rimligt aktuellt läge, om en längre tid har förflutit efter

utgången av de i 4 kap. 21 § nämnda räkenskapsåren (prop. 1986/87:12

band 2 s. 59).

Regeln i 4 kap. 22 § BAL tar sikte bl.a. på den i 4 kap. 21 § omnämnda

kapitaltäckningsanalysen. En sådan kapitaltäckningsanalys skall

innehålla uppgifter om kapitalbasen och kapitaltäckningen för kredit- och

marknadsrisker. Det torde därför vara överflödigt att därutöver enligt

4 kap. 23 § BAL kräva att emissionsprospektet skall innehålla en

redogörelse för kapitaltäckningen. Enligt 4 kap. 23 § skall

emissionsprospektet emellertid förutom en redogörelse för

kapitaltäckningen innehålla en redogörelse för kapitaltäckningens

betydelse för bankbolaget. Den sistnämnda regeln bör dock kunna utgå.

Enligt de båda lagarna skall ett prospektet innehålla uppgifter om

bolagets styrelseledamöter och revisorer. Enligt bankaktiebolagslagen

skall prospektet även innehålla uppgift om anställda och delegater i

ledande ställning medan det i ABL talas om ledande befattningshavare.

Mot bakgrund dels att samma personer torde åsyftas (prop. 1975/103:103

s. 351 och SOU 1984:27 del 2 s. 83), dels att det i det följande föreslås

att

delegatbegreppet utmönstras, bör aktiebolagslagens regler tillämpas även

för bankaktiebolagen.

4 kap. 23 § ABL

4 kap. 23 § saknar motsvarighet i BAL. I paragrafen stadgas att ett bolag

som vid framläggandet av emissionsprospektet inte bedriver någon

verksamhet och inte heller har dotterföretag som bedriver någon

verksamhet behöver i emissionsprospektet endast medta vissa begränsade

uppgifter.

En banks oktroj skall återkallas av Finansinspektionen om banken

under en sammanhängande tid av ett år inte har drivit bankrörelse. Även

om bestämmelsen knappast har någon betydelse för bankaktiebolag

föreligger inget hinder mot att tillämpa den för sådana bolag.

6.5 Konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med

optionsrätt till nyteckning

6.5.1 De allmänna aktiebolagen

I 5 kap. ABL finns regler om konvertibla skuldebrev och skuldebrev

förenade med optionsrätt till nyteckning.

Ett konvertibelt skuldebrev skall innehålla en utfästelse från bolaget

som ger borgenären rätt att byta hela eller delar av sin fordran enligt

skuldebrevet mot aktier i det emitterande bolaget (5 kap. 1 § andra

stycket ABL).

Ett skuldebrev förenat med optionsrätt till nyteckning ger borgenären

en ovillkorlig rätt att teckna aktier i bolaget mot betalning i pengar. Vid

den nyteckning som kan komma att ske är betalning med apportegendom

alltså inte tillåten (5 kap. 1 § andra stycket ABL). Optionsrätten kan

knytas till ett optionsbevis som på utgivningsdagen skall vara fogat vid

skuldebreven. Skuldebrevsinnehavaren får emellertid skilja

optionsbeviset från skuldebrevet och förfoga över beviset särskilt om det

inte i skuldebrevet föreskrivs att beviset får avskiljas först efter en viss

tid (5 kap. 1 § fjärde stycket ABL).

Vid bolagsbildning och vid kapitalökning genom nyemission gäller att

aktierna inte får tecknas mot betalning som understiger aktiens nominella

värde, dvs. mot underkurs. Även vid emission av konvertibla skuldebrev

föreligger ett förbud mot underkurs. Vederlaget för ett konvertibelt

skuldebrev får alltså inte understiga det nominella beloppet på aktien som

lämnas i utbyte om inte mellanskillnaden täcks genom kontant betalning

vid utbytet. Någon motsvarande bestämmelse gäller inte för skuldebrev

förenade med optionsrätt till nyteckning. I fråga om sådana skuldebrev

gäller istället de allmänna bestämmelserna om teckning av aktier när

optionsrätten utnyttjas (5 kap. 1 § tredje stycket ABL).

Vid emission av skuldebrev mot vederlag i pengar har aktieägarna

företrädesrätt att förvärva skuldebreven på samma sätt som om

emissionen gällde de aktier som kan komma i stället för skuldebreven

eller nytecknas på grund av optionsrätt (5 kap. 2 § ABL).

Villkoren för utbyte av konvertibler eller nyteckning av aktier med

stöd av optionsrätt skall bestämmas så att utbyte eller nyteckning kan ske

utan att bolagordningen ändras. Skulle en konvertering av samtliga

skuldebrev eller utnyttjande av samtliga optionsrätter medföra

exempelvis att aktiekapitalet skulle komma att överstiga det i

bolagsordningen angivna maximikapitalet måste beslut om ändring av

bolagsordningen först fattas (5 kap. 1 § tredje stycket ABL).

Ett beslut om emission av skuldebrev fattas av bolagsstämman. Det är

emellertid möjligt för styrelsen att besluta om en sådan emission dels

under förutsättning av bolagsstämmans godkännande i efterhand, dels

efter bolagsstämmans bemyndigande. Om skuldebrevet skall bli föremål

för handel vid börs eller auktoriserad marknadsplats eller någon annan

reglerad marknad kan bolagsstämman i emissionsbeslutet ta upp ett

bemyndigande för styrelsen eller den styrelsen inom sig förordnar att

innan teckningen påbörjas bestämma emissionens belopp, emissionskurs,

räntefot samt villkor för utbyte eller nyteckning (5 kap. 4 §

fjärde stycket ABL).

För den bolagsstämma som skall fatta beslut om emission gäller

samma regler som vid nyemission såvitt avser förslaget till beslut och

kallelse till bolagsstämman (5 kap. 3 § ABL).

Teckning av konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med

optionsrätt sker enligt reglerna om köp av obligationer och inte enligt

reglerna om teckning av aktier. Det finns därför inte i några närmare

bestämmelser om teckningsförfarandet eller om hur tecknare skall få del

av emissionsvillkoren.

Beträffande kungörelse av bolagsstämmans beslut om emission av

konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till

nyteckning gäller samma regler som vid kapitalökning genom

nyemission (5 kap. 6 § ABL).

Om det har bestämts ett visst belopp eller ett lägsta belopp för

emissionen är beslutet om emission förfallet om beloppet inte har

tecknats inom teckningstiden (5 kap. 7 § första stycket ABL).

När teckningen av skuldebreven avslutats skall bolaget genast för

registrering anmäla beslutet om emission och det nominella beloppet av

det lån som tecknats om beslutet inte har förfallit på grund av

underteckning (5 kap. 7 § tredje stycket ABL).

Bestämmelserna om betalning av aktie i samband med bolags-

bildningen gäller även vid emission av konvertibla skuldebrev (5 kap. 7 §

andra stycket ABL).

I emissionsbeslutet skall anges tid och villkor för konverteringen

respektive utnyttjande av optionsrätten till teckning (5 kap. 4 § ABL). När

tiden är inne verkställs beslutet genom att fordringen enligt skuld-

förbindelsen helt eller delvis byts ut (konverteras) mot en eller flera

aktier i bolaget eller i optionsfallet genom att aktieteckning sker med stöd

av optionsrätten.

När den till optionsrätten knutna aktieteckningsrätten utnyttjas gäller

beträffande teckningen och betalningen i huvudsak samma regler som

vid nyemission (5 kap. 12 och 13 §§ ABL).

Senast tre månader efter det att tiden för utbyte eller nyteckning av

aktier har gått ut skall styrelsen för registrering anmäla hur många aktier

som utgivits i utbyte eller som nytecknats och till fullo betalts. Om ut-

bytestiden är längre än ett år skall anmälan göras senast tre månader efter

utgången av varje räkenskapsår under vilket utbyte eller nyteckning har

skett. Registrering förutsätter att bolaget på grund av emissionen tillförts

vederlag till ett värde som motsvarar minst det sammanlagda beloppet av

de aktier som utgivits i samband med konverteringen eller vid nyteckning

att aktierna till fullo betalts. Genom registreringen är aktiekapitalet ökat

med det sammanlagda nominella beloppet av de anmälda aktierna (5 kap.

14 § ABL).

6.5.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 5 kap. aktiebolagslagen om

konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till

nyteckning skall tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Även för bankaktiebolagen finns bestämmelser om konvertibla

skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning.

Bestämmelserna finns intagna i 5 kap. BAL. Regleringen är i huvudsak

densamma som den i aktiebolagslagen. Såväl bankaktiebolag som

aktiebolag kan således använda sig av nämnda skuldebrev i syfte att öka

sitt kapital. Regleringen av skuldebreven och därpå följande utbyte eller

emission är också i allt väsentligt densamma. De skillnader som finns

avser endast vissa moment i förfarandet. Skillnaderna behandlas i det

följande.

5 kap. 1 § BAL

5 kap. 1 § BAL motsvarar 5 kap. 1 § ABL. Paragraferna innehåller

allmänna bestämmelser om konvertibla skuldebrev och skuldebrev

förenade med optionsrätt.

Enligt bankaktiebolagslagen fordras det tillstånd om ett konvertibelt

skuldebrev skall kunna betalas med annan egendom än pengar. En

motsvarande bestämmelse finns för nyemission i 4 kap. 2 § BAL, varför

det hänvisas till vad som har anförts vid denna paragraf i avsnitt 6.4.2.

5 kap. 3 § BAL

5 kap. 3 § BAL motsvarar 5 kap. 3 § ABL. Paragraferna behandlar

beslutet om emission.

I paragraferna stadgas att om bolagsordningen behöver ändras skall

beslut om ändringen fattas innan beslutet om emission får fattas. För

bank-aktiebolag gäller emellertid den inskränkningen att för att beslutet

om nyemission skall få fattas innan beslutet om att ändra

bolagsordningen har fattats, måste emissionsbeslutet villkoras av att

stadfästelse sker. En motsvarande bestämmelser finns beträffande

nyemission i 4 kap. 1 § BAL. Det hänvisas till vad som i avsnitt 6.4.2

anförts i anslutning till den paragrafen.

5 kap. 4 § BAL

5 kap. 4 § BAL motsvarar 5 kap. 4 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om vad emissionsbeslutet skall innehålla.

Skillnaderna mellan de båda lagarna är desamma som de som

föreligger vid nyemission. Det hänvisas därför till vad som har anförts

vid 4 kap. 6 § BAL i avsnitt 6.4.2.

5 kap. 7 § BAL

5 kap. 7 § BAL motsvarar 5 kap. 7 § ABL. Paragraferna behandlar

teckning, betalning och registrering.

Om det har bestämts ett visst belopp eller ett lägsta belopp för

emissionen och detta inte tecknas har emissionsbeslutet förfallit. Enligt

5 kap. 7 § första stycket sista meningen BAL skall vad som har betalts

för tecknade skuldebrev betalas tillbaka om lägsta belopp för emissionen

inte tecknats inom teckningstiden. Även om någon motsvarande

bestämmelse inte finns i aktiebolagslagen torde dock samma regler gälla

för aktiebolag (prop. 1986/87:12 band 2 s. 68). Något hinder mot att

tillämpa aktiebolagslagens bestämmelser även på bankaktiebolag

föreligger alltså inte.

Av 5 kap. 7 § tredje stycket framgår att det för registrering krävs att

alla behövliga ändringar av bolagsordningen har stadfäst. Beträffande

denna skillnad i förhållande till aktiebolagslagen hänvisas till vad som

anförts vid 4 kap. 1 § BAL.

5 kap. 9 § BAL

5 kap. 9 § BAL motsvarar 5 kap. 9 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om bolagsstämmans bemyndigande till styrelsen att fatta

beslut om emission. Medan bankaktiebolagslagen begränsar

bemyndigandet till sådana emissioner som kan ske utan ändring av

bolagsordningen, finns det i aktiebolagslagen inte någon sådan uttrycklig

begränsning.

Av 5 kap. 1 § BAL och motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen

framgår att villkoren för utbyte eller nyteckning av aktier skall

bestämmas så att utbyte eller nyteckning kan ske utan att

bolagsordningen ändras. Styrelsens bemyndigande är begränsat till

sådana fall. Bolagsstämman har inte möjlighet att delegera sin rätt att

besluta om ändring av bolagsordningen till styrelsen. Av detta följer att

det inte föreligger någon skillnad mellan de båda paragraferna. Någon

särregel för bankaktiebolagen behövs alltså inte.

6.6 Nedsättning av aktiekapitalet

6.6.1 De allmänna aktiebolagen

6 kap. ABL innehåller bestämmelser om nedsättning av aktiekapitalet.

Dessa regler skall ses mot bakgrund av aktiekapitalets funktion att utgöra

ett slags garanti för bolagets fordringsägare. Aktiebolagslagen innehåller

därför ett detaljerat regelsystem som syftar till att skydda

fordringsägarnas intressen i dessa sammanhang. (prop. 1975:103 s. 213

och 357).

Aktiebolag får sätta ned sitt aktiekapital dock inte under det lägsta

belopp som lagen föreskriver. Nedsättning av aktiekapitalet får ske för:

1. avsättning till omedelbar täckning av förlust enligt fastställd

balansräkning om förlusten inte kan täckas av fritt eget kapital,

2. återbetalning till aktieägarna, eller

3. avsättning till reservfond eller till fond att användas enligt beslut av

bolagsstämman (6 kap. 1 § första stycket ABL).

Under punkten 3 faller den situationen att ett bolag gör förlust under

löpande räkenskapsår. För att undgå likvidationsplikt kan bolaget då sätta

ned aktiekapitalet och föra över nedsättningsbeloppet till reservfonden.

När balansräkningen för räkenskapsåret blivit fastställd kan reservfonden

sättas ned för att täcka förlusten i balansräkningen. Som kommer att

framgå av vad som sägs i det följande gäller beträffande sådan

förlusttäckning i dag andra regler än för sådan förlusttäckning som sker

enligt fastställd balansräkning (punkten 1).

Det bör också i detta sammanhang nämnas att tvångsnedsättning av

aktiekapitalet kan ske på grund av bristande betalning för aktier som

ingår i det registrerade aktiekapitalet. Bolaget är också skyldigt att sätta

ned aktiekapitalet om bolaget sedan mer än tre år innehar egna aktier

eller aktier i sitt moderbolag och aktierna till följd härav har blivit

ogiltiga (6 kap. 1 § fjärde stycket ABL).

Nedsättning för återbetalning till aktieägarna, avsättning till reservfond

eller till fond att användas enligt beslut av bolagsstämman får inte avse

ett större belopp än att full täckning finns för det bundna egna kapitalet

efter nedsättningen (6 kap. 1 § andra stycket ABL).

Nedsättning av aktiekapitalet kan genomföras genom:

1. inlösen eller sammanläggning av aktier,

2. indragning av aktier utan återbetalning, eller

3. minskning av aktiernas nominella belopp med eller utan

återbetalning (6 kap.1 § tredje stycket ABL).

Ett beslut om nedsättning av aktiekapitalet fattas som huvudregel av

bolagsstämman. Om beslutet kräver att bolagsordningen ändras får

nedsättningsbeslutet fattas först efter stämmans beslut om sådan ändring

av bolagsordningen. I ett aktiebolag vars bolagsordning innehåller en

föreskrift om minimi- och maximikapital kan i bolagsordningen tas in ett

förbehåll att aktiekapitalet kan sättas ned genom inlösen av aktier, dock

inte under minimikapitalet. Ett sådant förbehåll kan innebära att

nedsättning av aktiekapitalet får ske utan bolagsstämmans medverkan

(6 kap. 2 § första stycket ABL).

Ett beslut om nedsättning för återbetalning till aktieägarna, avsättning

till reservfond eller fond att användas enligt beslut av bolagsstämman får

fattas endast efter förslag eller godkännande av styrelsen (6 kap. 2 §

andra stycket ABL).

De regler om tillhandahållande av handlingar före stämma som gäller

vid nyemission skall i tillämpliga delar följas också vid nedsättning av

aktiekapitalet. Det innebär bl.a. att styrelsens förslag till nedsättnings-

beslut och, om årsredovisningen inte behandlas på stämman, vissa

redovisningshandlingar skall finnas tillgängliga för aktieägarna och

läggas fram på stämman. Kallelsen till stämman skall alltid ange

nedsättningsförslagets huvudsakliga innehåll (6 kap. 2 § tredje stycket

ABL).

Nedsättningsbeslutet, som alltid skall innehålla vissa i lagen angivna

uppgifter, skall anmälas för registrering inom fyra månader. Om

nedsättningsbeloppet skall användas för omedelbar täckning av förlust

enligt fastställd balansräkning är aktiekapitalet nedsatt när beslutet

registreras. I detta fall blir bolaget också underkastat vissa begränsningar

i sina utdelningsmöjligheter. Innan tre år har förflutit får nämligen

vinstutdelning beslutas endast om rätten ger tillstånd därtill eller

aktiekapitalet ökas med minst nedsättningsbeloppet (6 kap. 3 5 §§ ABL).

Om nedsättningsbeloppet skall användas för återbetalning till

aktieägarna eller till avsättning till reservfond alternativt till en fond att

användas enligt beslut av bolagsstämman, får nedsättningsbeslutet inte

verkställas utan rättens tillstånd om inte samtidigt bolaget genom

nyemission tillförs ett belopp som minst motsvarar nedsättningsbeloppet.

Ett aktiebolag skall ansöka om rättens tillstånd senast två månader efter

det att nedsättningsbeslutet registrerats. Vid ansökningshandlingarna

skall fogas bevis att nedsättningsbeslutet registrerats och en förteckning

över bolagets kända och okända borgenärer med angivande av

postadress. Rätten skall kalla bolagets borgenärer, såväl kända som

okända, med föreläggande för den som vill bestrida ansökningen att

senast viss dag skriftligen hos rätten anmäla detta vid äventyr att han

annars anses ha medgivit ansökningen. Kallelsen skall skyndsamt

kungöras genom rättens försorg i Post- och Inrikes Tidningar.

Kronofogdemyndigheten i regionen och alla kända borgenärerna skall

underrättas särskilt genom rättens försorg. Om ansökningen inte bestrids

eller om de borgenärer som bestrider den får full betalning eller

betryggande säkerhet för sina fordringar skall tillstånd meddelas (6 kap.

6 § ABL).

Om rätten bifaller ansökan om att få verkställa nedsättningsbeslutet är

aktiekapitalet nedsatt när beslutet registrerats. Om rätten avslår ansökan

skall registreringsmyndigheten förklara nedsättningsbeslutet förfallet

(6 kap. 7 § ABL).

Som har nämnts i det föregående kan ett aktiebolag vars bolagsordning

innehåller en föreskrift om minimi- och maximikapital i bolagsordningen

ta in ett förbehåll om att aktiekapitalet kan sättas ned genom inlösen av

aktier. I dessa fall får nedsättning inte ske om inte full täckning finns för

det bundna egna kapitalet. Som huvudregel fordras även i detta fall

rättens tillstånd för att nedsättningsbeslutet skall få verkställas (6 kap. 8

10 §§ ABL).

6.6.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 6 kap. aktiebolagslagen om

nedsättning av aktiekapitalet skall tillämpas på bankaktiebolag. I

bankrörelselagen skall det dock tas in en bestämmelse som begränsar

ett bankaktiebolags skyldighet att ansöka om rättens tillstånd för

nedsättning enligt 6 kap. 6 § aktiebolagslagen. Vidare skall det för

bankaktiebolagen gälla ett särskilt förfarande hos rätten.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Regeringen anser dock att det i vissa fall skall krävas

Finansinspektionens tillstånd för att bankaktiebolagen skall slippa

inhämta rättens tillstånd.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har någon

invändning mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Reglerna om nedsättning av aktiekapitalet återfinns för bankaktiebolagen

i 6 kap. BAL. Både ett aktiebolag och ett bankaktiebolag har möjlighet

att under vissa förutsättningar sätta ned aktiekapitalet. Förutsättningarna

är i stort sett desamma. Enligt bankaktiebolagslagen kan dock rättens

tillstånd undvaras i vissa fall som saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

På grund av ett bankaktiebolags verksamhet är vidare förfarandet hos

rätten annorlunda. De skillnader som föreligger mellan de båda

bolagskategorierna behandlas i det följande.

6 kap. 1 § BAL

6 kap. 1 § BAL motsvarar 6 kap. 1 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om för vilka ändamål aktiekapitalet kan sättas ned och hur

nedsättningen får genomföras. Nedsättningsändamålen är desamma.

Enligt 6 kap. 1 § andra stycket ABL får nedsättning för återbetalning

till aktieägarna, avsättning till reservfond eller fond att användas enligt

beslut av bolagsstämman inte avse ett större belopp än att full täckning

finns för det bundna egna kapitalet. Någon motsvarande bestämmelse

finns dock inte i bankaktiebolagslagen. Enligt förarbetena till den

sistnämnda lagen (prop. 1986/87:12 band 2 s. 76 f) ansågs någon sådan

villkorsbestämmelser inte krävas för bankaktiebolag med hänsyn till bl.a.

de betydligt strängare likvidationsbestämmelser och speciella krav på

kapitaltäckning som gäller för dessa.

För kreditmarknadsbolagen och värdepappersbolagen tillämpas

aktiebolagslagen. För dessa gäller emellertid inte de strängare

likvidationsbestämmelserna som gäller för bankaktiebolag.

Utgångspunkten för detta arbete är att samma regler skall gälla för

bankaktiebolag som för andra aktiebolag. Reglerna i kapitaltäcknings-

lagen och andra banklagar bör ses som ett komplement till den

bolagsrättsliga lagstiftningen och inte åberopas för att införa mildare

regler för bankaktiebolag.

I det följande kommer att föreslås att det i huvudsak skall gälla samma

likvidationsregler för bankaktiebolag som för allmänna aktiebolag. Mot

denna bakgrund och trots att de strängare reglerna i t.ex. kapital-

täckningslagen kan ge ett visst skydd för det egna kapitalet bör därför

bestämmelsen i 6 kap. 1 § andra stycket ABL gälla utan inskränkning för

bankaktiebolag.

I 6 kap. 1 § fjärde stycket ABL hänvisas till bl.a. reglerna om

tvångsnedsättning på grund av att aktier har blivit ogiltiga efter förvärv

av egna aktier. Någon motsvarande hänvisning finns inte i

bankaktiebolagslagen eftersom motsvarande tvångsnedsättning inte

förekommer där. Denna fråga behandlas i avsnitt 6.7.

6 kap. 2 § BAL

Paragrafen överensstämmer med motsvarande paragraf i

aktiebolagslagen utom i ett avseende. Enligt både bankaktiebolagslagen

och aktiebolagslagen skall vid behov bolagsordningen ändras innan

nedsättningsbeslutet fattas. I bankaktiebolagslagen föreskrivs vidare att

ett beslut om nedsättning får fattas innan ändringen av bolagsordningen

stadfästs om beslutet fattas under förutsättning att stadfästelse meddelas.

Något hinder mot att låta aktiebolagslagens bestämmelser gälla även för

bankaktiebolag föreligger inte. Beträffande motiven härför hänvisas till

kommentaren till 4 kap. 1 § BAL i avsnitt 6.4.2.

6 kap. 6 § BAL

6 kap. 6 § BAL motsvarar 6 kap. 6 § ABL. Paragraferna innehåller

föreskrifter om rättens prövning av nedsättningsbesluten.

Enligt både bankaktiebolagslagen och aktiebolagslagen gäller att om

nedsättningsbeloppet helt eller delvis skall användas för återbetalning till

aktieägarna eller för avsättning till reservfond eller fond att användas

enligt beslut av bolagsstämman får nedsättningsbeslutet inte verkställas

utan rättens tillstånd. Om aktiekapitalet samtidigt med nedsättningen

genom nyemission tillförs ett belopp som minst svarar mot

nedsättningsbeloppet behövs dock inte något tillstånd för nedsättningen.

Detta undantag har motiverats med att nedsättningen i sådant fall sett

från fordringsägarnas synpunkt inte innefattar några risker eftersom

aktiekapitalet bibehålls vid minst samma belopp som det hade innan

förfarandet påbörjades (prop. 1975:103 s. 215 och 362 samt prop.

1986/87:12 band 2 s. 80).

Till skillnad mot vad som gäller enligt aktiebolagslagen föreskrivs i

bankaktiebolagslagen att Finansinspektionen får medge undantag från

kravet på rättens tillstånd om bankaktiebolaget samtidigt vidtar åtgärder

som medför att varken bolagets bundna egna kapital eller dess aktie-

kapital minskar till följd av nedsättningsbeslutet. Motiven för detta är att

borgenärerna i ett sådant fall inte kommer i en sämre situation än före

beslutet (prop. 1994/95:70 s. 144).

Utgångspunkten för detta arbete är att så långt som möjligt undvika

särbestämmelser för bankaktiebolag. I förevarande fall är det emellertid

fråga om en relativt ny bestämmelse som ansetts fylla ett visst behov. Att

i en situation som den beskrivna tynga förfarandet med rättens prövning

framstår vidare som onödigt med hänsyn till att borgenärernas ställning

inte försämras. I promemorian och lagrådsremissen föreslogs att bank-

aktiebolag utan särskilt medgivande från Finansinspektionen skall slippa

att inhämta rättens tillstånd om bankaktiebolaget samtidigt med ned-

sättningen vidtar åtgärder som innebär att varken bolagets bundna egna

kapital eller dess aktiekapital minskar till följd av nedsättningsbeslutet.

Lagrådet har emellertid svårt att se varför man, om under angivna

förutsättningar rättens prövning anses kunna undvaras, skulle avstå från

att låta Finansinspektionen pröva om dessa förutsättningar föreligger.

Regeringen kan godta denna ståndpunkt. Ett bankaktiebolag bör sålunda

endast under samma förutsättningar som i dag gäller kunna undgå rättens

prövning. Redan av aktiebolagslagen följer att rättens tillstånd inte

behövs i nyemissionsfallet. I bankrörelselagen bör det dock tas in en

bestämmelse av vilken det framgår att Finansinspektionen får medge att

nedsättning av aktiekapitalet får ske utan rättens tillstånd om

bankaktiebolaget samtidigt vidtar åtgärder som medför att varken

bolagets bundna egna kapital eller dess aktiekapital minskar till följd av

nedsättningsbeslutet. Det bör dock noteras att Aktiebolagskommittén i

delbetänkandet Aktiebolagets kapital (SOU 1997:22) har föreslagit en

bestämmelse av det slag som fanns i lagrådsremissen. Frågan om

utformningen av den nu behandlade bestämmelsen kan därför komma att

bli föremål för nya överväganden i det lagstiftningsärende som behandlar

det delbetänkandet.

Ett aktiebolag skall ansöka om tillstånd senast två månader efter det att

nedsättningsbeslutet registrerats. Förfarandet hos rätten enligt aktie-

bolagslagen har beskrivits ovan. För bankaktiebolag gäller emellertid

andra regler. Domstolen är således skyldig att inhämta

Finansinspektionens yttrande om och i så fall i vad mån nedsättningen

kan komma att inverka på insättarnas rätt. Inspektionens yttrande skall

inhämtas innan domstolen utfärdar kallelse på borgenärerna och kallelsen

skall innehålla ett kortfattat sammandrag av yttrandets innehåll. Finner

domstolen med hänsyn till yttrandets innehåll att nedsättningen inte skall

få verkställas skall

ansökningen genast avslås.

Anledningen till att rättens prövning av nedsättningsbeslutet skall

föregås av ett yttrande från Finansinspektionen är att ett kungörande av

ansökningen om tillstånd att verkställa nedsättningen kan vara ägnat att

väcka oro hos insättarna. Genom yttrandet får insättarna dessutom ett

sakkunnigt underlag vid sin bedömning om nedsättningsansökningen

skall bestridas (prop. 1986/87:12 band 2 s. 80 f). Till vad som anfördes i

förarbetena kan läggas att genom att domstolen åläggs att inhämta och

beakta Finansinspektionens yttrande undviks också att myndigheterna

har olika syn på om nedsättningen skall få verkställas eller inte.

Bankaktiebolagslagens bestämmelser skiljer sig från aktiebolagslagens

också genom att individuella kallelser till kända borgenärer inte

förekommer. Avvikelsen har motiverats av att aktiebolagslagens regler,

om de efterbildades i bankaktiebolagslagen, skulle för bankaktiebolag

med deras talrika borgenärer/insättare medföra sådana olägenheter att

nedsättningen av praktiska skäl inte skulle komma till stånd.

Bankaktiebolag behöver därför inte foga någon förteckning över bolagets

kända borgenärer till ansökningen. Inte heller behöver

kronofogdemyndigheten underrättas om ansökan (prop. 1986/87:12 band

2 s. 80). När kallelsen har kungjorts skall rätten meddela tillstånd till

nedsättningen om ansökningen inte bestrids eller om de fordringsägare

som bestrider ansökan får betalning eller betryggande säkerhet for sina

fordringar. Att en insättare bestrider ansökningen utgör dock inte något

hinder om Finansinspektionens yttrande ger grund för att meddela

tillstånd.

De särskilda regler som gäller när ett bankaktiebolags nedsättnings-

beslut handläggs av rätten är alltså motiverade bl.a. av det stora antalet

borgenärer, främst insättare, som finns i ett sådant bolag. Att tillämpa

aktiebolagslagens förfarande även på banker skulle således orsaka stora

svårigheter. För bankaktiebolagen bör därför gälla särskilda

bestämmelser för förfarandet hos rätten vid nedsättning. Det förekommer

emellertid även i andra paragrafer, t.ex. i 6 kap. 5 och 9 §§ ABL,

hänvisningar till förfarandet enligt 6 kap. 6 § ABL. Särbestämmelsen i

bankrörelselagen skall tillämpas även i dessa övriga fall.

Avslutningsvis skall nämnas att aktiebolagslagen även innehåller en

hänvisning till lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelser

m.m. Någon motsvarande bestämmelse har inte tagits in i bankaktie-

bolagslagen eftersom den har ansetts obehövlig (prop. 1986/87:12 band 2

s. 81). Något hinder mot att låta den gälla föreligger dock inte.

6 kap. 8 § BAL

6 kap. 8 § BAL motsvarar 6 kap. 8 § ABL. Paragraferna behandlar

nedsättning av aktiekapitalet med stöd av förbehåll i bolagsordningen.

I 6 kap. 8 § tredje stycket ABL har det tagits in en bestämmelse om att

nedsättning inte får ske så att full täckning inte finns för det bundna egna

kapitalet. Liksom samma bestämmelse i 6 kap. 1 § andra stycket ABL

saknar denna regel motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Några särskilda

regler för bankaktiebolagens del bör emellertid inte i detta avseende

gälla. Beträffande motiven för detta hänvisas till vad som har anförts i

anslutning till 6 kap. 1 § BAL.

6.7 Förvärv av egna aktier och upptagande av vissa

penninglån

6.7.1 De allmänna aktiebolagen

Förvärv av egna aktier

Ett aktiebolag får inte teckna en egen aktie eller en aktie i sitt

moderbolag. Om det ändå sker skall stiftarna alternativt styrelsen och den

verkställande direktören anses ha tecknat aktierna och ansvarar för

betalningen. Detta gäller dock inte om de inte kände till eller borde ha

känt till aktieteckningen. Den som tecknar aktier som bulvan för bolaget

anses ha tecknat dem för egen räkning (7 kap. 1 § ABL).

Ett aktiebolag får inte heller förvärva eller som pant ta emot egen aktie

och ett dotterföretag får inte förvärva eller som pant ta emot en aktie i sitt

moderbolag. Ett avtal i strid mot dessa förbud är ogiltigt.

Förvärv av egen aktie tillåts dock i tre undantagsfall, nämligen vid

 övertagande av affärsrörelse där aktien ingår i rörelsen,

 inlösen av aktie på grund av maktmissbruk och

 inrop på auktion av aktie som har utmätts för företagets fordran.

En aktie som har förvärvats på något av de sätt som anges i föregående

stycke skall, om den inte har dragits in genom nedsättning av aktie-

kapitalet, avyttras så snart det kan ske utan förlust, dock senast tre år

efter förvärvet. Samma regler gäller om ett aktiebolag har blivit

moderbolaget och ett dotterföretag därvid innehar aktier i moderbolaget.

En aktie som inte har avyttrats inom tre år från förvärvet är ogiltig.

Bolaget skall sätta ned aktiekapitalet med aktiens nominella belopp.

Nedsättningsbeloppet skall överföras till reservfonden. I fråga om

beslutet om nedsättning gäller reglerna i 6 kap. ABL. Rättens tillstånd

behöver dock inte inhämtas (7 kap. 2 §§ ABL).

Upptagande av vissa penninglån

I avsnitt 6.4 och 6.5 har behandlats vilka möjligheter aktiebolag har att

skaffa kapital genom nyemission eller emission av konvertibla

skuldebrev eller skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning. Ett

aktiebolag kan naturligtvis också öka sitt främmande kapital genom att ta

upp lån utan konverteringsrätt eller rätt till nyteckning.

Aktiebolagslagen innehåller emellertid ett förbud mot upptagande av

vissa penninglån. Om inte annat följer av bestämmelserna om konver-

tibellån får ett aktiebolag nämligen inte ta upp penninglån på villkor att

lånet skall betalas på annat sätt än med ett nominellt penningbelopp eller

ett penningbelopp som bestäms med hänsyn till förändringar i penning-

värdet. Av detta följer att det är förbjudet att ta upp sådana lån som

medför rätt till återbetalning av kapitalbeloppet ur bolagets tillgångar vid

likvidation eller uppsägning med belopp som t.ex. motsvarar viss kvotdel

i bolagets tillgångar eller som beräknas efter den genomsnittliga

marknadskursen under en period före uppsägning eller likvidation.

Det är däremot tillåtet att ge ut s.k. vinstandelslån, dvs. lån med rätt till

ränta vars storlek är helt eller delvis beroende av utdelningen till aktie-

ägare i bolaget eller bolagets vinst.

6.7.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 7 kap. aktiebolagslagen om

förvärv av egna aktier och upptagande av vissa penninglån skall

tillämpas på bankaktiebolag. Ett bankaktiebolag skall dock i

begränsad omfattning tillåtas att ta emot egna aktier som säkerhet för

kredit.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna har inte lämnat

några synpunkter på förslaget. Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms Universitet begär dock ett klargörande av hur bestämmelsen i

2 kap. 8 § BRL om förvärv av egendom till skyddande av fordran

förhåller sig till bestämmelserna om förvärv av egna aktier.

Skälen för regeringens förslag

Förbudet mot teckning av egna aktier i 6 kap. 9 § BAL överensstämmer

med det i 7 kap. 1 § ABL. Bestämmelserna om förvärv och pantsättning

av egna aktier, som finns i 6 kap. 10 § BAL, skiljer sig dock från

motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen.

För ett bankaktiebolag gäller samma regler om vinstandelslån som för

allmänna aktiebolag. Styrelsens möjlighet att besluta om vinstandelslån

är emellertid större i ett bankaktiebolag än i ett allmänt aktiebolag.

De skillnader som föreligger behandlas i det följande.

6 kap. 10 § BAL

6 kap. 10 § BAL motsvarar 7 kap. 2 § ABL. I båda paragraferna ställs

upp ett förbud mot att förvärva och som pant ta emot egna aktier. Ett

dotterföretag får inte heller förvärva eller som pant ta emot aktier i

moderbolaget. Ett avtal i strid med detta förbud är ogiltigt.

För aktiebolag är emellertid enligt 7 kap. 2 § andra stycket ABL

förvärv av egna aktier tillåtet i vissa fall nämligen vid övertagande av

affärsrörelse där aktien ingår i rörelsen, vid inlösen av aktie på grund av

maktmissbruk och vid inrop på auktion av aktie som har utmätts för

företagets fordran. En aktie som har förvärvats på något av dessa sätt

skall, om den inte har dragits in genom nedsättning av aktiekapitalet,

avyttras så snart det kan ske utan förlust, dock senast tre år efter

förvärvet. Samma regler gäller om ett aktiebolag har blivit moderbolag

och ett dotterföretag därvid innehar aktier i moderbolaget. En aktie som

inte har avyttrats inom tre år från förvärvet är ogiltig. Bolaget skall sätta

ned aktiekapitalet med aktiens nominella belopp.

Aktiebolagslagens bestämmelser gäller för kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag. Några bestämmelser av motsvarande slag finns dock

inte för bankaktiebolag. Däremot föreskrivs i 6 kap. 10 § fjärde stycket

BAL att ett bankaktiebolag vid övertagande av ett aktiebolags rörelse i

samband med fusion får förvärva i rörelsen ingående aktier men att de

förvärvade aktierna skall avyttras senast när fusionen har registrerats.

Av förarbetena till bankaktiebolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2

s. 83 f) framgår att motivet för att upprätthålla förbudet mot förvärv av

egna aktier och förbudet mot att ta emot sådana aktier som pant är bl.a.

att ett innehav av egna aktier utgör en uttunning av det egna kapitalet och

därmed en försvagning av skyddet för insättarna. Om ett bankaktiebolag

tillåts köpa egna aktier kan det enligt förarbetena ha samma verkan som

en återbetalning till aktieägarna i samband med nedsättning av

aktiekapitalet. Vidare nämns att grundsatsen att aktieägarna har lika rätt

till förmåner i bolaget kan komma i fara, nämligen om köpeskillingen är

högre än aktiernas verkliga värde. I förarbetena konstateras också att

bolaget genom köp av egna aktier skulle kunna påverka kurssättningen

på aktierna och därmed göra spekulationsaffärer möjliga. De nu anförda

skälen ansågs även ha sådan tyngd att det skulle framstå som betänkligt

att i

bankaktiebolagslagen införa de undantag från huvudregeln som finns i

aktiebolagslagen. Det ansågs inte heller lämpligt att låta

bankinspektionen meddela undantagsföreskrifter i sistnämnda

hänseenden.

Bland de i föregående stycke nämnda argumentet är det endast ett

försvagningen av insättarskyddet som har sådan dignitet att det bör

beaktas i detta sammanhang. Efter det att detta uttalande gjordes har

emellertid lagen om insättningsgaranti införts. Det kan vidare antas att de

undantagsfall som finns i aktiebolagslagen inte medför någon avsevärd

ökning av bankaktiebolags förvärv av egna aktier.

Regeringens bedömning är att de regler som enligt aktiebolagslagen

gäller för avyttring av sådana aktier och nedsättning av aktiekapitalet bör

ge tillfredsställande skydd mot missbruk. Av intresse är också att det av

4 kap. 1 § lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

framgår att tillgångsposten egna aktier inte får tas upp till något värde

samt att det av 4 kap. 5 § Finansinspektionens föreskrifter och allmänna

råd (FFFS 1997:12) om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för

marknadsrisker och kreditrisker, framgår att innehav av egna aktier som

inte har skrivits ned till noll kronor skall dras av från eget kapital vid

beräkningen av det primära kapitalet. Mot bakgrund av nu redovisade

omständigheter torde det således inte föreligga något hinder emot att låta

aktiebolagslagens bestämmelser gälla även för bankaktiebolag.

För bankaktiebolag ställs i 6 kap. 10 § andra stycket BAL upp en regel

som saknar motsvarighet för aktiebolagen. Där föreskrivs att om aktier

lämnas som säkerhet för en kredit och om det bland dessa ingår en

mindre del aktier i bankaktiebolaget eller i dess moderföretag föreligger

det inte något hinder mot att ta emot även dessa aktier som pant.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektionen

utfärdar närmare föreskrifter om vilka begränsningar som i detta fall

skall gälla.

Praktiska skäl ligger bakom denna särbestämmelse. Om en

aktieportfölj pantsätts skall inte i portföljen ingående aktier behöva

frånskiljas. Det har i stället förutsatts att problemet löses genom att

aktien inte inräknas i pantens värde och krediten anpassas till

belåningsvärdet av panten i övrigt (prop. 1986/87:12 band 2 s. 84). De nu

redovisade skälen talar alltjämt för att det bör gälla en särbestämmelse

för banker. En sådan bestämmelse bör därför införas i bankrörelselagen.

Dessutom bör det klargöras att denna bestämmelse har företräde framför

den i 2 kap. 8 § BRL.

5 kap. 17 § BAL

5 kap. 17 §§ BAL motsvarar 7 kap. 3 § andra stycket ABL och behandlar

vinstandelslån.

I de nu behandlade paragraferna föreskrivs sålunda att ett bolag kan ta

upp lån med rätt till ränta vars storlek är helt eller delvis beroende av

utdelningen till aktieägare i bolaget eller bolagets vinst. Beslut om upp-

tagande av sådana lån fattas av bolagsstämman. Efter bolagsstämmans

bemyndigande får dock styrelsen i ett bankaktiebolag och ett aktiebolag

fatta ett sådant beslut. I ett bankaktiebolag kan styrelse också besluta om

upptagande av vinstandelslån under förutsättning av stämmans

godkännande. Den sistnämnda möjligheten står emellertid inte öppen för

aktiebolag.

Det saknas anledning att upprätthålla denna skillnad i beslutordning

mellan bankaktiebolag och aktiebolag. Aktiebolagslagens bestämmelser i

denna del skall således gälla även för bankaktiebolag.

6.8 Bolagets ledning

6.8.1 De allmänna aktiebolagen

För de allmänna aktiebolagen finns bestämmelserna om bolagets ledning

i 8 kap. ABL. Redogörelsen för reglerna i aktiebolagslagen utgår från

förslagen i prop. 1997/98:99. Vissa skillnader föreligger mellan publika

och privata aktiebolag.

Ett publikt aktiebolag skall ha en tudelad ledning organisation med en

styrelse och en verkställande direktör. Ett privat aktiebolag skall ha en

styrelse men behöver inte ha någon verkställande direktör.

Styrelsen

Styrelsen i ett publikt aktiebolag skall bestå av minst tre ledamöter.

Styrelsen i ett privat aktiebolag kan bestå av en eller två ledamöter om

minst en suppleant utses. Vad som i lagen sägs om styrelseledamot skall i

tillämpliga delar även gälla suppleant (8 kap. 1 och 2 §§ ABL).

I publika aktiebolag skall en majoritet av styrelsens ledamöter alltid

utses av bolagsstämman. Beträffande privata aktiebolag finns det inte

någon sådan inskränkning. Rätten att utse styrelseledamöter kan dock

inte överlåtas på styrelsen eller på en enskild styrelseledamot. Inför

styrelsevalet i ett publikt aktiebolag skall bolagsstämmans ordförande

från de föreslagna kandidaterna inhämta upplysningar om vilka uppdrag

de har i andra företag. De inhämtade uppgifterna skall vidarebefordras

till stämman innan valet förrättas (8 kap. 6 och 7 §§ ABL).

Uppdraget som styrelseledamot gäller för den tid som anges i

bolagsordningen, dock längst fyra år. Uppdragen kan dock upphöra i

förtid om styrelseledamoten eller den som har utsett styrelseledamoten

har begärt det. Om det inte finns en suppleant skall det då vidtas åtgärder

för att en ersättare skall utses (8 kap. 10 och 13 §§ ABL).

Styrelsen ansvarar för bolagets organisation och förvaltning och för att

bolagets organisation är utformad så att bokföringen,

medelsförvaltningen och bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt

kontrolleras på att betryggande sätt (8 kap. 3 § första och andra styckena

ABL). Till styrelsens ansvar för förvaltningen av bolagets angelägenheter

hör alltid att utöva tillsyn över att den verkställande direktören fullgör sin

åligganden. Om den verkställande direktören inte gör det måste styrelsen

ingripa. Styrelsens ställning som ett överordnat organ i förhållande till

den verkställande

direktören innebär vidare att styrelsen kan välja att själv avgöra ärenden

som ingår i den löpande förvaltningen och således i första hand skall

avgöras av verkställande direktören. Den verkställande direktörens rätt

att sköta den löpande förvaltningen upphör om styrelsen tar sin

bestämmanderätt i anspråk. Det skulle dock strida mot lagstiftningens

grunder att göra så väsentliga ingrepp i den verkställande direktörens rätt

att sköta den löpande förvaltningen att denne i realiteten inte längre kan

anses ha ställning som verkställande direktör (jfr prop. 1975:103 s. 374).

Styrelsen skall i skriftliga instruktioner ange arbetsfördelningen mellan

å ena sidan styrelsen och å andra sidan den verkställande direktören och

de andra organ som styrelsen inrättar (8 kap. 3 § tredje stycket ABL).

Styrelsen skall alltid utfärda instruktioner för den verkställande

direktören, om det finns en sådan i bolaget. En styrelse som beslutar att

det i

bolagets organisation varaktigt skall ingå en grupp av personer med

uppgift att ta hand om vissa frågor av större betydelse för bolaget är

vidare skyldig att i en instruktion precisera det nya organets uppgifter,

arbetssätt och rapporteringsskyldighet. Om omfattningen och

beskaffenheten av bolagets verksamhet påkallar det bör styrelsen utfärda

instruktioner också för enskilda befattningshavare t.ex. den vice

verkställande direktören och de högre tjänstemännen i bolaget.

Instruktionerna kan dock inte leda till att styrelsen avbördar sig ansvaret

för någon av de uppgifter som enligt lagen vilar på den.

Styrelsen är vidare skyldig att fortlöpande bedöma bolagets

ekonomiska situation. Till detta är det kopplat en skyldighet att meddela

skriftliga

instruktioner för när och hur sådana uppgifter som behövs för styrelsens

bedömning skall samlas in och rapporteras. Sådana instruktioner behöver

dock inte meddelas om dessa med hänsyn till bolagets begränsade storlek

och verksamhet skull sakna betydelse för rapporteringen till styrelsen

(8 kap. 4 § ABL).

Varje styrelse som har mer än en ledamot skall årligen fastställa en

arbetsordning för sitt arbete. Arbetsordningen skall innehålla bl.a.

bestämmelse om förekommande arbetsfördelning mellan styrelsens

ledamöter (8 kap. 5 § ABL).

I styrelse som består av mer än en ledamot skall en av ledamöterna

vara ordförande. I publika aktiebolag råder ett förbud för den

verkställande direktören att vara styrelseordförande. Det åligger

styrelsens ordförande att leda styrelsens arbete och att bevaka att

styrelsen fullgör sina uppgifter (8 kap. 14 § ABL).

Den verkställande direktören

I ett publikt aktiebolag skall styrelsen utse en verkställande direktör. I ett

privat aktiebolag behöver det dock inte finnas en verkställande direktör.

Styrelsen har vidare möjlighet att utse en eller flera vice verkställande

direktörer. Vad som i aktiebolagslagen sägs om den verkställande direk-

tören gäller i tillämpliga delar även för den vice verkställande direktören

(8 kap. 23 och 24 §§ ABL).

Den verkställande direktören har hand om den löpande förvaltningen

enligt styrelsens riktlinjer och anvisningar. Den verkställande direktören

får dessutom utan styrelsens bemyndigande vidta åtgärder som med

hänsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet är av ovanlig

beskaffenhet eller stor betydelse om styrelsens beslut inte kan avvaktas

utan väsentlig olägenhet för bolagets verksamhet. I ett sådant fall skall

styrelsen så snart som möjligt underrättas om åtgärden. Den

verkställande direktören skall vidare vidta de åtgärder som är nödvändiga

för att bolagets bokföring skall fullgöras i överensstämmelse med lag och

för att medelsförvaltningen skall skötas på ett betryggande sätt (8 kap.

25 § ABL).

Till den löpande förvaltningen hör alla åtgärder som inte med hänsyn

till omfattningen och arten av bolagets verksamhet är av osedvanlig

beskaffenhet eller stor betydelse. Det innebär kort sagt att den

verkställande direktören skall svara för driften av rörelsen, utöva tillsyn

över personalen samt sörja för en lagenlig och lämplig bokföring och

medelsförvaltning.

Styrelsen kan också i viss utsträckning bemyndiga den verkställande

direktören att vidta förvaltningsåtgärder som ligger utanför den löpande

förvaltningen. Styrelsens ställning som ett överordnat organ i förhållande

till den verkställande direktören innebär å andra sidan att styrelsen kan

välja att själv avgöra ärenden som ingår i den löpande förvaltningen. Den

verkställande direktörens rätt att sköta den löpande förvaltningen upphör

således om styrelsen tar sin bestämmanderätt i anspråk. Som har nämnts i

det föregående skulle det dock strida mot lagstiftningens grunder om

styrelsen skulle göra så väsentliga ingrepp i den verkställande direktörens

rätt att sköta den löpande förvaltningen att denne i realiteten inte längre

kunde anses ha ställning som verkställande direktör.

6.8.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: 8 kap. aktiebolagslagen om bolagets ledning

skall tillämpas på bankaktiebolag. För bankaktiebolagen skall det

dock i bankrörelselagen tas in särskilda bestämmelser om att

 styrelsen skall ha minst tre ledamöter, varav flertalet skall vara

personer som inte är anställda i banken eller i företag som ingår i

samma koncern som banken,

 en verkställande direktör alltid skall utses,

 den verkställande direktören inte får vara styrelseordförande,

 firman som huvudregel får tecknas endast av två eller flera

personer i förening, och

 bolagsstämmans ordförande innan styrelseval förrättas skall

lämna uppgift till stämman om vilka uppdrag den som valet gäller

innehar i andra företag.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Svenska Bankföreningen riktar kritik mot den

föreslagna bestämmelsen om att flertalet styrelseledamöter i ett bank-

aktiebolag skall vara personer som inte är anställda i banken eller i

företag som ingår i samma koncern som banken. Bankföreningen menar

att

bestämmelsen endast bör gälla för anställda i dotterbolag men däremot

inte anställda i andra koncernföretag. Sveriges advokatsamfund anser att

Finansinspektionen bör ges möjlighet att meddela föreskrifter om bl.a. ett

bankaktiebolags instruktioner, om jäv för den kategori personer som

tidigare varit delegater och om hur delegering skall ske.

Finansinspektionen bör även kunna föreskriva att högre

befattningshavare i banken skall informera styrelsen om sina uppdrag

utanför banken. Samfundet ifrågasätter också lämpligheten av att ta bort

tvingande regler om hur ändamålsenliga interna instruktioner bör vara

utformade och ersätta dessa med allmänna råd.

Skälen för regeringens förslag

För bankaktiebolagen finns bestämmelserna om bolagets ledning i 7 kap.

BAL. Det finns betydande skillnader mellan bankaktiebolagslagens

regler och motsvarande regler i aktiebolagslagen. Lagarna skiljer sig åt

framförallt i två viktiga avseenden. I bankaktiebolag är styrelsen det enda

ledningsorganet, medan i allmänna aktiebolag både styrelsen och verk-

ställande direktören är ledningsorgan med i lagen angivna ansvars-

områden. Samtidigt har styrelsen i ett bankaktiebolag lagstöd för att

delegera vissa beslut till den verkställande direktören eller annan. Aktie-

bolagslagen, däremot innehåller inte några uttryckliga bestämmelser om

delegation av förvaltningsuppgifter från styrelsen eller verkställande

direktören. Därmed är det inte sagt att det inte skulle vara tillåtet med

delegation och av naturliga skäl är det vanligt förekommande i större

aktiebolag att styrelsen eller verkställande direktören delegerar för-

valtningsuppgifter till andra. En väsentlig skillnad är dock att styrelsen i

ett bankaktiebolag kan delegera med ett i lagen angivet

skadeståndsansvar för uppdragstagaren. Uppdragstagaren i lagen

benämnd delegat har inom ramen för sitt uppdrag samma

skadeståndsskyldighet som gäller för styrelseledamot.

Bestämmelserna om styrelsen, verkställande direktören och dennes

ställföreträdare skiljer sig åt på ytterligare några punkter. Vidare inne-

håller bankaktiebolagslagen en bestämmelse som begränsar de anställdas

möjligheter att sitta i andra företagsstyrelser, vilken bestämmelse saknar

motsvarighet i aktiebolagslagen. Slutligen innehåller bankaktiebolags-

lagen till skillnad från aktiebolagslagen ett krav på att firman skall

tecknas av minst två personer i förening. Nedan följer en närmare

redogörelse för skillnaderna mellan de två lagarna.

7 kap. 1 § BAL

7 kap. 1 § BAL motsvarar såvitt nu är av intresse 8 kap. 1 § ABL.

Enligt bankaktiebolagslagen skall styrelsen i ett bankaktiebolag bestå

av minst fem ledamöter. Enligt aktiebolagslagen skall publika aktiebolag

ha en styrelse med minst tre ledamöter. I privata aktiebolag är det

tillräckligt med en eller två ledamöter om det finns minst en suppleant.

De ursprungliga motiven till bestämmelsen om att styrelsen skall ha

minst fem ledamöter är oklara. Det har inte heller framkommit några

andra skäl till att det minsta antalet styrelseledamöter i ett bankaktiebolag

bör bestämmas till fem. Intresset av enhetlighet gör att huvudregeln för

större aktiebolag bör gälla även för bankaktiebolag. Med hänsyn till de

för banker särskilda skyddsintressena bör emellertid inte ett

bankaktiebolag kunna ha en styrelse bestående av färre än tre ledamöter.

Om aktiebolagslagen görs tillämplig på bankaktiebolagen utan att någon

särbestämmelse införs kommer emellertid privata bankaktiebolag att

kunna utse en styrelse bestående av en ledamot och en suppleant. Även

om det är osannolikt att privata bankaktiebolag skulle begagna sig av den

möjligheten bör den inte finnas. Regeringen föreslår därför att en särregel

införs för bankaktiebolagen enligt vilken styrelsen i bankaktiebolag alltid

skall bestå av minst tre styrelseledamöter.

Enligt 7 kap. 1 § första stycket BAL skall styrelsen i bankaktiebolag

förvalta bolagets angelägenheter i enlighet med vad som föreskrivs i

bankaktiebolagslagen och vad som föreskrivs i bankrörelselagen. Det

finns inte någon bestämmelse i aktiebolagslagen som anger att styrelsen

skall förvalta bolagets angelägenheter i enlighet med gällande lagar och

förordningar. I 8 kap. 3 § ABL anges endast att styrelsen svarar för

bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter.

Även utan något uttryckligt stadgande är emellertid styrelsen i såväl

allmänna aktiebolag som bankaktiebolag skyldig att följa gällande lagar

och förordningar vid förvaltningen av bolagets angelägenheter. Behovet

av en särregel i detta hänseende för bankaktiebolag är därför litet. Med

hänsyn till intresset av att så långt som möjligt ha enhetliga regler för

allmänna

aktiebolag och bankaktiebolag finner regeringen inte skäl att behålla

någon särregel.

7 kap. 3 § BAL

7 kap. 3 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Paragrafen

innehåller den s.k. femtalsregeln, enligt vilken högst en för varje påbörjat

femtal av styrelseledamöterna får vara anställda i banken. Syftet bakom

den ifrågavarande bestämmelsen är att stärka styrelsens oberoende i

förhållande till anställda i ledande positioner.

Enligt regeringens uppfattning är det viktigt att styrelsens oberoende

ställning upprätthålls. Styrelsen kan nämligen inte fungera som tillsyns-

organ om alltför många av styrelseledamöterna samtidigt är anställda i

bankaktiebolaget. Motsvarande synpunkter gör sig i och för sig gällande i

allmänna aktiebolag av en viss storlek. Med hänsyn till det särskilt starka

intresset av en väl fungerande intern kontroll i banker är intresset av att

garantera styrelsens oberoende ställning emellertid särskilt starkt i bank-

aktiebolag. Styrelsens oberoende ställning är så viktig att regeringen

anser att en särregel för bankaktiebolag i detta avseende bör finnas kvar.

Den nuvarande s.k. femtalsregeln innebär dock enligt regeringens

mening en alltför kraftig begränsning av andelen anställda i styrelsen.

Det är önskvärt att bestämmelsen utformas så att bankaktiebolagen får en

möjlighet att låta verkställande direktören och eventuellt andra personer i

bankledningen vara representerade i styrelsen utan att denna för den skull

behöver bli alltför stor. Regeringen delar utredningens bedömning att

styrelsen i vart fall till övervägande del bör bestå av personer som inte

sitter i bankens ledning eller eljest är anställda i koncernen.

Att, såsom Svenska Bankföreningen föreslår, låta regeln omfatta endast

anställda i banken eller i dess dotterföretag skulle urholka värdet av

bestämmelsen och en sådan begränsning bör därför inte införas. Med

hänsyn härtill föreslår regeringen att en särregel med det i utredningen

föreslagna innehållet införs i bankrörelselagen.

Det finns enligt regeringens mening inte skäl att undanta arbets-

tagarrepresentanterna från bestämmelsens tillämpning. Samma skäl som

ovan anförts beträffande andra anställdas möjlighet att utgöra majoritet i

styrelsen gäller även för dem. Enligt lagen (1987:1245) om styrelse-

representation för de privatanställda har de anställda i koncerner med

minst 1 000 anställda rätt till tre ledamöter i styrelsen. I bankkoncerner

av denna storlek innebär detta att, i de fall utöver de anställdas represen-

tanter annan anställd t.ex. verkställande direktören skall ingå i styrelsen,

styrelsen måste bestå av minst nio ledamöter. Regeringen konstaterar att

så måste bli fallet med den nuvarande utformningen av lagen om

styrelserepresentation.

7 kap. 4 § BAL

7 kap. 4 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Paragrafen

innehåller regler om verkställande direktören och dennes ställföreträdare.

De bestämmelser som närmast motsvarar bankaktiebolagslagens, finns

för aktiebolagen i 8 kap. 23 och 24 §§ ABL.

Av bestämmelsen i bankaktiebolagslagen framgår att styrelsen inom

sig skall utse en verkställande direktör. I förhållande till aktiebolagslagen

består olikheten i fråga om verkställande direktörens ställning främst av

att denna inte ges någon särskild befogenhet. I ett bankaktiebolag är

alltså styrelsen det enda bolagsorganet, medan i allmänna aktiebolag

både

styrelsen och verkställande direktören är ledningsorgan med i lagen

angivna ansvarsområden. Den verkställande direktörens roll och ställning

i ett bankaktiebolag skall ses mot bakgrund av att styrelsen i ett

bankaktiebolag svarar för bolagets organisation och har möjlighet att

bestämma hur ansvarsfördelningen och beslutanderätten skall fördelas

mellan styrelsen, verkställande direktören, andra ledningsorgan och

befattningshavare, se

7 kap. 6 § BAL. Frågan om den verkställande direktörens ställning

behandlas därför i anslutning till den paragrafen.

Av 7 kap. 4 § BAL följer vidare att en verkställande direktör alltid

skall utses i ett bankaktiebolag. I allmänna aktiebolag behöver däremot

inte verkställande direktör utses om bolaget är privat. Verkställande

direktör måste dock alltid utses i publika bolag. Regeringen föreslår att

en särregel införs, enligt vilken en verkställande direktör alltid skall utses

i bankaktiebolag.

Enligt bankaktiebolagslagen skall alltid utses en eller flera ställföre-

trädare för verkställande direktören. För allmänna aktiebolag finns inte

krav på att ställföreträdare skall utses. Enligt regeringens mening

tillgodoses de för bankaktiebolagen särskilda skyddsintressena genom

kravet på att en verkställande direktör alltid skall utse. Det finns inte

tillräckliga skäl att dessutom föreskriva att det alltid skall finnas en

ställföreträdare för verkställande direktören.

7 kap. 6 § BAL

7 kap. 6 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

Som har nämnts i anslutning till 7 kap. 4 § BAL svarar styrelsen ensam

för förvaltningen av ett bankaktiebolags angelägenheter. Styrelsen kan

emellertid enligt 7 kap. 6 § BAL delegera förvaltningsuppgifter till

verkställande direktören eller annan. Uppdragstagaren är i lagen

benämnd delegat. Delegation får även ske till särskilda ledningsorgan för

visst område (regionstyrelse) eller för ett eller flera bankkontor

(kontorsstyrelse). Styrelsen skall i en instruktion, som fastställs för ett år

i sänder meddela föreskrifter om de befogenheter som skall tillkomma

verkställande direktören och andra delegater. Om uppdraget avser

kreditgivning skall även grunderna för kreditgivningen fastställas. En

avskrift av instruktionen skall sändas till Finansinspektionen. Delegater

kan enligt 5 kap. BRL bli skadeståndsskyldiga gentemot

bankaktiebolaget eller tredje man under samma förutsättningar som

styrelseledamöterna. Att vissa angelägenheter inte kan bli föremål för

delegation framgår av 7 kap. 7 § BAL.

Av bestämmelsen följer alltså att styrelsen i ett bankaktiebolag svarar

för bolagets organisation och bestämmer hur ansvarsfördelningen och

beslutanderätten skall fördelas mellan styrelsen, verkställande direktören,

andra ledningsorgan och befattningshavare.

Verkställande direktörens ställning

Enligt aktiebolagslagen är styrelsen överordnad verkställande direktören

och kan välja att besluta i verkställande direktörens ställe eller meddela

verkställande direktören anvisningar och föreskrifter som denne är

skyldig att följa. Styrelsens rätt att ingripa i den löpande förvaltningen är

emellertid inte obegränsad. Av förarbetena till 1944 års aktiebolagslag

framgår att det uppenbarligen skulle strida mot lagstiftningens grunder

att såsom verkställande direktör behålla en person, vars legala

förvaltningsrätt av styrelsen underkastas så väsentliga begränsningar, att

han i realiteten ej längre kan anses äga ställning av verkställande

direktör .

En viktig fråga är om styrelsen i allmänna aktiebolag även kan be-

stämma att förvaltningsuppgifter, hänförliga till den löpande förvalt-

ningen skall avgöras av någon annan befattningshavare än verkställande

direktören eller av kollektiva organ i vilka verkställande direktören ingår

som en av flera ledamöter. Enligt regeringens uppfattning gör sig samma

principiella synpunkter gällande som i fråga om styrelsens rätt att besluta

i verkställande direktörens ställe. Styrelsen torde därför ha möjlighet att

för ett särskilt fall förordna att en fråga som hör till den löpande

förvaltningen skall avgöras av en annan befattningshavare än den

verkställande direktören eller av ett kollektivt organ. Det är däremot inte

möjligt att besluta om en arbetsfördelning som innebär att ansvaret för

vissa frågor inom den löpande förvaltningen mer eller mindre permanent

flyttas från den verkställande direktören till en annan befattningshavare.

En sådan arbetsfördelning skulle innebära att den verkställande

direktörens generella ansvar för den löpande förvaltningen urholkas och

därmed strida mot aktiebolagslagens regler om kompetens- och

ansvarsfördelning mellan bolagsorganen.

Med hänsyn till styrelsens ställning enligt bankaktiebolagslagen finns

inte någon gräns för styrelsens möjligheter att ingripa i den löpande

förvaltningen av ett bankaktiebolag. Styrelsen torde således vara

oförhindrad att besluta i alla angelägenheter hänförliga till den löpande

förvaltningen eller att bestämma att någon annan befattningshavare än

verkställande direktören skall avgöra de ifrågavarande angelägenheterna.

Mot bakgrund av att verkställande direktören enligt 7 kap. 4 § BAL skall

utses för att under styrelsens inseende leda verksamheten i banken

skulle emellertid en arbetsfördelning som innebär att verkställande

direktören berövades alla sina befogenheter även i bankaktiebolag

framstå som anmärkningsvärd och i strid med lagens syfte.

Även om den verkställande direktörens ställning i bankaktiebolag och

allmänna aktiebolag bygger på olika principer är de praktiska

skillnaderna är små. Styrelsens delegation av förvaltningsuppgifter till

verkställande direktören och andra befattningshavare medför en

befogenhets- och

ansvarsfördelning som i stor utsträckning överensstämmer med vad som

är fallet i allmänna aktiebolag. Flertalet av de större bankaktiebolagen har

redan i dag ledningsorganisationer som är förenliga med aktiebolags-

lagens ledningsregler. Styrelsen har även vid tillämpning av

aktiebolagslagen möjligheter att utforma en för det enskilda

bankaktiebolaget lämplig organisation. På grund av det anförda gör

regeringen den bedömningen att det inte föreligger några praktiska

problem att tillämpa aktiebolagslagens regler om verkställande direktör

på bankaktiebolagen.

I förarbetena till bankaktiebolagslagen avvisades tanken på att göra

verkställande direktören till bolagsorgan med hänvisning till att en sådan

ordning skulle innebära en försämring av den interna kontrollen i bank-

aktiebolag. Enligt regeringens mening behöver så inte vara fallet. Den

interna kontrollen kan mycket väl organiseras på ett effektivt sätt med

verkställande direktören som huvudansvarig även för den löpande

kontrollen om andra kontrollmekanismer finns. Genom tillämpningen av

de nya aktiebolagsrättsliga reglerna ökar styrelsens betydelse som

tillsynsorgan.

Styrelsens tillsynsfunktion och ansvar för en tillfredsställande intern

kontroll understryks numera i aktiebolagslagen. Enligt aktiebolagslagen

skall styrelsen sålunda inte bara se till att organisationen beträffande

bokföringen och medelsförvaltningen innefattar en tillfredsställande

kontroll utan dessutom se till att bolagets organisation är utformad så att

även

bolagets ekonomiska förhållanden i övrigt kontrolleras på ett

betryggande sätt. Styrelsen är också skyldig att fortlöpande bedöma

bolagets ekonomiska situation samt meddela anvisningar för när och hur

sådana uppgifter som behövs för styrelsens bedömning skall samlas in

och rapporteras till styrelsen. Bestämmelserna innebär en betydelsefull

förstärkning av den interna kontrollen i allmänna aktiebolag. Även i

förhållande till nuvarande regelverk avseende den interna kontrollen i

bankaktiebolag innebär de föreslagna reglerna en förstärkning.

Praktiska överväganden talar med avsevärd styrka för att samma regler

skall gälla för bankaktiebolag som för allmänna aktiebolag. Några av-

görande hinder föreligger inte heller med hänsyn till intresset av en

ändamålsenlig organisation eller en väl fungerande intern kontroll i

bankaktiebolag. Sammanfattningsvis finner regeringen att den nu

gällande ordningen enligt bankaktiebolagslagen bör avskaffas.

Verkställande direktören bör således även i bankaktiebolag vara ett

bolagsorgan med ansvar för den löpande förvaltningen.

Övriga särregler beträffande verkställande direktören

Det förhållandet att verkställande direktören blir bolagsorgan medför inte

att övriga särregler beträffande verkställande direktörens ställning i bank-

aktiebolag behöver avskaffas. Endast om starka skäl föreligger med

hänsyn till de för bankaktiebolagen särskilda skyddsintressena bör

emellertid särregler övervägas.

Ytterligare en skillnad mellan aktiebolagslagen och bankaktiebolagen

är att det i den sistnämnda lagen föreskrivs att flera verkställande direk-

törer får finnas i ett bankaktiebolag (7 kap. 4 §). Bestämmelsen

motiverades när den infördes på 1950-talet av förhållandena i ett av de

större bankaktiebolagen. De bankaktiebolag som tidigare hade flera

verkställande direktörer har sedermera övergivit den ordningen. I dag är

det endast ett bankaktiebolag som har flera verkställande direktörer. Det

finns emellertid inte skäl att behålla den ifrågavarande särregeln. Även i

bankaktiebolag bör det alltså få finnas endast en verkställande direktör.

Bestämmelsen i 7 kap. 4 § BAL om att verkställande direktören och

dennes ställföreträdare alltid skall utses inom styrelsen har motiverats av

att deras befogenheter ansetts grunda sig på delegation från styrelsens

sida. Eftersom regeringen föreslår att befogenheterna skall komma till

uttryck i lagen är de ursprungliga skälen för bestämmelsen inte längre

relevanta. Regeringen anser inte heller att det finns några andra skäl att

behålla särregeln. Regeringen föreslår därför att aktiebolagslagens regler

i detta hänseende skall tillämpas även för bankaktiebolag.

Interna instruktioner

Bestämmelsen i 7 kap. 6 § tredje stycket BAL om skyldighet för

styrelsen att upprätta interna instruktioner för verkställande direktören

och andra befattningshavare är av stor betydelse för att fastställa

ansvarsför-delningen och därigenom underlätta den interna kontrollen i

bankaktiebolag.

Enligt aktiebolagslagen är styrelsen skyldig att utfärda interna

instruktioner för arbetsfördelningen mellan styrelsen, den verkställande

direktören och de organ som styrelsen inrättar. Om omfattningen och

beskaffenheten av bolagets verksamhet påkallar det bör styrelsen i ett

aktiebolag emellertid utfärda instruktioner också för enskilda

befattningshavare, t.ex. den vice verkställande direktören och de högre

tjänstemännen i bolaget. Den nuvarande bestämmelsen i

bankaktiebolagslagen innehåller vissa ytterligare krav på utformningen

av instruktionerna som saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Enligt

bestämmelsen i bankaktiebolagslagen skall instruktionerna såvitt avser

kreditgivningen inte bara ange

beslutsordningen utan dessutom grunderna för kreditgivningen. Vidare

skall instruktionerna fastställas årligen och inges till Finansinspektionen.

Slutligen skall Finansinspektionen underrättas om eventuella ändringar i

instruktionerna.

På grund av det anförda kan det ifrågasättas om bestämmelsen i

aktiebolagslagen tillgodoser kravet på ändamålsenliga instruktioner i

bankaktiebolag.

Vid bedömningen av huruvida aktiebolagslagen kan tillgodose

intresset av interna instruktioner i bankaktiebolag är det förhållandet att

bankaktiebolagen står under Finansinspektionens tillsyn av betydelse.

Finansinspektionen har meddelat allmänna råd om hur ändamålsenliga

interna instruktioner bör vara utformade i bankaktiebolag. Även om de

allmänna råden inte är formellt bindande följs de i mycket stor

utsträckning av

bankaktiebolagen och övriga institut på det finansiella området. Bank-

aktiebolagen är vidare skyldiga att lämna alla upplysningar om sin

verksamhet som Finansinspektionen begär, exempelvis om innehållet i

de interna instruktionerna.

Mot bakgrund av de nu angivna förhållandena finner regeringen att den

föreslagna bestämmelsen i tillräckligt hög grad tillgodoser kravet på

ändamålsenliga instruktioner i bankaktiebolag. Det kan i detta

sammanhang noteras att Banklagskommittén i sitt betänkande har upplyst

att kommittén har för avsikt att i sitt huvudbetänkande föreslå en

rambestämmelse om riskhantering som innebär att krav på att en bank

skall ha till rörelsen avpassade informations-, styr- och kontrollsystem. I

samband med beredningen av kommitténs huvudbetänkande kommer

således fråga om bankers interna instruktioner att tas upp på nytt.

7 kap. 7 § BAL

7 kap. 7 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Paragrafen

innehåller bestämmelse som uttryckligen begränsar styrelsens

delegationsrätt.

Enligt bankaktiebolagslagen får styrelsen inte delegera ärenden av

principiell beskaffenhet eller i övrigt av större vikt. Någon uttrycklig

bestämmelse av detta slag finns dock inte i aktiebolagslagen. Även enligt

aktiebolagslagen följer emellertid att styrelsen inte får delegera bort

ansvaret för frågor som enligt lagen hör till styrelsens ansvarsområde.

Någon särbestämmelse behöver därför inte övervägas för

bankaktiebolagen.

I aktiebolagslagen finns det dock en uttrycklig bestämmelse enligt

vilken den verkställande direktören utan särskilt bemyndigande från

styrelsen kan vidta åtgärder som med hänsyn till omfattningen och arten

av

bolagets verksamhet är av ovanlig beskaffenhet eller stor betydelse om

styrelsens beslut inte kan avvaktas. Enligt regeringens mening finns det

inte heller några hinder mot att låta denna bestämmelse gälla även för

bankaktiebolag. Det torde tvärtom vara lämpligt att verkställande

direktören i vissa situationer har möjlighet att vidta sådana åtgärder.

Förutom det principiella förbudet för styrelsen i bankaktiebolag att

delegera särskilt viktiga beslut innehåller 7 kap. 7 § andra fjärde

styckena BAL utförliga och relativt komplicerade bestämmelser enligt

vilka styrelsen inte får delegera vissa kreditbeslut och endast under vissa

förutsättningar får delegera andra kreditbeslut. Bestämmelserna har nära

samband med den s.k. kreditjävsbestämmelsen i 2 kap. 17 §

bankrörelselagen. Enligt den paragrafen får en bank inte bevilja vissa

fysiska och juridiska personer med anknytning till banken och en när-

stående krets av fysiska och juridiska personer krediter på förmånligare

villkor än de som banken normalt ställer upp. Det rör sig bl.a. om

styrelseledamöter, befattningshavare i ledande ställning, större

aktieägare, make och sambo till de angivna personerna samt vissa

juridiska personer. Enligt 7 kap. 7 § andra stycket BAL får styrelsen inte

delegera beslut om beviljande av kredit till de nyssnämnda personerna.

Undantagna från delegationsförbudet är

krediter i och för en rörelse som drivs av låntagaren. Delegationsförbudet

gäller inte heller kredit till lägre befattningshavare i banken. Kredit till

dem får emellertid endast beviljas enligt föreskrifter som Finansinspek-

tionen meddelar. Det är Finansinspektionen som bestämmer vilka

befattningshavare som skall anses inneha en ledande ställning.

Regeringen anser att det av förtroendeskäl finns behov av en be-

stämmelse som anger på vilka villkor som en bank får ge kredit till en

viss krets av närstående. Den s.k. kreditjävsbestämmelsen i

bankrörelselagen är tillfyllest i detta avseende. Enligt gällande rätt är det

emellertid inte bara frågan om villkoren för dessa krediter som är

reglerad i lag utan även beslutsordningen i sådana ärenden. Regleringen

skiljer sig därigenom från den på de flesta andra områden där

bankrörelselagen ställer upp särskilda begränsningar i bankernas

handlingsfrihet. Frågan är om det finns behov av denna dubbla reglering

på just detta område.

Av den föregående redogörelsen framgår betydelsen av att det finns

ändamålsenliga instruktioner i bankaktiebolag som anger i vilken ordning

beslut i olika angelägenheter, t.ex. kreditärenden, skall fattas. Den

nuvarande bestämmelsen om interna instruktioner i bankaktiebolagslagen

kommer, om regeringens förslag genomförs, att ersättas av

bestämmelserna i aktiebolagslagen. De ifrågavarande bestämmelserna

kompletteras av Finansinspektionens allmänna råd om hur

instruktionerna bör vara utformade. Finansinspektionen har vidare

möjlighet att begära in instruktionerna för kontroll. Denna ordning får

anses vara tillfyllest. Skulle en bank, mot förmodan, upprätta en

instruktion för ärenden enligt kreditjävsbestämmelsen som inte uppfyller

rimliga krav på beslutsordningen bör Finansinspektionen ingripa.

Regeringen anser av angivna skäl att bestämmelserna om delegations-

förbud och bestämmelserna om begränsningar i delegationsrätten rörande

lägre befattningshavare bör avskaffas. Däremot kvarstår den s.k.

kreditjävsbestämmelsen i 2 kap. 17 § bankrörelselagen.

7 kap. 9 § BAL

7 kap. 9 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. I paragrafen

föreskrivs att verkställande direktören eller annan delegat som är anställd

i ett bankaktiebolag inte får vara styrelseledamot i företag vars

huvudsakliga verksamhet består i att förvalta eller driva handel med

aktier eller som driver emissionsrörelse. I andra företag än de angivna

krävs styrelsens tillstånd för varje särskilt fall. Bestämmelserna gäller

dock inte för företag som ingår i samma koncern som banken.

En bestämmelse av motsvarande innebörd har funnits i banklag-

stiftningen sedan 1933. Bestämmelsen infördes efter förslag från 1924

års bankkommitté och 1932 års banksakkunniga. Bestämmelsen

motiverades av att den nära anknytning som funnits mellan banker och

s.k. emissionsbolag hade visat sig vara olycksbringande och att det fanns

risk för att bankverksamheten kunde ledas in på olämpliga vägar och för

att bankledningens objektivitet vid prövningen av kreditfrågor skulle

kunna sättas ifråga om befattningshavare i banken satt i andra

bolagsstyrelser.

Bestämmelsen har utan större ändringar behållits i de efterföljande bank-

lagarna.

Enligt regeringens uppfattning saknas det i dag motiv för att behålla

något förbud för verkställande direktören och andra befattningshavare att

sitta i styrelsen i företag vars huvudsakliga verksamhet består i att

förvalta eller driva handel med aktier eller som driver emissionsrörelse.

Även kravet på styrelsens tillstånd för övriga styrelseuppdrag är, enligt

regeringens uppfattning, alltför långtgående. Det är i och för sig viktigt

att högre befattningshavare i bankaktiebolag informerar styrelsen om

uppdrag utanför banken. I välskötta företag är det också allmänt

vedertaget att det finns en sådan anmälningsskyldighet. Lagrådet anser

dock att kravet på att styrelsen skall pröva om vissa ledande

befattningshavare skall få vara styrelseledamöter i andra företag bör

behållas och hänvisar till risken för jäv och till den påverkan en sådan

risk kan ha på allmänhetens förtroende för betalningsväsendet. Hur

kretsen ledande befattningshavare skall avgränsas undandrar sig dock

Lagrådets bedömande. Regeringen konstaterar emellertid att ett

bankaktiebolag även utan en sådan bestämmelse kan utfärda riktlinjer för

vilka bisysslor dess anställda får ha eller lägga fast en

anmälningsskyldighet i interna instruktioner. I instruktioner kan och bör

även behandlas de ledande befattningshavarnas möjlighet att bereda och

besluta i ärenden som rör fysiska och juridiska personer som de har

anknytning till. Det finns mot denna bakgrund inte skäl att införa

någon bestämmelse om styrelsens tillstånd för styrelseuppdrag i andra

företag.

Enligt 8 kap. 7 § ABL skall bolagsstämmans ordförande, inför

styrelseval i ett publikt aktiebolag, från de föreslagna kandidaterna

inhämta upplysningar om vilka uppdrag de har i andra företag.

Upplysningarna skall vidarebefordras till stämman innan valet förrättas.

Bestämmelsen bör gälla för alla bankaktiebolag oavsett om de är publika

eller privata. Regeringen föreslår därför att en särregel av motsvarande

innehåll införs i

bankrörelselagen.

7 kap. 11 § BAL

7 kap. 11 § BAL motsvarar 8 kap. 14 § ABL. Paragrafen innehåller bl.a.

föreskrifter som begränsar den verkställande direktörens möjligheter att

vara ordförande i styrelsen.

Bestämmelsen i bankaktiebolagslagen har samma syfte som den s.k.

femtalsregeln, dvs. att stärka styrelsens oberoende i förhållande till

anställda i ledande positioner. Enligt bestämmelsen får verkställande

direktör eller annan anställd i banken inte vara ordförande eller vice

ordförande i styrelsen. För allmänna aktiebolag gäller däremot endast att

verkställande direktören inte får vara ordförande i styrelsen. I de privata

aktiebolagen får verkställande direktören, om sådan utsetts, även vara

styrelseordförande.

Enligt regeringens mening finns det inte tillräckliga skäl att behålla

särregeln som begränsar de anställdas möjligheter att vara styrelseord-

förande eller vice ordförande i bankaktiebolag i större utsträckning än

vad som gäller för de större aktiebolagen. I praktiken är det uteslutet att

en vanlig anställd, underställd verkställande direktören, skulle utses att

vara ordförande i styrelsen. Det är visserligen relativt vanligt med s.k.

arbetande styrelseordförande men dessa är oftast inte anställda i banken.

Intresset av att tillförsäkra styrelsens oberoende ställning tillgodoses i

huvudsak genom den ovan föreslagna bestämmelsen enligt vilken

styrelsen till övervägande del skall bestå av personer som inte är

anställda i bankaktiebolaget.

Ett bankaktiebolag kan vara både privat och publikt. För att

upprätthålla den ordningen att den verkställande direktören inte får vara

styrelseordförande bör det införas en särregel i bankrörelselagen med den

innebörden.

7 kap. 15 § BAL

7 kap. 15 § BAL motsvarar närmast 8 kap. 29 33 §§ ABL. Paragrafen

behandlar firmateckningsrätten.

Enligt aktiebolagslagen företräder styrelsen bolaget och tecknar dess

firma. Styrelsen får även uppdra åt en eller flera personer att teckna

bolagets firma. Det kan därvid beslutas att endast två eller flera i förening

får teckna bolagets firma. Firmateckningsrätt medför behörighet att

representera bolaget vid avtal och rättshandlingar och företräda det inför

domstolar och andra myndigheter. Bestämmelserna om firmatecknare i

aktiebolagslagen gäller bara styrelseledamöter, verkställande direktör och

särskilt utsedda firmatecknare. Regler om andra representanter för

bolaget, t.ex. av ställföreträdarna befullmäktigade personer, anställda

med ställningsfullmakt, handelsagenter m.m. finns i annan lagstiftning.

Verkställande direktören får enligt aktiebolagslagen alltid företräda

bolaget och teckna dess firma beträffande åtgärd inom sitt kompetens-

område såsom det anges i 8 kap. 25 § ABL, dvs. den löpande

förvaltningen och brådskande åtgärder därutöver. Inget hindrar att han av

styrelsen bemyndigas att ensam eller tillsammans med annan teckna

firman rörande alla åtgärder.

Bankaktiebolagslagen innehåller till skillnad från aktiebolagslagen ett

krav på att firman alltid skall tecknas av minst två personer i förening.

Verkställande direktör har ingen självständig rätt att teckna firman.

Kravet på två firmatecknare infördes i banklagstiftningen år 1933 efter

förslag av 1924 års bankkommitté och 1932 års banksakkunniga.

Bestämmelsen motiverades i förarbetena bl.a. av att ett förslag till dansk

banklag innehöll en bestämmelse av motsvarande innebörd och att den

gällande ordningen med en firmatecknare hade visat sig innebära risker

för att enskilda

befattningshavare iklädde banken förpliktelser utan någon annan persons

kännedom.

Genom valet att ge verkställande direktören i bankaktiebolag ställning

som bolagsorgan är att det knappast möjligt att för bankaktiebolag göra

undantag från aktiebolagslagens regler om att verkställande direktör

inom sitt kompetensområde ensam äger teckna bankaktiebolagets firma.

Ett sådant undantag skulle strida mot den grundläggande systematiken i

lagstiftningen och undanröja den eftersträvade enhetligheten på ett av de

för företagens motparter väsentligaste områdena.

Det är i och för sig lämpligt att firman i större aktiebolag och bank-

aktiebolag tecknas av två personer i förening. Med hänsyn till de för

banker särskilda skyddsintressena kan betydelsen härav sägas vara något

större i bankaktiebolag än i allmänna aktiebolag. Betydelsen av en lag-

regel med denna innebörd skall dock inte överdrivas. En

firmateckningsregel utgör ingen garanti för att beslutsfattandet och den

interna kontrollen fungerar. Betydelsen av ändamålsenliga instruktioner

och rutiner är betydligt större.

Som har framgått av vad som nu har sagts är värdet av den aktuella

firmateckningsbestämmelsen tveksamt. Mot bakgrund av att

bestämmelserna i banklagstiftningen om styrning och intern kontroll

alltjämt är

föremål för en omfattande översyn av Banklagskommittén bör dock

bestämmelsen behållas till den översynen är klar. En särregel om att det

skall finnas två firmatecknare i bankaktiebolag bör därför föras in i bank-

rörelselagen.

6.9 Bolagsstämma

6.9.1 De allmänna aktiebolagen

Bestämmelserna om bolagsstämman finns för de allmänna aktiebolagen i

9 kap. aktiebolagslagen. Beskrivningen av gällande rätt sker med

utgångspunkt från bestämmelsernas lydelse enligt prop. 1997/98:99.

Aktieägarns rätt att besluta i bolagets angelägenheter utövas vid

bolagsstämman (9 kap. 1 § ABL). Bolagsstämman är det högsta

beslutande

organet i ett aktiebolag. Endast bolagsstämman kan avgöra vissa ärenden

som antingen utgör kontroll av styrelsen, såsom beviljande av

ansvarsfrihet och fastställelse av årsredovisning, eller bedömts vara så

viktiga att de inte bör beslutas av styrelsen, utan i stället hänskjutas till

ägarkollektivet. Exempel på sådana ärenden är beslut om ändring av

bolagsordning, beslut om fondemission, fusion och likvidation.

Rätten att delta i bolagsstämman tillkommer den aktieägare som på

dagen för stämman är införd i aktieboken. I ett avstämningsbolag

tillkommer rätten att delta i bolagsstämman den som har upptagits som

aktieägare i en sådan utskrift av aktieboken som avses i 3 kap. 13 § andra

stycket ABL, dvs. en utskrift som avser förhållandena tio dagar före

stämman. Dessutom får det i bolagsordningen bestämmas att en aktie-

ägare får delta i bolagsstämman eller medföra biträde endast om han

anmäler detta till bolaget. En aktieägare utövar sin rätt vid

bolagsstämman antingen personligen eller genom ombud. Aktieägaren

eller ombudet kan också anlita biträde (9 kap. 2 och 3 §§ ABL).

En aktie som tillhör bolaget eller dess dotterföretag kan inte företrädas

vid bolagsstämman och skall inte räknas med vid omröstningar (9 kap.

4 § ABL).

En aktieägare i ett allmänt aktiebolag får rösta för det fulla antal aktier

som han äger eller företräder på grund av fullmakt (9 kap. 5 § ABL).

Aktieägarna skall hålla en ordinarie bolagsstämma inom sex månader

från utgången av varje räkenskapsår. Årsredovisningen för det förflutna

räkenskapsåret skall lämnas till revisorerna senast sex veckor före den

ordinarie bolagsstämman. Revisorerna skall lämna revisionsberättelsen

till bolagets styrelse senast tre veckor för stämman. Styrelsen skall hålla

redovisningshandlingarna och revisionsberättelsen tillgängliga för

aktieägarna under minst två veckor före bolagsstämman. Vid stämman

skall styrelsen lägga fram redovisningshandlingarna och

revisionsberättelsen för beslut (9 kap. 7 § ABL). Styrelsen kan också

kalla till bolagsstämma om den finner skäl till det eller om en revisor

eller ägarna till minst en tiondel av aktierna skriftligen begär det (9 kap.

8 § ABL). Bolagsstämman kan också vid såväl ordinarie som extra

stämma besluta om fortsatt stämma (9 kap. 9 § ABL).

Det finns också bestämmelser om

 orten för bolagsstämman (9 kap. 10 § ABL),

 aktieägares rätt att få ärende behandlat på stämma (9 kap. 11 § ABL),

 sammankallande av bolagsstämma (9 kap. 12 § ABL),

 tid och sätt för kallelsen (9 kap. 13 och 14 §§ ABL),

 kallelsens innehåll (9 kap. 15 § ABL),

 tillhandahållande av handlingar inför stämman (9 kap. 16 § ABL),

 fel i kallelsen ( 9 kap. 17 § ABL),

 bolagsstämmans öppnande (9 kap. 18 § ABL),

 röstlängd (9 kap. 19 § ABL),

 hur bolagsstämmans ordförande utses (9 kap. 20 § ABL),

 dagordningen (9 kap. 21 § ABL),

 omröstningsförfarandet (9 kap. 25 27 §§ ABL),

 majoritetskrav vid beslut (9 kap. 28 33 ABL),

 anmälan och verkställighet av beslut om ändring av bolagsordningen

(9 kap. 35 § ABL),

 jäv (9 kap. 36 § ABL),

 stämmoprotokoll (9 kap. 38 § ABL),

 klander av bolagsstämmobeslut (9 kap. 39 41 §§ ABL),

 styrelsens talan mot bolaget (9 kap. 42 § ABL), och

 skiljeförfarande (9 kap. 43 § ABL).

6.9.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 9 kap. aktiebolagslagen om

bolagsstämma skall tillämpas på bankaktiebolag. Det skall dock

särskilt föreskrivas att

 vissa aktier som omfattas av föreläggande eller förbud enligt 7 kap.

14 § bankrörelselagen inte får medräknas vid bestämmande av

röstmajoriteten, och

 upplysningar till aktieägarna får lämnas endast om det kan ske utan

nämnvärd olägenhet för enskild.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte några invändningar

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

För bankaktiebolagen finns bestämmelserna om bolagsstämman i 8 kap.

BAL. Före de ändringar i aktiebolagslagen som genomfördes genom

prop. 1997/98:99 var regleringen i de båda lagarna i allt väsentligt

densamma men nu finns det ytterligare ett antal skillnader. De

bestämmelser som reglerar bolagsstämman är dock som regel inte av den

karaktären att det är påkallat med några särbestämmelser. I det följande

behandlas därför endast de mer väsentliga skillnader som föreligger

mellan de olika bolagskategorierna.

8 kap. 1 § BAL

8 kap. 1 § BAL motsvarar 9 kap. 1, 2 och 4 §§ ABL. Paragraferna

innehåller vissa inledande bestämmelser om aktieägares beslutanderätt

vid bolagsstämma.

Enligt 8 kap. 1 § fjärde stycket BAL och motsvarande bestämmelse i

9 kap. 4 § ABL får aktier som tillhör bolaget eller dess dotterföretag inte

företrädas vid bolagsstämman. Sådana aktier skall inte medräknas när det

fordras samtycke av ägare till en viss del av aktierna i bolaget för att ett

beslut skall bli giltigt eller en befogenhet skall få utövas. Enligt bank-

aktiebolagslagen gäller detta även aktier som omfattas av ett förbud eller

föreläggande enligt 7 kap. 14 § BRL, om inte förvaltare har förordnats

enligt 14 a § i samma kapitel. Nämnda lagrum i bankrörelselagen ger

Finansinspektionen en möjlighet att begränsa rätten för en olämplig ägare

att företräda sina aktier i bankaktiebolaget. Eftersom syftet med Finans-

inspektionens beslut är att den olämplige aktieägaren inte skall kunna

påverka förvaltningen av bolaget föreskrivs i 8 kap. 1 § fjärde stycket

BAL att hans aktier inte skall få räknas med vid vissa

majoritetsberäkningar. Bestämmelsen, som är nödvändig för att inte

Finansinspektionens beslut skall riskera att hämma bankaktiebolagets

förvaltning, bör därför behållas och föras in i bankrörelselagen.

8 kap. 3 § BAL

8 kap. 3 § BAL motsvarar 9 kap. 5 och 36 §§ ABL. Paragraferna

innehåller bestämmelser om aktieägares rösträtt resp. jäv vid röstning på

bolagsstämma.

Enligt bankaktiebolagslagen gäller den s.k. tjugoprocentsregeln, dvs.

huvudregeln att ingen aktieägare får rösta för mer än en femtedel av de

vid stämman företrädda aktierna. Huvudregeln får dock frångås genom

bestämmelser i bolagsordningen. Samma regler har tidigare gällt för de

allmänna aktiebolagen, men för dem föreskrivs nu att en aktieägare får

rösta för det fulla antal aktier han äger eller företräder, om inte annat

föreskrivs i bolagsordningen. Som regeringen tidigare har uttalat (prop

1997/98:99 s. 121) är det väsentligt att lagen utformas så att den främjar

en aktiv ägarfunktion i bolagen. En förutsättning för en aktiv

ägarfunktion är att ägarna har den yttersta beslutanderätten i bolaget.

Begränsningar i rösträtten motverkar en aktiv ägarfunktion och riskerar

att isolera företagsledningen från ägarkontroll. På sikt är detta ägnat att

försämra förutsättningarna för en effektiv resursanvändning inom

näringslivet. Vid utformningen av lagens regler bör visserligen hänsyn

också tas till

minoritetsskyddsaspekter. Minoritetsskyddet bör emellertid tillgodoses

på annat sätt än genom tvingande rösträttsbegränsningar. De

invändningar som kan riktas mot rösträttsbegränsningar kan även riktas

mot tjugoprocentsregeln. Regeringen anser därför att regeln bör

upphävas. Någon särbestämmelse för bankaktiebolagen fordras alltså

inte.

8 kap. 4 § BAL

8 kap. 4 § BAL motsvarar 9 kap. 10 § ABL. I paragraferna finns

bestämmelser om orten för bolagsstämman.

För de båda bolagskategorierna föreskrivs att stämman skall hållas på

den ort där styrelsen har sitt säte, men att det i bolagsordningen får

bestämmas att den skall hållas på annan angiven ort i Sverige. Vidare

gäller att bolagsstämman får hållas även på annan ort, om extraordinära

omständigheter kräver det. För bankaktiebolag förutsätts dock att sådan

ort skall vara inom riket, medan ett allmänt aktiebolag kan hålla stämma

även utomlands. Med extraordinära omständigheter åsyftas situationer av

force majeurekaraktär.

Det saknas skäl att beträffande orten för bolagsstämman behålla någon

särregel för bankaktiebolagen.

8 kap. 5 § BAL

8 kap. 5 § BAL motsvarar 9 kap. 7 och 9 §§ ABL. Paragraferna

behandlar den ordinarie bolagsstämman.

Enligt aktiebolagslagen skall ordinarie bolagsstämma hållas inom sex

månader efter utgången av varje räkenskapsår. För bankaktiebolag är

motsvarande tid bestämd till fyra månader. Anledningen till denna

skillnad är att den tidsbegränsning som gällde enligt 1955 års

bankrörelselag, nämligen tre månader, var inskriven i bankernas

bolagsordningar och att det inte hade varit några svårigheter för bankerna

att iaktta denna tidsfrist. Någon anpassning till aktiebolagslagens tidsfrist

om sex månader skedde alltså inte vid bankrörelselagens tillkomst, dock

att fristen för bankaktiebolag förlängdes till fyra månader. Med hänsyn

till utgångspunkten för denna proposition saknas skäl att behålla

förevarande olikhet mellan

bankaktiebolag och de allmänna aktiebolagen.

Om bolagsstämman väljer att skjuta upp frågorna om beslut om vissa

årsredovisningshandlingar och om resultatdispositionen skall styrelsen

enligt 9 kap. 9 § tredje stycket ABL anmäla detta till

registreringsmyndigheten för registrering. Bestämmelsen, som saknar

motsvarighet i

bankaktiebolagslagen, infördes med anledning av nya regler om särskilda

avgifter för aktiebolag som inte i rätt tid inkommer med

årsredovisningshandlingar. Några sådana avgifter förekommer inte för

banker. Informationen i fråga kan beträffande bankaktiebolag emellertid

inte anses sakna värde. Det finns därför inga skäl att upprätthålla en

särregel i detta avseende.

8 kap. 6 § BAL

8 kap. 6 § BAL motsvarar 9 kap. 8 § ABL. Paragraferna behandlar extra

bolagsstämma.

Enligt de båda lagarna kan styrelsen kalla till extra bolagsstämma dels

om den anser att det finns skäl att hålla en sådan, dels om revisor eller

ägare till minst en tiondel av aktierna skriftligen begär det. Medan det

enligt aktiebolagslagen är tillräckligt att en revisor begär det fordras det

enligt bankaktiebolagslagen att flertalet av revisorerna begär det.

Bestämmelsen i bankaktiebolagslagen har enligt förarbetena (prop.

1986/87:12 band 2. s 113) ansetts utgöra ett skydd mot förhastade

aktioner från revisorernas sida, vilket har ansetts särskilt viktigt med

hänsyn till den betydelse allmänhetens förtroende har för bankers

verksamhet. Risken för sådana förhastade aktioner kan dock inte anses

vara så betydande att den bör föranleda en särbestämmelse för

bankaktiebolagen.

8 kap. 8 § BAL

8 kap. 8 § BAL motsvarar närmast 9 kap. 12 16 §§ ABL. Paragraferna

behandlar sammankallande av bolagsstämman, tid och sätt för kallelsen,

kallelsens innehåll och tillhandahållande av handlingar inför stämman.

För såväl bankaktiebolag som aktiebolag gäller att det är styrelsen som

kallar till bolagsstämma. För de allmänna aktiebolagen föreskrivs

dessutom att länsstyrelsen på anmälan av styrelseledamot, verkställande

direktör, revisor eller aktieägare genast på bolagets bekostnad skall

sammankalla stämman om stämma skall hållas enligt aktiebolagslagen,

bolagsordningen eller stämmobeslut och ej sammankallas i föreskriven

ordning.

Att bestämmelsen inte har sin motsvarighet för bankaktiebolag hänger

samman med att bankaktiebolagen förutsätts sammankalla stämma på

föreskrivet sätt eftersom de för sin verksamhet är beroende av oktroj

(prop. 1986/87:12 band 2 s. 115). Av 7 kap. 6 § BRL följer dessutom att

Finansinspektionen har rätt att sammankalla extrastämma. Med hänsyn

till denna Finansinspektionens möjlighet kan det tyckas onödigt att bank-

aktiebolag dessutom skall omfattas av bestämmelsen i aktiebolagslagen

om stämmokallelse genom länsstyrelsens försorg. Bestämmelsen i fråga

 som ju gäller även för kreditmarknadsbolag innebär emellertid en

rättighet för vissa bolagets intressenter att sammankalla en

bolagsstämma. Anledningen till att intressenten i fråga vill kalla till

bolagsstämma behöver ju inte nödvändigtvis vara viktig ur

tillsynsperspektiv, varför

Finansinspektionen kanske inte känner sig manad att utnyttja sin rätt att

sammankalla en extrastämma. Några bärande skäl att utesluta

bankaktiebolag från tillämpningen torde inte heller finnas. Bestämmelsen

skall därför kunna tillämpas även beträffande bankaktiebolag.

8 kap. 11 § BAL

8 kap. 11 § BAL motsvarar 9 kap. 22 24 §§ ABL. Paragraferna inne-

håller bestämmelser om aktieägares frågerätt på bolagsstämman

beträffande upplysningar angående förhållanden som kan inverka på

bedömandet av ärende på dagordningen och förhållanden som kan

inverka på

bedömningen av bolagets ekonomiska situation.

Enligt aktiebolagslagen, men inte enligt bankaktiebolagslagen, är

skyldigheten att lämna upplysningar rörande förhållanden som kan in-

verka på bedömningen av bolagets ekonomiska situation begränsad till

att gälla endast vid sådan stämma där årsredovisningen behandlas. Någon

anledning att i detta avseende framdeles göra skillnad mellan de båda

bolagskategorierna föreligger dock inte.

Av särskilt intresse är de övriga begränsningarna i

upplysningsskyldigheten. Denna skyldighet gäller för de båda

bolagskategorierna endast om styrelsen finner att upplysningarna kan

lämnas utan väsentligt förfång för bolaget. För bankaktiebolag gäller som

ytterligare begränsning att upplysningarna får lämnas endast om

styrelsen finner att det kan ske utan nämnvärd olägenhet för enskild. Om

styrelsen vägrar att lämna ut begärd upplysning kan aktieägaren begära

att upplysningen i stället lämnas till bolagets revisorer. Dessa skall sedan

skriftligen yttra sig om huruvida den begärda upplysningen har lämnats

till dem samt om upplysningen enligt deras mening borde ha föranlett

ändring i revisionsberättelsen, liksom huruvida upplysningen ger

anledning till erinran.

I 9 kap. 24 § ABL finns en bestämmelse som saknar motsvarighet i

bankaktiebolagslagen. I aktiebolag med högst tio delägare gäller utöver

den rätt som behandlats i föregående stycke att varje aktieägare skall

beredas tillfälle att ta del av räkenskaper och andra handlingar som rör

bolagets verksamhet i den omfattning som behövs för att aktieägaren

skall kunna bedöma bolagets ställning och resultat eller ett visst ärende

som skall förekomma på bolagsstämman. Vidare skall styrelsen och

verkställande direktören på begäran biträda aktieägaren med den

utredning som behövs för ändamålet och tillhandahålla behövliga kopior.

En förutsättning för aktieägarens rätt enligt detta stycke är att den

begärda informationen kan lämnas utan påtaglig risk för allvarlig skada

för bolaget.

Den första skillnaden mellan paragraferna i aktiebolagslagen och bank-

aktiebolagslagen gäller således förbehållet i bankaktiebolagslagen att

upplysningar med anledning av aktieägares fråga får lämnas endast om

det kan ske utan nämnvärd olägenhet för enskild. Bakgrunden till denna

begränsning är följande. Vid tillkomsten av 1955 års bankrörelselag

föreslog regeringen i lagrådsremissen att den begärda upplysningen

skulle kunna lämnas endast om det kunde ske utan förnärmande av

enskilds rätt. Enligt motiven avsåg skrivningen att klargöra att styrelsen

inte får åsidosätta regeln om banksekretess (nuvarande 1 kap. 10 § BRL)

som i sin dåvarande lydelse föreskrev att enskildas förhållande till bank

inte fick yppas i oträngt mål. Enligt den nuvarande lydelsen gäller utan

att någon förändring i sak varit avsedd att enskilds förhållande till bank

inte får obehörigen röjas (SOU 1984:26 s. 192 f). Lagrådet ansåg

emellertid att i den mån upplysningar lämnades i enlighet med

aktieägares frågerätt kunde detta inte anses ske i oträngt mål . Lagrådet

(prop. 1955:3 s. 315) ansåg vidare:

 Den inskränkning i upplysningsplikten som betingas av enskildas

intresse av att sekretessen även i nu förevarande fall bevaras synes

därför ej böra anknyta till den allmänna sekretessregeln. I stället bör

väljas ett uttryckssätt som ger vid handen att styrelsen vid

upplysningspliktens fullgörande har att beakta även nyssnämnda

intresse. För att upplysning skall vägras torde ej böra krävas att den

skulle lända enskild till förfång. Å andra sidan bör det ej utgöra

tillräcklig grund för vägran att enskild skulle tillskyndas olägenhet, om

än aldrig så obetydlig. Till utmärkande härav kunde som förutsättning

för upplysningars meddelande stadgas, att det kan ske utan nämnvärd

olägenhet för enskild. Vid bedömandet huruvida olägenhet som skulle

uppkomma är att anse som nämnvärd bör kunna i viss mån beaktas

vikten av de intressen som upplysningarna skulle tillgodose.

Departementschefen godtog Lagrådets erinran på denna punkt (prop.

1955:3 s. 324). Förhållandet mellan aktieägares rätt till upplysningar på

bolagsstämman och enskilds rätt till sekretesskydd måste sålunda bli

föremål för noggranna överväganden i varje enskilt fall (jfr Nial,

Banksekretessen, 1987, s. 62 ff). Om förbehållet om nämnvärd olägenhet

för enskild tas bort innebär det onekligen en materiell förändring av

banksekretessen. Enligt Banklagskommitténs direktiv skall kommittén

göra en översyn av sekretessreglerna för banker och

kreditmarknadsbolag. Särreglerna i 8 kap. 11 § BAL bör därför anstå i

avbidan på beredningen av Banklagskommitténs betänkande.

8 kap. 13 § BAL

8 kap. 13 § BAL motsvarar närmast 9 kap. 30, 34 och 35 § ABL.

Paragraferna innehåller bestämmelser om majoritetskrav vid beslut om

ändring av bolagsordningen och om anmälan och verkställighet av beslut

om ändring av bolagsordningen.

Innehållet i 8 kap. 13 § BAL överensstämmer i princip med det i 9 kap.

30 och 35 §§. I 9 kap. 34 § ABL finns därutöver en bestämmelse som

gäller i de fall det i bolagsordningen tagits in en föreskrift med stöd av

lag eller författning eller med regeringens medgivande om att en

bestämmelse inte får ändras utan regeringens medgivande. Ändring av en

sådan föreskrift får då inte heller ske utan regeringens tillstånd. Något

hinder mot att denna bestämmelse tillämpas på bankaktiebolag finns inte.

6.10 Revision

6.10.1 De allmänna aktiebolagen

Bestämmelserna om revision fyller en viktig funktion i det

associationsrättsliga regelverket. För aktieägarna är det viktigt att

bolagets verksamhet och ställning kontrolleras av ett sakkunnigt och

självständigt organ.

Företagsledningen kan dra nytta av en kompetent granskning. Även för

bolagets borgenärer, anställda och det allmänna finns ett intresse av en

ändamålsenlig kontroll av att bolagets affärer sköts på ett lagenligt och

korrekt sätt och att dess ställning och resultat redovisas riktigt.

För de allmänna aktiebolagen finns bestämmelser om revision i 10 kap.

ABL. Redogörelsen för gällande rätt sker med utgångspunkt från

kapitlets lydelse enligt prop. 1997/98:99.

Det skall i alla aktiebolag finnas minst en revisor. Det finns också

möjlighet att utse en eller flera suppleanter för de ordinarie revisorerna

(10 kap. 1 och 2 §§ ABL).

Revisorerna skall väljas av bolagsstämman. Om det skall utses flera

revisorer kan det dock i bolagsordningen bestämmas att en eller flera av

dem skall utses på annat sätt (10 kap. 8 § ABL). En revisor skall alltid

utses för en bestämd tid om fyra år (10 kap. 20 § ABL). Ett

revisorsuppdrag kan emellertid när som helst bringas att upphöra om

revisorn själv eller den som har utsett honom begär det. En revisor som

blir entledigad under löpande mandatperiod skall dock göra en särskild

anmälan och

redogörelse till PRV (10 kap. 21 och 22 § ABL).

En aktieägare kan också vända sig till länsstyrelsen och begära att den

förordnar en revisor att tillsammans med övriga revisorer delta i revi-

sionen. För att en sådan revisor skall förordnas måste emellertid vid en

bolagsstämma ägare till minst en tiondel av samtliga aktier eller till minst

en tredjedel av de vid stämman företrädda aktierna rösta för ett sådant

förslag (10 kap. 9 § ABL).

Det är endast den som antingen är auktoriserad revisor eller godkänd

revisor som kan utses till revisor i ett aktiebolag (10 kap. 11 § ABL). I en

del aktiebolag måste emellertid minst en av de revisorer som bolags-

stämman utser vara auktoriserad revisor. Så är fallet om ägare till minst

en tiondel av samtliga aktier begär det (10 kap. 15 § ABL). Detsamma

gäller om

1. tillgångarnas nettovärde enligt fastställda balansräkningar för de två

senaste räkenskapsåren överstiger ett gränsbelopp som motsvarar 1 000

gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som

gällde under den sista månaden av respektive räkenskapsår,

2. antalet anställda hos bolaget under de två senast räkenskapsåren i

medeltal överstigit 200,

3. bolagets aktier eller skuldebrev är noterade vid en börs eller en

auktoriserad marknadsplats (10 kap. 12 och 13 §§ ABL).

Det är också möjligt att till revisor utse ett registrerat revisionsbolag

(10 kap. 18 § ABL).

Förutom att en revisor skall vara auktoriserad eller godkänd ställs det

vissa allmänna kvalifikationskrav på den som skall vara revisor. Denne

skall sålunda ha den insikt och erfarenhet av redovisning och ekonomiska

förhållanden som med hänsyn till arten och omfattningen av bolagets

verksamhet fordras för att fullgöra uppdraget (10 kap. 11 § andra stycket

ABL). Den som är i konkurs eller har fått näringsförbud eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken kan inte vara revisor (10 kap.

10 § ABL).

Det finns också jävsbestämmelser som hindrar den som på olika sätt

står det reviderade bolaget nära från att vara revisor i bolaget (10 kap.

16 § ABL).

En revisor skall i den omfattning god revisionssed bjuder granska

bolagets årsredovisning och bokföring (räkenskapsrevision) samt

styrelsens och den verkställande direktörens förvaltning

(förvaltningsrevision). Om bolaget är moderbolag skall revisorn även

granska koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes

förhållanden. Revisorn skall följa de särskilda föreskrifter som meddelas

av bolagsstämman om de inte strider mot lag, bolagsordning eller god

revisionssed (10 kap. 3 och 4 §§ ABL).

Omfattningen av revisorns räkenskapsrevision bestäms delvis av

bestämmelserna om revisionsberättelse. En sådan berättelse skall

innehålla bl.a. upplysningar om bolagets årsredovisning och ett

ställningstagande i fråga om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och

den verkställande direktören. Det skall vidare anmärkas dels om någon

styrelseledamot eller den verkställande direktören har gjort sig skyldig

till någon åtgärd eller försummelse som kan föranleda

ersättningsskyldighet eller på annat sätt har handlat i strid med

aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen,

dels om bolaget inte har betalat vissa innehållna skatter och avgifter.

Dessutom skall en revisor i revisionsberättelsen lämna sådana

upplysningar som han anser att aktieägarna bör få kännedom om.

(10 kap. 28 34 §§ ABL).

De uttalanden som revisorn gör i samband med revisionen görs

antingen i form av anmärkningar och upplysningar i revisionsberättelsen

eller som skriftliga erinringar eller formlösa påpekanden. Upplysningar

och anmärkningar har behandlats i det föregående stycket. Genom

erinringar kan revisorn lämna synpunkter på förhållanden som han vill

framföra till bolagsledningen men som är av sådan art att de inte bör

komma till aktieägarnas eller allmänhetens kännedom. En sådan erinran

skall behandlas av styrelsen (10 kap. 35 § ABL).

En revisor får inte till en enskild aktieägare eller till någon

utomstående obehörigen lämna upplysningar om sådana bolagets

angelägenheter som han får kännedom om när han fullgör sitt uppdrag

om det kan vara till skada för bolaget (10 kap. 37 § ABL).

Om en revisor finner att en styrelseledamot eller den verkställande

direktören kan misstänkas för vissa slag av brott inom ramen för bolagets

verksamhet främst bedrägeri, förskingrings- och bokföringsbrott skall

han utan oskäligt dröjsmål underrätta styrelsen om sin misstanke. Senast

två veckor efter underrättelsen skall revisorn avgå. Samtidigt skall han

underrätta åklagaren om misstanken jämte grunden för denna. Revisorn

behöver dock inte avgå eller lämna underrättelse till åklagaren, om de

skadliga verkningarna av brottet har avhjälpts, om brottsmisstankarna på

annat sätt har blivit föremål för anmälan till polis eller åklagare eller om

det misstänkta brottet framstår som obetydligt. Revisorns avgång och

anmälan till åklagare skall inte föregås av någon underrättelse till

styrelsen, om det kan antas att styrelsen inte skulle vidta några

skadeförebyggande åtgärder i anledning av underrättelsen eller om en

underrättelse av annat skäl framstår som meningslös eller stridande mot

syftet med revisionen (10 kap. 38 40 §§ ABL).

Revisorn är skyldig att till bolagsstämman lämna alla upplysningar

som bolagsstämman begär i den mån det inte skulle vara till väsentlig

skada för bolaget. Revisorn är också skyldig att lämna medrevisor,

lekmannarevisor, särskild granskare, ny revisor och bolagets

konkursförvaltare de upplysningar som behövs om bolagets

angelägenheter. Dessutom är han skyldig att på begäran lämna

upplysningar om bolagets angelägenheter till undersökningsledaren

under förundersökning i brottmål (10 kap. 41 och 42 §§ ABL).

6.10.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 10 kap. aktiebolagslagen om

revision skall tillämpas på bankaktiebolag. Det skall dock finnas en

särskild bestämmelse om att ett bankaktiebolag alltid skall ha minst en

auktoriserad revisor. Om en sådan inte är utsedd skall länsstyrelsen

efter anmälan förordna en sådan revisor. Det skall även finnas en

regel om att revisorn får lämna upplysningar till aktieägarna endast

om det kan ske utan nämnvärd olägenhet för enskild. Dessutom skall

gälla en regel om att en revisor är skyldig att rapportera till

Finansinspektionen om han vid fullgörandet av sitt uppdrag får

kännedom om vissa missförhållanden i banken. Vidare skall det av

bankrörelselagen framgå att en revisor som förordnats av

Finansinspektionen i första hand skall följa den instruktion

inspektionen utfärdat.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. I propositionen föreslås dock en bestämmelse om att en revisor

som förordnats av Finansinspektionen i första hand skall följa den

instruktion inspektionen utfärdat. Vidare klargörs att om en auktoriserad

revisor saknas skall länsstyrelsen förordna en sådan. I promemorian, men

inte i propositionen, föreslås ändringar i bankrörelselagens bestämmelser

om de kvalifikationskrav som ställs på en revisor i en sparbank eller en

medlemsbank.

Remissinstanserna: Finansinspektionen menar att det inte är

självklart att en inspektionsutsedd revisor utan lagstöd kan undvika att

följa stämmans instruktioner och att en särbestämmelse därför torde vara

nödvändig. Sveriges advokatsamfund anför att bankernas verksamhet är

så betydelsefull att en revisor i en bank under alla förhållanden måste

vara auktoriserad. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet

anser att bankernas betydelsefulla verksamhet motiverar att en bank alltid

bör ha två revisorer och påpekar vidare att det är olyckligt om reglerna

om revision i banker får olika innehåll beroende på bankens

associationsform och att detsamma gäller om bestämmelserna om

utseende av särskild

granskare.

Skälen för regeringens förslag

Revisionsreglerna för banker finns i 3 kap. BRL. Bankrörelselagens

regler gäller inte bara för bankaktiebolag utan även för sparbanker och

medlemsbanker. Här följer en genomgång av de bankrelaterade särregler

som gäller för bankaktiebolagen. Jämförelsen sker, som nämnts ovan,

med utgångspunkt från aktiebolagslagens lydelse enligt prop.

1997/98:99.

3 kap. 1 § BRL

3 kap. 1 § BRL motsvarar 10 kap. 1, 2, 8, och 20 §§ ABL. Paragraferna

innehåller regler om antalet revisorer, hur de utses, mandattiden och

möjligheten att utse revisorssuppleanter.

Enligt 10 kap. 1 § ABL skall det i ett aktiebolag finnas minst en

revisor. Enligt 3 kap. 1 § första stycket BRL skall en bank ha minst två

revisorer. Detta avsteg från aktiebolagslagen bestämmelser har ansetts

vara motiverat av bankernas verksamhet (prop. 1986/87:12 band 1 s.

256). Enligt förarbetena till aktiebolagslagen (SOU 1971:15 s. 250)

ansågs det inte nödvändigt att såsom i 1944 års aktiebolagslag föreskriva

ett lägsta antal

revisorer. Enligt förarbetena leder det lätt till att förutom den egentlige

revisorn utses en person utan lämpliga kvalifikationer för revisors-

uppdrag. Regelns avskaffande sammanhänger även med att det infördes

en regel om att vissa bolag kunde utses till revisorer (numera registrerade

revisionsbolag). Om ett sådant bolag anlitas kan det reviderande bolaget

sätta in det antal revisorer som anses nödvändigt.

Enligt regeringens mening är antalet revisorer inte ensamt avgörande

för revisionens kvalitet. Att bankaktiebolagen bedriver särskilt

betydelsefull verksamhet kan därför inte motivera den aktuella särregeln.

Den bör mot denna bakgrund inte behållas. Något hinder för

bankaktiebolagen att förordna fler revisorer än aktiebolagslagens

minimikrav föreligger naturligtvis inte.

Enligt 3 kap. 1 § andra stycket BRL skall en revisors uppdrag gälla för

den tid som anges i bolagsordningen. Revisorn kan utses såväl tills

vidare som på viss tid, men om han utses på viss tid skall tiden

bestämmas så att den upphör vid slutet av den ordinarie stämma på

vilken revisorsval skall förrättas. För de allmänna aktiebolagen föreskrivs

i stället i 10 kap. 20 § ABL att revisorsuppdragets längd är fyra år. Denna

regel innebär inte att bolaget måste byta revisor vart fjärde år utan endast

att det måste hållas ett nytt revisorsval. Inte heller förhindrar den ett

bolag från att entlediga en revisor under löpande mandatperiod.

Bestämmelsen i aktiebolagslagen om en bestämd mandattid infördes

genom prop. 1997/98:99 för att värna revisorns självständighet och

oberoende. Det noterades också att kommissionen i syfte att säkerställa

revisorns oberoende i ett förslag till ett femte bolagsrättsligt direktiv

(KOM [90] 629 slutligt), det s.k. strukturdirektivet, har föreslagit att

revisorn alltid skall tillsättas för en bestämd tid om minst tre och högst

sex år.

Enligt regeringens mening gäller de skäl som anfördes för att ändra

mandattiden för revisorer i allmänna aktiebolag även bankaktiebolag.

Bestämmelserna i aktiebolagslagen bör alltså tillämpas även på bank-

aktiebolag.

Enligt 3 kap. 1 § tredje stycket BRL kan stämman utse en eller flera

revisorssuppleanter. För allmänna aktiebolag gäller dock enligt 10 kap.

2 § ABL att de får utses av bolagsstämman, men att det också är möjligt

att föreskriva att en eller flera suppleanter skall utses på annat sätt (se

prop. 1997/98:99 s. 258). Det finns inte heller i detta avseende någon

anledning att ha en annan ordning för bankaktiebolagen än för de

allmänna aktiebolagen.

3 kap. 2 § BRL

3 kap. 2 § BRL motsvarar 10 kap. 9 § ABL. Paragraferna behandlar

förordnande av minoritetsrevisor.

En minoritetsrevisor skall förordnas, enligt bankrörelselagen av

Finansinspektionen och enligt aktiebolagslagen av länsstyrelsen. Av

bestämmelserna framgår att en aktieägare kan vända sig till myndigheten

i fråga och begära att det förordnas en revisor som tillsammans med de

övriga revisorerna skall delta i revisionen. Ett förordnande förutsätter att

ägare till en tiondel av samtliga aktier eller minst en tredjedel av de vid

stämman företrädda röstar för förslaget.

Det saknas anledning att behålla ordningen att Finansinspektionen

skall utse minoritetsrevisor i ett bankaktiebolag. Särregeln kan ut-

mönstras.

3 kap. 3 § BRL

3 kap. 3 § BRL motsvarar 10 kap. 10 § och 11 § andra stycket ABL. En

besläktad bestämmelse finns vidare i 10 kap. 19 § ABL. Av paragraferna

framgår dels när en revisor är obehörig, dels vilka kompetenskrav som

ställs på en revisor.

Vad avser obehörighetsgrunder föreskrivs i aktiebolagslagen att den

som är i konkurs eller har fått näringsförbud eller har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken inte kan vara revisor. Detsamma gäller enligt

bankrörelselagen, men enligt denna lag kan inte heller den som är

underårig inneha ett sådant uppdrag.

Bestämmelsen om att den som är underårig inte kan vara revisor

utmönstrades genom prop. 1997/98:99 eftersom den inte ansågs behövas

(prop. 1997/98:99 s. 260). Det anfördes i propositionen att till revisor kan

endast utses en godkänd eller auktoriserad revisor och för att erhålla

godkännande eller auktorisation måste vederbörande ha genomgått en

teoretisk utbildning på universitetsnivå och därefter under minst tre år

skaffat sig praktisk erfarenhet. Dessa skäl gäller naturligtvis även för

revisorer i bankaktiebolag. Någon särbestämmelse är alltså inte

nödvändig.

Enligt 3 kap. 3 § tredje stycket BRL och 10 kap. 18 § ABL får till

revisor även ett registrerat revisionsbolag utses. Ett revisionsbolag skall

för varje revisionsuppdrag som bolaget åtar sig utse en av de i bolaget

verksamma revisorerna att vara huvudansvarig för revisionen. Den

huvud-ansvarige skall vara auktoriserad revisor, om det behövs för att

uppfylla föreskrift i lag eller annan författning om att sådan revisor skall

utses, och i andra fall auktoriserad eller godkänd revisor. Bolaget skall

utan dröjsmål underrätta uppdragsgivaren om vem som är huvudansvarig

för revisionen.

För den huvudansvarige gäller vidare vissa i bankrörelselagen resp.

aktiebolagslagen särskilt angivna bestämmelser. För aktiebolagslagens

del gäller det bestämmelserna om jäv, anlitande av biträde, rätt att

närvara vid bolagsstämman och om registrering. Eftersom samtliga dessa

bestämmelser föreslås gälla även för en revisor i ett bankaktiebolag bör

de också gälla för den som är huvudansvarig för ett revisionsbolags

revision av ett bankaktiebolag.

Enligt bankrörelselagen gäller emellertid också för den huvudansvarige

bestämmelsen i 3 kap. 8 a § BRL om att revisorn skall rapportera vissa

missförhållanden till Finansinspektionen. Behovet av att införa en sär-

bestämmelse i detta avseende behandlas närmare i anslutning till den

nämnda paragrafen.

10 kap. 19 § ABL saknar motsvarighet i bankrörelselagen. Enligt den

paragrafen bör minst en av moderbolagets revisorer utses till revisor i ett

dotterföretag. Av förarbetena till bankrörelselagen framgår att det inte

fanns något att erinra mot en sådan bestämmelse men att någon uttrycklig

bestämmelse inte ansågs behövas för bankerna. Det hänvisades härvid till

att dotterföretagen till en bank vanligen är aktiebolag och att det av

aktiebolagslagen följer att i sådana företag bör en av moderbolagets

revisorer vara revisor. Av vad som nu har sagts framgår att det inte finns

något hinder mot att låta den behandlade bestämmelsen gälla även för

bankaktiebolagen.

3 kap. 4 § BRL

3 kap. 4 § BRL motsvarar 10 kap. 11 § första stycket och 12 15 §§ ABL.

Av paragraferna framgår vilka kompetenskrav som ställs på revisorerna.

I ett bankaktiebolag skall minst en av de revisorer bolagsstämman

utser vara auktoriserad revisor, medan det inte ställs något motsvarande

kvalifikationskrav på de övriga revisorerna i bankaktiebolaget.

För ett allmänt aktiebolag gäller emellertid att endast den som är

auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor. Av förarbetena

(prop. 1997/98:99 s. 133 ff) framgår att detta krav har uppställts eftersom

rådets åttonde direktiv (84/253/EEG) av den 10 april 1984 om

godkännande av personer som har ansvar för lagstadgad revision av

räkenskaper, det s.k. revisorsdirektivet, inte tillåter andra personer än de

som är auktoriserade eller godkända revisorer att vara revisorer i

aktiebolag och banker. Enligt aktiebolagslagen finns det dock en

möjlighet att utse en person som varken är godkänd eller auktoriserad

revisor till lekmannarevisor, se avsnitt 6.11.

Av revisorsdirektivet följer att samma regler måste gälla för

bankaktiebolagen som för de allmänna aktiebolagen, dvs. att revisorn i

ett sådant bolag måste vara antingen godkänd eller auktoriserad. För

bankaktiebolagens del bör dock i detta sammanhang också behandlas

frågan om det finns skäl att upprätthålla kravet på att en revisor i ett

bankaktiebolag alltid skall vara auktoriserad.

Som har nämnts i den inledande beskrivningen av aktiebolagslagens

innehåll skall en revisor i vissa större allmänna aktiebolag alltid vara

auktoriserad. I praktiken kommer bankaktiebolagen, som måste ha ett

bundet eget kapital på minst 5 miljoner ecu, att omfattas av kravet på

auktoriserad revisor. Kravet på auktoriserad revisor enligt aktiebolags-

lagen gäller dock endast de företag som har haft nettotillgångar om minst

1 000 basbelopp de två senaste räkenskapsåren. Nystartade bankaktie-

bolag skulle därmed kunna undgå kravet på auktoriserad revisor de två

första räkenskapsåren. Det är inte tillfredsställande. Det bör därför föras

in en bestämmelse, enligt vilken minst en av bolagsstämman utsedd

revisor alltid skall vara auktoriserad. Något skäl att dessutom särskilt

föreskriva att de intyg som utfärdas för bolaget skall utfärdas av den

auktoriserade revisorn föreligger emellertid inte.

Som har nämnts i kapitel 5 avser regeringen att återkomma beträffande

regleringen av sparbanker och medlemsbanker.

3 kap. 5 § BRL

3 kap. 5 § BRL motsvarar 10 kap. 16 och 17 §§ ABL. Paragrafen

innehåller bestämmelser om revisorsjäv.

Enligt 10 kap. 16 § första stycket 1 ABL får inte den vara revisor som

äger aktier i bolaget eller i ett annat bolag i samma koncern. Någon

motsvarande bestämmelser finns inte i banklagstiftningen. Bestämmelsen

i aktiebolagslagen har motiverats (prop. 1997/98:99 s. 144 f.) med att

även det förhållandet att den som reviderar bolaget äger aktier i

detsamma eller i ett bolag i samma koncern kan innebära att hans

objektivitet och

oberoende kan ifrågasättas. Regeringen anser att detta resonemang kan

överföras även på aktieägare i ett bankaktiebolag, varför någon sär-

bestämmelser inte är nödvändig.

I 10 kap. 16 § första stycket 2 ABL föreskrivs att den som är ledamot

av styrelsen eller verkställande direktör i bolaget eller dess dotterföretag

eller biträder vid bolagets bokföring eller medelsförvaltning eller

bolagets kontroll däröver inte får vara revisor i bolaget. Motsvarande

gäller enligt 3 kap. 5 § första stycket 1 BRL för bankaktiebolag.

Enligt 10 kap. 16 § första stycket 6 ABL är det inte heller möjligt för

den som står i låneskuld till bolaget eller annat bolag i samma koncern

eller har förpliktelser för vilket ett sådant bolag har ställt säkerhet att vara

revisor i bolaget i fråga. Samma regel gäller enligt 3 kap. 5 § första

stycket 4 BRL för banker. Enligt andra stycket i sistnämnda paragraf

gäller emellertid detsamma om skulden eller förpliktelsen avser revisorns

maka eller sambo eller en juridisk person i vilken revisorn själv eller

dennes maka eller sambo har ett väsentligt ekonomiskt intresse.

Redan i de äldre banklagarna fanns ett förbud för banker att ge lån till

revisorerna eller revisorssuppleanterna eller till den som är gift med en

sådan person. I den nu gällande bankaktiebolagslagen ersattes förbudet

att ge lån till revisorerna med en jävsbestämmelse som liknar den i aktie-

bolagslagen. Jävsbestämmelsen i 10 kap. 16 § ABL skiljer sig dock

såtillvida att den inte föreskriver jäv om lånet har getts till den revisorn är

gift eller sambo med eller till ett företag i vilken en sådan person eller

revisorn själv har ett väsentligt ekonomiskt intresse.

En anpassning till aktiebolagslagens regler skulle för bankaktiebolagen

alltså innebära främst att lån till vissa revisorn närstående inte längre

skulle konstituera jäv för revisorn. Det är svårt att se att en sådan ordning

skulle påverka förtroendet för revisorer i banker. Redan enligt gällande

rätt föreligger inte någon jävssituation om lånet skulle ha getts till någon

annan närstående, t.ex. barn, syskon eller förälder till revisorn. Därtill

kommer att en kategorisk jävsregel beträffande vissa revisorernas när-

stående personer kan komma att ge högst onyanserade effekter, särskilt

som utlåningsverksamhet är en av de mest typiska rörelsegrenarna i

banker, och dessutom noggrant reglerad. Det föreslås därför att

jävsfrågan beträffande lån som ges till revisorns make eller sambo skall

bedömas enligt de allmänna delikatessjävsreglerna i lagen (1995:528) om

revisorer, vilka behandlas närmare i det följande.

3 kap. 5 § tredje stycket BRL innehåller en allmän regel om delikatess-

jäv för revisorer. Det stadgas sålunda att en revisor är obehörig också om

det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba

förtroendet för hans oberoende. Denna regel saknar motsvarighet i aktie-

bolagslagen. Det framgår inte av förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s.

263) varför denna särbestämmelse infördes men det får antas bero på att

en det är av särskild vikt att en revisor i en bank inte hamnar i en

lojalitetskonflikt.

14 § lagen om revisorer innehåller en bestämmelse enligt vilken en

revisor förutom att iaktta gällande jävsbestämmelser för revisorer, skall

avböja eller avsäga sig uppdraget om det i annat fall finns någon särskild

omständighet som kan rubba förtroendet till revisorns opartiskhet eller

självständighet.

Nu nämnda bestämmelse i lagen om revisorer torde vara tillräcklig för

att begränsa risken för att en revisor i ett bankaktiebolag hamnar i en

situation som rubbar förtroendet för honom eller henne. Någon sär-

bestämmelse i bankrörelselagen behövs alltså inte.

3 kap. 6 § BRL

3 kap. 6 § BRL motsvarar 10 kap. 21 23 §§ ABL. Paragraferna reglerar

situationen när revisorn avgår i förtid.

Enligt 10 kap. 22 § ABL skall den revisor vars uppdrag upphör i förtid

anmäla detta till registreringsmyndigheten för registrering. Den

motsvarande bestämmelsen i 10 kap. 6 tredje stycket BRL gäller endast i

en bank där Finansinspektionen inte har förordnat revisor. Detta har i

förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 265) förklarats med att för en

revisor som Finansinspektionen förordnat, skall inspektionen utfärda en

instruktion, i vilken det bl.a. bör föreskrivas att revisorn skall underrätta

inspektionen när en annan revisors uppdrag upphör i förtid och därvid i

den utsträckning som är möjlig lämna erforderliga upplysningar.

Regeringen konstaterar att de skäl som anfördes i förarbetena visserligen

kan ha varit tillräckliga för att inte införa en bestämmelse av det slag som

finns i aktiebolagslagen, men att de inte är tillräckligt starka för att

motivera en särbestämmelse för bankaktiebolag. För de allmänna

aktiebolagen och bankaktiebolagen bör det alltså även i detta avseende

gälla samma regler.

När en revisor har avgått i förtid skall registreringsmyndigheten enligt

aktiebolagslagen sända en kopia av den anmälan som upprättas till

skattemyndigheten. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i

bankrörelselagen. Skyldigheten att översända anmälan till

skattemyndigheten skall ses mot bakgrund att det av revisorns anmälan

skall framgå om bolaget brustit i sina skyldigheter enligt vissa

skatteförfattningar. Någon anledning att i detta avseende införa

särbestämmelser för bankaktiebolagen föreligger inte.

Ytterligare en skillnad föreligger mellan de båda lagarna. Enligt 3 kap.

6 § fjärde stycket BRL kan Finansinspektionen när en revisor avgått i

förtid medge att en ny revisor utses först vid nästkommande ordinarie

bolagsstämma om det finns särskilda skäl. Denna bestämmelse skall

enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 266) ses mot bakgrund av

att en bank regelmässigt har ett flertal revisorer, fler än många större

aktiebolag, vilket motiverar att inspektionen i vissa fall kan tillåta att

kompletteringsvalet skjuts upp till nästa stämma, om denna inte är alltför

avlägsen och revisionen ändå kan fullgöras med oförändrad kvalitet.

Enligt regeringens mening är de skäl som anfördes i förarbetena dock

inte tillräckligt starka för att motivera att en särbestämmelse införs för

bankaktiebolagen.

3 kap. 7 § BRL

3 kap. 7 § BRL motsvarar 10 kap. 24 26 §§ ABL. I paragraferna regleras

Finansinspektionens resp. länsstyrelsens förordnade av revisor.

I de båda lagarna föreskrivs ett anmälningsförfarande för vissa fall när

det i bolaget inte finns revisorer som uppfyller de i lagen resp. bolags-

ordningen uppställda kraven. Enligt aktiebolagslagen skall en anmälan

göras bl.a. om en auktoriserad eller en godkänd revisor inte är utsedd.

Eftersom en revisor i ett bankaktiebolag alltid måste vara auktoriserad,

föreskrivs i stället att anmälan enligt bankrörelselagen skall göras om en

auktoriserad revisor inte är utsedd. Det har i det föregående föreslagits att

bestämmelsen om att en revisor i ett bankaktiebolag alltid skall vara

auktoriserad bör behållas. Det bör för klarhetens skull även tas in en

bestämmelse som säger att myndigheten skall förordna en revisor även

när bankrörelselagens krav angående revisor inte är uppfyllda.

Enligt bankrörelselagen skall en anmälan också göras om revisorn är

obehörig enligt lag. Enligt motsvarande regler i aktiebolagslagen gäller

detta emellertid endast om det inte finns någon behörig

revisorssuppleant. Denna regel i aktiebolagslagen har införts med

motiveringen (prop. 1997/98:99 s. 265) att om det finns en suppleant

inträder denne vid ordinarie revisors förfall automatiskt som revisor,

varför det inte finns något behov av ett länsstyrelseförordnande.

Detsamma torde gälla för bankaktiebolagen.

Enligt bankrörelselagen skall anmälan göras till Finansinspektionen

medan den enligt aktiebolagslagen skall göras till länsstyrelsen.

I bankrörelselagen anges dock inte såsom i aktiebolagslagen, att

myndigheten skall förordna revisor. I stället erinras det i 3 kap. 7 § BRL

om att bestämmelser om Finansinspektionens möjligheter att

åstadkomma rättelse finns i 7 kap. När det gäller associationsrättsliga

frågor bör emellertid dessa i första hand regleras i den

associationsrättsliga lagstiftningen. De bestämmelser som finns i

banklagstiftningen bör endast ses som ett komplement till denna.

Aktiebolagslagens bestämmelser om vilken

myndighet som skall ta emot anmälan och förordna revisor bör därför

gälla även för bankaktiebolagen.

3 kap. 8 § BRL

3 kap. 8 § BRL motsvarar 10 kap. 3 och 4 §§ ABL. Av paragraferna

framgår en revisors huvudsakliga granskningsområden.

Enligt 10 kap. 4 § ABL skall en revisor följa de särskilda föreskrifter

som meddelas av bolagsstämman om de inte strider mot lag, bolags-

ordning eller god revisionssed. Enligt 3 kap. 8 § tredje stycket BRL

gäller emellertid detta endast för revisorer som har utsetts av annan än

Finansinspektionen. Enligt 7 kap. 5 § BRL skall Finansinspektionen

förordna en eller flera revisorer att med övriga revisorer delta i

revisionen av en bank. Finansinspektionen skall utfärda en instruktion för

revisor som förordnats av inspektionen. Syftet med särregeln i 3 kap. 8 §

tredje stycket BRL torde alltså vara att fastställa att en inspektionsutsedd

revisor skall följa de instruktioner som utfärdats av inspektionen.

Finansinspektionen har ansett att det bör finnas en uttrycklig

bestämmelse om att en sådan revisor skall följa inspektionens

instruktioner. Enligt lagrådsremissen bör det dock naturligen följa av den

omständigheten att inspektionen skall utfärda en instruktion att revisorn

också skall följa den. Det är dessutom givet att en av Finansinspektionen

förordnad revisor bör följa bolagsstämmans föreskrifter om de inte

strider mot inspektionens instruktion. Lagrådet förordar emellertid att det

av pedagogiska skäl och till undvikande av missförstånd bör tas in en

bestämmelse av vilken det framgår att en revisor som förordnats av

Finansinspektionen oavsett bolagsstämmans anvisningar skall följa den

instruktion som inspektionen utfärdat. Regeringen godtar Lagrådets

bedömning. En särbestämmelse bör alltså tas in i bankrörelselagen. Det

kan i detta sammanhang noteras att Banklagskommittén har att se över

bestämmelserna om de av inspektionen utsedda revisorerna.

3 kap. 8 a § BRL

3 kap. 8 a § BRL saknar direkt motsvarighet i aktiebolagslagen.

Paragrafen behandlar en revisors skyldighet att rapportera

regelöverträdelser m.m. till Finansinspektionen. Den motsvarar närmast

10 kap. 38 40 ABL.

Bestämmelsen i bankrörelselagen har införts som ett led i att

genomföra det s.k. BCCI-direktivet. Syftet med direktivet är att i vissa

närmare angivna avseenden stärka tillsynsmyndigheternas befogenheter

när det gäller att hindra oegentligheter i vissa finansiella företag.

I paragrafen föreskrivs att en revisor omgående skall rapportera till

Finansinspektionen om han vid fullgörandet av sitt uppdrag i banken får

kännedom om förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av

de författningar som reglerar bankers verksamhet, kan påverka bankens

fortsatta drift negativt, eller kan leda till att revisorn avstyrker att

balansräkningen eller resultaträkningen fastställs eller till anmärkning.

Revisorn har en motsvarande rapporteringsskyldighet om han får

kännedom om nämnda förhållanden vid fullgörande av uppdrag som

revisorn har i bankens moderföretag eller dotterföretag eller ett företag

som har en likartad förbindelse med banken. För kreditmarknadsbolag

finns motsvarande bestämmelse i 2 kap. 7 a § lagen om

finansieringsverksamhet. Bestämmelser om rapporteringsskyldighet

gäller även för försäkringsbolag,

understödsföreningar, värdepappersbolag, fondbolag och

hypoteksinstitut.

Enligt 10 kap. 38 40 §§ ABL gäller en särskild rapporteringsplikt för

revisorer i allmänna bolag. Även om bankrörelselagens och

aktiebolagslagens bestämmelser i vissa delar överlappar varandra

föreligger betydande skillnader, t.ex. beträffande till vem rapporteringen

skall ske, skyldighet för revisor att avgå i vissa fall samt vilken typ av

förseelser som skall rapporteras.

Den nu behandlade regeln i bankrörelselagen utgör ett införlivande av

ett EG-direktiv. Bestämmelserna i aktiebolagslagen är inte tillräckliga för

att uppfylla direktivets krav. Den aktuella regeln i bankrörelselagen

måste därför behållas. Den bör tillämpas parallellt med bestämmelserna i

aktiebolagslagen.

Enligt 3 kap. 3 § tredje stycket BRL gäller bestämmelserna i 3 kap.

8 a § BRL också för den som är huvudansvarig för revisionen i ett

revisionsbolag. Någon motsvarande bestämmelse gäller inte för kredit-

marknadsbolag och värdepappersbolag. Det kan också noteras att

rapporteringsskyldigheten enligt 10 kap. 38 40 ABL har ålagts revisorn,

dvs. revisionsbolaget som sådant och inte den för revisionen huvud-

ansvarige. Regeringen anser att motsvarande bör gälla för den

rapporteringsskyldighet som gäller enligt den s.k. BCCI-bestämmelsen.

3 kap. 11 § BRL

3 kap. 11 § BRL motsvarar 10 kap. 27 34 §§ ABL. Paragraferna anger

vad revisionsberättelsen skall innehålla och när den skall lämnas.

Enligt 3 kap. 11 § första stycket BRL skall revisorerna senast två

veckor före den ordinarie stämman dels avge en revisionsberättelse till

styrelsen, dels återlämna de redovisningshandlingar som överlämnats till

dem. För allmänna aktiebolag är tidpunkten för avlämnande av

revisionsberättelsen bestämd till tre veckor före stämman. Dessutom

föreskrivs det inte i aktiebolagslagen någon skyldighet att återlämna

redovisningshandlingarna.

Den tidpunkt vid vilken revisorerna skall lämna revisionsberättelsen

förlängdes från två till tre veckor före stämman, som en följd av att den

tid som redovisningshandlingarna skulle hållas tillgängliga för aktie-

ägarna förlängdes från en till två veckor. Sistnämnda förändring har i

avsnitt 6.9.2 föreslagits gälla även för bankaktiebolagen, varför även den

nu behandlade bestämmelsen i aktiebolagslagen bör tillämpas för

bankaktiebolagen. Det torde också vara överflödigt att för

bankaktiebolagen införa en särbestämmelse om skyldighet att återlämna

redovisningshandlingarna.

Enligt 3 kap. 11 § tredje stycket BRL skall revisorerna anmärka om de

vid sin granskning har funnit att en styrelseledamot har handlat i strid

mot bl.a. bankrörelselagen, bankaktiebolagslagen och tillämplig lag om

årsredovisning. Hänvisningen till bankrörelselagen torde kunna förklaras

med att denna lag i dag innehåller vissa associationsrättsliga regler vars

efterlevnad det åligger revisorn att granska. Någon särbestämmelser som

medför en sådan skyldighet behövs därför inte i framtiden. I stället

kommer situationen att omfattas av den i inledningen till avsnitt 6

angivna särbestämmelsen.

Enligt lagarna skall en kopia av revisionsberättelsen tillställas

skattemyndigheten i vissa angivna fall. Enligt bankrörelselagen gäller det

bl.a. när revisorn har anmärkt att vissa skatter och avgifter inte betalats i

rätt tid. Den skyldigheten utmönstrades ur aktiebolagslagen genom prop.

1997/98:99. Någon anledning att i detta avseende ha någon

särbestämmelse för banker föreligger inte.

De uppgifter som skall ingå i den revisionsberättelse som en revisor i

ett bankaktiebolag skall lämna är i huvudsak desamma som de som skall

lämnas i ett aktiebolag. I bankrörelselagen resp. aktiebolagslagen

hänvisas till bestämmelser i skattebetalningslagen (1997:483).

Hänvisningen i

aktiebolagslagen går dock något längre. Något hinder mot att tillämpa

bestämmelserna även på bankaktiebolag torde dock inte föreligga.

Enligt 10 kap. 33 § ABL skall till revisionsberättelsen fogas en kopia

av en sådan anmälan som en revisor som har avgått i förtid har gjort.

Någon motsvarande bestämmelse gäller inte i dag för bankaktiebolagen

men

aktiebolagslagens bestämmelser bör i fortsättningen vara tillämplig även

på bankaktiebolag. Av 10 kap. 34 § ABL följer att bestämmelsen gäller

även i fråga om koncernrevisionsberättelsen.

I 10 kap. 29 § första stycket 3 ABL föreskrivs att revisionsberättelsen

skall innehålla uttalande om huruvida en förteckning enligt 12 kap. 9 §

ABL om vissa lån och säkerheter har upprättats. Ett bankaktiebolag

behöver inte upprätta en sådan förteckning. Redan av detta torde följa att

något sådant uttalande inte behöver göras beträffande banker. Någon

särbestämmelse härom behövs dock inte.

3 kap. 12 § BRL

3 kap. 12 § BRL motsvarar 10 kap. 35 § ABL. Paragraferna behandlar

erinringar som framställts av revisorerna.

I bestämmelsen i aktiebolagslagen talas endast om erinringar medan

det i bestämmelsen i bankrörelselagen talas om erinringar som inte tagits

in i revisionsberättelsen. Någon saklig skillnad torde dock inte vara

avsedd (prop. 1975:103 s. 434 f. och prop. 1986/87:12 band 1 s. 274).

Till skillnad från bankrörelselagen föreskrivs i aktiebolagslagen hur

erinringarna skall behandlas av styrelsen. Trots avsaknad av

bestämmelser i bankrörelselagen gäller redan i dag att styrelsen får anses

ha skyldighet att ta ställning till en erinran så snart det lämpligen kan ske.

Aktiebolagslagens bestämmelse om detta kan därför utan ytterligare

prövning tillämpas även på bankaktiebolagen.

3 kap. 14 § BRL

3 kap. 14 § BRL motsvarar 10 kap. 37, 41 och 42 §§ ABL. Paragraferna

behandlar revisorernas rättigheter att lämna uppgift till enskilda

aktieägare eller utomstående.

I 3 kap. 14 § andra stycket BRL hänvisas till bankrörelselagens regler

om banksekretess. Denna regel behöver inte nödvändigtvis tas in i

aktiebolagslagen.

I 3 kap. 14 § tredje stycket 1 BRL föreskrivs att revisorerna är skyldiga

att till stämman lämna alla upplysningar som stämman begär om det inte

skulle vara till nackdel för bolaget. Bestämmelsen motsvarar den i 10

kap. 41 § ABL. Enligt nämnda bestämmelse i bankrörelselagen får

emellertid uppgiften inte heller lämnas ut om det skulle vara till

nämnvärd

olägenhet för enskild. Någon sådan bestämmelse finns emellertid inte i

aktiebolagslagen. Av förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 276)

framgår att bestämmelsen hör samman med den tystnadsplikt som enligt

1 kap. 10 § BRL rör enskilda kunder.

I avsnitt 6.9 har behandlats aktieägares rätt till information i vissa fall.

Som konstaterats där måste bestämmelserna om bankaktiebolags

aktieägares rätt till information relateras till reglerna om banksekretess.

Med hänsyn till de överväganden som det ankommer på

Banklagskommittén att göra har föreslagits att särreglerna i

bankrörelselagen skall vara kvar i avbidan på beredningen av kommitténs

betänkande. Motsvarande bör gälla även beträffande förevarande

särregel.

Bestämmelsen i aktiebolagslagen har vidare utformats med hänsyn till

de nya reglerna om särskild lekmannarevisor och granskare. Detta utgör

dock inget hinder mot att tillämpa dem även på bankaktiebolagen, se

avsnitt 6.11.

3 kap. 15 § BRL

Denna bestämmelse behandlas i avsnitt 6.11.

10 kap. 43 § ABL

I 10 kap. 43 § ABL saknar motsvarighet i bankrörelselagen. Där

föreskrivs att bolaget för registrering skall anmäla vem som har utsetts

till revisor och om denne är ett registrerat revisionsbolag, vem som är

huvudansvarig för revisionen. Någon motsvarande regel finns inte i

bankrörelselagen. Enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 181) får

inspektionens tillsyn anses tillgodose syftet med dessa regler. Några

hinder mot att tillämpa bestämmelsen i aktiebolagslagen även för

bankaktiebolag föreligger dock inte.

6.11 Allmän och särskild granskning

6.11.1 De allmänna aktiebolagen

Enligt 11 kap. ABL i dess lydelse enligt prop. 1997/98:99 finns det

möjligt att utse personer med uppgift att göra en allmän granskning av

bolagets verksamhet utöver den lagstadgade revisionen. Sådana personer

benämns lekmannarevisorer. Det finns även bestämmelser om särskilda

granskare.

Lekmannarevisorer

Som har nämnts i det föregående avsnittet kan endast den som är

auktoriserad eller godkänd revisor vara revisor i ett aktiebolag. Då det

har ansetts väsentligt att lagstiftningen tillhandahåller bestämmelser som

möjliggör en fortsatt granskning genom lekmän och yrkesrevisorer utan

formell kompetens, tillhandahåller aktiebolagslagen emellertid en

möjlighet att utse lekmannarevisorer. Dessa har till uppgift att bevaka

särskilda aspekter på bolagens verksamhet men inte att svara för den

revision som föreskrivs i den civilrättsliga lagstiftningen.

Lekmannarevisor får utses i ett aktiebolag. Det är emellertid möjligt att

i bolagsordningen ta in föreskrifter som inskränker eller helt tar bort

möjligheten att utse lekmannarevisorer (11 kap. 1 § ABL). En lekmanna-

revisor skall utses av bolagsstämman eller enligt bestämmelser i

bolagsordningen (11 kap. 9 § ABL). Den som är underårig eller i konkurs

eller har fått näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldra-

balken kan inte vara lekmannarevisor. Jävsgrunderna är desamma som

för revisorer i allmänhet (11 kap. 10 12 §§ ABL).

Liksom för revisorer i allmänhet kan ett uppdrag att vara lekmanna-

revisor sägas upp när som helst (11 kap. 13 § ABL).

Lekmannarevisorn skall granska om bolagets verksamhet sköts på ett

ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och

om bolagets interna kontroll är tillräcklig. Granskning skall vara så

ingående och omfattande som god sed vid detta slag av granskningen

kräver (11 kap. 4 § ABL).

Lekmannarevisorn skall följa de anvisningar som meddelas av

bolagsstämman, såvida de inte strider mot lag, bolagsordning eller god

sed (11 kap. 5 § ABL).

Lekmannarevisorn skall efter varje räkenskapsår lämna en

granskningsrapport till bolagsstämman (11 kap. 6 § ABL). I gransknings-

rapporten skall lekmannarevisorn uttala sig om huruvida bolagets

verksamhet sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt

tillfredsställande sätt och om bolagets interna kontroll är tillräcklig. Om

han har fått särskilda stämmodirektiv som det har ålegat honom att följa

skall han uttala sig även om vad hans granskning i dessa avseenden har

gett vid handen. Om det finns anledning att rikta anmärkning mot en

styrelseledamot eller den verkställande direktören i något av dessa

avseenden skall detta anges i rapporten tillsammans med uppgift om

anledningen till anmärkningen. En lekmannarevisor får i

granskningsrapporten lämna även andra upplysningar som han anser att

aktieägarna bör få kännedom om (11 kap. 14 § ABL).

En lekmannarevisor får inte till en enskild aktieägare eller utomstående

lämna upplysningar om sådana bolagets angelägenheter som han får

kännedom om när han fullgör sitt uppdrag om det kan vara till skada för

bolaget (11 kap. 17 § ABL).

Lekmannarevisorn är skyldig att till bolagsstämman lämna alla upp-

lysningar som stämman begär i den mån det inte skulle vara till väsentlig

skada för bolaget. Lekmannarevisorn är dessutom skyldig att lämna

bolagets revisor, annan lekmannarevisor, särskild granskare och bolagets

konkursförvaltare de upplysningar som behövs om bolagets

angelägenheter. En lekmannarevisor skall också på begäran lämna

upplysningar om bolagets angelägenheter till undersökningsledaren

under förundersökning i brottmål. (11 kap. 18 och 19 §§ ABL).

Särskild granskning

En aktieägare kan för behandling på bolagsstämma väcka förslag om

särskild granskning av bolagets förvaltning och räkenskaper under en

viss förfluten tid eller av vissa åtgärder eller förhållanden i bolaget. Om

förslaget biträds av ägare till minst en tiondel av samtliga aktier eller till

minst en tredjedel av de vid stämman företrädda aktierna skall läns-

styrelsen på begäran av en aktieägare förordna en eller flera särskilda

granskningsmän. För särskilda granskare gäller samma bestämmelser

som för lekmannarevisorer om obehörighetsgrunder, jäv, anlitande av

biträde, rätt att närvara på stämma och tystnadsplikt. Dessutom gäller

bestämmelserna om revisionsbolag i 10 kap. 18 § ABL och (11 kap. 21 §

ABL).

Den särskilda granskaren skall avge ett yttrande över sin granskning

(11 kap. 22 § ABL).

6.11.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 11 kap. aktiebolagslagen om

allmän och särskild granskning skall tillämpas på bankaktiebolag. För

särskilda granskare i ett bankaktiebolag skall dock gälla samma sär-

regel som för revisorer om rapporteringsskyldighet till Finans-

inspektionen. Förutom vad som föreskrivs i aktiebolagslagen skall

lekmannarevisorer och särskilda granskare inte heller vara skyldiga att

lämna uppgifter till bolagsstämman om det skulle vara till nämnvärd

olägenhet för enskild.

Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag. Propositionen innehåller dock uttryckliga förslag om de särskilda

granskarnas rapporteringsskyldighet av vissa missförhållanden till

Finansinspektionen och en särskild bestämmelse om att en

lekmannarevisor och en särskild granskare inte är skyldig att lämna

uppgifter till bolagsstämman om det skulle vara till nämnvärd olägenhet

för enskild.

Remissinstanserna: Utöver de synpunkter som har framförts i fråga

om förslaget om revisorer har inte någon remissinstans någon synpunkt

på förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Lekmannarevisor

Det skäl som har anförts för att ha lekmannarevisorer i allmänna aktie-

bolag gäller även för bankaktiebolag. Aktiebolagslagens regler om

lekmannarevisorer bör därför gälla även för bankaktiebolagen.

Vad gäller behovet av särbestämmelser kan det konstateras att det för

revisorerna har införts en särskild bestämmelse om anmälningsskyldighet

till Finansinspektionen i enlighet med vad som gäller enligt det s.k.

BCCI-direktivet. Enligt direktivet föreligger det inte någon skyldighet att

föreskriva motsvarande anmälningsskyldighet för lekmannarevisorer.

Någon sådan anmälningsskyldighet föreslås inte heller

lekmannarevisorer i kreditmarknadsbolag eller värdepappersbolag i prop.

1997/98:99. Mot denna bakgrund saknas det anledning att ålägga

lekmannarevisorer i ett bankaktiebolag en sådan skyldighet.

Även för lekmannarevisorer föreskrivs en skyldighet att lämna

bolagsstämman alla upplysningar som bolagsstämman begär i den mån

det inte skulle vara till väsentlig skada för bolaget. Beträffande

revisorerna har det föreslagits en särbestämmelse enligt vilken sådana

uppgifter inte heller får lämnas om det kan vara till nämnvärd olägenhet

för enskild. En motsvarande särbestämmelse bör gälla för

lekmannarevisorerna. Beträffande motiveringen för detta hänvisas till

vad som anförts i det föregående

avsnittet vid 3 kap. 14 § BRL.

Särskild granskning

Bestämmelserna i 11 kap. 21 och 22 §§ ABL om särskild granskning

motsvarar i huvudsak bestämmelserna i 3 kap. 15 § BRL.

Såvitt avser de olika aktiebolagsformerna överensstämmer innehållet i

de båda paragraferna. Enligt aktiebolagslagen utses granskningsmannen

av länsstyrelsen medan Finansinspektionen utser granskningsmannen i

ett bankaktiebolag.

En aktieägarminoritet bestående av en tiondel av samtliga aktier eller

en tredjedel av de vid stämman företrädda aktierna kan begära särskild

granskning av bolagets förvaltning och räkenskaper under viss förfluten

tid eller av vissa åtgärder eller förhållanden i bolaget. Yttrande över

granskningen skall läggas fram på stämman.

Reglerna om utseende av särskilda granskare har tillkommit för att

aktieägare skall kunna utöva sin rätt att vid bolagsstämman påverka

bolagets förvaltning. Någon särskild anledning till att Finansinspektionen

skall utse granskare föreligger inte. Aktiebolagslagens regler bör

tillämpas även för bankaktiebolag.

Liksom för lekmannarevisorer bör den särskilda granskarens

skyldighet att lämna uppgifter till bolagsstämman begränsas utöver vad

som föreskrivs i aktiebolagslagen. Av bankrörelselagen bör sålunda

framgå att uppgifter inte heller får lämnas om det kan vara till nämnvärd

olägenhet för enskild. Beträffande motiveringen hänvisas till avsnitt

6.10.2 vid 3 kap. 14 § BRL.

En särskild granskare bör dock också såsom föreslås gälla för kredit-

marknadsbolag och värdepappersbolag vara skyldig att till Finans-

inspektionen anmäla vissa missförhållanden i bolaget enligt den s.k.

BCCI-bestämmelsen, se vad som har anförts i avsnitt 6.10.2 vid 3 kap.

8 a § BRL.

För särskilda granskare finns det vidare en bestämmelse i 11 kap. 22 §

andra stycket ABL, enligt vilken även den aktieägare som var upptagen i

röstlängden när frågan om granskare behandlades på stämman men som

inte längre är aktieägare när yttrandet avges har rätt att ta del av det. En

sådan bestämmelse saknas i dag för bankaktiebolagen. Det framstår dock

som naturligt att tillämpa den även på dessa bolag.

6.12 Vinstutdelning och annan användning av bolagets

egendom

6.12.1 De allmänna aktiebolagen

För de allmänna aktiebolagen finns det bestämmelser om vinstutdelning

och annan användning av bolagets egendom i 12 kap. ABL.

Inledningsvis slås fast att utbetalning till aktieägarna av bolagets medel

får ske endast enligt bestämmelserna i lagen om vinstutdelning,

utbetalning vid nedsättning av aktiekapitalet, reservfonden eller

överkursfonden och utskiftning vid bolagets likvidation (12 kap. 1 §

ABL). Förutsättningarna för att vinstutdelning skall få ske är att en

balansräkning visar fritt eget kapital som överstiger eventuell redovisad

förlust. Från fritt eget kapital skall även göras avdrag för det belopp som

enligt lag eller bolagsordningen skall sättas av till bundet eget kapital.

Ytterligare avsättningsskyldighet kan föreskrivas i bolagsordningen. I

huvudsak gäller samma regler för utdelning i ett bolag som är

moderbolag. Vinstutdelning får inte ske med så stort belopp att

utdelningen med hänsyn till bolagets eller koncernens

konsolideringsbehov, likviditet eller ställning i övrigt står i strid mot god

affärssed (12 kap. 2 § ABL).

Bolagsstämman beslutar om vinstutdelning. Stämman får dock endast

om minst en tiondel av aktieägarna fattar beslut om utdelning eller om

den är skyldig till det enligt bolagsordningen besluta om utdelning av

större belopp än styrelsen har föreslagit eller godkänt (12 kap. 3 § ABL).

I kapitlet finns vidare regler om avsättning till reservfond och ned-

sättning av reservfond och överkursfond (12 kap. 4 § ABL), följderna av

utbetalning i strid med lagen (12 kap. 5 § ABL) och gåva (12 kap. 6 §

ABL).

Det gäller vidare ett förbud för bolaget att lämna penninglån till

aktieägare, vissa ledande befattningshavare eller vissa dem närstående

fysiska eller juridiska personer. Vidare finns ett förbud mot att lämna lån

i syfte att gäldenären eller honom närstående skall förvärva aktier i

bolaget eller i något annat bolag i samma koncern. Ett motsvarande

förbud gäller också om ställande av säkerhet. Från låneförbudet görs

dock vissa undantag. Bland dessa kan nämnas att det under vissa

förutsättningar är möjligt för bolaget att till anställda lämna lån för att

dessa skall förvärva aktier i bolaget. Då får emellertid inte det

sammanlagda beloppet av sådana lån därefter överstiga bolagets fria egna

kapital (12 kap. 7 §ABL).

Det finns också möjlighet för skattemyndigheten eller, om bolaget står

under Finansinspektionens tillsyn, inspektionen att ge undantag från

låneförbudet (12 kap. 8 ABL). Om ett sådan undantag medges skall dock

lånen och säkerheterna tas upp i en särskild förteckning (12 kap. 9 §

ABL).

6.12.2 Bankaktiebolagen m.fl.

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 12 kap. aktiebolagslagen om

vinstutdelning och annan användning av bolagets egendom skall

tillämpas på bankaktiebolag, utom såvitt avser låneförbudsreglerna.

Ett bankaktiebolag får inte lämna lån som överstiger det fria egna

kapitalet i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget. En

motsvarande bestämmelse skall införas även för kreditmarknadsbolag

och värdepappersbolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte några invändningar

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Regler om vinstutdelning och annan användning av ett bankaktiebolags

egendom finns för bankaktiebolagen i 9 kap. BAL.

Reglerna om vinstutdelning i bankaktiebolagslagen överensstämmer i

stort sett med de i aktiebolagslagen utom beträffande minoritetens rätt att

påkalla utdelning. Bestämmelserna om avsättning till reservfond

överensstämmer med de i aktiebolagslagen medan reglerna om

nedsättning av reservfond och överkursfond skiljer sig åt i ett obetydligt

avseende. Regleringen av följderna av otillåten utbetalning och om gåva

överensstämmer med aktiebolagslagens. Den stora skillnaden mellan

lagarna är att låneförbudsreglerna i aktiebolagslagen saknar motsvarighet

i bankaktiebolagslagen.

9 kap. 3 § BAL

9 kap. 3 § BAL motsvarar 12 kap. 3 § ABL. Paragraferna reglerar

bolagsstämmans beslut om vinstutdelning.

12 kap. 3 § andra stycket ABL saknar motsvarighet i BAL. Av

bestämmelsen framgår att på begäran av ägare av minst en tiondel av

samtliga aktier skall bolagsstämman besluta om viss utdelning.

Bestämmelsen har tillkommit för att skydda minoritetsaktieägare från

maktmissbruk i form av utsvältning, dvs. vägran att besluta om

vinstutdelning (prop. 1975:103 s. 249).

Departementschefen (prop. 1986/87:12 band 2 s. 132) konstaterade att

bestämmelsen hade motsvarighet i 1944 års aktiebolagslag men saknade

motsvarighet i 1955 års bankrörelselag och ansåg inte skäl föreligga att ta

upp regeln i bankaktiebolagslagen. Han menade dock att det i ett bank-

aktiebolags bolagsordning kan tas upp en bestämmelse med sådant

innehåll.

När bestämmelsen utelämnades i 1955 års bankrörelselag var det efter

mönster i försäkringslagstiftningen. Som motiv för att inte ta upp

föreskriften om minoritetsaktieägarnas rätt till utdelning anfördes

följande (prop. 1948:50 s. 307). Aktieägarnas krav på vinstutdelning

torde böra stå tillbaka för försäkringstagarnas intressen av låga premier

och återbäring. I överensstämmelse härmed kan det förutses att

aktieägarnas möjlighet att tillgodogöra sig vinst kommer att starkt

begränsas i bolagsordningen. Nämnda förhållanden torde vara ägnade att

väsentligt reducera behovet av det ifrågavarande minoritetsskyddet. Det

bör likväl finnas en möjlighet att i bolagsordningen tillerkänna en

minoritet bland aktieägarna rätt att påkalla vinstutdelning. Det åligger

tillsynsmyndigheten att pröva om i det särskilda fallet en sådan

bolagsordningsbestämmelse kan anses befogad. Om det från bolagets

sida uttalas önskemål om ett sådant förbehåll i

bolagsordningen torde detta i regel böra tillgodoses.

Bestämmelsen i aktiebolagslagen har kommit till för att skydda

minoritetsägarna. Det är lika viktigt med ett sådant skydd i ett

bankaktiebolag som i ett aktiebolag. Med hänsyn till att de allmänna

begränsningarna om vinstutdelning i 12 kap. 2 § ABL gäller även i detta

fall torde risken för att vinstutdelning kommer att ske i strid mot bolagets

intressen vara begränsad.

9 kap. 4 § BAL

9 kap. 4 § BAL motsvarar 12 kap. 4 § ABL. Paragraferna innehåller

regler om avsättning till reservfond och nedsättning av den fonden och

överkursfonden.

Enligt 9 kap. 4 § tredje stycket 2 BAL får reservfonden och

överkursfonden sättas ned för fondemission. Enligt motsvarande

bestämmelse i aktiebolagslagen får nedsättning ske även för ökning av

aktiekapitalet genom nyemission. Skillnaden hänger samman med att

nyemission till underkurs får förekomma i aktiebolag men inte i

bankaktiebolag (prop. 1986/87:12 band 2 s. 134 f.). I avsnitt 6.4.2

föreslås att även bankaktiebolag under samma förutsättningar som

allmänna aktiebolag skall beredas möjlighet att genomföra en

underkursemission. I enlighet härmed bör även skillnaderna mellan de nu

behandlade paragraferna utmönstras.

9 kap. 7 § BAL

Bestämmelsen i 9 kap. 7 § BAL saknar direkt motsvarighet i aktie-

bolagslagen (jfr 12 kap. 7 § femte stycket ABL). I bestämmelsen

föreskrivs att ett bankaktiebolag inte får lämna lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget om det sammanlagda beloppet av sådana

lån därefter skulle överstiga bolagets fria egna kapital.

Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av att det för bankaktiebolag

inte gäller några låneförbudsregler. I stället innehåller bankrörelselagen

kreditjävsbestämmelser enligt vilka en bank inte får lämna kredit till

närstående juridiska personer på andra villkor än sådana som banken

normalt ställer upp (2 kap. 17 § BRL). Regeln i 9 kap. 7 § BAL infördes

som ett led i implementeringen av kapitaldirektivet (prop. 1994/95:70 s.

155 f och 202).

För kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag är regleringen

densamma som för banker. I stället för låneförbudsreglerna i

aktiebolagslagen gäller således bestämmelser om kreditjäv (3 kap. 10 §

lagen om finansieringsverksamhet och 3 kap. 7 § lagen om

värdepappersrörelse). Någon bestämmelse motsvarande den i 9 kap. 7 §

BAL gäller emellertid inte för dessa företag.

Kreditgivning är ett normalt inslag i en banks rörelse. Några

bestämmelser om låneförbud motsvarande de i aktiebolagslagen bör

därför inte gälla för bankaktiebolag. En förutsättning för att det skall vara

möjligt att tillåta att ett bankaktiebolag lämnar lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget är emellertid enligt kapitaldirektivet, att det

inte leder till att bolagets nettotillgångar understiger aktiekapitalet och de

reserver som enligt lag och bolagsordning inte får delas ut.

Bestämmelsen i 9 kap. 7 § BAL måste därför finnas kvar. En

motsvarande regel bör införas för kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag.

6.13 Likvidation och upplösning

6.13.1 De allmänna aktiebolagen

I 13 kap. ABL behandlas ett aktiebolags likvidation och upplösning.

I aktiebolagslagen talas om frivillig likvidation och tvångslikvidation.

Med frivillig likvidation förstås att bolaget utan att vara skyldigt därtill

beslutar att träda i likvidation och med tvångslikvidation att bolaget av

anledning som anges i lagen eller bolagsordningen kan tvångsvis

försättas i likvidation. Både vid frivillig likvidation och tvångslikvidation

ankommer det normalt på bolagsstämman att besluta om likvidation. När

anledning till tvångslikvidation föreligger men bolagsstämman inte

beslutar om likvidation skall i stället rätten eller PRV förordna att bolaget

skall träda i likvidation (13 kap. 1, 2, 4 och 4 a §§ ABL).

Lagen föreskriver likvidationsplikt i ett antal olika fall. Dit hör bl.a.

om det finns anledning att anta att bolagets eget kapital understiger

hälften av det registrerade aktiekapitalet (13 kap. 2 § ABL). Detsamma

gäller vid vissa fall av maktmissbruk från någon aktieägares sida (13 kap.

3 § ABL) eller om likvidationsskyldighet föreligger enligt

bolagsordningen (13 kap. 4 § ABL). I nu nämnda fall behandlas

likvidationsfrågan i domstol.

I vissa andra fall av tvångslikvidation hanteras frågan av PRV. Dit hör

1. om bolaget är i konkurs som avslutas med överskott och

bolagsstämman inte inom föreskriven tid fattat beslut om likvidation,

2. om bolaget inte på föreskrivet sätt till registret har anmält sådan

behörig styrelse, verkställande direktör eller revisor som skall finnas

enligt aktiebolagslagen, eller

3. om bolaget inte har sänt in årsredovisning och revisionsberättelse

inom elva månader från räkenskapsårets utgång (13 kap. 4 a § ABL).

Under likvidationen avvecklas bolagets verksamhet, dess skulder

betalas och behållna tillgångar utskiftas bland aktieägarna. Likvidationen

innebär inte i sig upplösning av bolaget. Detta visar sig bl.a. däri att

likvidationen kan avbrytas, varigenom någon upplösning av bolaget inte

kommer till stånd. Även under likvidationen är bolaget ett bestående

rättssubjekt där visserligen styrelsen ersatts av likvidatorerna men

bolagsstämman och revisorer fortfarande fungerar. Bolagsorganens

rättigheter och skyldigheter är i stora delar desamma som förut fastän

deras uppgifter naturligtvis förändras och begränsas därigenom att syftet

med likvidationen är att avveckla bolagets verksamhet och göra det

färdigt för upplösning. Därför kan det under likvidationen inte ske

vinstutdelning, ökning eller nedsättning av aktiekapitalet eller emission

av skuldebrev enligt 5 kap. och som regel inte heller ändring av

bolagsordningen. Bolagets upplösning bildar slutpunkten.

De övriga sätt på vilka ett aktiebolag kan upplösas anges i 14 kap.

ABL som behandlar olika fall av fusion, och i 13 kap. 8 § ABL som ger

registreringsmyndigheten befogenhet att från registret avföra aktiebolag

som kan antas ha upphört med sin verksamhet. Slutligen är enligt 13 kap.

19 § ABL aktiebolag som försatts i konkurs i vissa fall att betrakta som

upplöst i och med att konkursen avslutas.

6.13.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 13 kap. aktiebolagslagen om

likvidation skall tillämpas på bankaktiebolag. I bankrörelselagen skall

det dock föras in en bestämmelse om att rätten skall förordna att ett

bankaktiebolag skall träda i likvidation om oktrojen har återkallats.

Vidare skall Finansinspektionen i vissa fall kunna anmäla till rätten att

det finns grund för likvidation.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Regeringen föreslår dock att Finansinspektionen i vissa fall skall

kunna anmäla till rätten att grund för likvidation föreligger.

Remissinstanserna: Sveriges advokatsamfund anser att ett

bankaktiebolag skall träda i likvidation när bolagets eget kapital

underskrider nio tiondelar av det registrerade aktiekapitalet och tiden för

den bolagsstämma som skall hållas bestämmas i samråd med

Finansinspektionen.

Finansinspektionen tillstyrker förslagen i avvaktan på Banklags-

kommitténs översyn av likvidationsreglerna. Juridiska fakultetsnämnden

vid Stockholms universitet anser mot bakgrund bl.a. av

Finansinspektionens goda inblick i enskilda bankers ställning att

inspektionen bör ha kvar sin funktion enligt gällande rätt.

Skälen för regeringens förslag

10 kap. 1 § BAL

10 kap. 1 § BAL motsvarar 13 kap. 1 § ABL. Paragraferna behandlar

bolagsstämmans beslut om likvidation. I likhet med vad som föreskrivs i

aktiebolagslagen gäller enligt bankaktiebolagslagen att det normalt är

bolagsstämman som fattar beslut om likvidation. Enligt aktiebolagslagen

fattas ett beslut om likvidation enligt 13 kap. 2 § ABL med enkel

majoritet. Detsamma gäller enligt bankaktiebolagslagen. Enligt

aktiebolagslagen fattas även ett beslut om frivillig likvidation med enkel

majoritet. Bankaktiebolagslagen föreskriver dock betydligt strängare

regler. Vid frivillig likvidation enligt den lagen fordras nämligen att

samtliga aktieägare förenat sig om beslutet eller att detta har fattats på två

på varandra följande stämmor och på den senare stämman biträtts av

aktieägare med minst två tredjedelar av de avgivna rösterna. Längre

gående villkor för att beslutet skall bli giltigt kan dock ställas upp i

bolagsordningen.

Bakgrunden till bankaktiebolagslagens strängare likvidationsregler är

att det har ansetts att en tillfällig majoritet inte bör kunna besluta om att

ett bankaktiebolag skall träda i likvidation. Dessa skäl skulle emellertid

lika gärna kunna åberopas av ett aktiebolag. Den omständigheten att

insättare och andra kunder får vända sig till en ny bank utgör inte skäl

nog att behålla den för bankaktiebolagen strängare regeln. Eftersom en

frivillig likvidation i allmänhet inte torde innebära några

betalningsproblem föreligger det inte skäl att tillämpa strängare regler för

bankaktiebolag än för allmänna aktiebolag.

10 kap. 2 § BAL

10 kap. 2 § BAL motsvarar 13 kap. 2 § ABL. Paragraferna reglerar

tvångslikvidation när en del av aktiekapitalet gått förlorat.

För bankaktiebolag gäller betydligt strängare regler än för aktiebolag.

Enligt bankaktiebolagslagen aktualiseras frågan om tvångslikvidation

redan då en tiondel av aktiekapitalet gått förlorat medan aktiebolagslagen

föreskriver att ett aktiebolag är skyldigt att träda i likvidation först när

hälften av aktiekapitalet har gått förlorat. Det strängare kravet i bank-

aktiebolagslagen motiveras enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2

s. 140) av omtanken om insättarna som inte har någon säkerhet för sina

fordringar.

Syftet med likvidationsplikten är att tvinga en förlustbringande

verksamhet att upphöra innan obestånd har inträtt. Till skillnad från vad

som gäller för vanliga aktiebolag är bankaktiebolag underkastade en om-

fattande näringsrättslig reglering som skall försäkra att bankerna

upprätthåller en tillfredsställande soliditet. Ett bankaktiebolag som visar

en negativ resultatutveckling kommer därför sannolikt att ha fångat

tillsynsmyndighetens intresse långt innan förlusterna har förbrukat

hälften av det registrerade aktiekapitalet. I den mån

kapitaltäckningskravet underskrids kan oktrojen komma att återkallas

vilket innebär att verksamheten måste avvecklas. Det föreslås därför att

bankaktiebolagen skall omfattas av samma regler beträffande

tvångslikvidation som vanliga aktiebolag. Det skall i sammanhanget

nämnas att det ligger inom ramen för Banklagskommitténs utredning att

överväga behovet av särskilda regler för situationer då ett enskilt

kreditinstitut har finansiella svårigheter. Frågan om tvångslikvidation för

banker kan därmed komma att beröras på nytt relativt snart. Något skäl

att, såsom Sveriges advokatsamfund har föreslagit, avvakta kommitténs

arbete innan den nu föreslagna ändringen

genomförs föreligger dock inte.

Om balansräkningen visar att en tiondel av aktiekapitalet har gått för-

lorat skall styrelsen snarast möjligt till bolagsstämman hänskjuta frågan

om bolaget skall träda i likvidation. Detta överensstämmer med vad som

i motsvarande situation föreskrivs i aktiebolagslagen. Lagarna skiljer sig

emellertid åt såvitt avser den tid bolagsstämman har till sitt förfogande.

Av aktiebolagslagen framgår att om bolagsstämman trots förlusten inte

beslutar att bolaget skall träda i likvidation har bolaget åtta månader på

sig att täcka bristen. Om en ny stämma inte inom denna tid godkänner en

balansräkning som visar att aktiekapitalet uppgår till det registrerade

aktiekapitalet skall bolaget likvideras. Enligt bankaktiebolagslagen skall i

stället den närmare tidpunkten för den stämma som skall behandla frågan

om likvidation bestämmas i samråd med Finansinspektionen. Denna

stämma skall ta ställning till frågan om likvidation och till skillnad mot

vad som gäller enligt aktiebolagslagen finns det inte någon möjlighet att

låta frågan behandlas på en bolagsstämma åtta månader senare. Detta

skall enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 140) ses mot

bakgrund av att inspektionen på ett tidigt stadium, och redan innan

situationen är så akut att en eventuell tvångslikvidation är förestående,

kan antas vara väl informerad om bankens problem. Som exempel nämns

att banken dessförinnan inte har kunnat efterleva de krav på

kapitaltäckning som ställs. Innan dessa problem blir kända för

allmänheten genom ett kungörande om kallelse till stämman bör enligt

förarbetena banken ges en frist som möjliggör t.ex. en rekonstruktion av

bolaget så att likvidationstvånget upphör. Det understryks i förarbetena

att stämman får skjutas upp bara i samråd med inspektionen och endast

om förutsättningarna för att undgå likvidation bedöms vara goda och att

det inte får vara fråga om någon längre frist.

Sveriges advokatsamfund tycker att Finansinspektionen även framdeles

bör bestämma tidpunkten för stämman. Regeringen anser dock att be-

hovet att skjuta upp bolagsstämma enligt nuvarande bestämmelser inte är

lika angeläget om likvidationsgränsen sänks till samma nivå som gäller

för de allmänna aktiebolagen. Som angetts ovan borde ett bankaktiebolag

som nått likvidationsgränsen redan vara föremål för diverse åtgärder från

inspektionens sida. Den i 13 kap. 2 § ABL föreskrivna fristen bör därför

gälla även för bankaktiebolag. Det kan emellertid uppkomma situationer

då bestämmelser om ingripande i exempelvis 7 kap. BRL eller i lagen om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värde-

pappersbolag också är tillämpliga. Det kan exempelvis föreligga

förutsättningar för Finansinspektionen att med stöd av 7 kap. 16 § BRL

återkalla ett bankaktiebolags oktroj innan tidsfristen i aktiebolagslagen

gått ut.

Revisors ansökan om tvångslikvidation

Om bolagsstämman inte beslutar att aktiebolaget skall träda i likvidation

skall styrelsen ansöka om att bolaget skall försättas i likvidation. En

sådan ansökan kan även göras av en styrelseledamot eller en aktieägare.

Vidare kan en sådan ansökan göras av en revisor. Den sistnämnda

möjligheten föreligger dock inte för bankaktiebolag. Till skillnad mot

vad som gäller enligt aktiebolagslagen kan emellertid enligt

bankaktiebolagslagen en anmälan göras av Finansinspektionen. Såsom

föreslagits av Lagrådet bör denna möjlighet behållas.

 Av förarbetena (prop. 1986/87:12 band 2 s. 141) framgår att revisorns

rätt att ansöka om tvångslikvidation motiveras av att erfarenhet har visat

att styrelsen inte sällan underlåtit att göra en sådan ansökan. Det har

emellertid inte ansetts motiverat att ge revisorerna denna initiativrätt för

bankaktiebolagen eftersom Finansinspektionen förutsätts kunna utöva

motsvarande kontroll. De nu redovisade skälen ger dock inte i detta

sammanhang anledning att införa särbestämmelser för bankaktiebolagen.

Redovisning i kontrollbalansräkningen av skuld p.g.a. statligt stöd

Beräkningen av bristen skall ske på grundval av en balansräkning som

upprättas enligt vanliga regler. Dock föreskrivs vissa modifikationer. Av

dessa saknar en motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Det är regeln att

vid beräkningen skall hänsyn inte tas till skuld på grund av statligt stöd

för vilket återbetalningsskyldigheten är beroende av bolagets ekonomiska

ställning om stödet är försett med en efterställningsklausul. Denna

bestämmelse infördes som ett led i att en dispensregel som innebar att ett

statligt lån kunde behandlas som en skattepliktig intäkt för låntagaren

upphävdes (prop. 1982/83:94 s. 56 f). Ett slopande av dispensregeln

ansågs nämligen kunna leda till en försämrad soliditet hos det företag

som mottagit stödet. Med oförändrade villkor i aktiebolagslagen om

tvångslikvidation befarades utbetalningen av stödet kunna få till

konsekvens att företaget måste träda i likvidation trots att syftet med

stödet ofta just varit att möjliggöra mottagarens överlevnad. Med hänsyn

till stödets ändamål ansågs klart otillfredsställande om stödet får sådana

konsekvenser. Dessa skäl kan åberopas även för banker. Något hinder

mot att tillämpa motsvarande regel för banker föreligger inte.

Skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning vid avsaknad av

utmätningsbara tillgångar.

Till skillnad från bankaktiebolagslagen föreskriver aktiebolagslagen att

skyldighet att upprätta en särskild balansräkning föreligger också när

bolaget vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken befunnits sakna

utmätningsbara tillgångar. Av förarbetena (prop. 1990/91:198 s. 9)

framgår att det förhållande att ett aktiebolag saknar utmätningsbara

tillgångar anses tyda på att bolaget förlorat en stor del av sitt kapital. Det

konstaterades vidare att det utan denna regel finns goda möjligheter att

efter ett misslyckat utmätningsförsök påföljdsfritt kunna fortsätta

verksamheten eftersom det är svårt att motbevisa ett påstående om att det

inte fanns skäl att anta att aktiekapitalet är förbrukat. Den nu behandlade

regeln infördes för att motverka denna olägenhet. Något skäl att inte låta

regeln gälla för bankaktiebolagen föreligger inte.

13 kap. 3 § ABL

13 kap. 3 § ABL saknar motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Paragrafen

behandlar tvångslikvidation vid maktmissbruk. I paragrafen föreskrivs att

om en aktieägare uppsåtligen eller genom missbruk av sitt inflytande i

bolaget medverkat till överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om

årsredovisning eller bolagsordningen kan rätten, om på grund av miss-

brukets långvarighet eller annan anledning särskilda skäl därtill

föreligger, på talan av ägare till en tiondel av samtliga aktier besluta att

bolaget skall träda i likvidation. Rätten kan dock i ett sådant fall på

yrkande av bolaget i stället ålägga bolaget att inom viss tid inlösa

kärandens aktier. Om bolaget försummar att lösa in aktierna inom

fastställd tid, skall rätten på talan av den vars aktier skulle ha inlösts

besluta att bolaget skall träda i likvidation. Vid avgörande av om beslut

om likvidation eller beslut om inlösen av aktier skall meddelas, skall

särskild hänsyn tas till de anställdas och fordringsägarnas intressen.

Som skäl för att inte införa motsvarande bestämmelse för bankaktie-

bolagen hänvisades till inspektionens tillsyn (prop. 1986/87:12 band 2.

s. 137). Att ett bankaktiebolag står under tillsyn utgör emellertid inte

tillräckliga skäl för att inte tillämpa aktiebolagslagens bestämmelser för

dessa bolag.

Enligt 7 kap. 14 § BRL får Finansinspektionen om en ägare till ett

kvalificerat innehav av aktier eller andelar utövar eller kan antas komma

att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av

verksamheten besluta att ägaren vid stämman inte får företräda fler aktier

eller andelar än som motsvarar ett innehav som inte är kvalificerat.

Detsamma gäller om en sådan ägare i väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. I nu

nämnda fall får Finansinspektionen emellertid även förelägga en ägare att

avyttra så stor del av aktierna att innehavet därefter inte är kvalificerat.

Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. Om det finns särskilda

skäl, får enligt 7 kap. 14 a § BRL Finansinspektionen också begära att

tingsrätten förordnar en lämplig person att som förvaltare företräda

sådana aktier eller andelar som inte får företrädas av ägaren.

Finansinspektionen kan vidare förbjuda verkställighet av ett beslut som

strider mot någon författning som reglerar bankens verksamhet, mot

föreskrift som meddelats med stöd av sådan författning eller mot bolags-

ordningen. Om banken genom sådana överträdelser eller på annat sätt

visat sig olämplig att utöva sådan verksamhet som oktrojen avser skall

Finansinspektionen återkalla oktrojen eller meddela varning.

I flertalet fall torde den situation som beskrivs i 13 kap. 3 § ABL alltså

redan enligt nyss nämnda bestämmelser föranleda någon form av in-

gripande av Finansinspektionen. Om det ändå skulle uppkomma en

situation som inte skall tas om hand av Finansinspektionen bör inte

minoritetsaktieägarna hamna i en sämre situation än i ett annat

aktiebolag. Bestämmelsen i aktiebolagslagen bör därför kunna tillämpas

även på bankaktiebolag.

10 kap. 4 § BAL

10 kap. 4 § BAL är närmast jämförbar med 13 kap. 4 och 4 a §§ ABL.

Paragraferna behandlar andra fall av tvångslikvidation än de som finns i

2 och 3 §§.

De i de båda lagarna behandlade likvidationsgrunderna är desamma

endast i ett avseende. I båda lagarna föreskrivs nämligen att det skall för-

ordnas att bolagen skall träda i likvidation om de efter en konkurs som

avslutats med överskott inte inom föreskriven tid har fattats beslut om

likvidation.

Tvångslikvidation efter oktrojåterkallelse

Enligt bankaktiebolagslagen skall rätten efter Finansinspektionens

anmälan förordna att ett bankaktiebolag skall träda i likvidation om

oktrojen återkallas. I 7 kap. 16 § BRL anges när så skall ske. En banks

oktroj skall återkallas bl.a. när banken inte längre driver bankrörelse. En

bank kan således enligt gällande lag inte övergå till att driva annan

verksamhet utan bolaget skall upphöra att existera när så har skett.

Kännetecknande för de övriga situationer när en oktroj kan återkallas är

att

bankaktiebolaget inte längre uppfyller i lag uppställda krav för ett sådant

företag.

De omständigheter som kan föranleda återkallelse av oktrojen är av

samma dignitet som de som kan medföra likvidation. Med hänsyn till

detta och till att sanktionsreglerna är föremål för översyn av

Banklagskommittén, bör den angivna likvidationsgrunden finnas kvar

åtminstone i avvaktan på beredningen av kommitténs betänkande. Såsom

förordas av Lagrådet bör Finansinspektionen kunna göra en anmälan om

likvidationsgrunden till rätten.

Likvidationsskyldighet enligt bolagsordningen

Enligt 13 kap. 4 § aktiebolagslagen skall rätten förordna att ett

bankaktiebolag skall träda i likvidation om likvidationsskyldighet

föreligger enligt bolagsordningen. Någon möjlighet att besluta om

tvångslikvidation i ett sådant fall föreligger inte enligt

bankaktiebolagslagen. Detta torde innebära bl.a. att likvidationsbeslutet

måste fattas av bolagsstämman med en sådan kvalificerad majoritet som

anges i 10 kap. 1 § BAL. Eftersom det åligger regeringen eller

Finansinspektionen att godkänna bolagsordningen i bankaktiebolag

kommer det att prövas om en eventuell klausul om likvidationsplikt

strider mot grundläggande principer för sund bankverksamhet. Några

betänkligheter mot att låta aktiebolagslagens likvidationsgrund gälla även

för bankaktiebolagen föreligger därför inte.

Likvidationsskyldighet med anledning av avsaknad av behöriga

bolagsorgan eller utebliven årsredovisning

Andra likvidationsgrunder som saknar motsvarighet i bankaktiebolags-

lagen är om bolaget inte på föreskrivet sätt till registret har anmält

behörig styrelse, verkställande direktör eller revisor eller sänt in

årsredovisning och revisionsberättelse inom föreskriven tid. I förarbetena

konstateras att Finansinspektionen har till uppgift att kontrollera bl.a. att

sådana förhållanden inte uppstår i ett bankaktiebolag och om ett sådant

likväl skulle inträffa kan oktrojen förklaras förverkad för

bankaktiebolaget, vilket då utgör en grund för likvidation.

Det hör i och för sig till Finansinspektionens uppgifter att ingripa om

ett bankaktiebolag inte har en till registret anmäld behörig styrelse m.m.

eller inte sänder in årsredovisningar o.dyl. inom föreskriven tid. Därmed

kan det dock inte anses föreligga skäl att genom en särbestämmelse

undanta bankaktiebolagen från de nu behandlade likvidationsgrunderna i

aktiebolagslagen.

Beslutande myndighet

Enligt bankaktiebolagslagen är det rätten som har att förordna att ett

bankaktiebolag skall träda i likvidation. Enligt aktiebolagslagen åligger

denna uppgift beroende på grunderna för likvidation antingen rätten eller

registreringsmyndigheten, dvs. PRV. Tidigare handlades frågan om

likvidation enligt aktiebolagslagen också enbart av rätten. Uppdelningen i

aktiebolagslagen mellan rätten och PRV infördes som ett led i att renodla

domstolarnas verksamhet (prop. 1993/94:43 s. 10 f). Två faktorer ansågs

därvid vara utslagsgivande för om ärendena skulle flyttas över från rätten

till PRV. Den första faktorn var karaktären av det avgörande som skall

beslutas. Om det är fråga om att slita tvister mellan olika intressenter bör

enligt förarbetena i princip en domstol avgöra saken. Om det å andra

sidan närmast är fråga om att konstatera förekomsten av vissa faktiska

förhållanden kan saken hellre handläggas av en annan myndighet. Den

andra faktorn som nämns i förarbetena är behovet av muntlig hand-

läggning. Om det krävs inslag av muntlighet ansågs det vara ett skäl att

behålla domstolsprövningen. Beträffande prövning av

likvidationsärenden enligt andra lagar än aktiebolagslagen ansågs att

även sådan prövning fortsättningsvis bör handhas av tingsrätt (prop.

1993/94:43 s. 21 f).

I propositionen konstaterades att likvidationsgrunderna för

bankaktiebolag överensstämmer delvis med likvidationsgrunderna enligt

aktiebolagslagen men att de i vissa delar är utformade med hänsyn till de

speciella förhållanden som råder för ett företag som driver bankrörelse.

Det ansågs att reglerna i bankaktiebolagslagen om tvångslikvidation

tillämpas i ett mycket fåtal fall och att belastningen på tingsrätterna kan

sägas vara försumbar, varför det inte är mycket att vinna för domstols-

väsendet med en överflyttning av dessa ärenden. Härtill kommer enligt

förarbetena att det knappast finns någon myndighet som skulle kunna ta

emot frågor om likvidation beträffande alla de angivna juridiska

personerna utan det skulle bli fråga om att dela upp ärendena mellan

olika

registreringsmyndigheter och tingsrätterna. En sådan uppdelning ansågs

innebära avsevärda nackdelar.

Det har i det föregående föreslagits att det skall gälla i huvudsak

samma likvidationsgrunder för bankaktiebolag som för övriga aktiebolag.

Den omständigheten att ärendena är få och inte skulle innebära någon

belastning för tingsrätterna utgör inte tillräckligt starka skäl för att inte

liksom för övriga aktiebolag låta registreringsmyndigheten, dvs. Finans-

inspektionen hantera vissa frågor som inte är tvistiga. Det bör således

även i detta avseende gälla samma regler för bankaktiebolag som för

övriga aktiebolag. Rätten bör dock även hantera likvidationsansökningar

efter återkallelse av oktroj.

10 kap. 5 § BAL

10 kap. 5 § BAL motsvarar 13 kap. 5 och 5 a §§ ABL. Paragraferna

behandlar förfarandet hos rätten och, beträffande aktiebolagen, hos

registreringsmyndigheten, PRV. Paragraferna överensstämmer i

huvudsak med varandra. Enligt bankaktiebolagslagen skall emellertid

förutom bolaget, aktieägare och borgenärer även Finansinspektionen

kallas. Kallelsen skall delges bolaget och de övriga skall kallas genom

kungörelse. Likvidationsfrågans betydelse för aktieägare och borgenärer i

allmänhet har ansetts motivera kungörelseförfarandet (prop. 1975:103 s.

505 och prop. 1986/87:12 band 2 s. 143).

Inför ett beslut om likvidation av ett kreditmarknadsbolag eller ett

värdepappersbolag behöver emellertid inte Finansinspektionen kallas.

Någon särskild anledning att kalla Finansinspektionen till förhandling om

likvidation av bankaktiebolag finns inte.

10 kap. 6 § BAL

10 kap. 6 § BAL motsvarar 13 kap. 6 och 6 a §§ ABL. Av paragraferna

framgår i vilka fall bolaget skall betala sökandens kostnader.

 Enligt bankaktiebolagslagen skall Finansinspektionen i vissa fall få

sina kostnader ersatta av bolaget. Någon möjlighet för PRV att få sina

kostnader ersatta av bolaget föreskrivs inte i aktiebolagslagen. En sådan

bestämmelse fanns tidigare i 13 kap. 6 § ABL. I samband med att

registreringsmyndigheten blev första instans i vissa likvidationsärenden

infördes emellertid bestämmelsen i 13 kap. 6 a § ABL om att bolaget kan

förpliktas betala en särskild avgift för kostnaderna i likvidationsärendet i

vissa fall när registreringsmyndigheten självmant meddelar bolaget ett

likvidationsföreläggande. Bestämmelsen i 13 kap. 6 § ABL enligt vilken

bolaget kunde förpliktas att betala PRV:s kostnader upphävdes då

eftersom den ansågs som överflödig (prop. 1994/95:67 s. 51). Mot

bakgrund av att i princip samma likvidationsregler föreslås för

bankaktiebolag som för andra aktiebolag, bör även rätten till ersättning

för kostnader ges samma reglering. Den nuvarande skillnaden bör alltså

utmönstras och aktiebolagslagens bestämmelser tillämpas även för

bankaktiebolag.

10 kap. 7 § BAL

10 kap. 7 § BAL motsvarar 13 kap. 7 § första tredje styckena ABL.

Paragraferna behandlar utseende av likvidatorer. I ett bankaktiebolag är

det alltid Finansinspektionen som utser likvidatorer. Enligt

aktiebolagslagen utses likvidatorerna av rätten när det är fråga om ett

ärende som behandlas där. Vid frivillig likvidation eller om fråga är om

en likvidation som beslutats av registreringsmyndigheten är det denna

myndighet som utser likvidator.

De särskilda regler som gäller för bankaktiebolag har i förarbetena

(prop. 1986/87:12 band 2 s. 138) motiverats av att det med hänsyn till

insättarnas intressen bör ställas särskilda krav på en likvidator i ett bank-

aktiebolag. God kännedom om bankverksamhetens speciella förhållanden

är enligt förarbetena en förutsättning för att likvidatorn skall kunna full-

göra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Enligt förarbetena får det

förutsättas att Finansinspektionen bättre än de allmänna domstolarna har

kännedom om personer som är lämpliga för sådana uppdrag. Det ansågs

därför mer ändamålsenligt att likvidatorerna i ett bankaktiebolag utses av

inspektionen än av rätten.

För ett kreditmarknadsbolag gäller aktiebolagslagens regler om

utseende av likvidator. I andra fall än vid frivillig likvidation eller när

likvidation beslutas av registreringsmyndigheten, dvs.

Finansinspektionen, bör rätten kunna betros med uppgiften att utse

likvidator även i ett bankaktiebolag. De nyss återgivna

förarbetsuttalandena om den kompetens likvidatorn i ett bankaktiebolag

bör besitta gäller dock fortfarande. I tveksamma fall har rätten möjlighet

att samråda med Finansinspektionen om lämplig kandidat. Som framgår

av 7 kap. 7 § BRL har Finansinspektionen under en banks likvidation

samma befogenheter i fråga om likvidatorerna och stämman som annars

tillkommer inspektionen eller stämman. Banken står alltså under

Finansinspektionens tillsyn till dess den upplösts.

I aktiebolagslagen föreskrivs bl.a. att ett förordnande av likvidator

skall registreras. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i bankaktie-

bolagslagen. Det föreligger dock inte något hinder mot att låta aktie-

bolagslagens bestämmelse gälla.

13 kap. 15 § ABL

Denna paragrafs tredje stycke saknar motsvarighet i bankaktiebolags-

lagen. Tredje stycket föreskriver att om likvidatorerna finner att bolaget

är på obestånd och inte kan betala likvidationskostnaderna skall de

ansöka om att bolaget försätts i konkurs. Anledningen till att

bestämmelsen inte tagits med i bankaktiebolagslagen är bl. a. att reglerna

om tvångslikvidation p.g.a. kapitalförbrukning är mycket strängare än för

de allmänna bolagen och att det därför torde vara uteslutet att ett

bankaktiebolag inte ens skulle ha tillgångar som täcker

likvidationskostnaderna (prop. 1986/87:12 band s. 153).

Redan på grund av att det nu föreslås att bankerna skall tillämpa

samma tvångslikvidationsbestämmelser som de allmänna bolagen saknas

det anledning att inte tillämpa denna bestämmelse även på

bankaktiebolag.

10 kap. 18 § BAL

10 kap. 18 § BAL motsvaras av 13 kap 17 § ABL. I tredje stycket i

respektive paragraf föreskrivs att bolagsstämmans beslut om

likvidationens upphörande samt styrelseval skall anmälas för

registrering. Beslutet får inte verkställas förrän det registrerats. För

bankaktiebolag gäller dessutom att Finansinspektionen måste lämna sitt

tillstånd innan verkställighet får ske. Anledningen härtill är att banken

under likvidationen kan ha kommit i konflikt med andra skyddsregler i

bankaktiebolagslagen (prop. 1986/87:12 band 2 s.155).

Eftersom bankaktiebolaget står under Finansinspektionens tillsyn även

under likvidationen behövs ingen särskild tillståndsprocedur i de fall de

associationsrättsliga förutsättningarna är uppfyllda för att återuppta

verksamheten. I den mån bankaktiebolaget under likvidationens gång kan

ha kommit i konflikt med andra skyddsregler i banklagstiftningen åligger

det Finansinspektionen att med användande av de ordinarie ingripande-

möjligheterna komma till rätta med överträdelserna. Om inspektionen

bedömer att näringsrättsliga förutsättningar inte finns för att fortsätta

rörelsen kan oktrojen komma återkallas enligt 7 kap. 16 § BRL. Någon

särskild regel om att Finansinspektionen måste godkänna ett återupp-

tagande av verksamheten behövs alltså inte.

13 kap. 18 § ABL

Denna bestämmelse saknar motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Enligt

bestämmelsen skall bolaget anses upplöst och avföras ur registret om

någon anmälan rörande bolaget ej inkommit till

registreringsmyndigheten de tio senaste åren.

Eftersom bankaktiebolagen står under Finansinspektionens tillsyn

kommer bestämmelsen att sakna all praktisk betydelse för dessa bolag.

Någon särregel behövs emellertid inte.

6.14 Fusion och inlösen av aktier i dotterbolag

6.14.1 De allmänna aktiebolagen

14 kap. ABL innehåller bestämmelser om fusion och inlösen av aktier i

dotterbolag.

Aktiebolagslagens fusionsregler syftar bl.a. till att skydda de över-

låtande bolagens fordringsägare. En fusion innebär att dessa förlorar

möjligheterna att göra gällande sina fordringar mot den ursprungliga

gäldenären och att de i stället får motsvarande fordringar på det

övertagande bolaget. Det är alltså fråga om byte av gäldenär något som

enligt svensk rätt i allmänhet fordrar samtycke av borgenären.

Gäldenärsbytet kan medföra att borgenärernas rätt försämras, exempelvis

om förhållandet mellan tillgångar och skulder är mindre betryggande i

det övertagande bolaget än i det överlåtande bolaget.

Fusion i aktiebolagsrättslig mening innebär att ett eller flera

överlåtande aktiebolags samtliga tillgångar och skulder genom

universalsuccesion överförs på ett annat bolag, det övertagande bolaget,

mot vederlag till

aktieägarna i det överlåtande bolaget. Samtidigt upplöses överlåtande

bolag utan likvidation. Det vederlag som utgår till det överlåtande

bolagets aktieägare kan endast bestå av aktier i det överlåtande bolaget

eller pengar. Man skiljer på två olika typer av fusion nämligen absorption

och kombination. Vid absorption tar ett existerande aktiebolag helt över

ett eller flera överlåtande aktiebolag. Kombination innebär att två eller

flera överlåtande bolag förenas i ett för ändamålet nybildat aktiebolag

(14 kap. 1 § ABL).

Fusionen inleds med att de fusionerande bolagen upprättar en

fusionsplan. Fusionsplanen skall innehålla de uppgifter som kan vara av

betydelse för fusionen (14 kap. 4 och 6 §§ ABL). Vid fusion genom

kombination nybildas det övertagande bolaget. Fusionsplanen, som då

skall

tjäna som stiftelseurkund, skall innehålla förslag till bolagsordning och

ange hur styrelse och revisorer skall väljas (14 kap. 5 § ABL).

Fusionsplanen skall granskas av bolagens revisorer. Revisorerna skall

avge ett yttrande som skall fogas till planen. Av yttrandena skall framgå

om fusionsvederlaget och grunderna för dess fördelning har bestämts på

ett sakligt och korrekt sätt. Därvid skall anges vilken eller vilka metoder

som har använts vid värderingen av bolagens tillgångar och skulder,

resultatet av de tillämpade värderingsmetoderna samt deras lämplighet

och vilken vikt som har tillmätts dem vid den samlade bedömningen av

värdet på vart av ett av bolagen. Särskilda svårigheter att uppskatta

värdet på egendomen skall anmärkas. I yttrandet skall särskilt anges, vid

absorption, om revisorerna vid sin granskning har funnit att fusionen

medför fara för att borgenärerna i det övertagande bolaget inte skall få

sina fordringar betalda, och vid kombination, om de överlåtande

bolagens sammanlagda verkliga värde för det övertagande bolaget

uppgår till minst aktiekapitalet (14 kap. 7 och 8 §§ ABL).

Fusionsplanen skall registreras i aktiebolagsregistret och uppgift om

registreringen skall kungöras i Post- och Inrikes Tidningar (14 kap. 9 §

ABL). Den skall därefter beslutas av bolagsstämman, men dessförinnan

skall aktieägarna ha tillfälle att ta del av den. Planen skall godkännas av

bolagsstämman i det överlåtande bolaget. Om i det övertagande bolaget

en minoritet av aktieägarna av en viss storlek begär det, skall den även

godkännas av stämman i det bolaget (14 kap. 10 § ABL).

Skyddet för bolagens borgenärer tillgodoses genom att bolagen åläggs

att ansöka om tillstånd att verkställa planen. En sådan ansökan behandlas

i första hand av registreringsmyndigheten, dvs. PRV. Innan ansökan

prövas måste såväl överlåtande som övertagande bolag underrätta sina

kända borgenärer om beslutet. Underrättelsen skall innehålla uppgift bl.a.

om att bolaget avser att ansöka om tillstånd att verkställa fusionplanen

och att borgenärerna har möjlighet att bestrida ansökan. Borgenärerna i

det övertagande bolaget behöver dock inte underrättas om revisorerna i

yttrandet över fusionplanen har uttalat att de inte funnit att fusionen

medför någon fara för dessa borgenärer. (14 kap. 13 § ABL).

Registreringsmyndigheten skall avslå ansökan om fusionen förbjudits

enligt bl.a. konkurrenslagen (1993:20) eller om en prövning av fusionen

pågår enligt denna lag. Detsamma gäller om det vid kombination inte av

fusionsplanen framgår att de överlåtande bolagens sammanlagda verkliga

värde för det övertagande bolaget uppgår till minst aktiekapitalet i detta

(14 kap. 15 § ABL). Om ansökan inte avslås på dessa grunder skall

registreringsmyndigheten kalla bolagens borgenärer.

Registreringsmyndigheten behöver dock inte kalla borgenärerna i det

övertagande bolaget om revisorerna i yttrandet över revisionsplanen har

uttalat att de inte har funnit att fusionsplanen medför någon fara för dessa

borgenärer (14 kap. 16 § ABL).

Om ansökan bestrids skall registreringsmyndigheten överlämna

ärendet till tingsrätten. I annat fall skall registreringsmyndigheten lämna

bolagen tillstånd att verkställa fusionsplanen. Om ärendet har

överlämnats till

rätten skall tillstånd lämnas om det visas att de borgenärer som har

bestritt ansökan har fått full betalning eller betryggande säkerhet för sina

fordringar. Om så inte är fallet skall ansökan avslås (14 kap. 18 § ABL).

Om rätten eller registreringsmyndigheten har lämnat tillstånd att

verkställa fusionsplanen skall det övertagande bolaget inom två månader

anmäla fusionen tillsammans med nödvändiga följdbeslut för registrering

(14 kap. 19 § ABL). När anmälan är registrerad är fusionen fullbordad.

Detta innebär att överlåtande bolag anses upplösta och deras tillgångar

och skulder överförda på det övertagande bolaget. Samtidigt övergår

fusionsvederlaget till de tidigare aktieägarna i det överlåtande bolaget

(4 kap. 20 § ABL).

För ett moderbolags absorption av ett helägt dotterbolag gäller

särskilda regler. Ett beslut om en sådan fusion kan fattas av bolagens

styrelser. De skall härvid upprätta en fusionsplan som skall granskas av

revisorerna. Planen skall ges in till registreringsmyndigheten för

registrering och kungörelse. Om i moderbolaget en viss

aktieägarminoritet begär det skall emellertid planen underställas

bolagsstämman i det bolaget. Om fusionsplanen inte skall underställas

bolagsstämman eller om planen godkänts av stämman åligger det som

huvudregel bolagen att underrätta sina kända borgenärer om att planen

blivit gällande. När uppgift om fusionsplanens registrering har kungjorts

skall moderbolaget ansöka om tillstånd att verkställa planen. Härvid

gäller i huvudsak samma regler som vid annan

absorption (14 kap. 22 29 §§ ABL).

Kapitlet innehåller även regler om inlösen av aktier i dotterbolag. Det

föreskrivs sålunda att ett moderbolag som självt eller tillsammans med

dotterföretag äger mer än nio tiondelar av aktierna med mer än nio

tiondelar av röstetalet för samtliga aktier i ett dotterföretag har rätt att av

de övriga aktieägarna i dotterbolaget lösa in återstående aktier. Den vars

aktier kan lösas in har också rätt att få sina aktier inlösta av

moderbolaget. En tvist om rätt eller skyldighet till inlösen eller om

lösenbeloppet prövas av tre skiljemän (14 kap. 31 35 §§ ABL). En

missnöjd part har rätt att få skiljedomen omprövad i allmän domstol.

6.14.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 14 kap. aktiebolagslagen om

fusion och inlösen av aktier skall tillämpas på bankaktiebolag.

Regeringen skall dock även fortsättningsvis pröva fusioner i vilka

bankaktiebolag är inblandade. Även reglerna till skydd för

borgenärerna skall ges en annan utformning.

Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Bestämmelserna om fusion mellan ett bankaktiebolag och ett aktiebolag

samt om inlösen av aktier i dotterbolag finns i 11 kap. BAL.

Fusionsförfarandet för bankaktiebolag och aktiebolag är detsamma

fram till dess att bolagsstämman godkänt fusionsplanen. Därefter följer

emellertid skillnader i förfarandet, bl.a. såvitt avser underrättelser till

borgenärerna och prövningen av ansökan. Efter bifall till ansökan gäller

ånyo samma regler för de olika bolagskategorierna. Detsamma gäller i

princip vid fusion av ett helägt dotterbolag.

Reglerna i bankaktiebolagslagen om inlösen av aktier är desamma som

de i aktiebolagslagen.

11 kap. 1 § BAL

11 kap. 1 § BAL motsvarar 14 kap. 1 § ABL. Paragraferna anger vad

som avses med fusion.

Av bestämmelsen i 11 kap. 1 § BAL, jämförd med 14 kap. 1 § tredje

stycket ABL, framgår att vid en fusion mellan ett bankaktiebolag och ett

aktiebolag måste bankaktiebolaget vara det övertagande bolaget. Ett

bankaktiebolag kan alltså inte gå upp i ett aktiebolag. Om de allmänna

aktiebolagsrättsliga reglerna beträffande fusion skall gälla även för

fusioner där bankaktiebolag deltar uppkommer frågan om det fortfarande

finns behov av en regel som förbjuder vanliga aktiebolag att vara

övertagande bolag i en fusion med ett eller flera bankaktiebolag.

Bankrörelse får endast drivas av ett företag som har beviljats oktroj.

Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att en oktroj som har

beviljats ett bankaktiebolag inte kan överlåtas på en annan juridisk

person. Den kan därmed inte heller övergå till det övertagande bolaget

vid en fusion. En banks rörelse kan således inte genom fusion övertas av

ett aktiebolag om inte det övertagande bolaget först erhåller en egen

oktroj som ger bolaget rätt att bedriva den rörelse som bolaget övertagit

genom fusionen. För tydlighetens skull bör det dock införas en

särbestämmelser av vilken det framgår att om ett av de fusionerande

bolagen är ett bankaktiebolag måste ett bankaktiebolag vara övertagande

bolag.

11 kap. 4 § BAL

11 kap. 4 § BAL motsvarar 14 kap. 4 § ABL. Paragraferna anger vad

verksamhetsplanen skall innehålla. Den finns en skillnad mellan

paragraferna.

I 11 kap. 4 § första stycket BAL anges att förvaltningsberättelsen skall

fogas till verksamhetsplanen. Någon sådan bestämmelse finns inte i

aktiebolagslagen. Skillnaden är emellertid oavsiktlig (prop. 1995/96:10

del 2 s. 302 och del 3 s. 246). Eftersom avsikten har varit att inte heller

ett bankaktiebolag skall behöva bifoga någon förvaltningsberättelse

behövs det inte någon särbestämmelse.

11 kap. 13 § BAL

De regler som finns i 11 kap. 13 § BAL kan jämföras med de i 14 kap.

13 18 §§ ABL. Dessa paragrafer behandlar förfarandet för att få tillstånd

att verkställa fusionsplanen.

Enligt bankaktiebolagslagen prövar regeringen om de fusionerade

bolagens ekonomiska förhållanden är sådana att fusionen kan anses

förenlig med insättares eller andra fordringsägares intressen. Vid denna

prövning skall regeringen se till att dessa borgenärer tillförsäkras

betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hänsyn till de

fusionerade bolagens ekonomiska förhållanden och borgenärerna inte

redan har en sådan säkerhet.

Vid tillståndsprövningen skall regeringen beakta följdverkningarna för

borgenärerna främst insättarna i ett bankaktiebolag i såväl det över-

låtande som det övertagande bolaget. Regeringen kan ge tillstånd till

verkställighet av fusionsplanen utan att varje enskild borgenär har gett

sitt medgivande till fusionen. Borgenärerna har dock möjlighet att lämna

synpunkter på fusionen, eftersom planen eller en redogörelse för det

väsentliga innehållet i den offentliggörs i samband med att planen

registreras. Anmärkas bör även att revisorerna i sitt granskningsyttrande

över fusionsplanen särskilt skall ange om de funnit att fusionen medför

fara för att borgenärerna inte skall få sina fordringar betalda. Regeringen

fungerar således som något av ställföreträdare för insättarna och övriga

borgenärer och bevakar att deras intressen inte äventyras genom fusionen

(prop. 1994/95:70 s. 133 f.).

Tidigare har beskrivits det förfarande som tillämpas vid fusion enligt

aktiebolagslagen. Ett sådant förfarande har inte ansetts praktiskt

genomförbart vid fusion på bank- och försäkringsområdet (prop.

1994/95:70

s. 135 f.). Det har i stället ansetts böra ankomma på regeringen att lämna

tillstånd att verkställa fusionsplanen. De skäl som har anförts till stöd för

detta är bl.a. att vid fusion genom kombination skall regeringen stadfästa

bolagsordningen för det nybildade bolaget och bevilja oktroj. Vid fusion

genom absorption torde det vidare oftast krävas en ändring av det över-

tagande bolagets bolagsordning. I vissa fall skall även denna ändring

stadfästas av regeringen. Eftersom dessa regeringsärenden är så nära

knutna till fusionsärendet i övrigt bör enligt förarbetena regeringen pröva

alla frågor med anknytning till fusionen.

Enligt regeringens mening bör även fortsättningsvis särregler gälla för

bankaktiebolagen.

11 kap. 14 § BAL

11 kap. 14 § BAL saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. I paragrafen

föreskrivs att om en pensionsstiftelse eller en personalstiftelse hör till det

överlåtande bolaget gäller om stiftelsens överförande till det övertagande

bankaktiebolaget bestämmelserna i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse.

Av 23 § andra stycket lagen om tryggande av pensionsutfästelse

(tryggandelagen) följer att aktiebolagslagens och bankaktiebolagslagens

bestämmelser om tillvaratagande av fordringsägares rätt vid fusion

tillämpas vid överflyttning av ansvar för pensionsutfästelse till

övertagande bankaktiebolag. Därutöver är tryggandelagens regler i övrigt

om överföring av ansvaret för pensionsutfästelse tillämpliga i samband

med fusion enligt detta kapitel. Erinran om detta har emellertid endast

tagits in i bankaktiebolagslagen (prop. 1994/95:70 s. 217).

Att en sådan bestämmelse saknas i aktiebolagslagen förändrar inte

rättsläget.

11 kap. 16 § BAL

11 kap. 16 § BAL motsvarar 14 kap. 20 § ABL. Paragraferna, som i

huvudsak överensstämmer med varandra, innehåller bestämmelser om

följderna av att fusionen registreras.

Av paragraferna framgår att när fusionen har anmälts för registrering

är det överlåtande bolaget upplöst. Det överlåtande bolagets tillgångar

och skulder med undantag för vissa skadeståndsanspråk övergår

samtidigt till det övertagande bolaget och aktieägare i överlåtande bolag

blir samtidigt, om aktier ingår i fusionsvederlaget, aktieägare i det

övertagande bolaget. Beträffande skadeståndsanspråken hänvisas i

bankaktiebolagslagen till

5 kap. 1 4 §§ BRL, medan det i aktiebolagslagen endast hänvisas till de

paragrafer motsvarande 5 kap. 1 3 §§ BRL. Det föreligger emellertid

inte någon anledning att i detta avseende göra någon skillnad mellan de

olika bolagskategorierna.

I 11 kap. 16 § första stycket BAL föreskrivs vidare att om det över-

låtande bolaget inte är ett bankaktiebolag skall Finansinspektionen lämna

uppgifter om fusionen till PRV som skall registrera anmälan. En sådan

föreskrift bör finnas kvar så länge Finansinspektionen är registrerings-

myndighet för banker. Den kan dock lämpligen tas in i förordning.

11 kap. 18 § BAL

11 kap. 18 § BAL motsvarar 14 kap. 22 § ABL. Paragraferna behandlar

absorption av ett helägt dotterbolag.

Beträffande fusionsplanens innehåll anges i 14 kap. 22 § första stycket

3 ABL att den skall innehålla uppgift om vilka rättigheter i moderbolaget

som skall tillkomma innehavare av skuldebrev och andra värdepapper

med särskilda rättigheter i dotterbolaget eller vilka åtgärder som i övrigt

skall vidtas till förmån för de nämnda innehavarna. Enligt motsvarande

punkt i bankaktiebolagslagen skall detta även gälla för innehavare av

aktier.

Eftersom det enligt den nu behandlade bestämmelsen är fråga om ett

helägt dotterbolag torde det saknas anledning att ange vilka rättigheter

som skall tillkomma innehavare av aktier. Aktiebolagslagens regler kan

alltså utan vidare tillämpas även för bankaktiebolag.

Enligt 11 kap. 18 § andra stycket anges att fusion genom absorption av

dotterbolag får ske utan hinder av att det i dotterbolaget finns egendom

som bankaktiebolaget inte får förvärva enligt bankrörelselagen och vad

som då skall gälla. En bank får förvärva endast viss i bankrörelselagen

angiven egendom. För att även i framtiden underlätta fusioner mellan ett

bankaktiebolag och ett allmänt aktiebolag bör det föras in en

särbestämmelse i bankrörelselagen.

11 kap. 22 § BAL

11 kap. 22 § BAL motsvarar närmast 14 kap. 26 och 27 §§ ABL.

Paragraferna behandlar tillståndsförfarandet vid fusion av helägt

dotterbolag.

Även vid fusion genom absorption av ett helägt dotterbolag fordras

enligt bankaktiebolagslagen regeringens tillstånd och förfarandet hos

regeringen är i princip detsamma som vid annan fusion. I jämförelse med

aktiebolagslagen är skillnaderna i huvudsak desamma som vid fusion av

andra bolag än helägda dotterbolag. Vad som har anförts vid 11 kap. 13 §

BAL gäller därför även i detta fall.

11 kap. 23 § BAL

11 kap. 23 § BAL motsvarar 14 kap. 28 § ABL. I paragraferna anges att

när Finansinspektionen har registrerat beslut om tillstånd att verkställa

fusionsplanen är dotterbolaget upplöst. Enligt bankaktiebolagslagen

gäller vidare att om dotterbolaget inte är ett bankaktiebolag skall Finans-

inspektionen lämna uppgifter om fusionen till PRV. Så länge Finans-

inspektionen är registreringsmyndighet för bankaktiebolag bör

bestämmelsen behållas. Den kan dock tas in i förordning.

6.15 Skadestånd m.m.

6.15.1 De allmänna aktiebolagen

Bestämmelserna i 15 kap. ABL behandlar skadestånd m.m. En ändrad

lydelse har föreslagits i prop. 1997/98:99. Beskrivningen av

aktiebolagslagens innehåll utgår från förslagen i propositionen.

En stiftare, styrelseledamot eller verkställande direktör som när han

fullgör sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar bolaget skall

ersätta skadan. Detsamma gäller när skadan tillfogas en aktieägare eller

någon annan genom överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om

årsredovisning eller bolagsordningen (15 kap. 1 § ABL). En revisor,

lekmannarevisor eller särskild granskare är ersättningsskyldig enligt

samma grunder. De har även ett visst ansvar för skada som vållas av

deras medhjälpare. Om ett registrerat revisionsbolag är revisor eller

särskild granskare, är det detta bolag och den för revisionen eller

granskningen huvudansvarige som är ersättningsskyldiga (15 kap. 2 §

ABL).

En aktieägare skall ersätta skada som han uppsåtligen eller av grov

oaktsamhet tillfogar bolaget, en aktieägare eller någon annan genom att

medverka till överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om

årsredovisning eller bolagsordningen (15 kap. 3 § ABL). Om det är

motiverat med hänsyn till faran för fortsatt missbruk och förhållandena i

övrigt är han även skyldig att inlösa skadelidande aktieägares aktier (15

kap. 4 § ABL).

Om någon är ersättningsskyldig kan skadeståndet jämkas i vissa fall

(15 kap. 5 § ABL). Om flera skall ersätta samma skada svarar de som

huvudregel solidariskt för skadeståndet (15 kap. 6 § ABL).

Som regel får talan mot en styrelseledamot eller den verkställande

direktören om skadestånd till bolaget väckas endast om de inte har

beviljats ansvarsfrihet (15 kap. 7 och 10 §§ ABL). För att en talan om

skadestånd till bolaget skall kunna väckas räcker det med att en minoritet

bestående av ägare till minst en tiondel av samtliga aktier kan enas

(15 kap. 7 och 9 §§ ABL).

Skadeståndstalan för bolagets räkning mot en styrelseledamot eller den

verkställande direktören på grund av beslut eller åtgärd under ett

räkenskapsår skall som huvudregel väckas senast ett år från det att

årsredovisningen och revisionsberättelsen för räkenskapsåret lades fram

på bolagsstämman (15 kap. 10 och 11 §§ ABL). I övriga fall skall talan,

om den inte grundar sig på brott, väckas inom fem år. Ett undantag gäller

för talan mot aktieägare som skall väckas inom två år (15 kap. 13 § ABL).

6.15.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 15 kap. aktiebolagslagen om

skadestånd m.m. skall tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har någon

invändning mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Skadeståndsskyldigheten för bolagsfunktionär och aktieägare behandlas i

5 kap. BRL. Skyldigheten att ersätta skada föreligger i samma fall som

enligt aktiebolagslagen. Det föreligger dock inte någon skyldighet för en

aktieägare som missbrukar sin ställning att lösa in aktier vid missbruk.

En annan skillnad är att den krets som enligt bankrörelselagen kan bli

skadeståndsskyldig är vidare än den i aktiebolagslagen eftersom den även

omfattar delegater, som är ett begrepp som inte förekommer i

aktiebolagslagen. Vidare anges uttryckligen i aktiebolagslagen men inte i

bankrörelselagen att den verkställande direktören kan bli

skadeståndsskyldig, vilket hänger samman med att dennes roll enligt de

båda lagarna är olika. I det föregående har emellertid föreslagits att

delegatinstitutet utmönstras och att den verkställande direktören i ett

bankaktiebolag får samma roll som i ett allmänt aktiebolag. Något behov

av särregler i dessa avseenden föreligger därför inte.

De övriga skillnaderna som föreligger behandlas i det följande, dock

med undantag för de skillnader som föreligger med anledning av att

bankrörelselagen även behandlar regler som rör sparbanker och

medlemsbanker.

5 kap. 1 § BRL

5 kap. 1 § BRL motsvarar 15 kap. 1 § ABL. Paragraferna innehåller

regler om vissa bolagsfunktionärers skadeståndskyldighet mot bolaget.

I både aktiebolagslagen och bankaktiebolagslagen är ansvaret för

styrelseledamot, stiftare, verkställande direktör strängare i förhållande till

bolaget än vad som gäller i förhållande till aktieägare och annan.

Ansvaret är nämligen i de senare fallen begränsat till skada som vållas

aktieägare eller annan genom uppsåtlig eller oaktsam överträdelse av

aktiebolagslagen respektive bankaktiebolagslagen, tillämplig

årsredovisningslag samt bolagsordningen. Enligt bankaktiebolagslagen

gäller dessutom att berörda befattningshavare även ansvarar för

överträdelse av bankrörelselagen. Att rätten till skadestånd utsträckts till

att omfatta även aktieägare och tredje man beror på en önskan att

sanktionera de regler i de associationsrättsliga lagarna som uppställts just

för att skydda tredje man (se prop. 1975:103 s. 540 f.). Eftersom även

bankrörelselagen i vart fall inledningsvis innehöll ett flertal regler som

för de allmänna aktiebolagen återfinns i aktiebolagslagen, särskilt

redovisningsregler, var det naturligt att låta skadeståndsansvaret i

förhållande till tredje man även omfatta överträdelser av

bankrörelselagen. Detta har fått som effekt att även överträdelser av rena

rörelseregler skulle kunna medföra skadeståndsansvar gentemot tredje

man. En motsvarande ordning finns beträffande övriga banker samt

försäkringsbolagen, men inte beträffande exempelvis kreditmarknads-

företagen och värdepappersbolagen eller andra aktiebolag som omfattas

av näringsrättslig reglering. Det kan därför på goda grunder sättas i fråga

huruvida denna särreglering för banker bör behållas. Eftersom frågan om

skadeståndsansvar i banker och andra kreditinstitut omfattas av

Banklagskommitténs uppdrag bör särregleringen behållas tills vidare,

men tas upp på nytt i samband med beredningen av kommitténs

betänkande. Den särbestämmelse som nu avses kommer att omfattas av

den i avsnitt 6 föreslagna särbestämmelsen.

5 kap. 2 § BRL

5 kap. 2 § BRL motsvarar 15 kap. 2 § ABL. Paragraferna behandlar

skadeståndsansvaret för revisorer m.fl.

I både bankrörelselagen och aktiebolagslagen föreskrivs att en revisor

eller en särskild granskare kan bli skadeståndsskyldig. Enligt aktie-

bolagslagen kan skadeståndsskyldighet även åläggas en lekmannarevisor.

Detta har motiverats med (prop. 1997/98:99 s. 183 f.) att en lekmanna-

revisor är ett bolagsorgan som på samma sätt som en revisor kan vålla

bolagets skada. Eftersom lekmannarevisorerna kommer att få samma roll

i ett bankaktiebolag som i ett allmänt aktiebolag, saknas det anledning att

göra skillnad mellan de båda kategorierna.

Enligt de båda lagarna gäller vidare att skadeståndsskyldighet kan

åläggas för en skada som vållas av en medhjälpare. I aktiebolagslagen

finns dock en begränsning i skadeståndsskyldigheten. Där föreskrivs

nämligen att revisorn i de fall som avses i 10 kap. 40 § ABL endast

svarar för skada på grund av oriktiga uppgifter som han eller hans

medhjälpare har haft skälig anledning att anta var oriktiga. Av

bestämmelsen följer att revisorn inte svarar för skada som hade kunnat

undvikas om han gjort vederbörlig anmälan. För skada som beror på att

en anmälan har gjorts svarar revisorn endast om anmälan har innehållit

oriktiga uppgifter och han haft skälig anledning anta att uppgifterna var

oriktiga.

Även i nu behandlat avseende bör samma regler gälla för bankaktie-

bolagen som för de allmänna aktiebolagen.

5 kap. 3 § BRL

5 kap. 3 § BRL motsvarar närmast 15 kap. 3 och 4 §§ ABL. Paragraferna

behandlar bl.a. aktieägares skyldighet att ersätta skada.

Enligt bestämmelserna skall en aktieägare ersätta den skada som han

uppsåtligen eller av grov oaktsamhet tillfogar bolaget, aktieägare eller

någon annan genom att medverka till överträdelse av aktiebolagslagen

respektive bankaktiebolagslagen eller tillämplig årsredovisningslag.

Enligt bankaktiebolagslagen gäller skadeståndsskyldigheten dessutom

överträdelser av bankrörelselagen. Enligt vad som angetts under

kommentaren till 5 kap. 1 § BRL ovan torde förklaringen till att även

överträdelser av bankrörelselagen omfattas av skadeståndsskyldigheten

vara att denna lag innehöll bestämmelser som senare flyttats till

aktiebolagslagen. Av

samma skäl som anförts ovan bör även förevarande reglering behållas i

avbidan på Banklagskommitténs betänkande.

I 15 kap. 4 § ABL finns en regel som ger en aktieägare som har blivit

utsatt för maktmissbruk från en annan aktieägares sida rätt att få sina

aktier inlösta. Enligt förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 303) har en

sådan regel inte ansetts behövlig för bankaktiebolagens del eftersom

aktieägarna kan tillgripa skadeståndsreglerna som försvar mot

maktmissbruk från andra aktieägares sida. Är däremot maktmissbruket

systematiskt och långvarigt har skadeståndsreglerna inte ansetts utgöra

ett tillräckligt skydd för förfördelade aktieägare. Utredningen som låg till

grund för

propositionen hade emellertid funnit att ett sådant förhållande som regel

inte uppkommer i bankaktiebolag som oftast har ett mycket spritt ägande.

Skulle detta ändå inträffa och maktmissbruket medförde skada för

insättarna skulle enligt förarbetena ett ingripande från

tillsynsmyndigheten vara motiverat.

De skäl som anfördes i förarbetena är i detta sammanhang inte sådana

att de motiverar det undantag som i dag gäller för bankaktiebolag.

5 kap. 8 § BRL

5 kap. 8 § BRL motsvarar 15 kap. 13 och 14 §§ ABL. Paragraferna

innehåller preskriptionsregler.

I de fall som avses i paragrafen är fristen för väckande av talan för

bolagets räkning mot stiftare, de ledande befattningshavarna, revisor och

särskild granskare enligt bankrörelselagen tre år. Enligt aktiebolagslagen

är emellertid fristen i motsvarande fall fem år. Fristen i aktiebolagslagen

förlängdes med två år genom prop. 1997/98:99. I förarbetena (prop.

s. 196 f.) anfördes som skäl för detta: Vissa slutsatser kan dras av de er-

farenheter som har gjorts i samband med utredningar av ifrågasatt

försumlighet i några kreditföretag under slutet av 1980-talet och början

av 1990-talet. Dessa erfarenheter talar för att den nuvarande treårsfristen

ibland kan vara för kort för att möjliggöra utredning av bolaget till-

kommande skadeståndsanspråk. Särskilt torde detta gälla

kreditmarknadsbolag. I sådana bolag kan tiden mellan å ena sidan

utgången av det räkenskapsår under vilket ett skadebringande beslut om

kreditgivning fattades respektive den dag då revisionsberättelsen lades

fram på bolagsstämman och å andra sidan den tidpunkt då skadan

framträder uppgå till flera år. I fråga om andra slag av aktiebolag är

behovet av en längre frist för väckande av talan möjligen inte lika tydligt.

Det får dock anses vara angeläget att dessa regler är enhetliga för alla

bolag som omfattas av

aktiebolagslagen. På grund av det anförda föreslår regeringen att den

treåriga fristen förlängs till fem år. Av systematiska skäl bör tiden för

väckande av en talan mot en stiftare också förlängas till fem år.

En annan skillnad mellan bankrörelselagen och aktiebolagslagen gäller

beträffande talan mot revisorer. Tidigare löpte den enligt de båda lagarna

från samma tidpunkt, nämligen från det att revisionsberättelsen lades

fram på stämman. Genom prop. 1997/98:99 infördes emellertid en

ändring i aktiebolagslagen, innebärande att fristen i stället skall löpa från

utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärd varpå talan grundas

fattades eller vidtogs. Denna ändring genomfördes för att tiden för

väckande av en talan mot de ledande befattningshavarna respektive

revisorn skall börja löpa från samma tidpunkt (prop. s. 197). Den

reglering som tidigare fanns i aktiebolagslagen, och som fortfarande

finns i bankrörelselagen, innebar nämligen att revisorernas ansvar upphör

vid en senare tidpunkt än de

ledande befattningshavarnas.

Det finns emellertid ytterligare en skillnad mellan de båda lagarna.

Den gäller preskriptionsfristen för talan mot lekmannarevisorer. Någon

sådan bestämmelse finns inte i bankrörelselagen, men infördes i

aktiebolagslagen genom prop. 1997/98:99. Denna frist överensstämmer

med vad som gäller för revisorer.

De ändringar som genom prop 1997/98:99 har gjorts i 15 kap. 13 § är

alla sådana att de bör gälla för bankaktiebolag.

6.16 Aktiebolags firma

6.16.1 De allmänna aktiebolagen

De grundläggande bestämmelserna om aktiebolagens firma finns i

firmalagen (1974:156). I 16 kap. ABL föreskrivs bl.a. de villkor som vid

sidan av firmalagen skall gälla för rätten att erhålla registrering av

aktiebolags firma. Av firmalagen framgår att firma är den benämning

under vilken näringsidkare driver sin näringsverksamhet. Del av

verksamheten kan bedrivas under särskild benämning. Sådan benämning

kallas bifirma.

6.16.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag : Bestämmelserna i 16 kap. aktiebolagslagen om

firma skall tillämpas på bankaktiebolag. Ett bankaktiebolags firma

skall alltid innehålla ordet bank. Vidare får ett bankaktiebolag som har

övertagit en sparbanks rörelse vid ombildning, efter tillstånd av

Finansinspektionen använda ordet sparbank i sin firma. Detsamma

gäller ett bankaktiebolag som senare har övertagit en sådan rörelse.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har invändningar

mot förslaget. Patent- och registreringsverket anser att det är stor fördel

att i framtiden i egenskap av registreringsmyndighet för bankaktie-

bolagen, kunna granska dessa firmor mot övriga objekt i myndighetens

näringslivsregister.

Skälen för regeringens förslag

6 kap. 1 § BRL

Såvitt avser samtliga svenska bankformer gäller att firman måste

innehålla ordet bank. Bestämmelsen infördes genom 1955 års

bankrörelselag och ersatte det fram till dess gällande kravet att

bankaktiebolagets firma skulle utmärka bolagets egenskap av aktiebolag.

I samband med implementeringen av kapitaldirektivet ändrades

bestämmelsen så att bankaktiebolag numera är tvungna att i sin firma

förutom ordet bank även ha med ordet aktiebolag eller förkortningen AB

(prop. 1994/95:70 s. 119).

Enligt 1 kap. 9 § BRL gäller med vissa undantag att ingen annan än

bank och vissa utländska företag får i sin firma eller i övrigt vid

beteckning av affärsrörelse använda ordet bank. Fråga uppstår om det

därmed, enligt vad som är fallet idag, finns tillräckliga skäl att föreskriva

en skyldighet för ett bankaktiebolag att använda ordet bank i sin firma.

Härvid skall följande beaktas. Som anförts i det föregående anses banker

fullgöra vissa ur samhällelig synpunkt särskilt angelägna uppgifter. Som

en följd av detta är banker enligt 2 kap. 1 § BRL skyldiga att ta emot

inlåning från allmänheten. Vidare gäller att endast banker får ta emot

sådan inlåning som garanteras av staten enligt lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti. Med hänsyn härtill förefaller det välgrundat att ålägga

bankerna att i sin firma inta en beteckning som rätt avspeglar den

verksamhet som de i och med oktrojen är skyldiga att bedriva.

Föreskriften att bankaktiebolag (och övriga banker) måste använda ordet

bank i sin firma bör således finnas kvar.

6 kap. 2 § BRL

6 kap. 2 § första stycket BRL motsvarar bestämmelsen i 16 kap. 1 § ABL

såtillvida att ett bankaktiebolags firma tydligt skall skilja sig från andra

ännu bestående firmor som är införda i bankregistret. Därutöver gäller

för bankaktiebolag att firman skall tydligt skilja sig också från

benämningar på utländska bankföretag som är allmänt kända i Sverige.

Den sistnämnda bestämmelsen fanns med redan före 1911 och motiveras

uppenbarligen av önskvärdheten av att skydda i Sverige allmänt kända

utländska banker från firmaintrång. Bestämmelsen har senare

kompletterats med ett

undantag för de fall bankaktiebolaget vill ha samma eller liknande firma

som ett utländskt bankföretag som har ett dominerande inflytande över

bankaktiebolaget.

Enligt 10 § firmalagen får firma inte registreras bl. a. om firman är

förväxlingsbar med ett närings- eller varukännetecken, som vid tiden för

ansökan använts av någon annan, samt ansökan gjorts med vetskap om

detta och sökanden inte använt sin firma innan den andra firman togs i

bruk (10 § första stycket 7). För att kunna utgöra registreringshinder

måste det andra kännetecknet ha tagits i bruk. Enligt motiven till

bestämmelsen måste kännetecknet således ha kommit till användning

exempelvis vid marknadsföring eller i affärshandlingar. Användningen

behöver inte ha skett i Sverige. Kravet på sökandens vetskap om

kännetecknets användning torde dock medföra att ett utomlands använt

kännetecken blir skyddat bara i undantagsfall, såsom då det är allmänt

känt eller på grund av särskilda omständigheter måste ha antagits kommit

till sökandens kännedom (prop. 1974:4 s. 216).

Av det sagda följer att 10 § firmalagen tycks erbjuda ett firmaskydd

som motsvarar det som föreskrivs i 6 kap. 2 § första stycket BRL om

utländska bankföretags firmor. Särregeln där kan således avskaffas.

Undantagsregeln som gäller i de fall då bankaktiebolaget står under det

utländska bankföretagets dominerande inflytande kan ersättas med regeln

i 10 § sista stycket firmalagen om möjlighet för den vars rätt berörs att

medge registreringen.

I 6 kap. 2 § andra stycket BAL ges en möjlighet för bankaktiebolag

som har tagit över en föreningsbanks eller en sparbanks rörelse att i sin

firma använda ordet sparbank respektive föreningsbank. Bestämmelsen

har motiverats av det starka behovet i sparbanksrörelsen att efter den

ombildning till bankaktiebolag som genomfördes 1992 markera

samhörigheten mellan de nya bankaktiebolagen och de kvarvarande

sparbankerna (se prop. 1990/91:136 s. 38). Motsvarande överväganden

har gjorts i fråga om förvärv av en föreningsbanks rörelse (prop.

1992/93:69). Bestämmelsen kan sägas utgöra ett undantag från regeln i

10 § firmalagen om att en firma inte få vara vilseledande beträffande

företagets associationsform (prop. 1990/91:136 s. 23). Bestämmelsen

gäller också då ett bankaktiebolag senare förvärvar en sparbanks eller

föreningsbanksrörelse. Med hänsyn till att bestämmelsen faktiskt

utnyttjas idag av ett befintligt bankaktiebolag bör den bestå.

6 kap. 3 § BRL

I denna bestämmelse finns regler om bifirma. När dessa infördes i

samband med 1974 års firmalag förbjöds för aktiebolagens

vidkommande användning av ordet aktiebolag. En bifirma som

innehåller ordet aktiebolag blir vilseledande eftersom den oriktigt ger

sken av att ett självständigt företag drivs under benämningen. Vid

tidpunkten för firmalagens tillkomst (och fram till och med 1994) gällde

att bankaktiebolagen inte behövde använda ordet bankaktiebolag i sin

firma. Däremot krävdes att ordet bank skulle tas med i firman. Det var

alltså ordet bank som signalerade företagets associationsform för

allmänheten. Samma resonemang som ledde fram till förbudet för

aktiebolag att använda ordet aktiebolag i sin bifirma medförde att

bankaktiebolagen i sina bifirmor förhindrades att använda ordet bank. I

samband med tillkomsten av den nuvarande bankrörelselagen föreslog

regeringen att bestämmelsen skulle lättas upp något i så motto att

bankaktiebolagen tilläts använda ordet bank i bifirma, dock endast för

bankverksamhet. Anledningen härtill var önskemålet att för en lokal del

av verksamheten kunna använda firmor från fusionerade banker (prop.

1986/87:12 band 1 s. 311 f.). Skälet till att begränsa rätten att använda

bankbeteckningen till bifirmor i vilka bankverksamhet ingår har inte

redovisats. Lagrådet kritiserade förslaget och erinrade om de in-

ledningsvis anförda skälen mot att tillåta ordet bank i en banks bifirma.

Sedan 1995 gäller enligt 6 kap. 1 § BRL att ett bankaktiebolag i sin

firma måste ha med såväl ordet bank som aktiebolag eller förkortningen

AB. Ordet bank indikerar därmed inte längre associationsformen. Det

kan därför inte längre finnas några betänkligheter mot att låta

aktiebolagslagens regler tillämpas fullt ut på bankaktiebolagens bifirmor.

6.17 Byte av bolagskategori

6.17.1 De allmänna aktiebolagen

17 kap. ABL beskriver vad som gäller vid byte från en bolagskategori till

en annan, dvs. från publikt aktiebolag till privat aktiebolag eller vice

versa.

Enligt aktiebolagslagen kan ett aktiebolag som hör till den ena

bolagskategorin med bibehållen juridisk identitet omvandlas till ett

aktiebolag av den andra kategorin. Kategoribytet innebär då inte någon

förmögenhetsöverföring eller något gäldenärsbyte. Reglerna om byte av

bolagskategori har utformats för att ge aktieägare och borgenärer ett

rimligt skydd.

En övergång från den ena bolagskategorin till den andra förutsätter

ändring av bolagsordningen. Ett sådant beslut kan därför endast fattas av

bolagsstämman.

Ett beslut om att ett privat aktiebolag skall bli publikt skall för att vara

giltigt ha biträtts av aktieägare med åtminstone två tredjedelar av såväl de

avgivna rösterna som de vid stämman företrädda aktierna. Bolags-

stämman skall ha tillgång till sådant material som ger den en möjlighet

att bedöma bolagets ekonomiska ställning. Beslutet om byte av bolags-

kategori får registreras endast om bolagets registrerade aktiekapital

uppgår till minst 500 000 kronor, bolagets eget kapital enligt yttrande

från en auktoriserad eller godkänd revisor uppgår till minst det

registrerade aktiekapitalet och om bolagets firma uppfyller föreskrifterna

om ett publikt aktiebolags firma. Bolaget övergår till att vara publikt i

och med att beslutet om övergång registreras i aktiebolagsregistret (17

kap. 1 § ABL).

Ett beslut om att ett publikt aktiebolag skall bli privat är giltigt endast

om det har biträtts av samtliga vid stämman närvarande aktieägare

företrädande nio tiondelar av aktierna. Det höga majoritetskrav som ställs

upp skall ses mot bakgrund av att kategoribytet kan få mycket stor

betydelse för aktieägarna eftersom de i och med övergången till privat

aktiebolag förlorar möjligheten att sälja sina aktier på marknaden. Det

ställs i detta fall inte upp något krav på att något visst material skall

läggas fram på stämman och för registrering fordras endast att firman

uppfyller det krav som ställs på den nya bolagskategorin. Bolaget

övergår till att vara privat i och med att beslutet om övergång registreras i

aktiebolagsregistret

(17 kap. 2 § ABL).

Bestämmelserna i 2 kap. 9 a 9 c §§ om bolagets avtal med stiftare eller

aktieägare om förvärv av egendom, tillämpas också när ett aktiebolag

som har blivit publikt inom två år från registreringen träffar ett sådant

avtal

(17 kap. 3 § ABL).

6.17.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: 17 kap. aktiebolagslagen om byte av bolags-

kategori skall tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har någon

invändning mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Reglerna om ett bankaktiebolags byte av bolagskategori behandlas i

12 kap. BAL. Vid en jämförelse med aktiebolagslagen framkommer

vissa sakliga skillnader. Dessa behandlas i det följande.

12 kap. 1 § BAL

12 kap. 1§ BAL motsvarar 17 kap. 1 § ABL. Paragraferna behandlar

beslut om ett privat aktiebolags övergång till publikt aktiebolag.

Paragrafernas innehåll överensstämmer i huvudsak med varandra. Till

skillnad mot vad som gäller enligt aktiebolagslagen ställs det inte i bank-

aktiebolagslagen upp som krav för registrering att bolagets registrerade

aktiekapital uppgår till minst 500 000 kronor eller att det företes ett

yttrande från en auktoriserad eller godkänd revisor av vilket det framgår

att bolagets eget kapital uppgår till minst det registrerade aktiekapitalet.

För ett bankaktiebolag föreskrivs att det när rörelsen påbörjas skall ha

ett bundet eget kapital som vid tidpunkten för oktroj motsvarar minst fem

miljoner ecu och att kapitalbasen därefter inte får understiga den lägsta

nivå för kapital som krävs för auktorisation. Det har med hänsyn härtill

inte ansetts nödvändigt att i bankaktiebolagslagen ställa upp några krav

på lägsta kapital, se avsnitt 6.1.2. Detta torde åtminstone delvis förklara

den nu behandlade skillnaden mellan bankaktiebolagslagen och

aktiebolagslagen såvitt avser förutsättningarna för registrering av beslut

om byte av bolagskategori. Det har emellertid föreslagits att denna

skillnad skall upphöra. Någon särregel är därför inte motiverad.

Även mellan paragrafernas sista stycken föreligger en skillnad. Där

föreskrivs när beslutet om byte av bolagskategori får verkan. För ett

bankaktiebolag är det tillräckligt att beslutet har registrerats medan det

för

övriga aktiebolag dessutom föreskrivs att det fordras att bolagsordningen

uppfyller de bestämmelser som gäller för publika aktiebolag. Mot

bakgrund av de likheter som i dessa avseenden i övrigt föreligger mellan

aktiebolag och bankaktiebolag föreligger det inte någon anledning att

upprätthålla denna skillnad.

12 kap. 2 BAL

12 kap. 2 § BAL motsvarar 17 kap. 2 § ABL. Paragraferna behandlar ett

publikt bankaktiebolags övergång till att bli privat. Bestämmelserna i de

båda paragraferna överensstämmer i huvudsak med varandra.

För att beslutet om byte av bolagskategori skall gälla fordras även i

detta fall enligt aktiebolagslagen dels att beslutet har registrerats, dels att

bolagsordningen uppfyller de bestämmelser som gäller för privata

aktiebolag. Liksom i föregående paragraf uppställs inte det sista villkoret

för bankaktiebolag. Av samma skäl som angetts beträffande den

paragrafen föreligger inte något hinder mot att låta aktiebolagslagen gälla

även för bankaktiebolag.

6.18 Registrering, överklagande m.m.

6.18.1 De allmänna aktiebolagen

I 18 kap. ABL finns bestämmelser om registrering och överklagande

m.m. För de allmänna aktiebolagen är Patent- och registreringsverket

(PRV) registreringsmyndighet (18 kap. 1 § ABL). Genom bolagets

registrering i aktiebolagsregistret konstitueras bolaget som juridisk

person.

I aktiebolagslagen anges alla de fall då ett aktiebolag är skyldigt att

göra registreringsanmälan. PRV skall i samband med registrering

kontrollera bl.a. att bolagets beslut har tillkommit i behörig ordning,

överensstämmer med lag eller annan författning och med

bolagsordningen samt att besluten i sin avfattning inte är vilseledande (18

kap. 4 § ABL).

Det som har införts i aktiebolagsregistret skall som huvudregel kun-

göras i Post och Inrikes tidningar (18 kap. 2 § ABL). Denna publicering

får viss rättsverkan mot tredje man (18 kap. 3 och 3 a §§ ABL).

Vidare finns det regler om bl.a. avregistrering av ställföreträdare

(18 kap. 4 a § ABL) och firma (18 kap. 6 § ABL), registrering av beslut

om ändring av bolagsordningen i vissa fall (18 kap. 6 § ABL) och om

överklagande (18 kap. 7 och 8 §§ ABL).

6.18.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: 18 kap. aktiebolagslagen om registrering m.m.

skall tillämpas på bankaktiebolag. Det skall dock för dessa införas

särbestämmelser om att Finansinspektionen är registreringsmyndighet

och om att hänvisningar i aktiebolagslagen till aktiebolagsregistret i

fråga om bankaktiebolagen skall avse bankregistret.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Regeringen föreslår dock en särbestämmelse som klargör att

registreringsåtgärder beträffande bankaktiebolag skall ske i bankregistret

och inte i aktiebolagsregistret.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har någon invändning mot

förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Registreringsbestämmelserna för bankaktiebolag finns intagna i 8 kap.

BRL. I det följande behandlas endast de skillnader som föreligger mellan

bankaktiebolag och allmänna aktiebolag.

8 kap. 1 § BRL

8 kap. 1 § BRL motsvarar 18 kap. 1 § ABL. Paragraferna innehåller

bestämmelser om bl.a. de register som registreringsmyndigheten har att

föra.

I 8 kap. 1 § första stycket BRL anges att Finansinspektionen skall föra

ett bankregister. En motsvarande bestämmelser finns i 18 kap. 1 § andra

stycket ABL, men det enligt denna lag förda registret benämns aktie-

bolagsregistret.

I 18 kap. 1 § första stycket ABL föreskrivs att Patent- och

registreringsverket (PRV) är registreringsmyndighet för aktiebolag.

Någon motsvarande bestämmelse finns inte för bankaktiebolagen. För

dessa anges i stället uttryckligen i varje paragraf att det är

Finansinspektionen som fullgör uppgiften. Finansinspektionen har efter

att ha samrått med PRV, i en skrivelse till Finansdepartementet

(Fi97/2161) föreslagit att registeransvaret för banker, försäkringsbolag

och understödsföreningar skall föras över till PRV. Denna fråga, som

alltså kommer att beredas i ett senare sammanhang, berör ett antal olika

företagsformer vilka inte i övrigt behandlas i denna proposition.

Finansinspektionen bör således tills vidare behåller registeransvaret för

bankaktiebolagen.

18 kap. 1 § första stycket ABL bör därmed kompletteras med en

bestämmelse om att Finansinspektionen är registreringsmyndighet för

bankaktiebolag. Uppgifterna skall dock även framdeles tas in i det av

inspektionen förda bankregistret. Det bör föras in en särbestämmelse av

vilken det framgår att vad som i aktiebolagslagen sägs om aktiebolags-

registret skall avse bankregistret.

18 kap. 1 § andra stycket ABL innehåller ett

normgivningsbemyndigande för regeringen eller efter regeringens

bemyndigande, registreringsmyndigheten att utfärda föreskrifter om

avgifter i registreringsärenden. Någon motsvarande bestämmelse finns

inte i bankrörelselagen. Registreringsavgiften för banker avskaffades

1972. Bankernas tillsynsavgifter till Finansinspektionen skall täcka också

kostnaderna för registrering och kungörande (jfr prop. 1986/87:12 band 1

s. 324). Någon skyldighet att meddela föreskrifter om

registreringsavgifter föreligger dock inte enligt paragrafen även om

möjligheten finns. Det är därför inte nödvändigt att införa någon

särbestämmelse. Avsikten är emellertid inte att detta skall innebära någon

ändring i sak för bankaktiebolagen.

8 kap. 2 § BRL

8 kap. 2 § BRL motsvarar 18 kap. 2 § ABL. Av paragraferna framgår att

med vissa där angivna undantag skall allt som införs i bank- resp.

aktiebolagsregistret kungöras i Post- och Inrikes Tidningar.

Bankrörelselagen innehåller fler undantag från kungörelseskyldigheten

än aktiebolagslagen. I bankrörelselagen görs sålunda undantag för

underrättelse enligt 2 kap. 17 § BAL om dagen för rörelsens öppnande,

eftersom det redan av nämnda paragraf i bankaktiebolagslagen framgår

att uppgiften skall kungöras. I avsnitt 6.2.2 har dock föreslagits att denna

underrättelseskyldighet avskaffas. Någon särregel behövs således ej på

den punkten.

I bankrörelselagen hänvisas vidare till 10 kap. 20 § BAL. Denna

hänvisning motsvarar emellertid den i aktiebolagslagen.

Slutligen hänvisas till en bestämmelse om fusion. När bestämmelsen

ursprungligen fördes in i bankrörelselagen motiverades den med att de

föreslagna fusionsreglerna redan innehåller ett antal kungörelseför-

faranden, varför kungörelse av registreringen borde kunna underlåtas

(prop. 1986/87:12 band 1 s. 325). Mot bakgrund av att det i huvudsak,

utom såvitt avser tillståndsförfarandet, gäller samma regler vid fusion

med aktiebolag som med bankaktiebolag, saknas det skäl att beträffande

kungörelseskyldigheten föreskriva olika regler för de olika bolags-

kategorierna. Någon särbestämmelse behövs därför inte.

8 kap. 4 § BRL

8 kap. 4 § BRL motsvarar 18 kap. 4 § första stycket ABL. Paragraferna

innehåller bestämmelser om registreringsmyndighetens möjligheter att

infordra yttrande eller rättelse i registreringsärenden.

Beträffande bankaktiebolagsbeslut som inte har tillkommit i behörig

ordning, strider mot bolagsordning eller författning, eller är vilseledande

gäller denna möjlighet för registreringsmyndigheten endast beslut som

för sin giltighet inte är beroende av regeringens stadfästelse. Avvikelsen i

förhållande till aktiebolagslagens motsvarande bestämmelse kan antas ha

tillkommit på grundval av förutsättningen att regeringen i sin behandling

av stadfästelseärendet redan företagit den granskning som avses i

lagrummet. Någon särregel torde emellertid inte vara motiverad.

8 kap. 4 a § BRL

8 kap. 4 a § BRL motsvara 18 kap. 4 a § ABL. I paragraferna anges när

vissa ledande befattningshavare skall avföras ur registret.

I den i dag gällande lydelsen av 18 kap. 4 a § ABL föreskrivs att vissa

ledande befattningshavare skall avföras ur aktiebolagsregistret om de har

förlorat sin behörighet att inneha uppdraget därför att de har försatts i

konkurs, fått förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken eller fått

näringsförbud. I proposition 1997/98:99 föreslås att denna bestämmelse

skall omfatta även revisorer och lekmannarevisorer. Dessutom föreslås

att en revisor skall avföras ur registret om godkännandet eller

auktorisationen upphör att gälla, eftersom också ett sådant beslut innebär

att revisorn inte längre kan vara revisor i bolaget (prop. 1997/98:99 s.

198).

I bankrörelselagen finns inte de i propositionen föreslagna reglerna om

revisorer och lekmannarevisorer. I det föregående har det emellertid

föreslagits att propositionens bestämmelser om revisorer och lekmanna-

revisorer skall gälla även för bankaktiebolag. Det saknas därför

anledning att införa någon särbestämmelse för dessa bolag.

8 kap. 5 § BRL

8 kap. 5 § BRL motsvarar 18 kap. 4 § tredje stycket ABL. Paragraferna

anger vilka beslut registreringsmyndigheten är skyldig att underrätta

bolaget om. De skillnader mellan lagarna som föreligger avser, såvitt nu

är av intresse, 8 kap. 5 § tredje och fjärde punkterna BRL jämfört med

motsvarande hänvisningar i aktiebolagslagen.

Bestämmelserna om underrättelseskyldighet skall ses mot bakgrund av

reglerna om besvär i 8 kap. 8 § BRL resp. 18 kap. 7 § ABL (prop.

1975:103 s. 461 resp. prop. 1986/87:12 band 1 s. 328).

Utöver den underrättelseskyldighet som är gemensam beträffande

bankaktiebolagen och de allmänna aktiebolagen gäller att registrerings-

myndigheten skall underrätta allmänna aktiebolag om beslut enligt

13 kap. 6 a eller 18 § eller 14 kap. 15 § första stycket eller 29 § ABL.

13 kap. 6 a § ABL innebär en skyldighet att ersätta registreringsmyndig-

hetens kostnader för likvidationsföreläggande som myndigheten

meddelar då bolaget inte har anmält vissa befattningshavare. Enligt

13 kap. 18 § ABL skall ett bolag avföras ur registret om det inte gjort

någon anmälan till registret under de tio senaste åren och det efter

undersökning inte vunnits upplysning att bolaget fortfarande består.

14 kap. 15 § första stycket ABL föreskriver att registreringsmyndigheten

skall avslå en tillståndsansökan om verkställighet av fusionsplan om

fusionen har förbjudits av konkurrensrättsliga skäl eller på grund av att

fusionsplanen inte visar att de överlåtande bolagens verkliga värde för

det övertagande bolaget uppgår till minst aktiekapitalet i detta. 14 kap.

29 § ABL innebär att registreringsmyndigheten skall förklara fusionen

förfallen i vissa fall. Det har i det föregående föreslagits att av de nu

angivna paragraferna i aktiebolagslagen skall alla utom 14 kap. 15 §

ABL gälla även för bankaktiebolag.. Någon särbestämmelse för

bankaktiebolagen är dock inte motiverad.

Enligt bankrörelselagen skall bolaget vidare underrättas om Finans-

inspektionen har förelagt vite. Enligt bankrörelselagen gäller det för

samtliga fall som avses i 7 kap. 23 § BRL, medan denna skyldighet i

aktiebolagslagen är begränsad till sådana fall som anges i 19 kap. 2 §

ABL. Som motiveras närmare nedan under 8 kap. 8 § BRL behövs det

emellertid inte någon särbestämmelse för bankaktiebolag.

8 kap. 8 § BRL

8 kap. 8 § BRL motsvarar 18 kap. 7 § ABL. Paragraferna anger hur vissa

beslut skall överklagas.

I 18 kap. 7 § första stycket ABL, i dess lydelse enligt prop 1997/98:99,

anges vilka beslut som överklagas till regeringen. Av 7 kap. 24 § BRL

följer att motsvarande tillämpbara fall beträffande bankaktiebolagen

redan i dag överklagas till regeringen. Det saknas därmed anledning att

föra in särbestämmelser för bankaktiebolagen.

18 kap. 7 § andra stycket ABL saknar motsvarighet i bankrörelselagen.

Där anges att länsstyrelsens beslut överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Enligt gällande rätt behandlar länsstyrelsen inga

ärenden rörande bankaktiebolag. Det har emellertid i denna proposition

föreslagits att länsstyrelsen skall ta upp samma frågor beträffande

bankaktiebolagen som myndigheten enligt aktiebolagslagen skall hantera

för de allmänna aktiebolagen. Bestämmelsen kommer därför att fylla en

funktion. Någon särbestämmelse erfordras inte.

8 kap. 8 § BRL och 18 kap. 7 § tredje stycket ABL innehåller

bestämmelser om överklagande av registreringsmyndighetens beslut till

allmän förvaltningsdomstol. Överklagandena skall ha kommit in inom

två månader från beslutets dag. Bestämmelserna skall läsas tillsammans

med de i 8 kap. 5 § BRL resp. 18 kap. 4 § tredje stycket ABL om vilka

beslut bolaget skall underrättas av registreringsmyndigheten. Det råder i

nästan identitet mellan de beslut som räknas upp i de två paragraferna i

bankrörelselagen resp. i aktiebolagslagen. Liksom i de tidigare

paragraferna finns emellertid vissa bestämmelser intagna i

aktiebolagslagen men inte i bankrörelselagen, nämligen beslut enligt

13 kap. 18 §, 14 kap. 15 § första stycket och 29 § samt 19 kap. 2 § ABL.

Förutom 14 kap. 15 § ABL är samtliga nu nämnda bestämmelser

tillämpliga på bankaktiebolag. I stället för 14 kap. 15 § ABL gäller det en

särskild bestämmelse i bankrörelselagen som innebär att det är

regeringen och inte, såsom för de allmänna aktiebolagen,

registreringsmyndigheten som beslutar i ärenden som avses i den

paragrafen. Mot bakgrund av vad nu sagts behövs det inte någon

särbestämmelse för bankaktiebolagen.

Det skall dock här anmärkas att vite enligt 7 kap. 23 § BRL även

fortsättningsvis kommer att överklagas till regeringen inom tre veckor

från delfåendet av beslutet. Enligt lagen (1985:206) om viten skall ett

vitesföreläggande delges adressaten om inte annat är särskilt föreskrivet.

Något behov av att dessutom i bankrörelselagen ange att bolaget skall

underrättas om beslutet föreligger inte. Någon särbestämmelse av sådant

slag är därför inte erforderlig.

18 kap. 8 § ABL

18 kap. 8 § ABL saknar motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Av

paragrafen framgår att registreringsmyndighetens beslut i samband

tvångslikvidation kan överklagas till tingsrätt. De beslut som avses är

beslut om tvångslikvidation efter att bolagets konkurs avslutats utan

överskott, utebliven anmälan av vissa bolagets befattningshavare samt

underlåtet ingivande av årsredovisning, 13 kap. 4 a § ABL. Vidare avses

registreringsmyndighetens beslut enligt 13 kap. 7 § ABL om utseende av

likvidator.

I avsnitt 6.13.2 har föreslagits att såväl 13 kap. 4 a § som 7 §§ ABL

skall tillämpas även på bankaktiebolag. Något behov av särregler för

bankaktiebolag finns inte heller beträffande instansordningen.

6.19 Straff och vite

6.19.1 De allmänna aktiebolagen

I prop. 1997/98:99 har föreslagits ändringar i 19 kap. 1 § ABL. Dessa

beaktas i beskrivningen av gällande rätt.

I 19 kap. ABL finns bestämmelser om straff och vite. Endast ett litet

antal förfaranden har blivit föremål för specialstraffrättslig reglering. Ett

brott mot en aktiebolagsrättslig bestämmelse kan emellertid i många fall

vara kriminaliserat enligt bestämmelserna i brottsbalken. Aktiebolags-

lagens bestämmelser är också sanktionerade genom

skadeståndsskyldighet och i vissa fall likvidationsplikt.

Enligt aktiebolagslagen är följande förfaranden kriminaliserade.

1. Att uppsåtligen sprida eller handla med av privata aktiebolag

utgivna aktier m.m. i strid mot 1 kap. 4 § ABL,

2. Att uppsåtligen eller av oaktsamhet

 underlåta att föra aktiebok eller att hålla aktieboken tillgänglig,

 underlåta att föra en sådan särskild förteckning som avses i 3 kap.

12 § ABL eller att lämna ut uppgifter ur en sådan förteckning utan den

berördes samtycke,

 underlåta att sammankalla styrelse på begäran av styrelseledamot

eller verkställande direktör,

 underlåta att ge en styrelsesuppleant tillfälle att träda in om en

styrelseledamot inte kan komma, eller

 underlåta att ge samtliga styrelseledamöter tillfälle att delta i ärendets

behandling eller tillfredsställande underlag för att avgöra ärendet,

3. Att uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryta mot låneförbuds-

reglerna eller skyldigheten att föra en särskild förteckning över lån och

säkerheter som har beviljats med stöd av undantagsreglerna (19 kap. 1 §

första stycket ABL).

Enligt aktiebolagslagen skall ansvar för brott mot tystnadsplikt enligt

20 kap. 3 § brottsbalken inte följa om en revisor eller en lekmanna-

revisorn bryter mot bestämmelserna om tystnadsplikt i 10 kap. 37 § resp.

11 kap. 17 § ABL. I dessa bestämmelser föreskrivs att en revisor resp. en

lekmannarevisor inte till en enskild aktieägare eller någon utomstående

obehörigen får lämna upplysningar om sådana bolagets angelägenheter

som han fått kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om det kan

vara till skada för bolaget (19 kap. 1 § andra stycket ABL).

I aktiebolagslagen föreskrivs vidare att registreringsmyndigheten kan

vid vite förelägga verkställande direktören eller en styrelseledamot att

enligt aktiebolagslagen eller annan författning dels hos myndighet göra

behörig anmälan för registrering, dels att på bolagets brev, fakturor och

orderblanketter lämna sådana uppgifter som anges i 16 kap. 4 § ABL.

Föreläggande får dock inte ske då utebliven anmälan leder till att beslut

förfaller eller att likvidationsplikt inträder. Fråga om utdömande av vite

prövas av registreringsmyndigheten (19 kap. 2 § ABL).

6.19.2 Bankaktiebolagen

Regeringens förslag: 19 kap. aktiebolagslagen om straff och vite

skall tillämpas på bankaktiebolag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har någon

invändning mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

I 13 kap. 1 § BAL straffbeläggs spridning eller handel med av privata

bolag utgivna aktier m.m. i strid med 1 kap. 5 § bankaktiebolagslagen. I

övrigt saknas straffbestämmelser. Vad gäller möjligheten att förelägga

vite, föreskrivs i 7 kap. 23 § BRL att om Finansinspektionen meddelar

föreläggande eller förbud enligt den lagen får inspektionen förelägga

vite.

I bankaktiebolagslagen fanns emellertid till och med utgången av år

1993 straff- och vitesbestämmelser som i stort överensstämmer med

aktiebolagslagens. Dessa bestämmelser upphävdes emellertid och

samtidigt infördes den generella möjligheten i 7 kap. 23 § BRL att

förelägga vite (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109).

Detta

motiverades i propositionen med att vitesföreläggande är ett mer effektivt

sätt att tillförsäkra reglernas efterlevnad än en straffrättslig reglering.

(s. 146 f.).

Detta synsätt på straff och vite har dock inte överförts till de övriga

finansiella företagen. I försäkringsrörelselagen finns sålunda straff- och

vitesbestämmelser som motsvarar de i aktiebolagslagen. Vidare tillämpas

aktiebolagslagens bestämmelser för kreditmarknadsbolag och värde-

pappersbolag.

Det lämpliga i att sanktionssystem utformas på samma sätt inom hela

det finansiella området anfördes som det främsta skälet för att år 1995

införa den nyss nämnda straffbestämmelsen i 13 kap. 1 § BAL. (prop.

1994/95:70, bet. 1994/95:NU13, rskr. 1994/95:12).

Intresset av att sanktionssystemet utformas på samma sätt inom den

finansiella sektorn kan åberopas även i detta lagstiftningsärende. Med

hänsyn till de vandelskrav som ställs på bankstyrelser kan det emellertid

förmodas att aktiebolagens särskilda straffbud inte kommer att vare sig

tillämpas eller ha någon självständig avskräckande effekt. Likväl saknas

det skäl att för bankaktiebolagen införa särskilda bestämmelser som gör

undantag för bankaktiebolag på denna punkt. 19 kap. 1 § ABL skall

därför tillämpas även på bankaktiebolag. Den straffrättsliga regleringen

av brott mot låneförbudsreglerna kommer dock inte att gälla för

bankaktiebolagen eftersom dessa inte omfattas av aktiebolagens

låneförbudsbestämmelser.

I dag har Finansinspektionen enligt 7 kap. 23 § BRL möjlighet att

förena föreläggande eller förbud enligt bankrörelselagen med vite. I

aktiebolagslagen anges när registreringsmyndigheten kan förena

föreläggande och förbud mot VD eller styrelseledamot med vite och vad

som då gäller. Det föreligger emellertid inte något hinder mot att låta

båda dessa bestämmelser gälla för bankaktiebolagen. Detta kommer att

innebära att aktiebolagslagens reglering gäller för de fall som anges där

och bankrörelselagens reglering i övriga fall.

7 EES-försäkringsmäklares verksamhet i

Sverige

Regeringens förslag: En försäkringsmäklare som är registrerad i ett

annat EES-land och som skall driva verksamhet i Sverige utan att

etablera sig här, behöver inte vara registrerad hos Finansinspektionen.

En sådan verksamhet skall anmälas till inspektionen. Av anmälan

skall det bl.a. framgå att det finns en tillfredsställande

ansvarsförsäkring. Finansinspektionen har rätt att ingripa om de krav

som ställs på verksamheten inte uppfylls.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredningens förslag innehåller även en definition av

gränsöverskridande verksamhet.

Remissinstanserna: Finansinspektionen har ansett att en definition av

gränsöverskridande verksamhet inte bör utgå från var försäkringsrisken

finns enligt 1 kap. 9 a § FRL, utan i stället bör ta hänsyn till var kunden

har sitt hemvist eller, om kunden är en juridisk person, var den har sitt

säte. Konkurrensverket har ansett att det bör göras möjligt även för

försäkringsförmedlarföretag etablerade utanför EES att på enklast

möjliga sätt driva gränsöverskridande verksamhet i Sverige. Svenska

försäkringsmäklares förening är negativa till förslaget och har anfört att

det innebär att det för gränsöverskridande verksamhet inte ställs samma

krav på det konsumentskydd som i övrigt. Övriga remissinstanser har

tillstyrkt eller inte haft någon erinran mot förslaget.

Bakgrunden till regeringens förslag

Enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare skall varje

försäkringsmäklare vara registrerad hos Finansinspektionen och stå under

dess tillsyn (3 §).

De svenska försäkringsmäklarreglerna innebär bl.a. att mäklaren agerar

oberoende av försäkringsgivarintressen. Mäklaren får sitt uppdrag från

försäkringstagaren. Mäklaren kan vara behörig att ingå avtal för sin

uppdragsgivares räkning. I försäkringsmäklarlagen finns olika regler till

skydd för försäkringstagarna. Skyddsregleringen tar bl.a. sikte på

mäklarens ansvarsförsäkring och utbildning.

Försäkringsmäklarlagen är utformad med utgångspunkt i svenska

försäkringsmäklares förhållanden. Vid lagens tillkomst saknades det

anledning att beakta mäklare registrerade utomlands. Endast i ett fåtal

EG-länder fanns en särskild lagstiftning om försäkringsmäklare. Det

rådde också osäkerhet om vilka regler som slutligt skulle komma att gälla

för försäkringsmäklare inom EG (jfr prop. 1988/89:136 s. 11-14).

Frågan om nuvarande lagregler innebär att det krävs registrering i

Sverige även för en mäklare som är etablerad i ett annat EES-land och

som vill tillhandahålla sina tjänster i Sverige genom gränsöverskridande

verksamhet har inte prövats i praxis.

EU-kommissionen har i skrivelser ifrågasatt om de svenska reglerna

om registrering är förenliga med bestämmelserna om frihet att erbjuda

tjänster över gränserna i gemenskapsrätten. Sverige har anfört att rätts-

läget är oklart när det gäller registreringskravets tillämplighet på mäklar-

företag som är etablerade i ett annat land och som saknar etablering, filial

eller agentur i Sverige. Kommissionen har därefter, den 16 oktober 1997,

beslutat att genom en s.k. formell underrättelse inleda ett formellt

förfarande om överträdelse av gemenskapsrätten. Den formella

underrättelsen har ännu inte överlämnats.

Försäkringsförmedling är ett område inom EU som inte är

harmoniserat. Den EG-rättsliga reglering som finns, utöver de allmänna

principer om bl.a. rätten att fritt tillhandahålla tjänster som stadgas i

Romfördraget, artikel 59, är 1976 års försäkringsmäklardirektiv (Rådets

direktiv av den 13 december 1976 om åtgärder för att underlätta det

effektiva utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla

tjänster vid verksamhet som försäkringsagent eller försäkringsmäklare

[ur grupp 630 ISIC] och särskilt om övergångsbestämmelser för sådan

verksamhet 77/92/EEG) och 1992 års rekommendation (Kommissionens

rekommendation av den 18 oktober 1992 om förmedlare av försäkringar

92/48/EEG).

Försäkringsmäklardirektivet innehåller regler om ömsesidigt

erkännande av försäkringsagenters och försäkringsmäklares

yrkeserfarenheter och av vandelsintyg och konkursfrihetsbevis. Syftet

med direktivet är att underlätta genomförandet av tjänstefriheten.

Direktivet innebär att om en medlemsstat uppställer krav på viss kunskap

och färdighet för att få starta eller driva försäkringsförmedling skall den

medlemsstaten som tillräckligt bevis för att förmedlaren i fråga har sådan

kunskap och färdighet godta det faktum att han eller hon har drivit verk-

samhet i en annan medlemsstat under viss närmare angiven tid. På

samma sätt skall en medlemsstat som kräver skötsamhetsbevis eller bevis

om att förmedlaren inte varit försatt i konkurs som tillräckligt bevis om

detta godta utdrag ur kriminalregister eller motsvarande handlingar

utfärdade av behörig myndighet i hemlandet.

1992 års rekommendation syftar dels till att underlätta ett mark-

nadstillträde för förmedlarna, dels till att skapa ett skydd för

försäkringstagarna. Tanken är att dessa syften skall uppnås genom att alla

medlemsländer inför likartade minimikrav. Medlemsstaterna rekommen-

deras därför att se till att de förmedlare som driver verksamhet på deras

territorier uppfyller vissa kvalifikationer avseende yrkeskunskaper,

ansvarsförsäkring, god vandel, konkursfrihet och finansiell styrka.

Förmedlaren skall också vara registrerad i sin medlemsstat. Innebörden

av uttrycket "sin medlemsstat" utvecklas inte närmare i

rekommendationen. Om det finns ett centralt register skall det skilja

mellan beroende och fristående förmedlare. Varje medlemsstat skall utse

ett behörigt organ, myndighet eller godkänd yrkessammanslutning, att

föra registret. Det skall i medlemsstaterna vidare finnas lämpliga

sanktioner som kan tillgripas när någon driver förmedlingsverksamhet

utan att vara registrerad eller inte längre uppfyller de i

rekommendationen angivna kvalifikationerna. I sistnämnda fall skall

avregistrering kunna tillgripas.

I gemenskapsrättens primärrätt finns grundläggande regler om fri

rörlighet över gränserna för varor, tjänster, kapital och personer. EG-

fördragets artikel 59 stadgar rätt att från hemlandet erbjuda sina tjänster i

ett annat medlemsland. Bestämmelsen har direkt effekt. Det innebär att

enskilda medborgare kan rikta anspråk mot en medlemsstat direkt på

grund av artikeln i fråga. Rätten att fritt tillhandahålla tjänster är alltså

inte beroende av att ett direktiv utfärdas för verksamheten eller tjänsten.

Med tjänster avses enligt artikel 60 i fördraget prestationer som normalt

utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under

bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer.

Rätten att tillhandahålla tjänster kan begränsas om det är nödvändigt

för att tillgodose det allmännas bästa, dit bl.a. konsumentskydd räknas.

En sådan inskränkning får inte vara diskriminerande, den skall stå i

proportion till det syfte som skall uppnås, den skall vara objektivt

nödvändig och den får inte innebära en dubblering av krav som

tjänsteutövaren redan är skyldig att iaktta enligt sitt hemlands lag. I

händelse av tvist ankommer det på den medlemsstat som infört

begränsningen att visa att reglerna är förenliga med dessa villkor.

Skälen för regeringens förslag

Ett krav på registrering i Sverige av den som vill driva försäkrings-

mäklarverksamhet i Sverige skulle, om det tillämpades utan undantag, i

vissa situationer eventuellt kunna utgöra ett otillåtet hinder mot

gemenskapsreglerna om tjänstefrihet. De nuvarande reglerna anger inte

klart vad som gäller för gränsöverskridande mäklarverksamhet. Det bör

därför införas en uttrycklig regel om undantag från kravet på registrering

i Sverige. Skillnad bör göras mellan mäklare som redan är registrerade i

ett annat EES-land där de är hemmahörande och mäklare som saknar

sådan registrering.

Som nämnts i avsnitt 3 pågår för närvarande en allmän översyn av

försäkringsmäklarlagen. Den aktuella ändringen om undantag från det

svenska registreringskravet bör genomföras skyndsamt och kan inte

invänta den större översynen som syftar till en helt ny lag om

försäkringsmäklarverksamhet. Det nu redovisade förslaget måste därför

senare anpassas till den nya mäklarregleringen.

Försäkringsmäklare registrerade inom EES

Ett krav som innebär att registreringsskyldigheten blir dubbel är varken

lämpligt eller godtagbart. En försäkringsmäklare som är registrerad i ett

annat EES-land och som vill tillhandahålla tjänster här utan att etablera

sig skall därför inte behöva registrera sig enligt svensk lag. Ett undantag

från reglerna om registreringsplikt i ett sådant fall bör därför tas in i

lagen.

Förmedlaren, mäklarbolaget eller den fysiske mäklaren, måste däremot

visa att kravet på registrering i det andra EES-landet är uppfyllt. Ett

utdrag ur registret bör därför ges in till Finansinspektionen i samband

med att mäklaren anmäler sin avsikt att driva verksamhet här. Till-

sammans med anmälan bör mäklaren också ge in intyg om yrkeserfa-

renhet, lämplighet (vandel) och konkursfrihet i enlighet med vad som

sägs i artikel 9 och 10 i 1976 års mäklardirektiv, om inte dessa

förutsättningar redan har prövats vid registreringen. Närmare föreskrifter

om intygen m.m. kan tas in i förordningen (1989:854) om

försäkringsmäklare eller i Finansinspektionens föreskrifter. Det kan i

sammanhanget anmärkas att för de utländska försäkringsmäklare som

avser att etablera sig här har inspektionen meddelat föreskrifter om

utbildningskrav (FFFS 1996:18). Även mer detaljerade krav på

ansvarsförsäkring m.m. kan regleras i förordningen eller föreskrivas av

inspektionen. Det bör ankomma på Finansinspektionen att i det enskilda

fallet bedöma om ansvarsförsäkringen kan godtas eller om någon

komplettering skall krävas.

Om inspektionen finner att förutsättningarna inte är uppfyllda bör

inspektionen kunna förbjuda den anmälda verksamheten. Detsamma

gäller om försäkringsmäklaren i sin verksamhet överträder lagen eller

visar sig olämplig på något annat sätt. Som Finansinspektionen framhållit

i sitt remissyttrande bör tiden inom vilken verksamheten får påbörjas

vara två månader från det att anmälan gjorts, om verksamheten inte

förbjudits före dess. Ett beslut av inspektionen att förbjuda

gränsöverskridande verksamhet bör enligt huvudregeln i 17 § andra

stycket försäkringsmäklarlagen kunna överklagas hos länsrätten.

De utländska mäklare som inte är registrerade hos Finansinspektionen

kommer inte att stå under sedvanlig tillsyn av inspektionen. Inspektionen

bör dock följa mäklarens verksamhet i Sverige och lämna uppgifter till

behörigt organ i det land där mäklaren är registrerad om det behövs för

tillsynen där samt även i övrigt ha ett nära samarbete med de behöriga

myndigheterna i andra EES-länder.

Mäklare som saknar registrering inom EES

I vissa länder, exempelvis i Danmark, sker ingen registrering av

försäkringsmäklare trots 1992 års rekommendation. Kravet på regi-

strering är uppställt i syfte att skydda konsumenterna genom att

registreringen möjliggör kontroll och sanktioner. En effektiv tillsyn och

verkställighet av eventuella sanktioner förutsätter att registreringen sker i

förmedlarens hemland. I rekommendationen anges också att en

förmedlare skall vara registrerad i sin medlemsstat och att endast

förmedlare som är registrerade på detta sätt skall tillåtas att starta och

driva verksamhet som förmedlare av försäkring. Det är för närvarande

oklart i vilken utsträckning som värdlandet kan utöva tillsyn över andra

mäklare än de som är etablerade i landet.

Denna oklarhet tillsammans med mäklarrekommendationens

bestämmelser om medlemslandsregistrering leder till den slutsatsen att

försäkringsförmedlare som inte är registrerade inom EES för närvarande

inte bör tillåtas att driva gränsöverskridande verksamhet i Sverige. Alter-

nativet skulle vara att i strid med rekommendationen tillåta mäklarna att

driva verksamhet här utan att någon registrering och tillsyn är för handen.

Det skulle därmed inte finnas några garantier för att mäklaren är obero-

ende eller att han har en ansvarsförsäkring. Sådana mäklare skulle på så

sätt kunna få en konkurrensfördel gentemot övriga mäklare.

Mot mäklarnas intresse av tjänstefrihet står försäkringstagarnas

intresse av kvalitetskrav och tillsyn. I denna intresseavvägning anser

regeringen att konsumentintresset har störst tyngd. Innan en mini-

miharmonisering har skett inom EU på försäkringsförmedlarområdet bör

därför mäklare som inte är registrerade i något annat EES-land inte få

driva gränsöverskridande verksamhet i Sverige. Även konkurrens-

neutraliteten talar för en sådan lösning. För mäklare i länder som saknar

en ordning för registrering förutsätter en verksamhet i Sverige därmed att

mäklarna etablerar sig här genom t.ex. ett dotterbolag och att de regi-

streras enligt reglerna i försäkringsmäklarlagen.

Det skall tilläggas att registrering genom en godkänd

branschorganisation kan ersätta registrering hos en myndighet. När det

gäller bl.a. Danmark är det alltså möjligt att medlemskap i någon av de

danska mäklarorganisationerna kan ersätta avsaknaden av myndighets-

registrering. Enligt EG-rekommendationen skall branschorganisationen

ha godkänts av medlemsstaten för att registrering genom den skall

bedömas som likvärdig med myndighetsregistrering. Det kan i

sammanhanget påpekas att det i Danmark påbörjats ett arbete med att

reglera området.

Det kan också nämnas att i Norge registreras bara

försäkringsmäklarbolagen, inte de fysiska mäklarna. Kreditilsynet

utfärdar intyg för företrädare för bolaget om yrkeserfarenhet i enlighet

med mäklardirektivet. Registreringen av bolaget i förening med nämnda

yrkesintyg bör vara tillräckligt för att norska mäklarföretag skall kunna

driva gränsöverskridande verksamhet i Sverige.

Begreppet gränsöverskridande verksamhet

Utredningens förslag innehåller en definitionen av begreppet

gränsöverskridande verksamhet som utgår från 1 kap. 9 a § FRL och den

verksamhet som drivs av försäkringsbolag. Som Finansinspektionen

påpekat är det emellertid inte klart att definitionen av gränsöverskridande

försäkringsmäklarverksamhet bör knyta an till var risker och åtaganden

är belägna. Frågan kräver emellertid närmare överväganden som inte

ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringen föreslår

därför inte nu någon definition av begreppet gränsöverskridande

försäkringsmäklarverksamhet. Tolkningen är ytterst en EG-rättslig fråga.

Om verksamheten bedrivs på ett sådant sätt att ett fast driftställe

uppkommit i Sverige krävs registrering på vanligt sätt hos

Finansinspektionen. Gränsdragningen mellan etableringsrätten och

friheten att tillhandahålla tjänster i försäkringssektorn har belysts i ett

utkast till tolkningsmeddelande från kommissionen av den 10 oktober

1997. Regeringen avser att återkomma till frågan vid beredningen av

försäkringsmäklarutredningens betänkande i dess helhet.

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De här föreslagna ändringarna rörande bankaktiebolag bör träda i kraft

den 1 januari 1999.

Upphävandet av bankaktiebolagslagen innebär en tämligen omfattande

reform som också till viss del kan komma att påverka de förhållanden

under vilka bankaktiebolag verkar. I vissa avseenden krävs därför utför-

liga övergångsbestämmelser.

De oktrojer och stadfästelser av bolagsordningar som gäller för bank-

aktiebolag vid årsskiftet 1998/99 bör emellertid inte påverkas. Det

behövs därför övergångsregler som medger att dessa fortsätter att gälla

enligt den nya ordningen.

Propositionens förslag innebär att ett existerande aktiebolag skall

kunna ansöka om oktroj. Till detta kommer att det bildningsförfarande

som kommer att gälla när 2 kap. ABL blir tillämpligt för bankaktiebolag

för med sig ganska stora förändringar. Om en ansökan om oktroj har

gjorts före lagens ikraftträdande bör därför äldre bestämmelser gälla för

handläggningen av en sådan ansökan.

Det föreslås också delvis nya regler om vad en bolagsordning skall

innehålla. Det bör därför införas en övergångsregel av vilken det framgår

att om en bolagsordning efter utgången av år 1998 strider mot någon

bestämmelse i aktiebolagslagen skall styrelsen till den första ordinarie

bolagsstämman lägga fram förslag om ändring av bolagsordningen så att

den stämmer överens med den bestämmelsen.

Det behövs vidare särskilda övergångsbestämmelser för de fall

bolagsstämman före lagens ikraftträdande har fattat beslut om t.ex.

ökning eller nedsättning av aktiekapitalet. Om så har skett skall de äldre

bestämmelserna i bankaktiebolagslagen tillämpas i fråga om registrering

och verkställighet av beslutet. Även likvidationsförfaranden som har

inletts före lagens ikraftträdande bör följa äldre bestämmelser.

De nya reglerna i försäkringsmäklarlagen bör träda i kraft utan

dröjsmål. Det föreslås därför att den lagstiftningen träder i kraft den

1 januari 1999.

Övergångsbestämmelserna till ändringarna i försäkringsmäklarlagen

behandlas i författningskommentaren.

9 Ekonomiska konsekvenser

Reformeringen av de associationsrättsliga reglerna för bankaktiebolag

kommer inte att innebära några effekter på statsbudgeten.

Finansinspektionen tillförs i och för sig i någon del nya

arbetsuppgifter. Å andra sidan innebär förslagen också att inspektionen i

några avseenden befrias från uppgifter. Sammantaget torde därför

inspektionens resursbehov inte påverkas av förslagen om ny

associationsrätt.

Några av förslagen kan i vissa avseenden innebära merkostnader för

bolagen medan själva avskaffandet av bankaktiebolagslagen innebär en

förenkling av regelverket vilket kan förväntas leda till lägre kostnader i

framtiden.

Någon sedvanlig tillsyn över de utländska försäkringsmäklarnas

verksamhet kommer inte att utövas av Finansinspektionen. Det är inte

sannolikt att det hittills svaga intresset för utländska försäkringsmäklare

att tillhandahålla förmedlingstjänster här kommer att öka i någon högre

grad genom de ändrade reglerna. Den föreslagna ändringen i lagen om

försäkringsmäklare torde därför endast medföra en obetydlig ökning av

arbetsbelastningen för Finansinspektionen som kan lösas genom

omprioriteringar. Regeringen bedömer därför att något ytterligare

resurstillskott inte behöver tillföras inspektionen på grund av dessa

ändringar.

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

1 kap.

1 §

Den del av hittills gällande första stycket som anger vad lagen innehåller

har med endast redaktionella ändringar utformats efter förslag från

Lagrådet. Ändringarna är föranledda av att antalet för banker

gemensamma bestämmelser i lagen har reducerats och att vissa

bestämmelser numera i stället är specifika för bankaktiebolag resp. för

sparbanker och medlemsbanker.

Begreppet bankaktiebolag behålls trots att bankaktiebolagslagen

avskaffas. I tredje stycket har införts en definition av bankaktiebolag och

den tidigare hänvisningen till bankaktiebolagslagen har ersatts med en

hänvisning till vad som gäller för aktiebolag i allmänhet. På inrådan av

Lagrådet har det också tagits in en bestämmelse av vilken det framgår att

när det i aktiebolagslagen hänvisas till bestämmelser i den lagen skall

hänvisningen i aktiebolagslagen även avse bestämmelser i bank-

rörelselagen. Avsikten är att de associationsrättsliga bestämmelserna i

bankrörelselagen skall beaktas i samma utsträckning som om de vore

intagna i aktiebolagslagen. Bestämmelsen får emellertid även betydelse i

fråga om de näringsrättsliga bestämmelserna i bankrörelselagen. Be-

stämmelsen har även behandlats i inledningen till avsnitt 6. Där anges

några av de fall på vilka bestämmelsen blir tillämplig. Bestämmelsen är

inte avsedd att innebära någon förändring av gällande rätt.

Andra meningen i hittills gällande första stycket har flyttats till fjärde

stycket.

I femte stycket har bolagsordning för bankaktiebolag tagits bort från

definitionen av begreppet banks stadgar.

2 kap.

8 §

Tidigare har ett bankaktiebolag inte kunnat förvärva egna aktier. Genom

att 7 kap. 2 § ABL blir tillämplig på bankaktiebolag får de nu möjlighet

att förvärva sådana aktier. I denna paragraf erinras det om denna

bestämmelse.

9 och 13 §§

I paragraferna har gjorts följdändringar med anledning av att

bankaktiebolagslagen upphävs och att aktiebolagslagens bestämmelser

blir tillämpliga även på bankaktiebolagen.

3 kap. Revision i sparbanker och medlemsbanker

1 6 och 8 15 §§

I paragraferna har justeringar gjorts med anledning av att dessa i

fortsättningen endast skall tillämpas beträffande sparbanker och

medlemsbanker. För bankaktiebolagen gäller i stället aktiebolagslagens

bestämmelser om revision samt särbestämmelserna i bankrörelselagen.

5 kap. Bestämmelser för sparbanker och medlemsbanker om

skadestånd m.m.

1 3 och 8 §§

I paragraferna har följdändringar gjorts med anledning av att

bestämmelserna i kapitlet inte längre skall vara tillämpliga i fråga om

bankaktiebolag.

6 kap. Sparbankers och medlemsbankers firma

1 4 §§

I paragraferna har följdändringar gjorts med anledning av att

bestämmelserna inte längre skall vara tillämpliga i fråga om

bankaktiebolag.

7 kap.

4 §

Skyldigheten för styrelsen i ett aktiebolag att upprätta en särskild

balansräkning om det finns anledning att anta att bolagets egna kapital

understiger nio tiondelar av det registrerade aktiekapitalet har tagits bort.

Anledningen härtill är att likvidationsreglerna i aktiebolagslagen i

fortsättningen skall vara tillämpliga såvitt gäller bankaktiebolag. Enligt

13 kap. 2 § ABL skall en särskild likvidationsbalansräkning upprättas om

det finns skäl att anta att bolagets eget kapital understiger hälften av det

registrerade aktiekapitalet.

14 §

Paragrafen har tillförts ett nytt femte stycke som motsvarar nuvarande

8 kap. 1 § fjärde stycket tredje meningen BAL. Övriga ändringar är

endast redaktionella.

16 §

Enligt paragrafens första stycke 2 gäller i dag att Finansinspektionen

skall återkalla en banks oktroj om banken inte inom ett år efter

registrering har börjat driva bankrörelse, eller banken dessförinnan

förklarat sig avstå från oktrojen. Som en konsekvens av att redan

registrerade bolag skall kunna beviljas oktroj föreslås att ettårsfristen i

stället skall räknas från dagen för oktrojbeslutet.

I första stycket 8 har bl.a. verkställande direktör lagts till med

anledning av att denne skall få samma ställning som i de allmänna

aktiebolagen.

24 §

I paragrafens andra stycke har en mindre redaktionell ändring gjorts med

anledning av att bankaktiebolagslagen avskaffas.

8 kap.

Bankregister

1 §

Enligt paragrafen skall Finansinspektionen alltjämt föra bankregistret. I

bestämmelsens första stycke har därför erinrats om att registrering för

bankaktiebolagens del skall ske enligt bestämmelser i aktiebolagslagen.

Registrering m.m. beträffande sparbanker och medlemsbanker

2 5 och 8 §§

I paragraferna har gjorts följdändringar med anledning av att dessa

bestämmelser avser enbart sparbanker och medlemsbanker.

9 kap. Särskilda bestämmelser för bankaktiebolag

Kapitlet innehåller de särbestämmelser som anses nödvändiga när aktie-

bolagslagen skall tillämpas på bankaktiebolag. När det i lagtexten

hänvisas till paragrafer i aktiebolagslagen avses, i förekommande fall,

paragraferna i deras lydelse enligt prop. 1997/98:99.

Ansökan om oktroj

1 §

I första stycket anges att tillstånd att driva bankrörelse (oktroj) får ges till

svenskt aktiebolag.

I avsnitt 6.2.2 har föreslagits att till skillnad från nuvarande ordning

skall ett redan registrerat och verksamt bolag kunna ansöka om bank-

oktroj. I dag finns en motsvarande möjlighet vid ansökan om tillstånd att

driva finansieringsverksamhet enligt lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet. Det torde också vara den vanligaste ordningen

såvitt avser kreditmarknadsbolag. Den nya möjligheten för banker skall

dock inte utesluta det nuvarande tillvägagångssättet där ansökan ges in av

stiftarna redan innan bolaget har bildats. En erinran härom har tagits in i

andra styckets första mening, jfr 2 kap. 2 § första stycket lagen om

finansieringsverksamhet.

2 §

Innehållet i denna paragraf motsvarar i sak 2 kap. 3 § första stycket BAL.

Till en ansökan om oktroj skall sålunda fogas en verksamhetsplan och ett

förslag till bolagsordning. Efter förslag från Lagrådet har det också

klargjorts att om ansökan görs av ett existerande aktiebolag skall till

denna bifogas ett förslag till ändring av den gällande bolagsordningen.

Förutsättningar för oktroj och stadfästelse av bolagsordningen

3 §

Innehållet i denna bestämmelse har, med några mindre redaktionella

ändringar, flyttats över från 2 kap. 3 § andra sjätte styckena BAL. I

paragrafens andra stycke 3 har verkställande direktör införts med

anledning av förslaget i denna proposition att verkställande direktören i

bankaktiebolag skall vara ett självständigt bolagsorgan (se avsnitt 6.8).

Bestämmelsen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag.

Bankaktiebolagets aktiekapital m.m.

4 §

Innehållet i denna paragraf har flyttats över från 1 kap. 4 § BAL. Om

aktiekapitalet är fördelat på flera aktier följer av 1 kap. 3 § ABL att dessa

aktier skall lyda på samma belopp.

Eftersom ecun ersätts av den gemensamma valutan, euron, när valuta-

unionen startar den 1 januari 1999 har i andra stycket ordet ecu ersatts

med euro.

Ändring av bolagsordningen

5 §

Paragrafen motsvarar 2 kap. 4 § BAL.

Regeringen skall i samband med att den beviljar bankaktiebolaget

oktroj stadfästa bolagsordningen för bolaget. Av denna paragraf framgår

att varje beslut om ändring av en stadfäst bolagsordning också måste

stadfästas innan det kan registreras. Detta gäller naturligtvis också om

ändringen har skett innan bankaktiebolaget har registrerats.

Teckning av aktier

6 §

Paragrafen motsvarar 2 kap. 11 § andra stycket BAL.

Nedsättning av aktiekapital

7 §

Paragrafen motsvarar 6 kap. 6 § första stycket andra meningen BAL. Den

har utformats efter förslag av Lagrådet. Motiven för bestämmelsen

framgår av avsnitt 6.6.2.

8 §

Särbestämmelserna i bankaktiebolagslagen om förfarandet hos rätten vid

nedsättning av aktiekapitalet föreslås i vissa delar få fortsatt giltighet för

bankaktiebolagen. Detta framgår av paragrafens första stycke.

Bestämmelsen i andra stycket, som delvis motsvarar 6 kap. 6 § andra

stycket ABL, överensstämmer med vad som i dag gäller om ansökan hos

rätten.

Bestämmelserna i 6 kap. 6 § tredje fjärde styckena BAL om

förfarandet hos rätten och om förutsättningarna för tillstånd, har utan

några ändringar i sak tagits in i tredje och fjärde styckena i denna nya

bestämmelse i bankrörelselagen.

Det bör observeras att 6 kap. 6 § femte stycket ABL gäller även för

bankaktiebolag.

Egen aktie som säkerhet

9 §

Av praktiska skäl bör en bank ha större möjlighet än ett allmänt aktie-

bolag att ta emot egna aktier som pant. Den nuvarande möjligheten i

6 kap. 10 § andra stycket BAL att som säkerhet ta emot en mindre del

egna aktier förs därför över till denna paragraf.

Om en egen aktie har tagits som säkerhet med stöd av denna

bestämmelse finns det också en möjlighet att enligt 7 kap. 2 § ABL på en

auktion ropa in aktierna om de har utmätts för bolagets fordran. I sådana

fall måste emellertid aktierna avyttras inom tre år från förvärvet, annars

är aktien ogiltig.

Bolagets ledning

10 §

Av paragrafens första mening framgår att kravet på att det skall finnas

minst tre styrelseledamöter i bankaktiebolag är undantagslöst. Motiven

till bestämmelsen framgår av avsnitt 6.8.2.

Paragrafens andra mening ersätter den s.k. femtalsregeln i 7 kap. 3 §

andra stycket BAL. Den nya bestämmelsen innebär en uppmjukning i

förhållande till femtalsregeln. Av det totala antalet styrelseledamöter

skall fler än hälften utgöras av personer som inte är anställda i bankaktie-

bolaget eller i företag som ingår i samma koncern som banken.

Bestämmelsen har endast avseende på det totala antalet styrelseledamöter

och saknar betydelse för bestämmelserna om beslutförhet och

röstmajoritet m.m. Styrelsen kan således, på grund av vissa ledamöters

frånvaro, vid ett enskilt sammanträde till övervägande del bestå av

anställda. Till skillnad från vad som har gällt enligt femtalsregeln skall

de arbetstagarrepresentanter som utsetts enligt lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda omfattas av bestämmelsen.

11 §

Paragrafen motsvarar delvis 7 kap. 4 § första stycket och 11 § BAL.

Kravet på att det alltid skall finnas en verkställande direktör i

bankaktiebolag kvarstår liksom förbudet för denne att vara ordförande i

styrelsen. I övrigt tillämpas aktiebolagslagens bestämmelser beträffande

verkställande

direktören.

12 §

Paragrafen överensstämmer med 7 kap. 15 § tredje stycket BAL

såtillvida att styrelsen endast får uppdra åt två eller flera personer i

förening att teckna bankaktiebolagets firma. Av paragrafen, som hänvisar

till 8 kap. 30 § ABL, framgår att verkställande direktören har ensam

firmateckningsrätt inom sitt kompetensområde. Bestämmelsens

ordalydelse har justerats på förslag av Lagrådet.

13 §

Paragrafen saknar motsvarighet i bankaktiebolagslagen. Paragrafen

motsvarar i sak bestämmelsen i 8 kap. 7 § ABL. Den bestämmelsen avser

endast publika aktiebolag. Bestämmelsen bör dock gälla alla bankaktie-

bolag. Därför har denna paragraf införts. De närmare motiven framgår av

avsnitt 6.8.2.

Bolagsstämma

14 §

Reglerna om aktieägares rätt till information från styrelsen och den

verkställande direktören kan i vissa fall komma att stå i konflikt med

bestämmelsen om banksekretess i 1 kap. 10 § första stycket BRL. Denna

paragraf har införts för att markera att ingen ändring i sak har avsetts i

förhållande till nuvarande ordning.

Revision m.m.

15 §

Av paragrafen framgår att minst en av de revisorer som bolagsstämman

utsett skall vara auktoriserad. Detta överensstämmer med vad som enligt

gällande rätt föreskrivs för banker.

Paragrafens andra stycke motsvarar i sak 3 kap. 8 § tredje stycket

BRL. Bestämmelsen har behandlats utförligare i avsnitt 6.10.2.

I 10 kap. 24 och 26 §§ ABL finns bestämmelser om

länsstyrelseförordnande av revisor. De gäller bl.a. när auktoriserad eller

godkänd revisor inte är utsedd enligt 11 § första stycket och 12 14 §§ i

samma kapitel. I tredje stycket i den nu aktuella paragrafen i

bankrörelselagen har det klargjorts att länsstyrelsen skall utse en revisor

också om bolagsstämman i ett bankaktiebolag inte har utsett en

auktoriserad revisor.

16 §

En revisor och en lekmannarevisorer är enligt 10 kap. 41 § resp. 11 kap.

18 § ABL skyldig att lämna bolagsstämman de upplysningar den begär i

den mån det inte skulle vara till väsentlig skada för bolaget. Att

detsamma gäller för en särskild granskare följer av 11 kap. 21 § ABL.

På samma sätt som har anförts vid 14 § kan denna uppgiftsskyldighet

komma att stå i konflikt med banksekretessbestämmelsen i 1 kap. 10 §

första stycket BRL. För att undvika en sådan konflikt har det i denna

paragraf föreskrivits att uppgifterna inte heller får lämnas om det skulle

vara till nämnvärd olägenhet för enskild.

17 §

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 8 a och 15 §§ BRL. De

sistnämnda paragraferna gäller fortfarande, men endast för sparbanker

och medlemsbanker. Paragrafens redaktionella utformning har justerats

med utgångspunkt från Lagrådets yttrande.

Låneförbudet m.m.

18 §

Det s.k. låneförbudet i 12 kap. 7 § ABL föreslås även i fortsättningen inte

vara tillämpligt på banker. I stället gäller bl.a. den s.k.

kreditjävsbestämmelsen i 2 kap. 17 § BRL och bestämmelsen i andra

stycket i den här aktuella paragrafen. Bestämmelsen i andra stycket finns

i dag i 9 kap. 7 § BAL.

Likvidation

19 §

I paragrafen anges ytterligare en likvidationsgrund jämfört med de

allmänna aktiebolagen, nämligen när bankaktiebolagets oktroj har

återkallats. Motsvarande bestämmelse finns i dag i 10 kap. 4 § första

stycket 1 BAL. Förfarandet vid likvidationen är det som beskrivs i

aktiebolagslagen.

20 §

Av paragrafen framgår att Finansinspektionen kan anmäla hos rätten att

grund för tvångslikvidation föreligger därför att ett bankaktiebolags

aktiekapital har gått förlorat enligt 13 kap. 2 § eller på grund av att

oktrojen har återkallats enligt 19 §. Paragrafen har införts på inrådan av

Lagrådet.

Fusion

21 §

Av paragrafen följer att när ett bankaktiebolag och ett allmänt aktiebolag

ingår i en fusion så skall det övertagande bolaget alltid vara ett

bankaktiebolag. Ett allmänt aktiebolag kan alltså inte överta ett

bankaktiebolags tillgångar och skulder genom fusion.

22 §

I paragrafen anges att vissa särbestämmelser skall tillämpas när ett bank-

aktiebolag ingår i en fusion.

Eftersom Finansinspektionen är registreringsmyndighet för banker är

det alltid inspektionen som avses när ordet registreringsmyndigheten

används i bestämmelserna om fusion. Av 23 § följer dock att ansökan om

att verkställa fusionsplanen skall göras hos regeringen.

23 §

Paragrafen motsvarar 11 kap. 13 § första stycket BAL. Den största

skillnaden mellan denna bestämmelse och motsvarande bestämmelse i

aktiebolagslagen är att regeringen ger tillstånd att verkställa

fusionsplanen beträffande bankaktiebolag.

24 §

I paragrafen anges vad regeringen skall beakta vid sin prövning av en

ansökan om tillstånd att verkställa en fusionsplan. Bestämmelsen

motsvarar 11 kap. 13 § fjärde stycket andra meningen BAL.

25 §

Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 13 § andra och tredje styckena och

fjärde stycket första meningen BAL. Av paragrafen framgår när ansökan

skall avslås. Bestämmelsen har justerats på förslag av Lagrådet.

I första stycket har sålunda hänvisningen till lagen (1992:1317) om ett

europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) utmönstrats. En

hänvisning till den lagen har i stället tagits in i

övergångsbestämmelserna. Regeringen har dessutom ersatt hänvisningen

till EES-lagen med en hänvisning till de rättsakter, avtal och andra beslut

som följer av Sveriges anslutning till Europeiska unionen. I andra

stycket har gjorts motsvarande följdändringar. Någon förändring i sak är

dock inte avsedd.

Av Sveriges anslutning till Europeiska unionen följer att en fusion

under vissa förutsättningar kan förbjudas med stöd av gemenskapsrättens

regler. Här åsyftas t.ex. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21

december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (ändrad genom

rådets förordning (EG) nr 1310/97 av den 30 juni 1997). Vidare torde en

fusion i denna lags mening kunna förbjudas med stöd av reglerna i

artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget om konkurrensbegränsande

samarbete och missbruk av dominerande ställning. Även regler om

kontroll som följer av kol- och stålfördraget (Fördraget om upprättandet

av Europeiska kol- och stålgemenskapen) torde kunna aktualiseras (jfr

beslut nr 24 54 av den 6 maj 1954 med en förordning om de

förhållanden som utgör kontroll över ett företag enligt fördragets artikel

66.1).

Bestämmelsen i första stycket 3 har omformulerats efter förslag från

Lagrådet.

26 §

Av paragrafen framgår att en anmälan om registrering av en fusion där

ett bankaktiebolag ingår skall ske två månader efter regeringens tillstånd

till verkställighet av fusionsplanen. För de allmänna aktiebolagen räknas

tidsfristen från registreringsmyndighetens tillstånd eller, i förekommande

fall, rättens lagakraftvunna beslut.

27 §

Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 18 § tredje stycket BAL.

28 §

I paragrafen anges vad som gäller i stället för några av aktiebolagslagens

bestämmelser vid absorption av ett helägt dotterbolag. Bestämmelsen

motsvarar 11 kap. 22 § BAL.

Firma

29 §

Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 1 § BRL.

Av paragrafen framgår att ett bankaktiebolags firma skall innehålla

ordet bank. I övrigt gäller aktiebolagslagens bestämmelser om firma.

30 §

Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 2 § andra stycket BRL. På inrådan av

Lagrådet har den del av bestämmelsen som behandlar den numera

upphävda föreningsbankslagen (1987:620) överförts till övergångs-

bestämmelserna.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Av första punkten framgår att lagen träder i kraft den 1 januari 1999

samtidigt som bankaktiebolagslagen upphävs. Aktiebolagslagen blir då

tillämplig på bankaktiebolagen i den utsträckning som framgår av

förslagen i denna proposition. Det finns därmed särskild anledning att

uppmärksamma att det enligt förslag i prop. 1997/98:99 Aktiebolagets

organisation samma dag träder i kraft ett relativt stort antal ändringar i

aktiebolagslagen. Dessa ändringar har i och för sig beaktats i denna

proposition men det kan i detta sammanhang finnas anledning att erinra

om att även övergångsbestämmelserna till den i propositionen föreslagna

lagen om ändring i aktiebolagslagen kan vara tillämpliga på

bankaktiebolagen.

Den nya lagen skall inte innebära att t.ex. omauktorisation måste ske

av de bankaktiebolag som är verksamma vid lagens ikraftträdande. Att

oktrojer och stadfästa bolagsordningar fortsätter att gälla följer av andra

punkten.

Om det den 1 januari 1999 finns några ärenden avseende ansökan om

oktroj hos Finansinspektionen eller hos regeringen så skall dessa enligt

tredje punkten handläggas enligt de äldre bestämmelserna i bankaktie-

bolagslagen och bankrörelselagen.

De nya bestämmelserna skall tillämpas på alla beslut vid stämmor som

hålls efter lagens ikraftträdande. För bolagsstämmor som har hållits

dessförinnan gäller äldre bestämmelser, vilket framgår av fjärde

punkten. Om ett bolagsstämmobeslut som fattats under 1998 är föremål

för registreringsprövning efter den 1 januari 1999 skall således

bedömningen ske enligt de äldre bestämmelserna även om det skulle

innebära att registrering därmed medges av ett beslut som inte är tillåtet

enligt de nya reglerna men som enligt de äldre bestämmelserna var

tillåtet.

Femte punkten ålägger styrelsen att vidta åtgärder för att

bolagsordningsföreskrifter som strider mot de nya bestämmelserna

ersätts med föreskrifter som är förenliga med dessa. Vilka ändringar som

kan krävas skiljer sig med största sannolikhet åt mellan de olika

bankaktiebolagen. I sammanhanget kan det också vara värt att notera att

det i kommentaren till övergångsbestämmelserna i prop. 1997/98:99

Aktiebolagets organisation anges några exempel på

bolagsordningsföreskrifter som kan behöva ändras till följd av förslagen i

den propositionen vilka, som nyss angivits, även kan bli aktuella för

bankaktiebolag.

Tillämpningen av aktiebolagslagen på bankaktiebolagen innebär delvis

nya likvidationsbestämmelser för dessa bolag. En likvidation som

beslutats före lagens ikraftträdande skall dock i alla avseenden

handläggas enligt de äldre bestämmelserna. En föreskrift härom har

införts i sjätte punkten.

Sjunde punkten har behandlats i författningskommentaren till 9 kap.

25 § BRL.

Av åttonde punkten framgår att om ett bankaktiebolag har övertagit en

föreningsbanks rörelse vid ombildning enligt 11 kap.

föreningsbankslagen får bolaget efter tillstånd av Finansinspektionen

använda ordet föreningsbank i sin firma. Detsamma gäller ett

bankaktiebolag som senare har övertagit en sådan rörelse. Bestämmelsen

har på Lagrådets inrådan tagits in i övergångsbestämmelserna eftersom

föreningsbankslagen är upphävd.

10.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385)

14 kap.

1 §

Paragrafens sista stycke har upphävts. I övrigt är bestämmelsen

oförändrad.

18 kap.

1 §

Genom ändringarna i denna paragraf framgår att Finansinspektionen är

registreringsmyndighet för bankaktiebolag. Vidare klargörs att när det i

aktiebolagslagen talas om aktiebolagsregistret, skall hänvisningen

beträffande bankaktiebolagen avse det av inspektionen förda

bankregistret.

Bestämmelsen har på inrådan av Lagrådet tagits in i aktiebolagslagen i

stället för i bankrörelselagen.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda

2 §

Paragrafen har ändrats till följd av att bankaktiebolagslagen har upphävts.

13 §

Ändringen är en följd av att bestämmelsen i 7 kap. 6 § andra stycket

BAL om delegation av uppgifter till regionstyrelser upphävs. Någon

ändring av den här aktuella paragrafens innebörd har dock inte avsetts

genom införandet av det nya tredje stycket. Ett bankaktiebolag kan även

fortsättningsvis inrätta regionstyrelser och om så sker skall representanter

för de anställda ha samma rätt som tidigare att delta i regionstyrelsens

arbete.

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

3 kap.

7 a §

Eftersom några bestämmelser motsvarande låneförbudet i

aktiebolagslagen inte finns i denna lag så måste en bestämmelse som

begränsar möjligheten för ett värdepappersbolag att lämna lån i syfte att

gäldenären skall förvärva aktier i bolaget införas. Frågan har behandlats i

avsnitt 6.12.

4 kap.

5 §

Paragrafen har ändrats eftersom bankaktiebolagslagen har upphävts.

10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

3 kap.

11 §

Eftersom några bestämmelser motsvarande låneförbudet i

aktiebolagslagen inte finns i denna lag så måste en bestämmelse som

begränsar möjligheten för ett kreditmarknadsbolag att lämna lån i syfte

att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget införas. Frågan har

behandlats i avsnitt 6.12

10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:508) om

försäkringsmäklare

3 §

Justeringen i första stycket har gjorts för att skapa bättre harmoni med de

nya bestämmelserna om undantag från registreringskravet, som anges i

tredje stycket.

En justering har också gjorts i första stycket 2. Begreppet

personförsäkring har ersatts av livförsäkring i enlighet med den nya

klassindelning som infördes i lagstiftningen för försäkringsverksamhet

med anledning av EES-avtalet (se prop. 1992/93:257). Tidigare gjordes

en gränsdragning mellan skadeförsäkring och personförsäkring. Till

personförsäkring räknades bl.a. livförsäkring och sjuk- och

olycksfallsförsäkring. Sjuk- och olycksfallsförsäkring räknas som

skadeförsäkring men bestämmelserna för livförsäkring får tillämpas för

dessa försäkringar. Bestämmelsen i punkt 2 har ändrats för att

överensstämma med den indelning i skade- respektive

livförsäkringsrörelse som finns i 2 kap. 3 a och 3 b §§ FRL.

Övergångsbestämmelserna till ändringen kommenteras nedan.

Det nya tredje stycket innebär ett uttryckligt undantag från kravet på

registrering hos Finansinspektionen för mäklare som redan är

registrerade i ett annat EES-land. Undantaget gäller under förutsättning

att registreringen skett hos ett behörigt organ, dvs. en myndighet eller en

godkänd yrkessammanslutning som har rätt att föra mäklarregister, i

enlighet med vad som anges i artikel 5 i 1992 års rekommendation.

Att även en utländsk försäkringsmäklare som driver verksamhet enligt

försäkringsmäklarlagen, men som inte är registrerad hos

Finansinspektionen, skall ha rätt att använda benämningen

försäkringsmäklare har möjliggjorts genom en ändring i det tidigare

tredje stycket, som till följd av de nya reglerna om undantag från

registreringskravet numera utgör det fjärde stycket.

Liksom försäkringsmäklarverksamhet endast får drivas av svenska

mäklare som är oberoende av försäkringsgivarintressen gäller detsamma

för utländska förmedlare. Undantaget från registreringsplikten omfattar

därför endast den som är att anse som försäkringsmäklare i enlighet med

definitionen i artikel 2.1 a) i 1976 års mäklardirektiv.

3 a §

Paragrafen är ny.

I första stycket föreskrivs att en sådan utomlands registrerad

försäkringsmäklare som avses i 3 § tredje stycket och som avser att driva

verksamhet i Sverige utan att etablera sig här skall anmäla detta till

Finansinspektionen.

I andra stycket anges de bevis och intyg som skall ges in tillsammans

med en sådan anmälan. Av kravet på att mäklaren skall vara registrerad i

något annat EES-land följer att mäklaren när anmälan görs bör kunna

visa upp ett utdrag eller motsvarande ur registret. Om registreringen i det

andra EES-landet har skett utan att någon prövning har gjorts av de krav

på yrkeserfarenhet, vandel och konkursfrihet som får ställas enligt artikel

9 och 10 i 1976 års mäklardirektiv, skall även intyg om att dessa krav är

uppfyllda ges in. Ett bevis om att mäklaren har en tillfredsställande

ansvarsförsäkring skall alltid ges in. I stället för ansvarsförsäkring kan

det godtas att mäklaren i enlighet med artikel 4.3 i 1992 års

rekommendation har en därmed jämförlig säkerhet för skadestånd som

kan komma att utkrävas på grund av försummelse i yrkesutövningen. Av

tredje stycket framgår att Finansinspektionen kan meddela närmare

bestämmelser om ansvarsförsäkringen e.d. och intygen. I definitionen av

försäkringsmäklare ligger bl.a. ett krav på oberoende. Även detta krav

skall prövas av inspektionen.

Verksamheten får i enlighet med vad som sägs i fjärde stycket påbörjas

två månader efter det att anmälan har gjorts till inspektionen. Om

inspektionen har några invändningar, t.ex. på grund av att

ansvarsförsäkringen inte bedöms som tillräcklig eller om ett

föreläggande inte följs, kan inspektionen inom den angivna tiden

förbjuda mäklaren att driva verksamhet här (jfr den nya 16 a §).

3 b §

Paragrafen är ny.

Försäkringsmäklare som inte är registrerade i Sverige kommer inte att

stå under sedvanlig tillsyn av Finansinspektionen. I första stycket anges

att inspektionen skall följa den verksamhet som en mäklare driver med

stöd av registrering i ett annat EES-land och vaka över att mäklaren följer

de bestämmelser som kan tillämpas på den verksamhet som drivs här.

Att inspektionen skall samarbeta med de behöriga registreringsorganen

i de andra EES-länderna där mäklarna är registrerade anges i andra

stycket.

16 a §

Paragrafen är ny.

I första stycket anges att bestämmelserna i 16 § inte gäller mäklare som

efter anmälan driver verksamhet i Sverige med stöd av registrering i ett

annat EES-land. Om en utländsk mäklare driver verksamhet i Sverige

utan att ha anmält detta till inspektionen tillämpas däremot

bestämmelserna i 16 § även på en sådan mäklare.

I andra stycket föreskrivs att om en mäklare, som har gjort en anmälan

om att driva verksamhet i Sverige, inte ger in de handlingar som krävs

enligt 3 a § kan inspektionen förelägga mäklaren att göra det. Ges

handlingarna inte in eller bedömer inspektionen att förutsättningar inte

föreligger för att mäklaren skall få driva den anmälda verksamheten i

Sverige, får inspektionen enligt tredje stycket förbjuda verksamheten.

Av fjärde stycket följer att inspektionen kan ingripa om den utländska

mäklaren inte följer de bestämmelser som kan tillämpas på verksamheten

i Sverige eller om mäklaren annars visar sig olämplig. I sådant fall kan

verksamheten förbjudas om inte rättelse sker efter föreläggande.

Paragrafen har utformats i överensstämmelse med Lagrådets förslag.

Att ett beslut av inspektionen enligt denna paragraf får överklagas hos

länsrätten följer av 17 § andra stycket.

Övergångsbestämmelser

För att en övergång till registrering efter indelningen i försäkringsklasser

inte skall medföra att försäkringsmäklare måste ansöka om registrering

på nytt efter ikraftträdandet föreskrivs enligt punkt 2 att befintliga

registreringar för personförsäkring skall jämställas med registrering för

livförsäkring enligt den nya ordningen.

10.7 Övriga förslag till lagändringar

I jordabalken, lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden och i lagen

(1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag har gjorts

ändringar till följd av att bankaktiebolagslagen upphävts. I lagen om

vissa bulvanförhållanden har dessutom utmönstrats hänvisningarna till de

upphävda lagarna fondkommissionslagen (1979:748) och lagen (1980:2)

om finansbolag.

Remissinstanser som yttrat sig över Promemoria om

ny associationsrätt för bankaktiebolag och

försäkringsbolag

Efter remiss har yttranden inkommit från Sveriges riksbank, Hovrätten

över Skåne och Blekinge, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret,

Riksskatteverket, Konkurrensverket, Patent- och registreringsverket

PRV, Länsstyrelsen i Stockholms län, Juridiska fakultetsnämnden vid

Stockholms universitet, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska

Bankföreningen, Postgirot Bank AB (publ), Sveriges Industriförbund,

Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR, Sveriges advokatsamfund,

Landsorganisationen i Sverige LO, Svenska Arbetsgivareföreningen och

Tjänstemännens centralorganisation TCO.

Remissinstanser som yttrat sig över delbetänkandet

Nya ledningsregler för bankaktiebolag och

försäkringsbolag (SOU 1998:27)

Efter remiss har yttranden inkommit från Sveriges riksbank, Hovrätten

över Skåne och Blekinge, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret,

Riksskatteverket, Konkurrensverket, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Bankföreningen, Postgirot Bank

AB (publ), Svenska Aktuarieföreningen, Sveriges Industriförbund,

Sveriges advokatsamfund, Landsorganisationen i Sverige LO och

Tjänstemännens centralorganisation TCO.

Remissinstanser som yttrat sig över betänkandet

Försäkringsmäklare - en lagöversyn av

försäkringsmäklarutredningen (SOU 1997:79)

Efter remiss har yttranden inkommit från Hovrätten för Västra Sverige,

Kammarrätten i Stockholm, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

Konkurrensverket, Kommerskollegium, Marknadsdomstolen,

Konsumentverket, Fastighetsmäklarnämnden, Sveriges advokatsamfund,

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Sveriges

Försäkringsförbund, Utländska Försäkringsbolags Förening, Svenska

försäkringsmäklares förening, Svenska Kommunförbundet, Sveriges

Industriförbund, Svensk Handel, Lantbrukarnas Riksförbund,

Företagarnas Riksorganisation, Svenska Bankföreningen,

Försäkringstjänstemannaförbundet FTF, Försäkringsanställdas Förbund

FF, Försäkringsjuridiska föreningen, Kooperativa Institutet och IFU

utbildnings AB.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

dels att 5 kap. 5 §, 6 kap. 6 § samt 8 kap. 3 a , 4 a och 7 §§ skall

upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 8, 9 och 13 §§, 3 kap. 1 6 och 8 15 §§,

5 kap. 1 3 och 8 §§, 6 kap. 1 4 §§, 7 kap. 4, 14, 16 och 24 §§ och 8 kap.

1 5 och 8 §§, samt rubrikerna till 3, 5 och 6 kap. skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 9 kap., samt närmast

före 8 kap. 1 och 2 §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag innehåller

bestämmelser om den rörelse som

en bank får driva samt vissa andra

för banker gemensamma

bestämmelser. Bestämmelser om

hur en bank bildas och om dess

organisation m.m. finns i

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Med bank förstås i denna lag

bankaktiebolagslag, sparbank och

medlemsbank.

Med en banks stadgar förstås

i denna lag bolagsordning för

bankaktiebolag, reglemente för

sparbank och stadgar för

medlemsbank.

För varje bank skall det finnas

huvudkontor i Sverige.

Med bank förstås i denna lag

bankaktiebolag, sparbank och

medlemsbank.

Med bankaktiebolag förstås i

denna lag ett aktiebolag som har

fått tillstånd att driva bankrörelse.

För bankaktiebolag gäller vad

som är föreskrivet för aktiebolag i

allmänhet, om inte annat följer av

denna lag eller är särskilt

föreskrivet.

Bestämmelser om hur spar-

banker och medlemsbanker bildas

och om deras organisation m.m.

finns i sparbankslagen (1987:619)

respektive lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Med en banks stadgar förstås

i denna lag reglemente för

sparbank och stadgar för

medlemsbank.

För varje bank skall det finnas

ett huvudkontor i Sverige.

För utländska bankföretags verksamhet genom filial i Sverige gäller

bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar och i övrigt lagen

(1992:160) om utländska filialer m.m.

Denna lag gäller inte för verksamhet som drivs av Sveriges riksbank

eller Riksgäldskontoret.

2 kap.

8 §

För att skydda en fordran får en bank

1. på offentlig auktion, en svensk eller utländsk börs eller en

auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad eller vid

exekutiv försäljning köpa egendom som är utmätt eller utgör säkerhet för

fordringen, och

2. om det finns anledning att anta att banken annars skulle lida

avsevärd förlust, som betalning för fordran överta egendom som utgör

säkerhet för fordringen eller annan egendom.

Första stycket gäller inte egen

aktie, aktie i moderbolag eller

bevis om andel i eller tillskott till

medlemsbank. I fråga om

sparbanks förvärv av bevis om

tillskott till garantifond eller

grundfond i sparbanken gäller

bestämmelserna i 5 kap. 7 § första

stycket sparbankslagen

(1987:619).

I utbyte mot egendom som har

köpts eller övertagits enligt första

stycket får en bank förvärva aktier

i ett bolag som bildats för

förvaltning av egendomen eller för

fortsättande av en med denna

driven verksamhet.

Första stycket gäller inte egen

aktie eller aktie i moderbolag. För

förvärv av sådana aktier finns

bestämmelserna i 7 kap. 2 §

aktiebolagslagen (1975:1385).

Första stycket gäller inte heller

bevis om andel i eller tillskott till

medlemsbank. I fråga om en

sparbanks förvärv av bevis om

tillskott till garantifond eller

grundfond i sparbanken gäller

bestämmelserna i 5 kap. 7 § första

stycket sparbankslagen

(1987:619).

I utbyte mot egendom som har

köpts eller övertagits enligt första

stycket får en bank förvärva aktier

i ett bolag som bildats för att

förvalta egendomen eller för att

fortsätta en verksamhet som

bedrivs med denna.

Har aktier förvärvats enligt första eller tredje stycket får banken, om

det finns uppenbar risk för att banken annars lider förlust, förvärva

ytterligare aktier i samma bolag.

Har aktier förvärvats enligt första, tredje eller fjärde stycket får

banken, om aktiebolaget överlåter sina tillgångar på ett annat aktiebolag,

byta ut dessa aktier mot aktier i det andra aktiebolaget.

Den egendom som banken förvärvat enligt denna paragraf skall

avyttras när det med hänsyn till marknadsförhållandena lämpligen kan

ske. Egendomen skall dock avyttras senast när det kan äga rum utan

förlust för banken. Banken skall årligen till Finansinspektionen avge en

särskild redovisning av egendomen.

9 §3

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

1 kap. 4 § andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 2 § andra stycket

sparbankslagen (1987:619) eller

1 kap. 4 § andra eller tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker krävdes när

rörelsen påbörjades.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt 9

kap. 4 § andra stycket, 2 kap. 2 §

andra stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 1 kap. 4 § andra

eller tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

krävdes när rörelsen påbörjades.

13 §4

Kredit får beviljas endast om låntagaren på goda grunder kan förväntas

fullgöra låneförbindelsen. Dessutom krävs betryggande säkerhet i fast

eller lös egendom eller i form av borgen. Banken får dock avstå från

sådan säkerhet om den kan anses obehövlig eller om det annars finns

särskilda skäl att avstå från säkerhet.

Bestämmelsen i 6 kap. 10 §

första stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618)

om förbud för ett

bankaktiebolag att som pant ta

emot egen aktie tillämpas också på

förlagsbevis som bolaget utfärdat.

Bestämmelsen i 7 kap. 2 § första

stycket aktiebolagslagen

(1975:1385) om förbud för ett

aktiebolag att som pant ta emot

egen aktie tillämpas också på

förlagsbevis som ett

bankaktiebolag utfärdat.

En sparbank får inte som pant ta emot förlagsbevis, som sparbanken

utfärdat, och inte heller bevis om tillskott till garantifond eller grundfond

i sparbanken.

En medlemsbank får inte som pant ta emot förlagsbevis eller

förlagsandelsbevis som banken utfärdat eller bevis om andel i eller

tillskott till banken.

3 kap. Revision

3 kap. Revision i sparbanker och

medlemsbanker

1 §

En bank skall ha minst två

revisorer. Revisorerna väljs av

stämman om det inte föreskrivs i

stadgarna att en eller flera av dem,

dock inte alla, skall utses på annat

sätt.

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst två revisorer.

Revisorerna väljs av stämman om

det inte föreskrivs i stadgarna att

en eller flera av dem, dock inte

alla, skall utses på annat sätt.

En revisors uppdrag gäller för den tid som anges i stadgarna. Om

uppdraget inte skall gälla tills vidare, skall tiden bestämmas så att

uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie stämma på vilken

revisorsval skall förrättas.

Stämman kan utse en eller flera

revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande

revisorer gäller i tillämpliga delar

om revisorssuppleanter.

Stämman kan utse en eller flera

revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag,

sparbankslagen (1987:619) och

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande

revisorer gäller i tillämpliga delar

om revisorssuppleanter.

2 §

Varje röstberättigad har rätt att

föreslå att det hos

Finansinspektionen påkallas att en

revisor (medrevisor) utses att delta

i revisionen tillsammans med de

övriga revisorerna. Förslaget skall

framställas på en stämma där

revisorsval skall ske eller där

förslaget enligt kallelsen till

stämman skall behandlas.

Finansinspektionen skall på

begäran av röstberättigad och efter

att ha hört bankens styrelse utse en

revisor för tiden till och med

ordinarie stämma under nästa

räkenskapsår, om förslaget biträds

Varje röstberättigad i en

sparbank eller i en medlemsbank

har rätt att påkalla att det hos

Finansinspektionen krävs att en

revisor (medrevisor) utses att delta

i revisionen tillsammans med de

övriga revisorerna. Förslaget skall

framställas på en stämma där

revisors-val skall ske eller där

förslaget enligt kallelsen till

stämman skall behandlas.

Finansinspektionen skall på

begäran av en röstberättigad och

efter att ha hört bankens styrelse

utse en revisor för tiden till och

med ordinarie stämma under nästa

räkenskapsår, om förslaget biträds

1. i ett bankaktiebolag av

ägare till minst en tiondel av

samtliga aktier eller en tredjedel

av de företrädda aktierna,

2. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

3. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

1. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavare av förlagsandelar begära hos

styrelsen att en medrevisor utses. Begärs detta av innehavare som

företräder förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst

en tiondel av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast

inom två månader göra framställning hos Finansinspektionen om att en

medrevisor utses. Försummas detta får varje innehavare av en

förlagsandel göra sådan framställning.

3 §

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt 11

kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor.

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt 11

kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank.

Revisorerna skall ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan utses även ett registrerat revisionsbolag. Bestämmelser

om vem som kan vara huvudansvarig för revisionen och om

underrättelseskyldighet finns i 12 § lagen (1995:528) om revisorer.

Bestämmelserna i 5 § om behörighet, i 8 a § om rapporteringsskyldighet

och i 13 § om rätt att närvara på stämma tillämpas på den

huvudansvarige.

4 §

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en bank skall vara

auktoriserad revisor.

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en sparbank eller

i en medlemsbank skall vara

auktoriserad revisor.

5 §

Den kan inte vara revisor som

I en sparbank eller i en

medlemsbank kan den inte vara

revisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt

säkerhet.

Vad som anges i första stycket 4 gäller också när skulden eller

förpliktelsen avser revisorns make eller sambo eller juridisk person i

vilken sådan person eller revisorn själv har ett väsentligt ekonomiskt

intresse.

En revisor är obehörig också om det i övrigt finns någon särskild

omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans oberoende.

Den som är huvudman i en sparbank får inte vara sådan revisor som

avses i 4 §.

I fråga om annan revisor i en medlemsbank än sådan som avses i 4 §

gäller vad som sägs i första stycket 4 och andra stycket endast om

låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt hänger

sammanmed medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor i en

bank kan inte heller vara revisor i

dotterföretag till banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor kan

inte heller vara revisor i

dotterföretag till banken.

Revisorerna får vid revisionen inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta bankens

interna revision, får revisorerna dock anlita dessa i den utsträckning det

är förenligt med god revisionssed.

6 §

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor upphör när en ny revisor

har utsetts.

Ett uppdrag som revisor upphör

i förtid, om revisorn eller den som

utsett honom begär det. Anmälan

om detta skall göras hos styrelsen

och, om en revisor som inte är

vald på stämman vill avgå, hos den

som har tillsatt honom.

I en bank där

Finansinspektionen inte förordnat

revisor skall en revisor vars

uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen.

Revisorn skall i anmälningen

lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning

som han har utfört under den del

av löpande räkenskapsår som hans

uppdrag har omfattat. För

anmälningen gäller i tillämpliga

delar vad som föreskrivs i 11 §

tredje och fjärde styckena om

revisionsberättelse. Avskrift av

anmälningen skall överlämnas till

bankens styrelse.

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor i en

sparbank eller i en medlemsbank

upphör i förtid, om revisorn eller

den som utsett honom begär det.

Anmälan om detta skall göras hos

styrelsen och, om en revisor som

inte är vald på stämman vill avgå,

hos den som har tillsatt honom.

I en sparbank eller i en

medlemsbank där

Finansinspektionen inte förordnat

revisor skall en revisor vars

uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen.

Revisorn skall i anmälningen

lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning

som han har utfört under den del

av det löpande räkenskapsåret

som hans uppdrag har omfattat.

För anmälningen gäller i

tillämpliga delar vad som

föreskrivs i 11 § tredje och fjärde

styckena om revisionsberättelse.

Avskrift av anmälningen skall

överlämnas till bankens styrelse.

Upphör en revisors uppdrag i förtid eller uppkommer hinder för honom

enligt 3 5 §§ eller enligt stadgarna att vara revisor och finns det inte

någon suppleant för honom, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny

revisor tillsätts för den återstående mandattiden. Finansinspektionen kan,

om det finns särskilda skäl, medge att en ny revisor utses vid närmast

följande ordinarie stämma.

8 §

Revisorerna skall i den

omfattning som följer av god

revisionssed granska bankens

årsredovisning jämte

räkenskaperna samt styrelsens

förvaltning.

Om banken är moderföretag

(moderbank), skall revisorerna

även granska

koncernredovisningen och

koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank skall i den

omfattning som följer av god

revisionssed granska bankens

årsredovisning jämte

räkenskaperna samt styrelsens

förvaltning.

Om en sparbank eller en

medlemsbank är moderföretag

(moderbank), skall revisorerna

även granska

koncernredovisningen och

koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Revisorer, som är utsedda av annan än Finansinspektionen, skall följa

de särskilda föreskrifter som meddelas av stämman, om de inte strider

mot lag, stadgarna eller god revisionssed.

8 a §

Om revisorn vid fullgörandet av

sitt uppdrag i banken får

kännedom om förhållanden som

.

Om revisorn vid fullgörandet av

sitt uppdrag i en sparbank eller en

medlemsbank får kännedom om

förhållanden som

1. kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som

reglerar bankers verksamhet,

2. kan påverka bankens fortsatta drift negativt, eller

3. kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller

resultaträkningen fastställs eller till anmärkning enligt 11 §,

skall revisorn omgående rapportera detta till Finansinspektionen.

Revisorn har en motsvarande rapporteringsskyldighet om han eller hon

får kännedom om förhållanden som avses i första stycket vid fullgörande

av uppdrag som revisorn har i bankens moderföretag eller dotterföretag

eller ett företag som har en likartad förbindelse med banken.

9 §

Styrelsen skall ge revisorerna

tillfälle att verkställa granskningen

i den omfattning som dessa finner

behövlig samt lämna de

upplysningar och det biträde som

de begär. Samma skyldighet

föreligger för företagsledningen

och revisorerna i ett dotterföretag

gentemot revisorerna i

moderbanken.

Styrelsen i en sparbank eller i

en medlemsbank skall ge

revisorerna möjlighet att verkställa

granskningen i den omfattning

som dessa finner nödvändig samt

lämna de upplysningar och den

hjälp som de begär. Samma

skyldighet gäller för

företagsledningen och revisorerna

i ett dotterföretag gentemot

revisorerna i moderbanken.

10 §

Sedan revisorerna slutfört

granskningen, skall de skriva en

hänvisning till revisionsberättelsen

på årsredovisningen och, i en

moderbank, på

koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen

eller resultaträkningen inte bör

fastställas, skall de anteckna även

detta. I en moderbank gäller

detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och

koncernresultaträkningen.

Sedan revisorerna i en sparbank

eller i en medlemsbank slutfört

granskningen, skall de skriva en

hänvisning till revisionsberättelsen

på årsredovisningen och, i en

moderbank, på

koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen

eller resultaträkningen inte bör

fastställas, skall de anteckna även

detta. I en moderbank gäller

detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och

koncernresultaträkningen.

11 §5

Revisorerna skall för varje

räkenskapsår avge en

revisionsberättelse till stämman.

Berättelsen skall överlämnas till

bankens styrelse senast två veckor

före den ordinarie stämman.

Revisorerna skall inom samma tid

till styrelsen återlämna de

redovisningshandlingar som har

överlämnats till dem.

Revisorerna i en sparbank eller

i en medlemsbank skall för varje

räkenskapsår avge en

revisionsberättelse till stämman.

Berättelsen skall överlämnas till

bankens styrelse senast två veckor

före den ordinarie stämman.

Revisorerna skall inom samma tid

till styrelsen återlämna de

redovisningshandlingar som har

överlämnats till dem.

Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande om huruvida

årsredovisningen har upprättats i överensstämmelse med lagen

(1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

Innehåller inte årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt nämnda lag skall revisorerna ange detta och lämna behövliga

upplysningar i sin berättelse, om det kan ske.

Har revisorerna vid sin

granskning funnit att någon åtgärd

eller försummelse, som kan

föranleda ersättningsskyldighet

ligger en styrelseledamot till last

eller att en styrelseledamot på

annat sätt handlat i strid mot denna

lag, lagen om årsredovisning i

kreditinstitut och

värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller mot

stadgarna, skall det anmärkas i

berättelsen. Revisonsberättelsen

skall även innehålla ett uttalande i

fråga om ansvarsfrihet för

styrelseledamöterna. Revisorerna

kan även i övrigt i berättelsen

anteckna de upplysningar som de

önskar meddela aktieägarna,

huvudmännen eller medlemmarna.

Har revisorerna vid sin

granskning funnit att någon åtgärd

eller försummelse, som kan

föranleda ersättningsskyldighet,

ligger en styrelseledamot till last

eller att en styrelseledamot på

annat sätt handlat i strid mot denna

lag, lagen om årsredovisning i

kreditinstitut och

värdepappersbolag,

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller mot

stadgarna, skall det anmärkas i

berättelsen. Revisionsberättelsen

skall även innehålla ett uttalande i

frågan om ansvarsfrihet för

styrelseledamöterna. Revisorerna

kan även i övrigt i berättelsen

anteckna de upplysningar som de

önskar meddela huvudmännen

eller medlemmarna.

I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorerna funnit att

banken inte har fullgjort sin skyldighet

1. att göra skatteavdrag enligt skattebetalningslag (1997:483),

2. att lämna skattedeklaration enligt 10 kap. 9 eller 10 §

skattebetalningslagen, eller

3. att i rätt tid betala skatter och avgifter som avses i 1 2.

Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att banken inte har

fullgjort någon sådan skyldighet som avses i fjärde stycket 1 3, skall

revisorerna genast sända in en avskrift av den till skattemyndigheten.

Revisionsberättelsen skall innehålla särskilda uttalanden om

fastställande av balansräkningen och resultaträkningen samt om det

förslag till dispositioner beträffande bankens vinst eller förlust som har

lagts fram i förvaltningsberättelsen.

I en moderbank skall revisorerna avge en särskild revisionsberättelse

beträffande koncernen. Härvid skall första tredje och sjätte styckena

tillämpas.

12 §

Erinringar som revisorerna

framställer till styrelsen och som

inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de

anteckna i ett protokoll eller någon

annan handling. Handlingen skall

överlämnas till styrelsen och

bevaras av denna på betryggande

sätt.

Erinringar som revisorerna i en

sparbank eller i en medlemsbank

framställer till styrelsen och som

inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de

anteckna i ett protokoll eller någon

annan handling. Handlingen skall

överlämnas till styrelsen och

bevaras av denna på ett

betryggande sätt.

13 §

Revisorerna har rätt att närvara

vid bankens stämmor. De är

skyldiga att närvara vid en

stämma, om det med hänsyn till

ärendena kan anses påkallat.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank har rätt att

närvara vid bankens stämmor. De

är skyldiga att närvara vid en

stämma, om det med hänsyn till

ärendena kan anses nödvändigt.

14 §

Revisorerna får inte lämna

upplysningar till en enskild

aktieägare, huvudman, medlem

eller utomstående om sådana

angelägenheter som de har fått

kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till

nackdel för banken.

Revisorerna i en sparbank eller i

en medlemsbank får inte lämna

upplysningar till en enskild

huvudman, medlem eller

utomstående om sådana

angelägenheter som de har fått

kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till

nackdel för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte

obehörigen får röjas.

Revisorerna är skyldiga att

1. till stämman lämna alla upplysningar som stämman begär, om det

inte skulle vara till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd

olägenhet för enskild,

2. till medrevisor, granskare som avses i 15 §, ny revisor och, om

banken har försatts i konkurs, konkursförvaltare lämna erforderliga

upplysningar om bankens angelägenheter, samt

3. på begäran lämna upplysningar om bankens angelägenheter till

undersökningsledaren under förundersökning i brottmål.

Bestämmelser om revisorers rapporteringsskyldighet till

Finansinspektionen finns i 8 a §.

15 §

Varje röstberättigad kan väcka

förslag om att Finansinspektionen

skall utse granskare för särskild

granskning av bankens förvaltning

och räkenskaper under viss

förfluten tid eller av vissa åtgärder

eller förhållanden i banken.

Förslaget skall framställas på en

ordinarie stämma eller på stämma

där ärendet enligt kallelsen skall

behandlas. Finansinspektionen

skall på begäran av röstberättigad

och efter att ha hört bankens

styrelse förordna en eller flera

granskare om förslaget biträds

1. i ett bankaktiebolag av ägare

till minst en tiondel av samtliga

aktier eller en tredjedel av de

företrädda aktierna,

2. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

3. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

Varje röstberättigad i en

sparbank eller i en medlemsbank

kan väcka förslag om att

Finansinspektionen skall utse

granskare för särskild granskning

av bankens förvaltning och

räkenskaper under viss förfluten

tid eller av vissa åtgärder eller

förhållanden i banken. Förslaget

skall framställas på en ordinarie

stämma eller på stämma där

ärendet enligt kallelsen skall

behandlas. Finansinspektionen

skall på begäran av en

röstberättigad och efter att ha hört

bankens styrelse förordna en eller

flera granskare om förslaget

biträds

1. i en sparbank av minst en

tiondel av samtliga huvudmän

eller en tredjedel av de närvarande

huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst en

tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande

röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavare av förlagsandelar begära hos

styrelsen att granskare utses. Begärs detta av innehavare som företräder

förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst en tiondel

av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast inom två

månader göra framställning härom hos Finansinspektionen. Försummas

detta får varje innehavare av en förlagsandel göra sådan framställning.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2 och

4 8 §§ tillämpas även i fråga om

granskare.

Yttrande över granskningen

skall avges till stämman. Yttrandet

skall hållas tillgängligt hos banken

under minst en vecka före

stämman för aktieägare,

huvudman, medlem eller annan

röstberättigad och genast sändas

till var och en av dem som begär

det. Yttrandet skall också läggas

fram på stämman. På samma sätt

skall yttrandet hållas tillgängligt

för och sändas till innehavare av

förlagsandelar, om granskaren har

utsetts på begäran av sådan

innehavare.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4

och 6 8 §§ tillämpas även i fråga

om granskare.

Yttrande över granskningen

skall avges till stämman. Yttrandet

skall hållas tillgängligt hos banken

under minst en vecka före

stämman för huvudman, medlem

eller annan röstberättigad och

genast sändas till var och en av

dem som begär det. Yttrandet skall

också läggas fram på stämman. På

samma sätt skall yttrandet hållas

tillgängligt för och sändas till

innehavare av förlagsandelar, om

granskaren har utsetts på begäran

av en sådan innehavare.

5 kap. Skadestånd m.m.

5 kap. Skadestånd m.m.

beträffande sparbanker och

medlemsbanker

1 §

Om en stiftare, huvudman,

styrelseledamot eller delegat

uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar banken då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan.

Detsamma gäller när skadan vållas

en aktieägare, en medlem eller

någon annan genom överträdelse

av denna lag, lagen (1995:1559)

om årsredovisning i kreditinstitut

och värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618),

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller bankens

stadgar.

Om en stiftare, huvudman,

styrelseledamot eller delegat

uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar en sparbank eller en

medlemsbank då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan.

Detsamma gäller när skadan vållas

en medlem eller någon annan

genom överträdelse av denna lag,

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag,

sparbankslagen (1987:619) eller

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller bankens

stadgar.

2 §

En revisor är ersättningsskyldig

enligt de grunder som anges i 1 §.

Han ansvarar även för skada som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållas av hans medhjälpare.

En revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank är

ersättningsskyldig enligt de

grunder som anges i 1 §. Han

ansvarar även för skada som

uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten detta

bolag och den som är huvudansvarig för revisionen.

3 §

En aktieägare är skyldig att

ersätta den skada som han genom

att medverka till överträdelse av

denna lag, lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618)

eller bolagsordningen uppsåtligen

eller av grov oaktsamhet tillfogar

bankaktiebolaget, en aktieägare

eller någon annan.

En medlem i en medlemsbank eller en röstberättigad som inte är

medlem är skyldig att ersätta den skada som han genom att medverka till

överträdelse av denna lag, lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag, lagen (1995:1570) om

medlemsbanker eller stadgarna uppsåtligen eller av grov oaktsamhet

tillfogar medlemsbanken, en medlem eller någon annan.

8 §

Sådan talan för en banks räkning enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan tre år förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd, som ligger till grund för

talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan ett år förflutit från det att årsredovisningen och

revisionsberättelsen för det räkenskapsår varunder den ansvarsgrundande

åtgärden vidtogs framlades på stämman,

3. revisor sedan tre år förflutit från det att revisionsberättelsen lades

fram på stämman eller yttrande som avses i denna lag avgavs,

4. stiftare sedan tre år förflutit från det beslutet om bankens bildande

fattades på den konstituerande stämman, samt

5. aktieägare, huvudman eller

medlem i medlemsbank eller

röstberättigad, som inte är

medlem, sedan två år förflutit från

det beslut eller den åtgärd som

ligger till grund för talan.

5. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en ansökan som gjorts innan den tid som

anges i första stycket har gått ut, kan konkursboet föra talan enligt 1 3 §§

trots att frihet från skadeståndsansvar har inträtt enligt 5 7 §§. Efter

utgången av den nämnda tiden kan en sådan talan dock inte väckas

senare än sex månader från edgångssammanträdet.

6 kap. Bankens firma

6 kap. Sparbankers och

medlemsbankers firma

1 §

Ett bankaktiebolags firma

skall innehålla ordet bank och

ordet aktiebolag eller

förkortningen AB. Ett publikt

bankaktiebolags firma skall

åtföljas av beteckningen (publ),

såvida det inte av bolagets firma

framgår att bolaget är publikt. En

sparbanks firma skall innehålla

ordet sparbank. En medlemsbanks

firma skall innehålla ordet

medlemsbank.

En sparbanks firma skall

innehålla ordet sparbank. En

medlemsbanks firma skall

innehålla ordet medlemsbank.

Firman skall registreras i bankregistret.

Om firman skall registreras på två eller flera språk, skall varje lydelse

anges i bankens stadgar.

2 §

En banks firma skall tydligt

skilja sig från andra ännu

bestående firmor, som är införda i

bankregistret, samt från

benämningar på utländska

bankföretag, som är allmänt kända

i Sverige. Firman för ett

bankaktiebolag i vilket ett

utländskt bankföretag har ett

bestämmande inflytande får dock

innehålla det företagets firma. Ett

privat bankaktiebolags firma får

inte innehålla ordet publikt, och

ett publikt bankaktiebolags firma

får inte innehålla ordet privat.

Ett bankaktiebolag som har

övertagit en sparbanks rörelse vid

ombildning enligt 8 kap.

sparbankslagen (1987:619) eller i

en föreningsbanks rörelse vid

ombildning enligt 11 kap.

föreningsbankslagen (1987:620)

får efter tillstånd av

Finansinspektionen använda ordet

sparbank respektive föreningsbank

i sin firma. Detsamma gäller ett

bankaktiebolag som senare har

övertagit en sådan rörelse. För

registrering av firma gäller i

övrigt vad som föreskrivs i

firmalagen (1974:156).

En sparbanks eller en

medlemsbanks firma skall tydligt

skilja sig från andra ännu

bestående firmor, som är införda i

bankregistret, samt från

benämningar på utländska

bankföretag, som är allmänt kända

i Sverige.

3 §

En banks styrelse kan anta

bifirma. Bestämmelsen i 1 § andra

stycket och 2 § om firma gäller

även bifirma. Ordet bank,

sparbank eller medlemsbank får

endast användas i bifirma för

bankverksamhet. Orden

aktiebolag, privat eller publikt

eller förkortningen AB får dock

inte tas in i ett bankaktiebolags

bifirma.

En sparbanks eller en

medlemsbanks styrelse kan anta

bifirma. Bestämmelsen i 1 § andra

stycket och 2 § om firma gäller

även bifirma. Ordet bank,

sparbank eller medlemsbank får

endast användas i bifirma för

bankverksamhet.

4 §

Skriftliga handlingar, som

utfärdas för en bank, bör

undertecknas med bankens firma. I

fråga om publika bankaktiebolag,

vars firma inte innehåller ordet

publikt, skall firman därvid

åtföljas av beteckningen (publ).

Om styrelsen eller annan

ställföreträdare för banken har

utfärdat en handling utan

firmateckning och det inte framgår

av dess innehåll att den utfärdats

på bankens vägnar, är de som

undertecknat handlingen

solidariskt ansvariga för

förpliktelse enligt handlingen

såsom för egen skuld. Detta gäller

dock inte om det av

omständigheterna vid handlingens

tillkomst framgick att den

utfärdades för banken och den till

vilken handlingen ställts av

banken får ett behörigen

undertecknat godkännande av

handlingen utan oskäligt dröjsmål

efter det att detta begärts eller

personlig ansvarighet gjorts

gällande mot undertecknarna.

Skriftliga handlingar, som

utfärdas för en sparbank eller en

medlemsbank, bör undertecknas

med bankens firma. Om styrelsen

eller annan ställföreträdare för

banken har utfärdat en handling

utan firmateckning och det inte

framgår av dess innehåll att den

utfärdats på bankens vägnar, är de

som undertecknat handlingen

solidariskt ansvariga för

förpliktelse enligt handlingen

såsom för egen skuld. Detta gäller

dock inte om det av

omständigheterna vid handlingens

tillkomst framgick att den

utfärdades för banken och den till

vilken handlingen ställts av

banken får ett behörigen

undertecknat godkännande av

handlingen utan oskäligt dröjsmål

efter det att detta begärts eller

personlig ansvarighet gjorts

gällande mot undertecknarna.

7 kap.

4 §

En banks styrelse är skyldig att

genast låta upprätta en särskild

balansräkning, om det finns

anledning att anta att

1. ett bankaktiebolags egna

kapital understiger nio tiondelar

av det registrerade aktiekapitlet

2. en sparbank eller en

medlemsbank inte kan uppfylla

kravet på kapitaltäckning enligt

lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag.

Styrelsen i en sparbank eller i

en medlemsbank är skyldig att

genast låta upprätta en särskild

balansräkning, om det finns

anledning att anta att banken i

fråga inte kan uppfylla kravet på

kapitaltäckning enligt lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning

och stora exponeringar för

kreditinstitut och

värdepappersbolag.

Balansräkningen skall granskas av revisorerna. Om antagandet om

bankens ställning bekräftas skall styrelsen genast underrätta

Finansinspektionen.

14 §

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i banken, får

Finansinspektionen besluta att

ägaren vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan ägare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om ägaren till ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 10 §, får

inspektionen besluta att ägaren vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de

omfattas av ett krav på tillstånd.

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar

utövar eller kan antas komma att

utöva sitt inflytande på ett sätt som

motverkar en sund utveckling av

verksamheten i banken, får

Finansinspektionen besluta att

denne vid stämman inte får

företräda fler aktier eller andelar

än som motsvarar ett innehav som

inte är kvalificerat. Detsamma

gäller, om en sådan innehavare i

väsentlig mån har åsidosatt

skyldigheter i näringsverksamhet

eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet.

Om den som har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar har

underlåtit att ansöka om tillstånd

till ett förvärv som avses i 10 §, får

inspektionen besluta att denne vid

stämman inte får företräda aktierna

eller andelarna till den del de

omfattas av ett krav på tillstånd.

Om någon i strid med ett beslut av inspektionen har ett kvalificerat

innehav av aktier eller andelar, får innehavaren inte företräda aktierna

eller andelarna vid stämman till den del innehavet står i strid med

beslutet.

Finansinspektionen får förelägga en ägare som avses i första stycket att

avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är

kvalificerat. En ägare som avses i andra eller tredje stycket får föreläggas

att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet inte står i

strid med inspektionens beslut.

Aktier som omfattas av förbud

eller föreläggande enligt denna

paragraf skall inte medräknas när

det fordras samtycke av ägare till

en viss del av aktierna i bolaget

för att ett beslut skall bli giltigt

eller en befogenhet skall få utövas.

Detta gäller dock inte om en

förvaltare har förordnats enligt 14

a §.

16 §

En svensk banks oktroj skall återkallas av Finansinspektionen om

1. banken inte har anmälts för registrering inom föreskriven tid eller

anmälan har avskrivits eller avslagits genom ett beslut som har vunnit

laga kraft,

2. banken inte inom ett år efter

registrering har börjat driva

bankrörelse, eller banken

dessförinnan förklarat sig avstå

från oktrojen,

2. banken inte inom ett år från

det oktroj beviljades har börjat

driva bankrörelse, eller banken

dessförinnan förklarat sig avstå

från oktrojen,

3. banken har överlåtit hela sin rörelse,

4. banken under en sammanhängande tid av sex månader inte drivit

bankrörelse,

5. banken genom att överträda en bestämmelse som avses i 15 § eller

på annat sätt visat sig olämplig att utöva sådan verksamhet som oktrojen

avser,

6. bankens kapitalbas understiger det minsta belopp som krävs enligt

2 kap. 9 § andra stycket och bristen inte har täckts inom tre månader från

det att den blev känd för banken,

7. banken inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti och inte vidtagit rättelse inom ett år från det att

inspektionen har förelagt banken att fullgöra sina skyldigheter med

förklaring att bankens oktroj annars kan komma att återkallas,

8. någon som ingår i bankens

styrelse inte uppfyller de krav som

anges i 2 kap. 3 § tredje stycket 3

och fjärde stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 3 § tredje stycket 2

sparbankslagen (1987:619) eller

2 kap. 2 § fjärde stycket 3 och

femte stycket lagen (1995:1570)

om medlemsbanker.

8. någon som ingår i bankens

styrelse eller är dess

verkställande direktör eller dennes

ställföreträdare inte uppfyller de

krav som anges i 9 kap. 3 § andra

stycket 3 och tredje stycket, 2 kap.

3 § tredje stycket 2 sparbankslagen

(1987:619) eller 2 kap. 2 § fjärde

stycket 3 och femte stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 4 och 5 i stället för att återkalla oktrojen meddela varning. I fall

som avses i första stycket 6 får inspektionen medge förlängd tid för

täckande av bristen, om det finns särskilda skäl. I fall som avses i första

stycket 8 får oktrojen återkallas bara om Finansinspektionen först

beslutat att anmärka på att personen ingår i styrelsen och han eller hon,

sedan en av inspektionen bestämd tid om högst tre månader gått,

fortfarande finns kvar i styrelsen.

Om oktrojen återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

rörelsen skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

24 §7

Finansinspektionens beslut enligt 6 § och 21 § andra stycket får inte

överklagas.

Beslut som avses i 1 kap. 7 §

fjärde stycket och 7 b § andra

stycket samt 7 kap. 21 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Inspektionens beslut i övrigt enligt

denna lag, bankaktiebolagslagen

(1987:618), sparbankslagen

(1987:619) och lagen (1995:1570)

om medlemsbanker får överklagas

hos regeringen, om annat inte är

föreskrivet.

Beslut som avses i 1 kap. 7 §

fjärde stycket och 7 b § andra

stycket samt 7 kap. 21 § första

stycket får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Inspektionens beslut i övrigt enligt

denna lag, sparbankslagen

(1987:619) och lagen (1995:1570)

om medlemsbanker får överklagas

hos regeringen, om annat inte är

föreskrivet.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Inspektionen får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller

återkallelse skall gälla omedelbart.

8 kap.

Bankregister

1 §

Finansinspektionen skall föra ett

bankregister för registrering enligt

denna lag, bankaktiebolagslagen

(1987:618), sparbankslagen

(1987:619), lagen om

medlemsbanker (1995:1570) eller

andra författningar.

Finansinspektionen skall föra ett

bankregister för registrering enligt

denna lag, aktiebolagslagen

(1975:1385), sparbankslagen

(1987:619), lagen om

medlemsbanker (1995:1570) eller

andra författningar.

Registrering m.m.

beträffande sparbanker och

medlemsbanker

2 §

Finansinspektionen skall utan

dröjsmål kungöra i Post- och

Inrikes Tidningar vad som införs i

bankregistret med undantag för

registrering av underrättelse enligt

1. 2 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2 kap. 14 § sparbankslagen

(1987:619) och 2 kap. 7 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

om dagen för kungörelse om

rörelsens öppnande,

2. 10 kap. 20 §

bankaktiebolagslagen, 6 kap. 19 §

sparbankslagen och 9 kap. 20 §

lagen om medlemsbanker från

tingsrätten om att banken blivit

försatt i konkurs, att beslut om

konkurs upphävts eller att konkurs

avslutats samt

3. 11 kap. 13 §

bankaktiebolagslagen, 7 kap. 5 §

sparbankslagen och 10 kap. 5 §

lagen om medlemsbanker om

fusionstillstånd.

Finansinspektionen skall utan

dröjsmål kungöra i Post- och

Inrikes Tidningar vad som för

sparbanker och medlemsbanker

införs i bankregistret med

undantag för registrering av

underrättelse enligt

1. 2 kap. 14 § sparbankslagen

(1987:619) och 2 kap. 7 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

om dagen för kungörelse om

rörelsens öppnande,

2. 6 kap. 19 § sparbankslagen

och 9 kap. 20 § lagen om

medlemsbanker från tingsrätten

om att banken blivit försatt i

konkurs, att beslut om konkurs

upphävts eller att konkurs

avslutats samt

3. 7 kap. 5 § sparbankslagen och

10 kap. 5 § lagen om

medlemsbanker om

fusionstillstånd.

En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som tidigare har

införts i registret skall endast ange ändringens art.

3 §

Det som har blivit infört i bank-

registret skall anses ha kommit till

tredje mans kännedom, om det har

kungjorts i Post- och Inrikes

Tidningar enligt 2 § och det inte av

omständigheterna framgår att han

varken kände till eller borde ha

känt till det som kungjorts. I fråga

om bankaktiebolag gäller detta

dock inte beträffande

rättshandlingar eller andra

åtgärder som har vidtagits före

den sextonde dagen efter

kungörandet, om tredje man visar

att det var omöjligt för honom att

känna till det som kungjorts.

I fråga om rättshandlingar och

andra åtgärder vilka har vidtagits

innan kungörande har skett, kan

bankaktiebolaget inte åberopa det

förhållande som blivit eller borde

ha blivit infört i registret mot

annan än den som bolaget visar

har känt till förhållandet.

Om det som har kungjorts i

Post- och Inrikes Tidningar inte

överensstämmer med vad som har

införts i bankregistret, kan bank-

aktiebolaget inte åberopa

kungörelsens innehåll mot tredje

man. Denne kan dock åberopa

kungörelsens innehåll mot bolaget,

om bolaget inte visar att han

kände till vad som har införts i

bankregistret.

Det som har blivit infört i bank-

registret skall anses ha kommit till

tredje mans kännedom, om det har

kungjorts i Post- och Inrikes

Tidningar enligt 2 § och det inte av

omständigheterna framgår att han

varken kände till eller borde ha

känt till det som kungjorts.

4 §

Om en sökande vid anmälan för registrering inte har iakttagit vad som är

föreskrivet om anmälan, skall han föreläggas att inom viss tid avge

yttrande eller vidta rättelse. Detsamma gäller om Finansinspektionen

finner att ett beslut, som anmäls för registrering och för vars giltighet

regeringens stadfästelse inte krävs, eller en handling som bifogas

anmälningen

1. inte har tillkommit i behörig ordning,

2. till sitt innehåll strider mot denna lag eller annan författning

eller stadgarna, eller

3. i något viktigare hänseende har en otydlig eller vilseledande

avfattning.

Om sökanden inte rättar sig efter föreläggandet, skall anmälningen

avskrivas. En underrättelse om denna påföljd skall tas in i föreläggandet.

Finns det även efter det att yttrandet har avgivits något hinder mot

registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig över hindret, skall

registrering vägras, om det inte finns anledning att ge sökanden ett nytt

föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket

utgör inte hinder mot registrering

av ett beslut av stämman, om

rätten till talan mot beslutet har

gått förlorad enligt 8 kap. 16 §

andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

4 kap. 17 § andra stycket

sparbankslagen (1987:619) eller

7 kap. 18 § andra stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker.

Bestämmelserna i första stycket

utgör inte hinder mot registrering

av ett beslut av stämman, om

rätten till talan mot beslutet har

gått förlorad enligt 4 kap. 17 §

andra stycket sparbankslagen

(1987:619) eller 7 kap. 18 § andra

stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

5 §

Finansinspektionen skall genast

skriftligen underrätta banken när

inspektionen

1. nedsatt aktiekapitalet enligt

4 kap. 14 § andra stycket

bankaktiebolagslagen (1987:618),

2. förklarat beslut om

nedsättning av aktiekapitalet

förfallet enligt 6 kap. 7 § tredje

stycket bankaktiebolagslagen,

3. förklarat fråga om fusion

förfallen enligt 11 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen, 7 kap. 7 §

tredje stycket

sparbankslagen(1987:619) eller

10 kap. 5 § tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker,

4. förelagt vite enligt denna lag,

eller

5.förklarat fråga om en

sparbanks ombildning till

bankaktiebolag förfallen enligt

8 kap. 8 § sparbankslagen.

Finansinspektionen skall genast

skriftligen underrätta en sparbank

eller en medlemsbank när

inspektionen

1. förklarat en fråga om fusion

förfallen enligt 7 kap. 7 § tredje

stycket sparbankslagen (1987:619)

eller 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker,

2. förelagt vite enligt denna lag,

eller

3. förklarat en fråga om en

sparbanks ombildning till

bankaktiebolag förfallen enligt

8 kap. 8 § sparbankslagen.

8 §

Ett beslut av Finansinspektionen

som innebär att en anmälan avskri-

vits eller en registrering har

vägrats enligt 4 § andra stycket får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två

månader från beslutets dag.

Detsamma gäller ett sådant beslut

av Finansinspektionen som avses i

8 kap. 4 a § denna lag, 4 kap. 14 §

andra stycket, 6 kap. 7 § tredje

stycket och 11 kap. 17 §

bankaktiebolagslagen (1987:618),

7 kap. 7 § tredje stycket och 8 kap.

8 § sparbankslagen (1987:619)

samt 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Ett beslut av Finansinspektionen

som innebär att en anmälan avskri-

vits eller en registrering har

vägrats enligt 4 § andra stycket får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol inom två

månader från dagen för beslutet.

Detsamma gäller ett sådant beslut

av Finansinspektionen som avses i

7 kap. 7 § tredje stycket och 8 kap.

8 § sparbankslagen (1987:619)

samt 10 kap. 5 § tredje stycket

lagen (1995:1570) om

medlemsbanker.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

9 kap. Särskilda bestämmelser för bankaktiebolag

Ansökan om oktroj

1 § Oktroj får meddelas för ett svenskt aktiebolag.

Ansökan om oktroj får göras innan bolaget har bildats. Om en sådan

ansökan har gjorts inom sex månader från det att stiftelseurkundens

undertecknats, räknas den tid som föreskrivs i 2 kap. 9 § första stycket

aktiebolagslagen (1975:1385) från beslutet om oktroj.

2 § Till en ansökan om oktroj för ett aktiebolag skall det fogas en plan

för den tilltänkta verksamheten och ett förslag till bolagsordning.

Förutsättningar för oktroj och stadfästelse av bolagsordningen

3 § Regeringen prövar att bolagsordningen överensstämmer med denna

lag, aktiebolagslagen (1975:1385) och andra författningar samt om och i

vilken utsträckning särskilda bestämmelser behövs med hänsyn till

omfattningen och arten av bolagets verksamhet.

Regeringen skall stadfästa bolagsordningen och bevilja oktroj för ett

aktiebolag, om

1. den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en

sund bankverksamhet,

2. det kan antas att den som kommer att ha ett kvalificerat innehav i

bolaget inte motverkar en sund utveckling av verksamheten i bolaget och

även i övrigt är lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen

av en bank, och

3. den som avses ingå i bolagets styrelse eller vara verkställande

direktör eller dennes ställföreträdare har tillräcklig insikt och erfarenhet

för att delta i ledningen av en bank och även i övrigt är lämplig för en

sådan uppgift.

Bolagsordningen får inte stadfästas och oktroj inte beviljas, om det kan

antas att någon som i väsentlig utsträckning har åsidosatt sina

skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska

angelägenheter eller gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet kommer att

ha ett kvalificerat innehav i banken.

Om bolaget kommer att ha nära förbindelser med någon annan, får

bolagsordningen stadfästas och oktroj beviljas endast om förbindelserna

inte hindrar en effektiv tillsyn av banken.

Oktroj får inte vägras på den grunden att det inte behövs någon

ytterligare bank.

Bankaktiebolagets aktiekapital

4 § Ett bankaktiebolags aktiekapital skall bestämmas med hänsyn till den

planerade rörelsens omfattning och beskaffenhet.

Ett bankaktiebolag skall när rörelsen påbörjas ha ett bundet eget

kapital som vid tidpunkten för beslutet om oktroj motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 3 lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag finns bestämmelser om vad som

utgör bundet eget kapital.

Ändring av bolagsordningen

5 § Ett beslut om ändring av ett bankaktiebolags bolagsordning får inte

registreras innan det har stadfästs av regeringen. Regeringen kan uppdra

åt Finansinspektionen att pröva frågor om stadfästelse i fall som inte är

av principiell betydelse eller i övrigt av synnerlig vikt.

Teckning av aktier

6 § Om teckning av aktier innebär att någon som inte har prövats enligt

3 § andra stycket 2 eller tredje stycket kommer att ha ett kvalificerat

innehav i bankaktiebolaget, får detta inte bildas utan att prövning görs.

Om personen inte anses lämplig får bolaget inte bildas.

Emissionsprospekt

7 § När ett bankaktiebolag upprättar ett prospekt enligt aktiebolagslagen

(1975:1385) behöver prospektet inte innehålla någon finansieringsanalys.

Nedsättning av aktiekapitalet

8 § Rättens tillstånd till nedsättning av aktiekapitalet enligt 6 kap. 6 §

första stycket aktiebolagslagen (1975:1385) behövs inte om

bankaktiebolaget samtidigt med nedsättningen vidtar åtgärder som

medför att varken bolagets egna kapital eller dess aktiekapital minskar

till följd av beslutet om nedsättning.

9 § I stället för bestämmelserna i 6 kap. 6 § andra fjärde styckena

aktiebolagslagen (1975:1385) skall bestämmelserna i denna paragraf

tillämpas.

Rättens tillstånd skall sökas senast två månader efter det att

nedsättningsbeslutet har registrerats. Till ansökningshandlingen skall det

fogas bevis om registreringen.

Rätten skall utan dröjsmål inhämta Finansinspektionens yttrande om

och i så fall i vilken utsträckning nedsättningen kan komma att inverka

på insättarnas rätt. Finner rätten med hänsyn till yttrandets innehåll att

nedsättningen inte bör verkställas skall ansökningen genast avslås. I

annat fall skall rätten kalla bolagets borgenärer och förelägga dem som

vill bestrida ansökningen att senast en viss dag skriftligen anmäla detta

hos rätten. I föreläggandet skall det anges att den som inte har gjort en

sådan anmälan anses ha medgivit ansökningen. I kallelsen skall ett

kortfattat sammandrag av inspektionens yttrande tas in. Rätten skall se

till att kallelsen skyndsamt kungörs i Post- och Inrikes Tidningar.

Tillstånd skall meddelas, om ansökningen inte bestrids eller om de

borgenärer som bestrider den får full betalning eller betryggande säkerhet

för sina fordringar. Att en insättare bestrider ansökningen utgör dock inte

något hinder, om inspektionens yttrande ger grund för att meddela

tillstånd.

Egen aktie som säkerhet

10 § Ett bankaktiebolag får ta emot egna aktier eller aktier i sitt

moderbolag som pant, om dessa aktier utgör en mindre del av de aktier

som lämnas som säkerhet för en kredit. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Finansinspektionen utfärdar närmare

föreskrifter om vilka begränsningar som i detta fall skall gälla.

Bolagets ledning

11 § Ett bankaktiebolag skall ha en styrelse med minst tre ledamöter.

Flertalet av ledamöterna skall vara personer som inte är anställda i

banken eller i företag som ingår i samma koncern som banken.

12 § I ett bankaktiebolag skall styrelsen utse en verkställande direktör.

Bolagets verkställande direktör får inte vara ordförande i styrelsen.

13 § Rätten att teckna ett bankaktiebolags firma får utövas endast av två

eller flera personer i förening. Ingen annan inskränkning får registreras.

Om verkställande direktörs firmateckningsrätt finns särskilda

bestämmelser i 8 kap. 30 § aktiebolagslagen (1975:1385) .

14 § En ställföreträdare för ett bankaktiebolag får inte följa en anvisning

av bolagsstämman eller något annat bolagsorgan om anvisningen inte

gäller därför att den står i strid med denna lag.

15 § En rättshandling som en styrelseledamot eller särskild firmatecknare

har företagit i strid med bestämmelserna enligt denna lag om

bolagsorganens behörighet, gäller inte mot bolaget.

16 § Vad som sägs i denna lag om styrelseledamöter skall i tillämpliga

delar gälla även suppleanter.

17 § Vad som sägs i denna lag om den verkställande direktören skall i

tillämpliga delar gälla även den vice verkställande direktören.

18 § Bolagsstämmans ordförande skall innan styrelseval förrättas i ett

bankaktiebolag lämna uppgift till stämman om vilka uppdrag den som

valet gäller innehar i andra företag.

Bolagsstämma

19 § Utöver vad som föreskrivs om upplysningsplikt och insyn i 9 kap.

22 och 24 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att upplysningar får

lämnas endast om det kan göras utan nämnvärd olägenhet för enskild.

Bestämmelserna i 9 kap. 23 § aktiebolagslagen skall tillämpas också

när styrelsen funnit att en upplysning som har begärts enligt 9 kap. 22 §

aktiebolagslagen inte kan lämnas till aktieägare utan nämnvärd

olägenhet för enskild.

Revision m.m.

20 § I ett bankaktiebolag skall minst en av de revisorer som utsetts av

bolagsstämman var auktoriserad.

Om bolagsstämman inte har utsett en auktoriserad revisor är

bestämmelserna om länsstyrelseförordnande i 10 kap. 24 och 26 §§

aktiebolagslagen (1975:1385) tillämpliga.

21 § Utöver vad som föreskrivs om upplysningsplikt i 10 kap. 41 §, 11

kap. 18 och 21 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) gäller att upplysningar

får lämnas endast om det kan göras utan nämnvärd olägenhet för enskild.

22 § Om en revisor eller en särskild granskare vid fullgörandet av sitt

uppdrag i bankaktiebolaget får kännedom om förhållanden som

1. kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som

reglerar bankers verksamhet,

2. kan påverka bankens fortsatta drift negativt, eller

3. kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller

resultaträkningen fastställs eller till anmärkning enligt 10 kap. 30 eller 31

§ aktiebolagslagen (1975:1385) , skall revisorn omgående rapportera

detta till Finansinspektionen.

Revisorn har en motsvarande rapporteringsskyldighet om han eller hon

får kännedom om förhållanden som avses i första stycket vid fullgörande

av uppdrag i bankens moderföretag eller dotterföretag eller i ett företag

som har en likartad förbindelse med banken.

23 § Vad som sägs i denna lag om revisorer skall i tillämpliga delar även

gälla suppleanter.

Låneförbudet

24 § I stället för bestämmelserna i 12 kap. 7 9 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385) gäller bestämmelserna i denna paragraf och i 2 kap. 17 och

18 §§.

Ett bankaktiebolag får inte lämna lån i syfte att gäldenären skall

förvärva aktier i bolaget, om det sammanlagda beloppet av sådana lån

därefter skulle överstiga bolagets fria egna kapital.

Likvidation

25 § Förutom i fall som anges i 13 kap. 4 § aktiebolagslagen (1975:1385)

skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall träda i likvidation om

oktrojen har återkallats.

26 § Bestämmelserna om styrelse och styrelseledamöter i denna lag

gäller även likvidatorer.

Fusion

27 § Endast ett bankaktiebolag kan genom fusion överta ett annat bank-

aktiebolags samtliga tillgångar och skulder.

28 § Vid fusion med ett bankaktiebolag tillämpas inte 14 kap. 13 18 §§

aktiebolagslagen (1975:1385). I stället tillämpas 29 31 §§.

29 § När fusionsplanen har godkänts av bolagen, skall såväl överlåtande

som övertagande bolag ansöka om regeringens tillstånd att verkställa

planen. Vid fusion genom kombination skall bolagen dessutom

underställa regeringen bolagsordningen för det övertagande bolaget för

stadfästelse och oktroj enligt 3 §.

Ansökan skall ges in inom en månad efter det att fusionsplanen har

godkänts i samtliga bolag och senast två år efter det att fusionsplanen

kungjorts enligt 18 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385).

30 § Vid prövningen av en ansökan om tillstånd att verkställa en

fusionsplan skall regeringen se till att bolagens borgenärer tillförsäkras

en betryggande säkerhet, om ett sådant skydd behövs med hänsyn till de

fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden och om borgenärerna

inte redan har en sådan säkerhet.

31 § Regeringen skall avslå en ansökan enligt 29 § om

1. fusionen har förbjudits enligt konkurrenslagen (1993:20) eller lagen

(1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) eller

om prövning av fusionen pågår enligt någon av dessa lagar,

2. det, vid kombination inte av fusionsplanen framgår att de

överlåtande bolagens sammanlagda verkliga värde för det övertagande

bolaget uppgår till minst aktiekapitalet i detta, eller

3. de fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden är sådana att

fusionen inte kan anses förenlig med insättares eller andra

fordringsägares intressen.

Om ansökan inte kan bifallas på grund av att prövning pågår enligt

konkurrenslagen eller lagen om ett Europeiskt samarbetsområde (EES)

och prövningen kan antas ta kort tid, får regeringen dock förklara

tillståndsfrågan vilande under högst sex månader.

32 § Anmälan enligt 14 kap. 19 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall

göras inom två månader från regeringens tillstånd.

33 § Vad som sägs om ansökan i 14 kap. 21 § aktiebolagslagen

(1975:1385) skall i stället gälla ansökan enligt 30 §.

34 § Fusion genom absorption av ett helägt dotterbolag får ske utan

hinder av att det i dotterbolaget finns egendom som bankaktiebolaget inte

får förvärva enligt denna lag. Sådan egendom måste avyttras senast ett år

från registreringen. Om det finns särskilda skäl, kan Finansinspektionen

förlänga denna frist.

35 § Vid absorption av ett helägt dotterbolag tillämpas inte 14 kap. 26

och 27 §§ aktiebolagslagen (1975:1385). I stället gäller vad som sägs i

denna paragraf.

Tidigast en och senast två månader efter det att fusionsplanens

registrering har kungjorts skall moderbolaget ansöka om regeringens

tillstånd att verkställa planen.

I fråga om ett sådant ärende gäller bestämmelserna i 30 32 §§ i

tillämpliga delar. Vad som sägs om överlåtande bolag skall avse

dotterbolag och vad som sägs om övertagande bolag skall avse

moderbolag.

36 § Vad som i 14 kap. 29 § aktiebolagslagen (1975:1385) sägs om

ansökan skall i stället gälla ansökan enligt 36 §.

Skadeståndsskyldighet

37 § Vid tillämpning av 15 kap. 1 § andra meningen eller 3 §

aktiebolagslagen (1975:1385) skall den skadeståndsskyldige även

ersätta skada som vållats genom överträdelse av denna lag.

Firma

38 § Ett bankaktiebolags firma skall innehålla ordet bank.

39 § Ett bankaktiebolag som har övertagit en sparbanks rörelse vid

ombildning enligt 8 kap. sparbankslagen (1987:619) eller en

föreningsbanks rörelse vid ombildning enligt 11 kap. i den numera

upphävda föreningsbankslagen (1987:620) får, efter tillstånd av

Finansinspektionen, använda ordet sparbank respektive föreningsbank i

sin firma. Detsamma gäller ett bankaktiebolag som senare har övertagit

en sådan rörelse.

För registrering av firma gäller i övrigt vad som föreskrivs i firmalagen

(1974:156).

Registreringsmyndighet

40 § Registreringsmyndighet för bankaktiebolag är Finansinspektionen.

När det i aktiebolagslagen (1975:1385) hänvisas till

aktiebolagsregistret skall hänvisningen beträffande bankaktiebolag avse

bankregistret enligt 8 kap 1 §.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999 då bankaktiebolagslagen

(1987:618) skall upphöra att gälla.

2. De oktrojer och stadfästelser av bolagsordningar som gäller vid

denna lags ikraftträdande skall fortsätta att gälla.

3. En ansökan om oktroj som har kommit in till Finansinspektionen

före lagens ikraftträdande handläggs enligt äldre bestämmelser.

4. Vid registrering och verkställande av bolagsstämmobeslut som

fattats före denna lags ikraftträdande gäller äldre bestämmelser.

Detsamma gäller beslut som styrelsen har fattat före ikraftträdandet.

5. Om en bolagsordning efter lagens ikraftträdande strider mot någon

bestämmelse i aktiebolagslagen (1975:1385) eller bankrörelselagen

(1987:617) skall styrelsen till den första ordinarie bolagsstämman lägga

fram förslag om sådan ändring av bolagsordningen att den stämmer

överens med bestämmelsen.

6. Likvidation som har beslutats före lagens ikraftträdande handläggs

enligt äldre bestämmelse.

7. Beträffande skyldigheten för en delegat i ett bankaktiebolag att

ersätta skada gäller 5 kap. bankrörelselagen (1987:617) i sin äldre lydelse

om anspråket har uppkommit före lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

1 §

Ett aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett annat

aktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det överlåtande bolaget i form

av aktier i det övertagande bolaget varvid det överlåtande bolaget

upplöses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas

pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Vid fusion mellan aktiebolag

och bankaktiebolag gäller

bestämmelserna i 11 kap.

bankaktiebolagslagen (1987:618).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda

Härigenom föreskrivs att 2 och 13 §§ lagen (1987:1245) om

styrelserepresentation för de privatanställda skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Med företag avses i denna lag

aktiebolag, bank, hypoteksinstitut,

försäkringsbolag och ekonomiks

förening. Med koncern avses i

denna lag svenska juridiska

personer som enligt

bestämmelserna i 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385),

1 kap. 6 § bankaktiebolagslagen

(1987:618), 1 kap. 2 §

sparbankslagen (1987:619), 1 kap.

5 § lagen (1995:1570) om

medlemsbanker, 1 kap. 9 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 4 § lagen

(1987:667) om ekonomiska

föreningar är moderföretag och

dotterföretag i förhållande till

varandra.

Med företag avses i denna lag

aktiebolag, bank, hypoteksinstitut,

försäkringsbolag och ekonomiks

förening. Med koncern avses i

denna lag svenska juridiska

personer som enligt

bestämmelserna i 1 kap. 5 §

aktiebolagslagen (1975:1385),

1 kap. 2 § sparbankslagen

(1987:619), 1 kap. 5 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker,

1 kap. 9 § försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 4 § lagen

(1987:667) om ekonomiska

föreningar är moderföretag och

dotterföretag i förhållande till

varandra.

13 §

En av arbetstagarrepresentanterna får närvara och delta i överlägg-

ningarna när ett ärende, som senare skall avgöras av styrelsen, förbereds

av därtill särskilt utsedda styrelseledamöter eller befattningshavare i

företaget.

Om ett beslut enligt 7 kap. 6 §

andra stycket bankaktiebo-

lagslagen (1987:618), 3 kap. 6 §

sparbankslagen (1987:619) eller 6

kap. 6 § andra stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

innebär att ett uppdrag ges åt en

regionstyrelse eller ett motsva-

rande organ i en region, har de

anställda inom regionen rätt att

bestämma att en representant för

dem och en suppleant skall om-

fattas av uppdraget. En sådan

representant har motsvarande rätt

som avses i första stycket.

Om arbetstagarorganisationerna

inte enas om annat, utses den

representant som avses i första och

andra styckena av den

organisation som företräder det

största antalet kollektivav-

talsbundna arbetstagare vid

företaget eller, i fråga om moder-

företag, inom koncernen.

Om ett beslut enligt 3 kap. 6 §

sparbankslagen (1987:619) eller 6

kap. 6 § andra stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

innebär att ett uppdrag ges åt en

regionstyrelse eller ett

motsvarande organ i en region, har

de anställda inom regionen rätt att

bestämma att en representant för

dem och en suppleant skall

omfattas av uppdraget. En sådan

representant har motsvarande rätt

som avses i första stycket.

Om ett bankaktiebolag har

inrättat en regionstyrelse eller

motsvarande organ i en region,

har de anställda inom regionen

rätt att bestämma att en repre-

sentant för dem och en suppleant

skall ha motsvarande rätt som

avses i första stycket.

Om arbetstagarorganisationerna

inte enas om annat, utses den

representant som avses i första

tredje styckena av den

organisation som företräder det

största antalet kollektivavtals-

bundna arbetstagare vid företaget

eller, i fråga om moderföretag,

inom koncernen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

dels att 4 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 a §, av följande

lydelse.

3 kap.

7 a §

Ett värdepappersbolag får inte

lämna lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget, om

det sammanlagda beloppet av

sådana lån därefter skulle

överstiga bolagets fria egna

kapital.

4 kap.

5 §

Ett svenskt värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3

§ 3 eller 5 får, trots förbuden i 7

kap. 2 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 6 kap. 10 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

och 6 kap. 10 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713), förvärva egna aktier

och aktier i moderbolag för att

underlätta rörelsen. Detta gäller

dock endast aktier som är noterade

vid en svensk eller utländsk börs,

en auktoriserad marknadsplats

eller någon annan reglerad

marknad.

Innehavet av sådana aktier som

sägs i första stycket får inte

överstiga fem procent av

aktiekapitalet i något av bolagen.

Ett svenskt värdepappersinstitut

som har tillstånd att driva

värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3

§ 3 eller 5 får, trots förbuden i 7

kap. 2 § aktiebolagslagen

(1975:1385) och 6 kap. 10 §

försäkringsrörelselagen

(1982:713), förvärva egna aktier

och aktier i moderbolag för att

underlätta rörelsen. Detta gäller

dock endast aktier som är noterade

vid en svensk eller utländsk börs,

en auktoriserad marknadsplats

eller någon annan reglerad

marknad.

Innehavet av sådana aktier som

sägs i första stycket får inte

överstiga fem procent av

aktiekapitalet i något av bolagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet skall införas en ny paragraf, 3 kap. 11 §, av

följande lydelse.

3 kap.

11 §

Ett kreditmarknadsbolag får inte

lämna lån i syfte att gäldenären

skall förvärva aktier i bolaget, om

det sammanlagda beloppet av

sådana lån därefter skulle

överstiga bolagets fria egna

kapital.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-05-07

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 23 april 1998 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

3. lag om ändring i lagen (1987:1245) om styrelserepresentation

 för de privatanställda,

4. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

5. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet

 och

6. lag om ändring i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementssekreteraren

Eva[REDACTED_EFTERNAMN] och hovrättsassessorn Charlotte Abrahamsen.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslagen i lagrådsremissen utgör ett steg i en aviserad översyn av

lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet. De har föregåtts av

utredningsarbete och kommer också att följas av ytterligare över-

väganden och förslag, bl.a. inom Banklagskommitténs ram. Huvud-

förslaget i remissen, att upphäva bankaktiebolagslagen och låta i allt

väsentligt aktiebolagslagen utgöra den associationsrättsliga grunden för

bankaktiebolagen, avser endast en liten del i det planerade större

lagstiftningsarbetet. Det kan, såsom har gjorts av bl.a.

Finansinspektionen, ifrågasättas om lagstiftning i denna del inte borde

kunna anstå till dess reformeringen av aktiebolagslagen och

banklagstiftningen i övrigt genomförts. Enligt Lagrådets mening skulle

överblicken över de nu framlagda förslagen ha underlättats om ett

bredare och mer sammanhållet lagkomplex hade förelagts för gransk-

ning. Till detta kommer att även de nu framlagda förslagen är

ofullständiga och avses bli kompletterade längre fram (se t.ex. avsnitt

6.1.2 i frågan om bankaktiebolag bör vara publika). Den lagtekniska

lösningen med särbestämmelser för bankaktiebolagen i ett nionde kapitel

i bankrörelselagen bör inte heller ses som annat än ett provisorium.

Trots de invändningar som kan riktas mot lagstiftningsförfarandet vill

Lagrådet framhålla att remissen innehåller en förtjänstfull, genomarbetad

och detaljerad genomgång av aktuella bestämmelser i aktiebolagslagen

och bankaktiebolagslagen, vilket underlättar genomgången av förslagen.

Med hänsyn till att lagstiftningen inte främst vänder sig till allmänheten

utan till berörda bolag och tillämpande myndigheter godtar Lagrådet i

huvudsak denna.

Vad härefter angår innehållet i sak av den associationsrätt för

bankaktiebolagen som regeringen föreslår delar Lagrådet regeringens

ståndpunkt att aktiebolagslagens regler i allmänhet tillgodoser behovet av

skydd för aktietecknare, aktieägare och borgenärer också i

bankaktiebolag. Vid utformningen av de associationsrättsliga reglerna i

bankrörelselagen har regeringens utgångspunkt varit att särbestämmelser

så långt möjligt skall undvikas; endast mycket väl motiverade

bestämmelser bör kvarstå. Även denna utgångspunkt kan Lagrådet i

princip ansluta sig till. Frågan är emellertid hur långt denna ståndpunkt

skall drivas. Önskemålet att få minsta möjliga antal särbestämmelser får

inte bli avgörande när goda sakskäl talar för att behålla den ena eller den

andra bestämmelsen. Lagrådet har särskilt noterat, att åtskilliga

bestämmelser i bankaktiebolagslagen som kräver ett formaliserat

förfarande av Finansinspektionen eller eljest anknyter till beslut av denna

har fått utgå. Lagrådet tänker härvid på tillstånd till apportemission, med-

givande till undantag från kravet på rättens tillstånd till nedsättning av

aktiekapitalet, anmälan om likvidationsanledning och skyldighet för en

av Finansinspektionen förordnad revisor att följa inspektionens

instruktioner. Lagrådet har dock förståelse för att Finansinspektionens

resurser kan användas bättre för fortlöpande tillsyn än för en mer formell

granskning i tillståndsärenden.

När det gäller apportemission delar Lagrådet regeringens uppfattning att

det inte får råda något tvivel om en banks kapitalstyrka. Bank-

sammanslagningar kan tänkas ske i form av apportemission. I den mån

den uppköpta banken inte är börsnoterad kan värdet av bankrörelsen vara

svårbestämt. I detta fall kvarstår dock krav på tillstånd av regeringen eller

Finansinspektionen enligt 2 kap. 5 eller 6 §§ bankrörelselagen, låt vara

att prövningen i dessa fall sker med utgångspunkt från allmänna

intressen. I andra fall synes behovet av Finansinspektionens tillstånd till

apportemission inte vara lika starkt. Lagrådet lämnar mot bakgrund av

det förut anförda förslagen i dessa delar utan erinran.

Lagrådet har med något undantag inte funnit anledning till erinringar i

sak mot de särbestämmelser som föreslås i bankrörelselagen. Däremot

har Lagrådet i vissa hänseenden känt tvekan inför förslag om att avskaffa

särbestämmelser som nu finns i bankaktiebolagslagen och som syftar till

att upprätthålla skyddet för aktieägare och borgenärer men som också

kan ha betydelse för tilltron till betalningsväsendet i dess helhet.

Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

1 kap. 1 §

I det remitterade förslaget har den nuvarande portalbestämmelsen i 1 §

fått utgå. Enligt Lagrådets mening har emellertid just i förevarande fall

en portalparagraf en funktion att fylla som vägledning för dem som skall

tillämpa det svåröverskådliga komplex av lagbestämmelser som gäller

inom den finansiella sektorn. Lagrådet föreslår därför att 1 § inleds med

ett första stycke av exempelvis följande lydelse:

"Denna lag innehåller gemensamma bestämmelser för banker om den

rörelse som en bank får driva och om tillsyn m.m. samt vissa särskilda

bestämmelser för bankaktiebolag och bestämmelser om revision,

skadestånd m.m. och firma för sparbanker och medlemsbanker."

Enligt andra stycket andra meningen enligt förslaget i lagrådsremissen

gäller för bankaktiebolag vad som är föreskrivet för aktiebolag i

allmänhet, om inte annat följer av denna lag eller är särskilt föreskrivet.

Det kan konstateras att ett betydande antal paragrafer i 9 kap. används för

att tala om att bestämmelser i aktiebolagslagen som hänvisar till den

lagen eller enskilda bestämmelser i den också skall tillämpas på

bankrörelselagen eller bestämmelser i denna. En del av nyttan med att

låta aktiebolagslagen gälla också för bankaktiebolagen går därmed

förlorad. I allmänhet borde en analogisk tolkning av aktiebolagslagens

bestämmelser kunna leda till det avsedda resultatet. Enligt Lagrådets

mening bör problemet i vart fall kunna lösas med en allmän bestämmelse

om att en sådan motsvarande tillämpning är avsedd. Denna bestämmelse

kan tas in som en tredje mening i andra stycket av förevarande paragraf

och ges förslagsvis följande lydelse: "Finns det i aktiebolagslagen

(1975:1385) hänvisningar till bestämmelser i samma lag och gäller

föreskrifter i denna lag i stället för eller vid sidan av bestämmelserna i

aktiebolagslagen, skall hänvisningarna vid tillämpning i fråga om

bankaktiebolag i stället respektive också avse föreskrifterna i denna lag."

Därmed borde bestämmelserna i 9 kap. 14-17, 23, 26, 33, 36 och 37 §§

kunna avvaras.

9 kap.

Enligt 2 kap. 12 § andra stycket 3 bankaktiebolagslagen skall, när ett

bankaktiebolag registeras, revisorn intyga att bankaktiebolagets bundna

egna kapital uppgår till minst fem miljoner ecu. Denna bestämmelse

saknar motsvarighet i förslaget. Detta motiveras med att registreringen av

bolaget många gånger kan ha ägt rum långt före oktrojbeslutet. I stället

förutskickas att i förordning skall tas in bestämmelser om att ett

bankaktiebolag skall underrätta Finanansinspektionen innan det börjar

driva verksamhet och att det till en sådan underrättelse skall fogas ett

intyg av vilket det skall framgå att bolaget har erforderligt startkapital.

Förordningen skall grundas på bemyndigandet i 7 kap. 2 §

bankrörelselagen för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som

en bank skall lämna till inspektionen. Bestämmelsen ger inte underlag att

kräva annat än information och en sådan föreskrift som förutskickas har

inte några konsekvenser i fråga om registreringen. Informationen gör det

emellertid möjligt att, om den skulle visa att erforderlig kapitalbas inte

finns, återkalla oktrojen med stöd av 7 kap. 16 § första stycket 6

bankrörelselagen. Den valda konstruktionen får godtas.

9 kap. 2 och 3 §§

I båda paragraferna talas om "oktroj för ett aktiebolag". Eftersom kapitlet

endast handlar om bankaktiebolag och ansökan om oktroj även kan avse

ett aktiebolag som ännu inte är bildat, förordas att orden "för ett

aktiebolag" får utgå. I 2 § sägs även att till ansökningen skall fogas

förslag till bolagsordning. Eftersom det kan vara fråga om ett aktiebolag

som redan har bolagsordning bör läggas till "eller till ändring av

bolagsordningen."

9 kap. 4 §

Av andra stycket framgår att ett bankaktiebolag skall som startkapital ha

ett bundet eget kapital motsvarande minst fem miljoner euro. Beträffande

frågan om vad som utgör bundet eget kapital hänvisas till 5 kap. 4 § 3

lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Som

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet anfört i sitt

remissyttrande kan det ifrågasättas om inte lagtexten borde närmare

ansluta till andra banksamordningsdirektivet i frågan om startkapitalets

omfattning. Frågan gäller främst om uppskrivningsfond får räknas med

eller inte; en sådan är att hänföra till bundet eget kapital enligt de svenska

bestämmelserna men omfattas till synes inte av direktivets bestämmelser.

Frågan kräver en närmare utredning och angår även annan lagstiftning.

Eftersom den gäller svensk rätts förenlighet med ett EG-direktiv bör den

dock lösas så snart som möjligt.

9 kap. 7 §

Enligt denna bestämmelse behöver ett emissionsprospekt som ett

bankaktiebolag upprättar inte innehålla någon finansieringsanalys. Det

sägs i motiveringen att ett sådant krav skulle vara främmande eftersom

bankaktiebolagen i sin årsredovisning inte behöver ha en

finansieringsanalys. Andra företag som inte heller har krav på sig att ha

en finansieringsanalys i årsredovisningen är däremot enligt 4 kap. 20 §

aktiebolagslagen skyldiga att ta in en sådan i emissionsprospekt.

Lagrådet finner inte att något bärande skäl anförts för att

bankaktiebolagen skulle slippa att ta in finansieringsanalys i emissions-

prospekt. Den föreslagna särbestämmelsen bör därför utgå. Möjligen

krävs en ändring i nämnda bestämmelse i aktiebolagslagen, eftersom

denna f.n. inte i förevarande hänseende hänvisar till lagen om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

9 kap. 8 §

Enligt förslaget behövs inte rättens tillstånd till nedsättning av aktie-

kapitalet enligt 6 kap. 6 § första stycket aktiebolagslagen, om

bankaktiebolaget samtidigt med nedsättningen vidtar åtgärder som

medför att bolagets egna kapital eller dess aktiekapital inte minskar till

följd av beslutet om nedsättning. Hänvisningen till det egna kapitalet

avser det bundna kapitalet. Särbestämmelsen motiveras med att den

motsvarar en relativt ny bestämmelse i bankaktiebolagslagen som ansetts

fylla ett visst behov. Enligt sistnämnda bestämmelse krävs dock

Finansinspektionens tillstånd. Lagrådet har svårt att se varför man, om

under angivna förutsättningar rättens prövning anses kunna undvaras,

skulle avstå från att låta Finansinspektionen pröva om dessa

förutsättningar föreligger. Lagrådet förordar att bestämmelsens inledning

ges följande lydelse: "Finansinspektionen får medge att nedsättning av

aktiekapitalet får ske utan rättens tillstånd enligt 6 kap. 6 § första stycket

aktiebolagslagen (1975:1385), om bankaktiebolaget samtidigt --- ."

9 kap. 13 §

Föreskriften i tredje meningen om verkställande direktörens firmateck-

ningsrätt utgör ett undantag från kravet i första meningen att firman får

tecknas endast av två eller flera personer i förening. Dessa bestämmelser

bör knytas närmare till varandra. Lagrådet förordar att paragrafen ges

följande lydelse: "Rätten att teckna ett bankaktiebolags firma får utövas

endast av två eller flera personer i förening, om inte annat följer av

bestämmelserna i 8 kap. 30 § aktiebolagslagen (1975:1385) om

verkställande direktörens firmateckningsrätt. Ingen annan inskränkning

får registreras."

9 kap. 18 §

Enligt 7 kap. 9 § bankaktiebolagslagen får verkställande direktör eller

annan delegat som är anställd i banken dels inte vara styrelseledamot i

sådana företag vars huvudsakliga verksamhet består i att förvalta eller

driva handel med aktier eller som driver emissionsrörelse, dels vara

styrelseledamot i annat företag endast om bankaktiebolagets styrelse i

varje enskilt fall ger sitt tillstånd. Lagrådet har förståelse för att det

första, absoluta förbudet går för långt. Med hänsyn till risken för jäv och

till den påverkan en sådan risk kan ha på allmänhetens förtroende för

betalningsväsendet är det däremot enligt Lagrådets mening motiverat att

behålla ett krav på att styrelsen skall pröva om vissa ledande

befattningshavare skall få vara styrelseledamöter i andra företag. Hur

denna krets skall avgränsas närmare undandrar sig dock Lagrådets

bedömande.

9 kap. 20 §

I den allmänna motiveringen sägs i fråga om en revisor utsedd av

Finansinspektionen att av den omständigheten att inspektionen skall

utfärda en instruktion för en sådan revisor "naturligen" följer att revisorn

också skall följa den. Enligt den föreslagna 10 kap. 4 § aktiebolagslagen

skall revisorn följa anvisningar som meddelas av bolagsstämman, om de

inte strider mot lag, bolagsordningen eller god revisionssed; instruktioner

av Finansinspektionen omnämns av lätt förstådda skäl inte. Även i fråga

om vad som av lagstiftaren anses vara naturligt kan det många gånger

vara bra att till undvikande av missförstånd eller av pedagogiska skäl

meddela uttryckliga bestämmelser. Eftersom bestämmelsen i 3 kap. 8 §

tredje stycket bankrörelselagen för framtiden kommer att gälla endast för

sparbanker och medlemsbanker förordar Lagrådet att som ett nytt andra

stycke i förevarande paragraf sätts in en bestämmelse av följande lydelse:

"En revisor som förordnats av Finansinspektionen skall oavsett

bolagsstämmans anvisningar följa den instruktion som inspektionen

utfärdat för honom eller henne."

9 kap. 22 §

I slutet av första stycket bör efter ordet "revisorn" läggas till "eller den

särskilde granskaren". Därvid skulle, eftersom enbart revisorn omnämns i

punkten 3, förståelsen av stycket underlättas om sista ledet får börja på

ny rad. I början av andra stycket bör efter ordet "Revisorn" sättas in "och

den särskilde granskaren".

9 kap. 25 och 26 §§

Enligt Lagrådets mening saknas skäl för att inte Finansinspektionen

också i fortsättningen skall kunna göra anmälan till rätten för tvångs-

likvidation på grund av att ett bankaktiebolags kapital gått förlorat i

angiven omfattning eller att oktrojen återkallats. En särbestämmelse om

detta bör föras in i bankrörelselagen.

9 kap. 31 §

Enligt första stycket 3 skall ansökan om tillstånd att verkställa en

fusionsplan avslås, om de fusionerande bolagens ekonomiska

förhållanden är sådana att fusionen inte kan anses förenlig med insättares

eller andra fordringsägares intressen. Bestämmelsen har sin motsvarighet

i 11 kap. 13 § fjärde stycket bankaktiebolagslagen. I det stycket anges

vidare, att regeringen vid sin prövning av ansökan skall se till att

borgenärerna tillförsäkras en betryggande säkerhet, om sådant skydd

behövs. Stadgandet i 11 kap. 13 § fjärde stycket bankaktiebolagslagen,

som infördes genom prop. 1994/95:70, går tillbaka på EG:s

fusionsdirektiv (det tredje bolagsrättsliga direktivet, 78/855/EEG) artikel

13, enligt vilken det uppställs som ett minimikrav att borgenärerna har

rätt till sådan säkerhet.

I det remitterade förslaget har bestämmelserna i 11 kap. 13 § fjärde

stycket bankaktiebolagslagen delats upp på två paragrafer, där

föreskriften angående borgenärernas rätt till betryggande säkerhet

placerats som ett självständigt stadgande i 30 §. Denna uppdelning

medför, att relationen mellan kravet på säkerhet och avslag enligt 31 §

blir oklar. Att borgenärerna tillförsäkras en betryggande säkerhet

framstår i vart fall inte som en uttrycklig förutsättning för bifall till

ansökan. Föreskriften i 31 § första stycket 3 bör därför lämpligen

kompletteras med en hänvisning till kravet på betryggande säkerhet.

Vidare kan orden "i övrigt" sättas in efter "ekonomiska förhållanden".

Punkten 3 skulle då kunna lyda: "3. bolagens borgenärer inte till-

försäkrats sådan betryggande säkerhet som avses i 30 § eller de

fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden i övrigt är sådana att

fusionen inte kan anses förenlig med insättares eller andra

fordringsägares intressen."

I paragrafen hänvisas till en numera upphävd lag, nämligen lagen

(1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES).

Bestämmelser som rör verkan av lagar som upphävts hör enligt

Lagrådets mening hemma i övergångsbestämmelserna. Bland dessa bör

därför tas in en ny punkt med förslagsvis följande lydelse:

"Bestämmelserna i 31 § tillämpas också om en fusion förbjudits eller

prövning av fusionen pågår enligt lagen (1992:1317) om ett europeiskt

ekonomiskt samarbetsområde (EES)." Motsvarande bestämmelser utgår

ur förevarande paragraf.

9 kap. 39 §

Även i denna paragraf hänvisas till en upphävd lag. Av samma skäl som

anförts beträffande 31 § bör bland övergångsbestämmelserna tas in en ny

punkt av förslagsvis följande lydelse: "Vad som sägs i 39 § äger

motsvarande tillämpning om ett bankaktiebolag har övertagit en före-

ningsbanks rörelse vid ombildning enligt 11 kap. föreningsbankslagen

(1987:620)." Motsvarande bestämmelse utgår ur förevarande paragraf.

9 kap. 40 §

I denna paragraf föreskrivs att Finansinspektionen är registrerings-

myndighet för bankaktiebolag och att hänvisning i aktiebolagslagen till

aktiebolagsregistret skall beträffande bankaktiebolag avse bankregistret

enligt 8 kap. 1 §. I bankrörelselagen talas - i motsats till aktiebolagslagen

- inte om registreringsmyndigheten utan Finansinspektionen nämns hela

tiden vid namn. Bestämmelsen är alltså överflödig såvitt angår

bankrörelselagen. Däremot är den nödvändig såvitt angår

aktiebolagslagen. Enligt denna har registreringsmyndigheten, dvs. såvitt

angår bankaktiebolag Finansinspektionen, viktiga funktioner utöver vad

som direkt gäller registreringen, främst som beslutsmyndighet vid

likvidation på formella grunder. De här föreslagna bestämmelserna bör

därför utgå ur bankrörelselagen och i stället föras in i 18 kap. 1 §

aktiebolagslagen.

Övergångsbestämmelserna

Punkten 7. Enligt denna skall, beträffande skyldigheten för en delegat i

ett bankaktiebolag att ersätta skada, 5 kap. bankrörelselagen gälla i sin

äldre lydelse, om "anspråket" har uppkommit före lagens ikraftträdande.

Att ny lag inte tillämpas på äldre skador torde följa av allmänna

rättsgrundsatser. Som exempel kan nämnas att skadeståndslagen sattes i

kraft (1972:207) utan någon övergångsbestämmelse i nu aktuellt

hänseende. Härtill kommer att ordet "anspråket" är allmänt obestämt -

det kan tolkas som syftande på ett framställt yrkande om skadestånd -

och därför ger föga ledning. Avgörande torde vara när den skadegörande

handlingen (eller underlåtenheten att handla) har inträffat (se SOU

1963:33 s. 45). Lagrådet förordar att denna övergångsbestämmelse får

utgå.

Förslaget till lag om ändring i lagen om försäkringsmäklare

16 a §

I andra stycket tar bestämmelsen i första meningen sikte på det fallet att

mäklaren inte fullgjort sin skyldighet att till anmälan enligt 3 a § foga där

föreskrivna intyg och bevis. I andra meningen gäller bestämmelsen såvitt

den angår ansvarsförsäkringen oavsett om bevis fogats vid anmälningen

eller ej. Andra stycket synes kunna bli tydligare om det delas i två

stycken av följande lydelse:

"Har en försäkringsmäklare som gjort anmälan enligt 3 a § inte till

anmälan fogat de intyg och bevis som anges i andra stycket samma

paragraf, kan Finansinspektionen förelägga mäklaren att ge in sådana

intyg och bevis.

Om ett föreläggande enligt andra stycket inte följs eller om den

ansvarsförsäkring som finns för en försäkringsmäklare inte är tillfreds-

ställande, får Finansinspektionen förbjuda mäklaren att driva den

anmälda verksamheten."

Nästa stycke, som alltså blir ett fjärde stycke, bör då inledas med orden:

"Om en försäkringsmäklare som avses i första stycket överträder ---"

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 maj 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:166 Ny associationsrätt för

bankaktiebolag, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

bankrörelselagen

(1987:617)

9 kap. 9 §

Lag om ändring i

aktiebolagslagen

(1975:1385)

18 kap. 1 §

Lag om ändring i lagen

(1989:508) om

försäkringsmäklare

3 a §

 Lagen omtryckt 1996:1001.

 Senaste lydelse 1997:679.

3 Senaste lydelse 1996:1113.

4 Senaste lydelse 1996:1113.

5 Senaste lydelse 1997:532.

6 Senaste lydelse 1997:116.

7 Senaste lydelse 1997:116.

1 Lagen omtryckt 1993:150.

2 Senaste lydelse 1994:1947.

1 Senaste lydelse 1995:1585.

2 Senaste lydelse 1995:1585.

1 Tidigare 7 a § upphävd genom 1994:2015.

2 Senaste lydelse 1994:1943.

1 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1997:453.

1 Senaste lydelse 1994:2011.

 Balken omtryckt 1971:1209.

 Senaste lydelse 1994:1942.

 Senaste lydelse 1994:1942.

1 Senaste lydelse 1994:619.

1 Senaste lydelse 1994:1945.

2 Senaste lydelse 1987:646.

 Lagen omtryckt 1996:1001.

 Senaste lydelse 1997:679.

3 Senaste lydelse 1996:1113.

4 Senaste lydelse 1996:1113.

5 Senaste lydelse 1997:532.

 Senaste lydelse 1997:116.

7 Senaste lydelse 1997:116.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1997/98:99.

 Lydelse enligt prop. 1998/98:99.

 Lagen omtryckt 1993:150.

 Senaste lydelse 1994:1947.

 Senaste lydelse 1995:1585.

 Senaste lydelse 1995:1585.

 Tidigare 7 a § upphävd genom 1994:2015.

 Senaste lydelse 1994:1943.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1997:453.

1

1

Prop. 1997/98:166

5

5

32

32

37

34

38

38

45

44

46

46

53

6

55

55

61

61

76

77

82

83

97

4

120

121

143

144

146

147

183

7

184

185

185

186

197

199

Prop. 1997/98:166

Bilaga 1

201

1

Prop. 1997/98:166

Bilaga 2

202

203

Prop. 1997/98:166

Bilaga 3

203

204

204

204

Prop. 1997/98:166

Bilaga 4

230

231

Prop. 1997/98:166

Bilaga 4

231

231

232

232

235

235

236

236

Prop. 1997/98:166

Bilaga 5

243

244

Prop. 1997/98:166

244

1

245

1

246

1