Regeringens skrivelse

1993/94:183

Utvecklingsplan för skolväsendet

Skr.

1993/94:183

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redovisar regeringen vad man vet om skolan på grundval

av bl.a. uppföljningar och utvärderingar som gjorts av Statens skol-

verk. Vidare redovisas de områden där behov av ytterligare informa-

tion föreligger.

 I skrivelsen redogörs även för de utvecklingsområden som regeringen

bedömer som särskilt angelägna att arbeta med under den kommande

treårsperioden, bl.a. ledarskaps- och kompetensutvecklingen samt ut-

vecklingen av gymnasieskolan. Regeringen lämnar också sin syn på

kursplaneutvecklingen i skolan.

 Vidare behandlas frågor om distansundervisningen.

Innehållsförteckning

1 Skolans reformutveckling......................... 1

 1.1 Utvecklingsplanen............................ 4

 1.2 Pågående utredningar m.m..................... 5

2 Vad vet vi om skolan?............................ 6

 2.1 Utbildningsresultat.......................... 6

 2.2 Elevutveckling och skolkostnader............. 11

3 Speciella utvecklingsområden..................... 17

 3.1 Uppföljning och utvärdering av skolan........ 17

 3.2 Skolans styrning............................. 18

 3.3 Ledarskaps- och kompetensutveckling.......... 19

 3.4 Kursplaneutveckling.......................... 24

 3.5 Utveckling av gymnasieskolan................. 28

 3.6 Elever med svårigheter....................... 32

 3.7 Invandrarelevers kunskaper i svenska språket. 33

 3.8 Skolstart.................................... 34

 3.9 Datoranvändningen i skolan................... 35

4 Distansundervisning.............................. 38

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

24 mars 1994....................................... 41

1 Skolans reformutveckling

Det senaste decenniet har inneburit ett av de mest genomgripande

förändringsskedena i skolans historia. Skälen till det omfattande

reformarbetet är den snabba förändringen av skolans omvärld, präglad

av faktorer såsom den växande betydelsen av kompetens för såväl indi-

viders som nationers välstånd samt kunskapers och informations

snabbare omsättningshastighet - inte minst genom informationsteknolo-

gins genombrott. Av det följer också den ständiga och snabba förvand-

lingen av arbetsplatsers, yrkens och hela branschers kompetenskrav

och betingelser och därmed behovet av ett livslångt lärande, för

vilket skolan skall lägga en grund.

 Samtidigt som skolan har en viktig uppgift i att föra vidare tidi-

gare generationers kunskaps- och kulturarv, skall den ge unga männi-

skor en gedigen grund av kunskaper, självförtroende och nyfikenhet på

att söka ny kunskap. Det är därför självklart att en skola som skall

förbereda för en värld där kunskapssökandet, förmågan till förnyelse,

kompetensen och den ständiga strävan efter förbättringar är känne-

tecken, själv måste präglas av samma sak. Detta, i sin tur, kan en-

dast uppnås om de olika aktörerna - kommuner, skolor, universitet

och högskolor - och ytterst de närmast berörda - lärare, föräldrar,

elever och studenter, får ett betydligt större inflytande över och

ansvar för att utforma utbildningen.

 Reformutvecklingen inom skolan under senare år kan uttryckas i tre

steg.

 Det första steget är en avreglering och frigörelse för att skapa

utrymme för förnyelse, kreativitet och mångfald.

 Myndighetsstrukturen har förändrats. Detaljerade regelsystem har

begränsats och förenklats. Lärartjänsterna har kommunaliserats.

Statsbidragssystemet har ersatts av ett samlat utjämningsbidrag.

 Avregleringen och frigörelsen har inneburit att statens roll har

begränsats. Samtidigt är ambitionen att den statliga styrning som

likväl sker därigenom skall bli mer uppenbar och tydlig. Dit hör att

lägga fast långsiktiga mål och prioriteringar för det samlade utbild-

ningsväsendet, att definiera de mål som alla elever minst skall nå

samt de kunskaper och den utveckling som alla - oavsett var de bor

eller vad de väljer - skall ha rätt till i skolan.

 Det andra steget är att skapa drivkrafter för förnyelse. Här hand-

lar det framför allt om valfrihetsreformerna, som ger rätt och möj-

lighet att välja mellan skolor och utbildningsvägar. Hit hör också

reformer som ger skolorna större självständighet och därmed förut-

sättningar för fler människors delaktighet.

 Det tredje steget är att, med de nya valmöjligheterna, skapa

förutsättningar för rationella val och beslut. Det handlar framför

allt om att skapa väl fungerande informations- och utvärderingssys-

tem, som kan ge beslutsunderlag både åt dem som anordnar utbildning

och dem som väljer.

 Den nya myndighetsstrukturen på utbildningsområdet, där Statens

skolverk har just utveckling, uppföljning, utvärdering och kvalitets-

kontroll som några av sina huvudsakliga uppgifter, är ett uttryck för

denna ambition.

 Med de senaste årens reformer har skolan gått från en tradition av

regelstyrning till målstyrning. Att åstadkomma en målstyrd skola är

dock inte slutmålet, utan endast ett sätt att skapa förutsättningar

för att utveckla skolan till en lärande organisation, där analyser av

resultat och utfall ligger till grund för den kontinuerliga utveck-

lingen och förbättringen.

 Utvecklingen av skolan från regelstyrning via målstyrning till en

lärande organisation förutsätter förändringar i regelverk, myndig-

hetsstrukturer, finansieringssystem och i riksgiltiga styrmedel såsom

läroplaner, kursplaner och timplaner. Dessa förutsättningar finns nu

i huvudsak. Men en sådan utveckling kräver också att skolans alla

intressenter skall kunna studera och analysera resultat och utfall,

för att lära, förbättra och utveckla i en ständig strävan efter allt

bättre resultat. Det är i detta sammanhang utvecklingsplanen för

skolväsendet skall ses.

1.1 Utvecklingsplanen

Enligt riksdagens beslut skall, i samband med den fördjupade pröv-

ningen av skolans verksamhet, underlag och riktlinjer för utveck-

lingen på skolområdet tas fram i en särskild utvecklingsplan för

skolväsendet (prop. 1990/91:18, bet. 1990/91:UbU4, rskr. 1990/91:76).

Regeringen har i 1994 års budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil.9)

aviserat sin avsikt att under början av år 1994 lämna en sådan ut-

vecklingsplan till riksdagen.

 Regeringen har nyligen fastställt läroplaner för hela det offent-

liga skolväsendet, dvs. dels en läroplan för det obligatoriska skol-

väsendet, Lpo 94, dels en läroplan för de frivilliga skolformerna,

Lpf 94. I läroplanerna anges den värdegrund som skall vara utgångs-

punkten för all verksamhet i skolan, de mål och riktlinjer som gäller

för skolans arbete och ansvarsfördelningen mellan dem som arbetar i

skolan.

 Målen för skolornas arbete inom de olika ämnena och kurserna ges,

förutom i läroplanerna, i kursplanerna för respektive ämne och kurs.

Regeringen har den 17 mars 1994 fastställt kursplaner för grundskolan

och kommer under våren 1994 att fastställa programmål och kursplaner

för kärnämnen inom de frivilliga skolformerna. Övriga riksgiltiga

kursplaner och timplaner har regeringen uppdragit åt Skolverket att

fastställa.

 En viktig uppgift för alla som verkar inom skolväsendet under den

närmaste treårsperioden blir införandet av de nya måldokumenten och

betygssystemen i skolan. Med de beslut som nu fattats om läroplaner

och kursplaner har staten för sin del lagt grunden för den målstyrda

skolan. Nu ankommer det på dem som verkar i skolan att driva utveck-

lingen inom skolan i riktning mot de uppställda målen. Såväl Utbild-

ningsdepartementet som Skolverket kommer att genomföra informations-

åtgärder och fortbildningsinsatser för genomförande av skolreformer-

na. Särskilda medel har anvisats för ändamålet. Kommunerna och i

förekommande fall landstingen har, enligt den gällande ansvarsfördel-

ningen, huvudansvaret för genomförandet.

 Ytterst syftar målen till att utbildningsresultaten på varje nivå

skall höjas. Det finns anledning att betona vikten av att varje kom-

mun har skyldighet att upprätta en skolplan med utgångspunkt för hur

man lokalt avser att arbeta för att nå de nationella målen. Den mål-

styrda skolan förutsätter vidare att varje skola utvecklar verksam-

hetsformer och pedagogik för att kunna uppnå de nationella målen.

Kommunernas skolplaner och skolenheternas lokala arbetsplaner skall

fortlöpande utvärderas på lokal nivå.

 Regeringen vill med denna skrivelse redovisa för riksdagen sin syn

på utvecklingen och på frågor som särskilt behöver uppmärksammas och

följas upp under kommande treårsperiod och där uppdrag kan komma att

lämnas till Skolverket.

1.2 Pågående utredningar m.m.

Med anledning av uppdrag från regeringen pågår för närvarande utred-

ningar och överväganden inom ett antal områden inom skolväsendet. I

1994 års budgetproposition (bil. 9 s. 8-9) har regeringen redovisat

läget beträffande

- utredningen om kompetenskrav för gymnasielärare i yrkesämnen,

- utredningen om förlängd skolgång och sänkt skolpliktsålder,

- arbetsgruppen för kursutformad gymnasieskola,

- referensgruppen om särskoleundervisning,

- arbetsgruppen för att stärka det finska språkets ställning och

- arbetsgruppen om kvinnligt och manligt i skolan.

 Vidare kommer regeringen i enlighet med riksdagens uttalande med

anledning av propositionen om ny läroplan för grundskolan, m.m.

(prop. 1992/93:220, bet. 1993/94:UbU1, rskr. 1993/94:82) att kart-

lägga existerande samverkansformer och överväga lämpliga åtgärder för

att stärka elevers och föräldrars inflytande i skolan. I enlighet med

riksdagens uttalande med anledning av propositionen om ny läroplan

för gymnasieskolan, m.m. (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr.

1993/94:93) kommer regeringen att tillkalla en parlamentariskt

sammansatt kommitté med uppgift att följa utvecklingsarbetet i gym-

nasieskolan.

 Enligt regeringens bedömning kommer med stor sannolikhet några av

de nämnda utredningarna att resultera i förslag som kommer att under-

ställas riksdagen under den aktuella treårsperioden.

2 Vad vet vi om skolan?

2.1 Utbildningsresultat

Regeringens bedömning: Nationella utvärderingar av

det slag som nu genomförts för grundskolan fyller

en viktig funktion och bör fortsätta. Motsvarande

utvärderingar av gymnasieskolans och den kommunala

vuxenutbildningens utbildningsresultat bör genom-

föras.

 Regeringen anser det synnerligen viktigt att

resultaten av den nationella utvärderingen sprids

och följs upp. Detta är i första hand en uppgift

för Skolverket, skolhuvudmannen och ytterst varje

skola. Under den kommande treårsperioden avser

regeringen att uppmärksamma och på olika sätt

åtgärda de problem rörande grundskolans utbild-

ningsresultat som kommit i dagen genom den natio-

nella utvärderingen.

Sammanfattning

Den nationella utvärdering som Skolverket genomfört visar att den

svenska grundskolan ger de flesta elever goda basfärdigheter.

Eleverna trivs i skolan och har god självtillit. Bilden av skolan

visar dock på brister när det gäller elevernas förmåga att se samband

och att självständigt lösa problem genom att tillämpa sina kunskaper.

Utvärderingen visar också att en stor grupp elever har svaga kunska-

per i matematik, engelska och svenska. Naturvetenskapen och matema-

tiken framstår som särskilt viktiga utvecklingsområden, såväl vad

gäller resultat som förmåga att stimulera till vidare förkovran och

studium.

 I de få undersökningar som finns om gymnasieskolans utbildningsre-

sultat framgår tendenser till samma problem som i grundskolan.

 I förhållande till andra länder når svenska elever goda utbildnings-

resultat. Att Sverige har en lägre andel med eftergymnasial utbild-

ning än viktiga konkurrentländer gör det emellertid nödvändigt att

förbättra undervisningen i grundskolan och gymnasieskolan, så att

fler motiveras och ges reella förutsättningar för fortsatta studier.

Grundskolans resultat i stora drag

Skolverket genomförde våren 1992 en omfattande nationell utvärdering

av grundskolan. Det är den andra utvärderingen i sitt slag som

genomförts i landet. En första omgång genomfördes år 1989 av dåva-

rande Skolöverstyrelsen. I den ingick årskurserna 2 och 5. Våren 1992

upprepades undersökningen i årskurserna 2, 5 och 9 med tyngdpunkten

lagd på årskurs 9 där omkring 10 000 elever, nästan lika många föräl-

drar och 2 500 lärare på 101 skolor deltog.

 Den nationella utvärderingen av grundskolan ger information av både

glädjande och mer bekymmersam karaktär.

 Grunden förefaller stabil. Eleverna i den svenska grundskolan har

goda basfärdigheter i att läsa, räkna och förstå engelska. Eleverna

trivs i skolan och deras självtillit är god. Föräldrarna är nöjda

med kontakten med skolan och finner samarbetet gott. Både föräldrar

och elever anser dock att de har mycket litet inflytande i skolan.

Ordningen på skolorna bedöms också överlag som god.

 De mer bekymmersamma inslagen dyker upp när man betraktar elevernas

förmåga till självständigt tänkande, analys och problemlösning. Här

visar den nationella utvärderingen att eleverna visserligen har goda

basfärdigheter men att de är ovana att tänka självständigt och att

förmågan att tillämpa kunskaperna överlag är dålig.

 Skälen till dessa resultat kan sökas på flera håll. Forskarna har

studerat resultaten av undervisningen och hur arbetet bedrivs.

Undervisningsresultat beror på en mängd faktorer som samspelar på

ett komplext sätt. Katederundervisning är den vanligaste undervis-

ningsformen, framför allt på högstadiet, medan grupparbete och

undersökande arbete förekommer mer sporadiskt. Forskarna har ännu

inte klarlagt hur undervisningen och olika bakgrundsfaktorer skiljer

sig mellan undervisningsgrupper där eleverna når goda resultat och

grupper där resultaten är svaga. Detta är - enligt regeringens mening

- ett synnerligen viktigt område att klarlägga. Samtidigt måste det

anses alarmerande att undervisning i så liten utsträckning utvecklats

mot det ideal som redan 1980 års läroplan för grundskolan (Lgr 80)

skisserade. Inte minst skolledarna och kommunerna genom sina fort-

bildningsinsatser bör nu, med de nya läroplanerna som grund, stimu-

lera den pedagogiska debatten och utvecklingen av elevaktiva arbets-

former i skolan. Skolverket avser också att under perioden arbeta med

denna fråga.

 I den nationella utvärderingen har Skolverket också sökt fånga hur

väl skolorna lyckats med att bibringa eleverna sociala färdigheter

som självtillit, självständighet och tolerans. Eleverna har som

nämnts god självtillit, men sämre självständighet. Utvärderingen

visar att de skolor där många elever har hög självtillit också når

goda resultat vid kunskapsprövningar. Graden av självtillit samvarie-

rar inte med föräldrarnas utbildningsbakgrund. Elever med välutbil-

dade föräldrar uppvisar däremot högre grad av självständighet och

solidaritet med andra grupper än den egna. Flickor är dessutom mer

solidariska och toleranta mot avvikande människor än pojkar.

 Skillnader mellan pojkar och flickor visar sig inte bara i attityder

i fråga om det avvikande, utan framkommer också i valsituationer och

i prestationer och resultat. Skolan skall enligt skollag och läroplan

verka för jämställdhet mellan kvinnor och män och motverka traditio-

nella könsmönster. Detta förutsätter ett medvetet pedagogiskt arbete

med kunskap om faktiska förhållanden som grund. Därför är det viktigt

att i uppföljningar och utvärderingar uppmärksamma alla tendenser

till könsbaserade mönster och analysera bakomliggande orsaker.

Utbildningsresultat inom olika ämnesområden i grundskolan

Skolverket har studerat utbildningsresultaten i alla ämnen inom

grundskolan utom i barnkunskap och tillvalsämnen. I en serie rappor-

ter har resultaten redovisats ämnesområde för ämnesområde. Av resul-

taten kan följande noteras.

 Elever i Sverige är bland de bästa i världen i läsning, men det

finns en grupp elever som läser mycket dåligt. Läsförmågan hos de

10 % elever i Sverige som läste dåligt var sämre än i många andra

länder med lägre medelvärde, enligt Skolverket möjligen beroende på

att vi har en relativt stor andel invandrare i Sverige. I årskurs 5

har praktiskt taget alla elever tillägnat sig elementär läsförmåga.

Läsförmågan utvecklas hela tiden, men skillnaderna mellan eleverna

blir större.

 Resultaten i matematik är goda vad gäller numeriska beräkningar och

enklare problemlösning. Skillnaderna mellan elever och skolor är dock

stora. Nästan var tionde elev bedöms inte behärska de grundläggande

kunskaperna. Enskild tyst räkning och gemensamma genomgångar är van-

ligt förekommande. Däremot får eleverna mindre träning i att analy-

sera och lösa matematiska problem, argumentera för sina lösningar och

befästa matematiska begrepp.

 Utvärderingen av undervisningen i engelska visar att en majoritet av

eleverna har god eller mycket god förmåga att förstå det talade

språket. Också den muntliga språkfärdigheten i engelska är god, men

omkring en fjärdedel har svårt att variera språket för att få fram

ett budskap när ordförrådet brister.

 I de naturorienterande ämnena testades dels rena faktakunskaper,

dels elevernas förmåga att se samband och tillämpa kunskaperna på

vardagliga, näraliggande företeelser. Genomgående är elevernas resul-

tat svaga och kunskaperna ytliga. Eleverna klarar inte att själv-

ständigt och kritiskt behandla problem. Studier i andra länder visar

att eleverna också där har svårt att förstå naturvetenskapliga be-

grepp. De naturorienterande ämnena, inklusive matematiken, framstår

som ett av skolans viktigaste problemområden och därmed en utmaning.

Det gäller såväl utbildningsresultaten som skolans förmåga att ta

till vara och utveckla såväl pojkars som flickors intresse för stu-

dier inom dessa områden.

 Också i de samhällsorienterande ämnena har eleverna ytliga kunska-

per, särskilt om äldre tider. Detta trots att faktakunskaperna domi-

nerar i undervisningen.

 I bild dominerar bildframställning. Skolverket har funnit att

eleverna är dåliga på att teckna och förmodar att detta har sin grund

både i lärarprioriteringar och i lokal- och utrustningssituationen.

 Musik är ett ämne som eleverna är positiva till och där de uppnår

goda resultat. Också hemkunskap, slöjd och idrott är ämnen där utvär-

deringen ger en positiv bild.

Utbildningsresultat i gymnasieskolan

Skolverket har i mycket begränsad omfattning gjort några bedömningar

av kunskaps- och färdighetsnivån i gymnasieskolans utbildningar.

Därför saknar regeringen underlag för en egen bedömning av utbild-

ningsresultat i gymnasieskolan.

 Några studier inom det naturvetenskapliga området våren 1993 tyder

dock på att liksom i grundskolan har elever i gymnasieskolans natur-

vetenskapliga och tekniska linjer bristande insikter om naturveten-

skapliga samband.

 Utvärderingar av försöksverksamhet med dubbelt timtal i gymnasie-

skolans B- och C-språksundervisning bekräftar att mer undervisnings-

tid resulterar i bättre språkkunskaper.

 Riksdagens revisorer har år 1992 vänt sig med en enkät till gymna-

sieskolans avnämare. Undersökningen - som enligt revisorerna är

begränsad och måste tolkas med stor försiktighet - visar att ung-

domarna har stort självförtroende samt förmåga till samarbete och

muntlig framställning. Brister finns i skriftlig framställning, mate-

matiska färdigheter och andra främmande språk än engelska. Också när

det gäller kritiskt tänkande, självständigt arbete och kreativitet

pekar avnämarna på brister.

Svensk skola i internationell belysning

IEA-undersökningar

Inom International Association for the Evaluation of Educational

Achievement (IEA), genomförs gemensamma internationella undersök-

ningar för jämförelse av studieresultat. Sverige har deltagit i fler-

talet av dem som genomförts sedan år 1964.

 De svenska resultaten har på det hela taget varit goda. Ett känne-

tecken för den svenska skolan som genomgående visat sig i jämförelse

med andra länder är den ringa variationen i kunskapsstandard mellan

skolorna. Detta visade sig också i den senast publicerade IEA-studien

från år 1992 som gällde läsning. Ett 30-tal länder medverkade.

Svenska elever var där bland de bästa av 27 länder. 9-åringar kom på

andra plats när det gällde sakprosa och 14-åringar på tredje plats i

skönlitteratur. Även i naturorienterande ämnen, främmande språk och

samhällskunskap klarar sig svenska elever bra internationellt sett. I

matematik i årskurs 7 har emellertid de svenska eleverna klarat sig

sämre än eleverna i de flesta andra länder i de två undersökningar

som hittills genomförts, nämligen åren 1964 och 1980. Dessa resultat

ledde till att ett antal åtgärder vidtogs för att förbättra matema-

tikundervisningen i Sverige. Inom IEA pågår planeringen av en ny

undersökning om elevernas matematikkunskaper åren 1995 och 1998.

OECD: Education at a Glance

OECD har i rapporten Education at a Glance gjort en jämförelse mellan

ett tjugotal länder vad gäller bl.a. invånarnas utbildningsnivå.

Uppgifterna härrör från läsåret 1990/91.

Andel i åldern 25-64 år som har fullföljt minst en gymnasieutbildning

Diagram 1

 I Sverige har 85 % av alla personer mellan 25 och 34 år minst en

tvåårig gymnasieutbildning. I åldersgruppen 45-54 år är den andelen

61 %. Sverige har en relativt hög andel som har slutfört sin gymna-

sieutbildning i de lägre åldersgrupperna. I de högre åldersgrupperna

tappar emellertid Sverige mark i förhållande till Tyskland, Norge

m.fl. länder.

 Av de svenskar i åldern 25-64 år som har fullföljt minst en gymna-

sieutbildning har 23 % genomgått en postgymnasial utbildning. Genom-

snittet för Europa är 19 %. För USA och Kanada är motsvarande värden

40 %.

2.2 Elevutveckling och skolkostnader

Regeringens bedömning: Det är viktigt att följa

frågor som ofullständig grundskoleutbildning, an-

passad studiegång och studieavbrott, effekter av

minskade resurser bl.a. till den kommunala vuxen-

utbildningen (komvux) samt tilldelningen av resur-

ser till fristående skolor.

 Mer generella slutsatser om inriktningen på upp-

följning och utvärdering inom skolväsendet behand-

las under avsnitt 3.1.

Antal elever

Antalet elever ökar i alla skolformer. För grundskolans del innebär

detta ett trendbrott. Antalet elever minskade under hela 1980-talet

och nådde sin lägsta nivå läsåret 1991/92. Också i gymnasieskolan

stiger antalet elever, trots att antalet elever från grundskolan

minskar. Det beror på en högre övergångsfrekvens, införandet av de

treåriga programmen och det s.k. tredje gymnasieåret. Den högre över-

gångsfrekvensen innebär en förbättrad måluppfyllelse. Antalet elever

i komvux minskade under slutet av 1980-talet men tycks nu öka något.

 Läsåret 1992/93 gick ca 10 000 elever i fristående skolor på grund-

skolenivå. Antalet godkända fristående grundskolor som hittills god-

känts uppgår till ca 250. Föregående läsår fanns det drygt 100. På

gymnasienivå ökade antalet elever vid fristående skolor med ca 400

elever till ca 5 650 hösten 1993. I detta antal ingår dock endast de

fristående skolor på gymnasienivå som står under statlig tillsyn.

 Statistiken visar att valfrihetsreformerna har fått starkt genomslag

och att intresset för alternativa skolor är stort. Regeringen bedömer

att antalet elever i fristående skolor kommer att öka de närmaste

åren, bl.a. därför att de flesta nystartade fristående skolor börjar

i blygsam skala med endast någon eller några årskurser.

Antal elever fördelade på fristående grundskola och gymnasieskola

Tidsserie 1987-1993

Diagram 2

Sökande/intagna i gymnasieskolan

Av de sökande till gymnasieskolan läsåret 1992/93 fick 64,5 % sitt

förstahandsval tillgodosett, generellt sett fler på studieförbere-

dande och färre på yrkesförberedande utbildningar. Mot bakgrund av

att antalet platser i gymnasieskolan i en kommun skall anpassas med

hänsyn till elevernas önskemål är detta mindre tillfredsställande.

Ofullständig grundskoleutbildning/studieavbrott

Regeringen kan konstatera att andelen elever utan fullständiga slut-

betyg från grundskolan är relativt konstant över tiden. Det finns

dock anledning att vara observant på eventuella förändringar. Rege-

ringen avser att följa utvecklingen, särskilt med tanke på att ett

nytt betygssystem införs under de närmaste åren.

 Regeringen anser att det är angeläget att, under den kommande

treårsperioden, studieavbrott och dess orsaker följs upp. Det är

särskilt angeläget att få uppgifter om omfattningen av definitiva

avbrott och orsakerna till sådana avbrott.

 Det finns också skäl att ytterligare belysa sambandet mellan dem som

inte antagits till sitt förstahandsval och studieavbrott. Vi vill i

detta sammanhang också peka på betydelsen av kommunal vuxenutbildning

och annan vuxenutbildning för ungdomar som mer definitivt avbryter

sin gymnasieutbildning. Detta har också Riksdagens revisorer tagit

upp i sin rapport om Gymnasieskolan - Resurser, resultat och utveck-

ling.

Kommunal vuxenutbildning

Skolverket framhåller i sin fördjupade anslagsframställning att många

kommuner inte aktivt verkar för att nå dem i kommunen som har rätt

till grundläggande vuxenutbildning. Många kommuner uppger att in-

tresset är så stort att några omfattande rekryteringsinsatser inte är

nödvändiga. Det är enligt Skolverket svårt att avgöra om det verkliga

behovet visar sig i form av dem som aktivt söker, eller om det finns

ett dolt behov.

 Många kommuner uppger att de inte kan möta efterfrågan på gymnasial

vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Den viktigaste anledningen

är, enligt Skolverket, en kombination av besparingar och ökad efter-

frågan. Besparingarna har medfört färre kurser, färre lärare samt

minskad SYO och administration. Skolverket redovisar att bespa-

ringarna också har medfört att kommunerna har blivit mer restriktiva

med att betala interkommunal ersättning. Samtidigt har elevantalet i

komvux ökat något under de senaste åren. Skolverket framhåller också

att uppdragsutbildningen har ökat, både i kurser på grundskolenivå

och på gymnasienivå.

 Kommunerna har gjort besparingar i komvux, framför allt inom den

gymnasiala vuxenutbildningen. Det finns i dag dock inget underlag för

att avgöra i vad mån besparingarna är en följd av att verksamheten

effektiviserats eller att den minskat i kvalitet eller omfattning. De

senaste årens omfattande uppdragsutbildning av arbetsmarknadsskäl

inom komvux kan också ha påverkat kommunernas möjlighet och benägen-

het att anordna reguljär vuxenutbildning. Det finns anledning att

följa och närmare analysera vilka effekter kommunernas besparingar

har på komvux.

Kostnader

Utveckling av driftkostnaderna per elev för utbildning Tidsserie

1980-1992 (uppgifterna bygger på de kommunala räkenskapsutdragen)

Diagram 3

 Kostnaderna för utbildningen ökade under 1980-talets senare del.

Minskningen år 1991 beror på ändrade momsregler.

 Kostnaden per elev i grundskolan ökade med 25 % under perioden 1980

till 1991 om justering görs för de ändrade momsreglerna. I gymnasie-

skolan ökade kostnaderna per elev med 10 % under samma period. En del

av kostnadsökningen beror på att lärarnas löneläge har förbättrats

och att lärarnas undervisningsskyldighet har minskat. Kostnadsök-

ningen är också föranledd av en utökad undervisning i hemspråk och

svenska som andraspråk. För gymnasieskolans del finns också andra

förklaringsfaktorer som rör innehållet i utbildningen, t.ex. tim-

planeförändringar samt förändrat linjeutbud. Variationerna mellan

olika kommuner är mycket stora.

 År 1991 var den genomsnittliga kostnaden för en elev i grundskolan

51 500 kr medan den år 1992 var 51 300 kr. Uttryckt i fast penning-

värde innebär detta en minskning av kostnaden med ca 1 %.

 I den kommunala gymnasieskolan ökade den genomsnittliga kostnaden

per elev mellan åren 1991 och 1992 från 59 600 kr till 60 400 kr.

Uttryckt i fast penningvärde innebär detta att kostnaden ökade något.

 Riksdagen har vid behandlingen av regeringens proposition Valfrihet

i skolan (prop. 1992/93:230, bet. 1992/93:UbU17, rskr. 1992/93:406)

utgått från att regeringen återkommer till riksdagen om resurstill-

delningen till fristående skolor. Skolverket har nu redovisat vissa

effekter av valfrihetsreformen, men framhåller att det är för tidigt

att dra några slutsatser vad gäller t.ex. kvalitet och effektivitet.

Regeringen avser att under den kommande treårsperioden följa utveck-

lingen och återkomma med överväganden.

Klass-/gruppstorlek

Genomsnittlig klasstorlek (uppgifter saknas för gymnasieskolan)

Diagram 4

 Mellan åren 1991 och 1992 ökade den genomsnittliga klasstorleken i

grundskolan från 21,8 elever till 22,1 år 1992. Den största ökningen

har skett på lågstadiet där den genomsnittliga klasstorleken var 19,1

elever år 1991 och 19,7 elever år 1992.

 Inom komvux saknas uppgifter om gruppstorlek inom olika delar. Det

genomsnittliga antalet elever per grupp inom komvux som helhet ökade

från 16,6 till 17,8 mellan åren 1991 och 1992.

Utbildade lärare och lärartäthet

Endast små förändringar har skett i fråga om lärartäthet och antalet

utbildade lärare. Under en period på 1980-talet steg lärartätheten i

stort sett varje år. Huvudsakligen torde detta ha berott på minskande

elevkullar snarare än på medvetna prioriteringar. Därtill kommer dock

utbyggnaden av hemspråksundervisningen.

 Sverige har en internationellt sett hög lärartäthet även om man

bortser från hemspråkslärare och speciallärare.

Antalet tjänstgörande lärare i grundskolan, gymnasieskolan och

kommunal vuxenutbildning

Tabell 1

_______________________________________________

 1991/92 1992/93

_______________________________________________

Grundskolan 89 824 86 724

Gymnasieskolan 29 158 28 941

Kommunal vuxenutbildning 9 516 9 272

Totalt 128 498 124 937

_______________________________________________

Andelen lärare (heltidstjänster) per 100 elever för grundskolan och

gymnasieskolan 1990/91-1992/93

Diagram 5

Läromedelskostnad

Läromedelskostnaden inklusive utrustning och skolbibliotek har ökat

både i absoluta tal och i fast penningvärde.

Läromedelskostnaden inklusive bibliotek för grundskolan och

gymnasieskolan 1989-1992

Diagram 6

Svenska skolkostnader i internationell belysning

OECD har i två rapporter kallade Education at a Glance (EAG) gjort en

jämförelse mellan ett tjugotal länders utbildningssystem vad gäller

bl.a. kostnader, elevers kunskaper och utbildningsnivå. De senaste

uppgifterna härrör från läsåret 1990/91.

 Sverige är det land i den undersökta gruppen där de totala utbild-

ningskostnaderna i grund- och gymnasieskola är högst, drygt 5 % av

BNP. Skillnaderna mellan länderna kan delvis förklaras av att Sverige

har färre elever per lärare, men också av att kostnadsredovisningarna

för länderna inte är helt jämförbara. Vissa länder redovisar endast

den offentliga delen av utbildningskostnaderna. Andra förklaringar

till skillnaden är att kostnader för skolhälsovård, skolmåltider,

lokaler, sociala avgifter m.m. inkluderas i de svenska uppgifterna

men inte alltid i andra länders redovisningar.

Utgifter för grundskolan och gymnasieskolan i andel av BNP

Diagram 7

3 Speciella utvecklingsområden

3.1 Uppföljning och utvärdering av skolan

Regeringens bedömning: Regeringen anser det väsen-

tligt att kunskaperna om utvecklingen i skolan

ökar. Elevernas val av ämnen, utbildningsvägar och

profilerade skolor är nya aspekter som måste tas

upp i uppföljningen. Ett mer permanent uppfölj-

ningssystem kräver dessutom bättre jämförbarhet

över tiden än vad som hittills presterats.

 Förhållandet mellan uppföljning och utvärdering uttrycks ofta så att

uppföljning innefattar en beskrivning av läget, medan utvärdering

innebär eller möjliggör förklaringar. Både uppföljning och utvärde-

ring av skolan måste bedrivas kontinuerligt och så att jämförelser

över tiden underlättas.

 Den löpande uppföljningen är en viktig utgångspunkt för utvärde-

ringen. Under Skolverkets första period har utvärderingsinsatserna

koncentrerats på grundskolan. Stor vikt har lagts vid publiceringen

av resultaten från uppföljningen för att förbättra återföringen till

huvudmännen. Därutöver har den ekonomiska uppföljningen förstärkts.

Den bild av skolan som Skolverket ger i sin fördjupade anslagsfram-

ställning och i sina rapporter har väsentligt ökat kunskaperna om

framför allt grundskolan. Eftersom det historiska perspektivet till

stor del saknas har emellertid inte kunskaperna om utvecklingen i

skolan ökat i samma grad.

 Skolverket har hittills prioriterat återföringen till skolhuvud-

männen i den nya publicering som byggts upp. Denna inriktning har

varit bra ur flera aspekter. Det är väsentligt, med den ansvarsför-

delning mellan stat och kommun som gäller för skolväsendet, att det

riksomfattande uppföljnings- och utvärderingsarbetet har hög legiti-

mitet. Detta kan bl.a. uppnås genom att ge god tillgång till informa-

tion som kan användas i det lokala arbetet.

 Möjligheterna att få en bild av utvecklingen över tiden, vilket

särskilt ur statsmakternas synpunkt är viktigt, måste öka. Regeringen

ser det som väsentligt att statistikuppgifter tas fram så att sådana

jämförelser kan ske. I högre grad än hittills bör det vara möjligt

att ta tillvara det statistiska material som producerats före Skol-

verkets tillkomst så att relevanta slutsatser, i möjligaste mån, kan

dras om utvecklingen på längre sikt. Behovet av längre tidsserier bör

även beaktas i Skolverkets publikationer.

 De nya läroplanerna innebär stora möjligheter till lokal skolutveck-

ling. Det finns därför anledning att begrunda hur dessa förändringar

skall påverka den löpande uppföljningen. I detta sammanhang bör sta-

tistikfrågorna särskilt uppmärksammas.

 Hittills har statistiken för grundskolan byggt på gruppstatistik

bortsett från "årskurs 9-registret". Vidare är den begränsad till

yttre kriterier - kunskaper och innehåll ingår bara i form av betyg.

Den pågående reformeringen innebär att den löpande uppföljningen

måste kompletteras med uppgifter om:

* rekryteringen till olika typer av skolor - profilerade kommunala

 och fristående skolor av olika slag,

* vägen genom grundskolan, dvs. både elevernas egna val och hur

 skolorna använder sina profileringsmöjligheter.

 Kunskaper och inriktning blir också intressant i uppföljningen genom

den vikt statsmakterna tillmäter områden som naturvetenskap/teknik

och språk.

 I det nuvarande uppföljningssystemet är det svårt att analysera

frågor som dessa, eftersom individstatistik i huvudsak saknas för

grundskolan och provuppgifter hittills knappast använts i uppfölj-

ningssammanhang. De tänkbara uppgiftsvolymerna gör att uppföljningen

i större utsträckning måste baseras på urval. Det bör då övervägas om

de longitudinella databaserna UGU och IS vid Statistiska Centralbyrån

(SCB) samt pedagogiska institutionen vid Göteborgs universitet kan

användas också i uppföljningssammanhang. Hittills har den typen av

material främst använts för utvärdering och forskning. I såväl utvär-

dering som uppföljning måste också specialskolan, den obligatoriska

särskolan och sameskolan uppmärksammas och inte minst deras samspel

med grundskolan.

 Det finns likartade uppföljningsproblem på gymnasienivå. Övergången

till den nya gymnasieskolan, bl.a. med en betydligt höjd ambition i

s.k. allmänna ämnen för de yrkesförberedande programmen samt möjlig-

heterna till en mer kursutformad gymnasieskola, medför att elevernas

väg genom gymnasieskolan måste beskrivas på ett nytt sätt. Också här

finns det anledning att ägna större uppmärksamhet åt rekryteringen

till olika typer av skolor. Även på denna nivå bör kunskapsutveck-

lingen följas upp. Här är dock problemen något lättare att hantera

beroende på att individstatistiken är bättre utbyggd.

3.2 Skolans styrning

Regeringens bedömning: Det är en viktig uppgift

att under den närmaste treårsperioden utveckla

instrument för att kunna följa upp och verka för

den nationella skolpolitikens genomslag.

 I skollagen föreskrivs att utbildningen inom varje skolform skall

vara likvärdig, oavsett var i landet den anordnas. Att de nationella

målen och riktlinjerna får genomslag lokalt är därför nödvändigt.

 Skollagen föreskriver vidare att det i varje kommun skall finnas en

skolplan, som är antagen av kommunfullmäktige och som visar hur kom-

munens skolväsende skall gestaltas och utvecklas. En övervägande del

av landets kommuner uppgav att de år 1993 hade aktuella skolplaner.

Det är dock anmärkningsvärt att 45 kommuner 1993 uppgav att de sak-

nade skolplan. Skolverket konstaterar dessutom att kommunernas skol-

planer ännu inte fått ett tillräckligt konkret innehåll för att

fungera som verksamma styrinstrument. De anger ofta mål för undervis-

ningens innehåll och inriktning i stället för riktlinjer för priori-

teringar. Detta ger en del skolplaner karaktären av kommunala läro-

planer, vilket inte är avsikten med dem.

 Skolverket framhåller att uppföljnings- och utvärderingsverksamheten

är en svag länk i kommunernas styrning. Även om ungefär hälften av

kommunerna planerar att låta utvärdera skolplanerna, uppgav många

kommuner att de inte hade kompetens eller resurser för utvärdering.

 I regeringens direktiv för den fördjupade anslagsframställningen

framhölls att det är viktigt att Skolverket skaffar sig instrument

för att långsiktigt bedöma den nationella skolpolitikens genomslag.

Hur skolplanerna utvecklas och följs upp och hur skolorna använder

sig av lokala arbetsplaner är viktiga frågor att belysa i detta

sammanhang. Även den kommunala nämndorganisationens betydelse för

lyhördhet och genomslag av riksgiltiga beslut om skolan behöver be-

lysas. I samband med att de nya läroplanerna införs måste informa-

tionen om de nationella styrinstrumenten vara tydlig, liksom det

ansvar som ankommer på skolhuvudmannen och den enskilda skolan.

Regeringen utgår från att det också ligger i kommunernas intresse att

snarast ta itu med de brister vad gäller planering och uppföljning

som Skolverket pekat på.

3.3 Ledarskaps- och kompetensutveckling

Regeringens bedömning: Ledarskapsutvecklingen inom

skolan måste förstärkas. En ny ledarskapsutbild-

ning, som bygger på genomgången såväl statlig rek-

torsutbildning som kommunal ledarutbildning, bör

inrättas. Utformningen och ansvaret för genom-

förandet bereds för närvarande inom regeringskans-

liet.

Utvecklingsbehov i skolväsendet

En av Skolverkets huvuduppgifter är att stödja och stimulera utveck-

ling av skolväsendet. Detta kommer bl.a. till uttryck genom att

Skolverket disponerar anslag för forskning och utveckling, fortbild-

ning av personal i skolväsendet och även ansvarar för den statliga

rektorsutbildningen. Det är emellertid ytterst skolhuvudmännen som är

ansvariga för att skolans personal får nödvändig fortbildning.

 De senaste åren har inneburit att ansvarsfördelningen mellan stat

och kommun tydliggjorts. Därmed tydliggörs också att rektorerna har

två uppdragsgivare. Uppdragen formuleras dels i de riksgiltiga styr-

dokumenten; skollag, läroplaner, kursplaner och förordningar, dels i

skolplaner och andra kommunala styrdokument.

 Av den nationella utvärderingen framgår ett antal områden som, sett

ur det nationella perspektivet, behöver utvecklas. Det gäller t.ex.

undervisningen i matematik, naturvetenskapliga ämnen och teknik i

grundskolan. Det gäller problemlösning, tillämpning av kunskaper och

elevinflytande. Det gäller också rektors förutsättningar att ta det

ansvar för utvecklingen av verksamheten som skollagen och de nya

läroplanerna ålägger rektor.

 De nya läroplanerna, kursplanerna och timplanerna, ställer stora

krav på förmågan att prioritera i och utveckla verksamheten. Skolans

professionella ges stort utrymme och ansvar i den nya skolan och det

är nödvändigt att skolans rektor kan stimulera det pedagogiska ar-

betet och skapa uppslutning kring lokala mål och organisatoriska

lösningar. Samtidigt vet vi att dagens skolledare anser sig bäst

förberedda för uppgifter inom administration, organisation och

kommunikation.

Ledarskap

Det finns flera studier som pekar på betydelsen av den enskilda

skolans kultur för de resultat som presteras. Viktiga faktorer i

detta sammanhang är bl.a. att det finns gemensamma mål och att medar-

betarna känner sig delaktiga i utvecklandet av verksamheten. Mot

denna bakgrund blir ledarskapets betydelse mycket tydlig. Detta har

också påpekats i en rapport från Ingenjörs- och vetenskapsakademien

(IVA). Flera andra studier har, som t.ex. Mortimer redogör för i

School Effectiveness and School Improvement 1993, också pekat på

detta förhållande.

 Rektors ansvar för att leda och stimulera det pedagogiska utveck-

lingsarbetet är uppenbart. Bland annat Skolverkets utvärdering visar

emellertid att rektorer, trots en uttalad vilja att utöva denna led-

ningsfunktion, i realiteten ägnar huvuddelen av sin tid till admini-

strativa och ekonomiska uppgifter.

 Till viss del kan detta förklaras av att många kommuner förändrat

sin organisation. Detta arbete har naturligtvis i sig tagit tid och

resurser i anspråk. Två tendenser har varit särskilt tydliga. Dels

har skolorna getts ett allt större ansvar för resursutnyttjandet och

dels har nya verksamheter integrerats, t.ex. skolbarnsomsorg och

sexårsverksamhet. Rektor har därmed kommit att få ett vidgat ansvars-

område utanför den traditionella skolverksamheten.

 Huvudmännen har också ökat sina krav på uppföljning åtminstone i

ekonomiskt avseende. Reformer, som det ökade inflytandet för elever

och föräldrar, ställer också ökade krav på resultatredovisning och i

viss utsträckning marknadsföring. Kraven på att kunna visa resultat

leder till att kvalitetsfrågorna kommer i centrum. Rektor måste kunna

arbeta med olika metoder för att mäta och säkra kvaliteten. På det

senare området tas också initiativ bl.a. av Svenska kommunförbundet

tillsammans med Institutet för kvalitetsutveckling (SIQ).

 I dag finns en arbetsfördelning vad gäller utbildning av rektorer

som schematiskt kan beskrivas på följande sätt:

* Staten svarar, genom den grundläggande rektorsutbildningen, för

 att rektorerna ges kunskap om styrsystemet, de nationella styr-

 dokumenten, rektors ansvar samt verktyg för att analysera, följa

 upp och utvärdera verksamheten.

* Kommunerna svarar för att rektorerna ges kunskaper i arbetsled-

 ning, ekonomi, administration, personalfrågor, den kommunala

 skolutvecklingen etc.

 Sedan en tid tillbaka pågår ett samverkansprojekt mellan Skolverket,

Kommunförbundet och några kommuner i syfte att samordna den statliga

rektorsutbildningen med de kommunala insatserna.

 Inom andra sektorer, främst inom näringslivet, men också inom uni-

versitet och högskolor, har ett omfattande arbete lagts ner på att

utveckla kvalificerade ledarskapsutbildningar. Sådant arbete bedrivs

också inom försvaret. Dessa utbildningar är inriktade på det konkreta

ledarskapet och därmed sammanhängande behov av personlig utveckling.

De forskarinriktade påbyggnadsutbildningarna som hittills erbjudits

rektorer har inte gett ledarskapsfrågorna motsvarande utrymme.

 Mot bakgrund av de stora krav som nu ställs på ledningsfunktionen

inom skolväsendet är det naturligt att anlägga ett helhetsperspektiv

på ledarskapsutvecklingen. En ny ledarskapsutbildning, som bygger på

genomgången statlig rektorsutbildning, bör därför utformas.

 En sådan utbildning skall byggas upp utifrån de erfarenheter som

genererats inom kvalificerad ledarutveckling och ledarutbildning inom

andra sektorer av samhället. Den bör också baseras på erfarenheter

och forskning från såväl Sverige som andra länder. Särskild uppmärk-

samhet måste fästas vid integrationen av pedagogiskt och ekonomiskt-

administrativt ledarskap och personalledningsfunktionen. Utformningen

och ansvaret för genomförandet av denna utbildning behöver beredas

ytterligare med inriktning mot att en sådan utbildning skall kunna

starta redan under nästa läsår. I 1994 års budgetproposition har

regeringen, som tidigare nämnts, föreslagit att 15 miljoner kronor

avsätts för detta ändamål.

 Det förtjänar dock att påpeka att ett ökat statligt engagemang på

detta område inte innebär någon förändring av kommunernas ansvar.

Arbetsgivarrollen och ansvaret för medarbetarnas kompetensutveckling

är odelbart. Den kvalificerade ledarskapsutbildning staten utformar

är i stället uttryck för att dessa frågor är av stor strategisk be-

tydelse för skolans utveckling.

Fortbildning av lärare

Regeringens bedömning: Stöd till anordnande av

fortbildning bör inriktas på att utveckla insat-

serna så att fortbildningen blir en del i de en-

skilda skolornas utvecklingsstrategi.

 Typiskt för statsmakternas ställningstaganden i fråga om fortbild-

ning har varit att man gjort prioriteringar av olika ämnesområden. Om

skolan haft problem på något område har fortbildning varit vägen att

lösa problemet. I viss mån bygger statsmakternas agerande härvidlag

på en felsyn. Den svenska skolan har bortåt 150 000 lärare och ett

stort antal ämnen. Sammantaget över landet finns det i skolan ett

närmast oändligt antal problemområden, vart och ett i allmänhet av

ringa utbredning.

 Behov av ökade ämneskunskaper borde föreligga i varje ämne i den

svenska skolan. De försök som gjorts att prioritera visar också att

så är fallet. De listor på prioriterad fortbildning som statsmakterna

fastställde under större delen av 1980-talet visar att praktiskt

taget varje ämnesområde finns med.

 I ett tidigare regelstyrt system gjorde staten prioriteringarna av

fortbildningsbehoven och tvingades då att ta hänsyn till alla behov,

varmed prioriteringarna upphävde sig själva. I ett mål- och resul-

tatorienterat styrsystem bör just målen och resultaten tillmätas en

större betydelse också när det gäller att använda de statliga fort-

bildningsresurserna. Det innebär att statsmakternas krav inte blir

att en viss mängd fortbildning av ett visst slag skall produceras,

utan att fortbildning, som resulterar i utveckling av skolarbetet och

bättre undervisningsresultat, skall prioriteras.

 Det finns både svenska och internationella studier som visar att

fortbildningen egentligen bara ger några påtagliga effekter om den

tillsammans med annan kompetensutveckling sätts in i en medveten

strategi för att utveckla verksamheten. Skolverket påpekar i rappor-

ten Bilden av skolan att det är relativt sällsynt att uppföljning,

utvärdering och fortbildning ingår som medvetna led i strategin för

utvecklingen av en skola.

 Den nuvarande passiva hållningen från statens sida i detta avseende

måste brytas. Det statliga stödet till anordnande av fortbildning

måste innebära betydande krav på att fortbildningen skall ingå som

ett led i skolutvecklingen. Fortbildningsanordnarna måste bli betyd-

ligt aktivare när det gäller att välja ut var fortbildningsinsatser

skall göras, men också i fråga om att anpassa fortbildningsutbudet

till de lokala behoven. Detta förutsätter en öppen dialog mellan

fortbildare, skolhuvudmän och skolor.

 Detta synsätt ställer stora krav på hur fortbildningsuppdraget full-

följs. Det är regeringens uppfattning att det fortsättningsvis bör

ställas andra krav än hittills på fortbildningsproducenterna. Upp-

dragslämnandet måste innefatta tydligare angivelser av vad som skall

utföras. Detta innebär att Skolverket i högre grad måste engagera sig

i dialogen med fortbildningsproducenterna.

 Sammanfattningsvis måste alltså fortbildningen ingå som en del av

den utvecklingsstrategi som fastställs för den enskilda skolan. Det

bör vara en viktig förutsättning för den statliga verksamheten på

fortbildningsområdet. På så sätt kan fortbildningen få den roll i

utvecklandet av skolväsendet som avsågs när man slog fast att fort-

bildningen var ett viktigt statligt styrinstrument i det nuvarande

styrsystemet.

Lektorer

Regeringens bedömning: Skollagens föreskrift att

kommuner och landsting skall sträva efter att an-

ställa fler forskarutbildade lärare bör följas

upp.

 Den gymnasiala utbildningen bör kunna få tillgång

till fler sökande till lektorstjänster. Rege-

ringens mål är nämligen att fördubbla antalet dok-

torsexamina fram till år 2 000.

 Riksdagen har i samband med behandlingen av riksdagens revisorers

rapport (1992/93:RR4, bet. 1992/93:UbU21, rskr. 1992/93:276) gett

regeringen till känna att riksdagen bör informeras om bl.a. lektora-

tens besättning och forskarkompetensen i gymnasieskolan.

 I gymnasieskolan fanns det under läsåret 1992/93 ca 1 100 tjänst-

görande lektorer, exklusive korttidsanställda och tjänstlediga. Detta

är en nedgång med ca 100 lektorer från läsåret innan. De senaste två

åren har det skett en kraftig minskning av antalet lektorer. Trenden

är under de senaste tio åren nedåtgående. Nära 30 % av lektorerna är

60 år eller äldre. Mindre än 20 % är yngre än 50 år. Andelen forskar-

utbildade av dem som innehade en tjänst som lektor har inte föränd-

rats nämnvärt de två senaste åren. De forskarutbildade lärarna utgör

ca 60 % av dem som innehar en tjänst som lektor.

 Skolverket har i sin rapport Tillgången på utbildade lärare (Skol-

verkets rapport nr 30 1993) gjort en undersökning i 24 kommuner av

viljan i kommunerna att anställa lektorer. Skolverket konstaterar i

rapporten att kommunerna i allmänhet inte har varit benägna att ut-

lysa eller tillsätta vakanta lektorstjänster. De skäl som uppges är

att det saknas sökande och att nyanställningar av lektorer kan inne-

bära övertalighetsproblem på adjunktssidan eller att man inte anser

sig ha behov av lektorer.

 Riksdagens revisorer framhåller i sin rapport att tillgången på

lektorer kan ses som en viktig värdemätare på kvalitet i gymnasie-

skolan. Regeringen delar uppfattningen. Det finns många skäl att till

gymnasieskolan knyta forskarutbildade lärare och att också på andra

sätt öka kontakten med universitet och högskolor.

 Regeringen har satt upp målet att antalet doktorsexamina skall för-

dubblas fram till år 2 000. Det innebär att den gymnasiala utbild-

ningen kan få fler lektorer. På regeringens förslag har riksdagen

nyligen beslutat ta in en bestämmelse i skollagen som innebär att

kommuner och landsting skall sträva efter att för undervisning i

gymnasieskolan, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning

anställa lärare som har forskarutbildning (prop. 1992/93:250, bet.

1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93). Det är angeläget att följa effek-

terna av dessa åtgärder.

Lärarprognoser

Regeringens bedömning: Lärarprognoser bör utföras

så att resultaten går att använda både vid beslut

om rikttal för examination och som underlag för

planering och beslut inom högskolor och kommuner.

 Lärarutbildningen är ett av de statliga styrmedlen på skolområdet.

Staten har också genom den statliga lärarutbildningen påtagit sig ett

ansvar för lärarförsörjningen. Vid dimensioneringen av lärarutbild-

ningen är lärarprognoser ett viktigt underlag. Trots en lång tradi-

tion av lärarprognosverksamhet är det i efterhand lätt att påvisa

stora brister i underlaget för beslut om dimensionering av lärarut-

bildning. Det har visat sig svårt att göra riktiga bedömningar av

lärartätheten, födelsetalen och pensionsavgångarna. Kommunernas

ansvar för skolverksamheten och därmed för bemanningen gör att

förändringar av lärartätheten just nu kanske är den främsta osäker-

hetsfaktorn. Som Skolverket påvisat minskar nu lärartätheten samti-

digt som olikheten mellan kommunerna möjligen kommer att öka. Osäker-

heten om födelsetalen kvarstår också - under år 1993 minskade antalet

födda, men närmast mindre än väntat - liksom invandringens storlek.

 Det som åstadkommer dramatiken i dimensioneringen av lärarutbild-

ningen är att totalt sett måttliga förändringar i det absoluta lärar-

behovet medför stora förändringar i nyrekryteringsbehovet. Det är

förändringarna i nyrekryteringsbehovet och inte förändringarna i

lärarbehovet som ligger till grund för dimensionering av lärarutbild-

ningen. Om förändringarna i nyrekryteringsbehovet skall klaras bara

genom grundutbildning av lärare blir dimensioneringen ofrånkomligen

ryckig beroende på variationerna i födelsetalen och åldersfördel-

ningen bland lärarna. Till detta kommer den normalt sett långa

utbildningstiden (nu 3,5 år eller mer).

 Därför har lärarförsörjningen också klarats på annat sätt: genom

rekrytering av obehöriga lärare, genom att lärare flyttat från ett

stadium till ett annat - så övertog t.ex. folkskollärare med eller

utan vidareutbildning på 1960-talet en stor del av undervisningen på

högstadiet - och genom övertimmar. Genom de alternativ som numera

finns med den sammanhållna grundskollärarutbildningen har flexibili-

teten ökat för grundskolans del. Lärarförsörjningen påverkas natur-

ligtvis också numera av kommunerna genom t.ex. lönepolitik, anställ-

ningsvillkor och fortbildning.

 Centrala dimensioneringsbeslut har också ändrat karaktär så till

vida att regering och riksdag inte fastställer intagningen till

lärarutbildningen utan ger rikttal för examinationen under en treårs-

period och ger synpunkter på den följande perioden. De enskilda uni-

versiteten och högskolorna får därmed ett större ansvar för dimensio-

neringen. Framför allt grundskollärares hittills begränsade flytt-

ningsbenägenhet är en viktig förklaring till att grundskollärarut-

bildningen är så geografiskt spridd. Högskolorna får därmed ta ett

särskilt ansvar för lärarförsörjningen inom sitt geografiska närom-

råde.

 Lärarprognosarbetet bör bedrivas så att resultaten går att använda

både vid beslut om rikttal för examination och som underlag för

planering och beslut inom högskolor och kommuner. Ett viktigt syfte

är att ringa in de viktiga osäkerhetsfaktorer som behandlats ovan.

Till detta kommer skolpliktstidens början. Det finns anledning att

återkomma till den frågan när utredningen om förlängd skolgång och

sänkt skolpliktsålder avslutat sitt arbete. Känslighetsanalyser blir

då viktiga och de modeller som används måste göras "genomskinliga",

så att det lätt går att pröva effekten av förändrade antaganden på

centrala punkter.

3.4 Kursplaneutveckling

Regeringens bedömning: Intresset för skolans inne-

håll bör breddas och fördjupas. Regeringen vill

skapa garantier för att kursplanerna hålls

aktuella genom ett system med kontinuerliga över-

syner. I detta system bör ingå ett utvidgat samar-

bete med skolans intressenter.

 I en mål- och resultatstyrd skola är läroplan och kursplaner vikti-

gare instrument för styrningen av skolan än timplanerna. De nya

läroplanerna bör innebära att skolans och omvärldens intresse fokuse-

ras inte på hur tiden används och benämns utan på resultaten och den

ständiga strävan efter förbättring av metodik.

 En sådan utveckling från en "timplanekultur" till en "kursplanekul-

tur" ställer i sin tur höga krav på ett kontinuerligt och intensivt

arbete med att utveckla och förbättra kursplanerna. Utbildnings-

ministern framhåller i en promemoria inför arbetet med "Agenda 2 000"

hösten 1993 att kompetensbehoven och kunskapernas karaktär ständigt

förändras och att detta måste få betydelse för villkoren för utbild-

ning. Han har där angivit följande utgångspunkter för en analys av

framtida kunskapsbehov, nämligen

 * snabbheten i kunskapsutvecklingen,

 * det ökade kunskapsinnehållet i såväl varu- som tjänsteproduktion,

 * den ökade komplexiteten i samhälls- och kunskapsutvecklingen och

 * den tilltagande internationaliseringen.

 Den snabba utvecklingen understryker behovet av öppenhet och konti-

nuerlig förnyelse, vilket i högsta grad är tillämpligt på skolans

kursplaner. Det behövs ett system för kursplaneutveckling, som bygger

på kontinuerliga översyner och som ger möjlighet till en mera öppen

medverkan från skolans intressenter.

 I kursplanen läggs fast vad eleverna skall kunna när de slutfört sin

utbildning inom ett ämne eller en kurs. Av kursplanen skall framgå

ämnets eller kursens syfte, mål och struktur. Den skall däremot inte

innehålla några anvisningar om metoder och stoffurval. Kursplanerna

skall således vara tydliga när det gäller vilka kunskaper eleverna

skall ha när de lämnar skolan, men lämna ett stort utrymme för lärar-

na att utifrån elevernas behov och lokala förutsättningar välja stoff

och metoder för undervisningen.

 För att kursplanerna skall kunna fylla sin funktion i styrningen av

skolans undervisning måste de stå i överensstämmelse med aktuell

kunskapsutveckling. Med detta avses såväl sådana kunskaper som sko-

lans avnämare efterfrågar eller förväntar sig att skolan skall ge,

som sådan ny kunskap som genereras genom forskning och teknisk ut-

veckling. Med skolans avnämare avses här i första hand nästa utbild-

ningsnivå och arbetslivet. Andra viktiga intressenter i detta

sammanhang är självfallet de som verkar i skolan, skolledare, lärare

och elever. Ett område som inte heller får förbises är ny kunskap om

hur inlärning sker och hur detta bör påverka kursplaners utformning,

lärarutbildning och lärarfortbildning. Ny kunskap i här berörda av-

seenden eller nya behov på grund av samhällets utveckling är skäl för

att ompröva målen för skolan och blir därigenom signaler om att kurs-

planer behöver ses över. Till detta kommer självfallet resultat av

utvärdering av gällande kursplaner.

 Ett system med kontinuerliga kursplaneöversyner behöver nu utformas.

I detta bör ingå ett utvidgat samarbete med parter utanför skolan.

Detta system kan illustreras genom följande bild.

Diagram 8

 Steg A Behovet av en ny kursplan eller en revision av en gällande

kursplan bör i ökad utsträckning formuleras av skolans intressenter.

Det fordras därför ett tydligt system för att fånga upp signaler från

dessa. Den väsentligaste gruppen intressenter är skolans avnämare.

 Grundskolans ställning som en obligatorisk bildningsskola för alla

gör att hela samhället - föräldrar, samhällsorgan och arbetsgivare -

har anledning att ha synpunkter på vad eleverna i grundskolan lär

sig. De direkta avnämarna är i första hand de frivilliga skolfor-

merna, eftersom målsättningen är att alla elever skall fortsätta sin

utbildning.

 De frivilliga skolformernas avnämare är dels eftergymnasiala ut-

bildningar, dels arbetslivet.

 Andra intressenter är de som dagligen arbetar utifrån kursplanerna,

nämligen skolledarna och lärarna samt eleverna. I ökad utsträckning

bör dessa medverka till förbättringar av kursplanerna. Om detta blir

fallet ändras förhoppningsvis den inte ovanliga attityden bland

lärare att nya kursplaner, liksom andra förändringar i skolan, be-

slutas "där uppe" utan någon insyn eller något inflytande från dem

som är allra närmast berörda. Därmed kan också en diskussion om kurs-

planernas mål och metoderna för att förverkliga dessa komma till

stånd bland de professionella.

 Regeringen vill skapa ett system, där grupper som de här nämnda kan

medverka till att svensk skola utvecklas genom att bidra med förslag

om att nya kursplaner eller revideringar av existerande kursplaner

bör göras.

 Steg B De nu nämnda intressenterna bör också - på särskild uppma-

ning eller förfrågan - ges tillfälle att bidra med kursplaneunderlag.

Även andra, såsom universitetsinstitutioner, branschorganisationer

och enskilda forskare, bör kunna lämna sådana bidrag. Underlagen

skall uttrycka vad eleverna skall kunna inom ett visst ämnes- eller

yrkesområde.

 Steg C På grundval av dessa underlag bör förslag till kursplaner

utarbetas av experter på kursplanearbete eller av t.ex. ett lärarlag

eller en lärarhögskola.

 Steg D Kursplaneförslagen bör i någon systematisk form bedömas av

dem som skall använda kursplanerna för att vid behov korrigeras innan

de fastställs. Det är därvid viktigt att praktiska erfarenheter från

undervisningen kommer fram. En annan metod är att förslag till kurs-

planer blir föremål för ett omfattande remissförfarande. Detta torde

i första hand behövas då skillnaderna mellan den gällande och den

föreslagna kursplanen är stora.

 Steg E När kursplanen korrigerats med hänsyn till de synpunkter som

kommit fram under prövotiden eller remissförfarandet är det dags att

fastställa kursplanen.

 Steg F Ett aktivt stöd vid införandet av kursplaner bör utvecklas

parallellt med systemet för att utarbeta dem. Samarbetet med fort-

bildningsanordnare, med producenter av läromedel och författare av

kommentarmaterial bör utvecklas. I det sammanhanget bör också stöd

för skolornas arbete med ämnesövergripande teman särskilt beaktas.

 Steg G Utvärdering av kursplanens innehåll, form och funktionalitet

bör starta under prövotiden och sedan fortsätta när kursplanen fast-

ställts och införts.

 Resultatet av utvärderingen kan visa på behov av revidering av

kursplanen. Regeringen har nyligen fastställt kursplaner för grund-

skolan. Det är första gången kravnivåer fastställs på detta sätt.

Utvärderingen kommer här att ge underlag för bedömningen av om krav-

nivåerna skulle behöva justeras i någon riktning.

 I ett system med kontinuerlig översyn av kursplaner kan också ingå

riktlinjer för hur ofta kursplaner bör förnyas.

 Behovet av kursplaneöversyner kan variera kraftigt mellan olika

utbildningar, mellan olika skolformer och mellan olika ämnen eller

kurser. Flera av kursplanerna i grundskolan och i de mer teoretiskt

inriktade ämnena i de frivilliga skolformerna innehåller kunskapsmål,

som i större utsträckning är av grundläggande karaktär och därför

sannolikt inte behöver förändras lika ofta som kursplaner i natur-

vetenskapliga, tekniska och yrkesinriktade ämnen.

 Reformeringarna av de gymnasiala utbildningarna och nu av grund-

skolan har av naturliga skäl inneburit ett omfattande kursplanear-

bete, som har omfattat alla ämnen och kurser. I ett system med kon-

tinuerlig översyn av kursplaner kommer inte alla kursplaner att

förändras samtidigt. Förändringar i grundskolan påverkar självfallet

även kursplanerna för gymnasieskolan. Hösten 1998 börjar de elever

gymnasieskolan som fått undervisning efter grundskolans nya kurs-

planer.

 Alla kursplaneförändringar kan inte behöva följa det mönster för

arbetet som här skisserats. Om det kommer mycket tydliga signaler om

förändring av en kursplan i ett bestämt avseende och denna förändring

är av mindre omfattande art, bör beslut om ändring i kursplanen kunna

fattas utan att alla stegen i den beskrivna kedjan tagits. Med hänsyn

till vad som ovan anförts om de naturorienterande ämnena är det na-

turligt att ägna dessa ämnen en särskild uppmärksamhet vid införandet

av de nya kursplanerna.

 Det kan också diskuteras om det borde införas ett system med

"datummärkning" av kursplaner, t.ex. tre år.

 En fördel med en sådan datummärkning är att det skapas garantier

för att det med regelbundna intervaller sker en prövning av varje

kursplan - såväl vad beträffar innehåll som utformning. Ett sådant

system behöver inte nödvändigtvis innebära att alla kursplaner juste-

ras eller ersätts med nya efter varje sådan prövning. En prövning kan

ju också leda fram till att kursplanen godkänns för ytterligare en

period.

 Regeringen avser att ge ett uppdrag till Skolverket i dessa frågor.

3.5 Utveckling av gymnasieskolan

Regeringens bedömning: Utvecklingen av den nya

gymnasieskolan måste noggrant följas. Regeringen

vill särskilt framhålla några områden.

 * Hur den nya gymnasieskolans program- och gren-

 struktur svarar mot flickors och pojkars val

 och arbetslivets behov.

 * Utvecklingen inom industri- och naturveten-

 skapsprogrammen.

 * Målet att alla ungdomar skall få en fullständig

 gymnasieutbildning ligger fast. Inte minst den

 höjda ambitionsnivån inom den yrkesförberedande

 utbildningen förutsätter en metodisk utveckling

 av undervisningen.

Gymnasieskolans program- och grenstruktur

Första året med nationella program, dvs. 1992/93, gick ca 20 000

elever i dem. Innevarande läsår har över 90 000 elever tagits in.

Enligt kommunernas planering för nästa läsår kommer ca 100 000 elever

att då gå första året av nationella program. Endast drygt 700 elever

kommer enligt planerna att tas in på de gamla linjerna det sista året

detta är möjligt.

 Riksdagsbeslutet våren 1991 hade som det ena huvudsyftet att ge alla

ungdomar i gymnasieåldern garanterad rätt till en treårig gymnasie-

skola. Det andra huvudsyftet var en omläggning av yrkesutbildningarna

från många specialiserade utbildningar till färre mera teoretiskt

gedigna utbildningar, som riktar sig mot bredare sektorer av arbets-

livet.

 Dessa mål för gymnasiereformen sattes upp i insikten att arbetsmark-

naden nu och i framtiden kräver välutbildad arbetskraft med beredskap

inför snabba förändringar. Personer med en gedigen inte alltför spe-

cialiserad utbildning har större möjligheter att byta arbete och

kanske även yrke under sitt yrkesaktiva liv.

 De nationella programmen i den nya gymnasieskolan bygger således på

principen att utbildningarna skall rikta sig mot en bredare del av

arbetsmarknaden. Specialiseringen mot en mera bestämd studieinrikt-

ning eller sektor av arbetsmarknaden tillgodoses på vissa program

genom en grendelning från årskurs 2 och på andra program genom val-

bara kurser. Dessutom kan det förekomma lokala grenar. Den speciali-

serade delen av utbildningen sker dock inte i gymnasieskolan utan

genom färdigutbildningen hos arbetsgivaren.

 Den gymnasieskola som nu håller på att införas ger dessutom betyd-

ligt större utrymme för flexibla lösningar än den gamla. Möjlighe-

terna till specialisering ökar ytterligare genom den kursutformade

gymnasieskolan. Kommunerna kan erbjuda utbildningspaket i form av

specialutformade program med andra utbildningskombinationer än inom

de nationella programmen. En mer kursutformad gymnasieskola ger ele-

verna ökad frihet att påverka sin utbildning och skolorna bättre

möjligheter att successivt och i takt med arbetslivets förändrade

behov förnya utbildningen genom utbyte av kurser. Kommunerna kan

profilera sin utbildning mot det lokala arbetslivets behov och ele-

verna kan kombinera studieförberedande och yrkesförberedande kurser

i högre utsträckning än tidigare.

 Dessa nya möjligheter skapar ett viktigt utrymme för lokal utveck-

ling och ett vidgat samarbete mellan gymnasieskolan och dess omvärld

i form av exempelvis den högre utbildningen och arbetslivet. Samti-

digt finns det, enligt regeringens mening, skäl att vara uppmärksam

på tendenser till att den lokala kreativiteten förytligas till eti-

kettering och strävan efter originalitet och påhittighet för dess

egen skull. Profil och förnyelse innebär inte att kraven på skolan

att ge en god kunskapsgrund för fortsatta studier och arbetsliv får

minskas.

 Det stora intresset för de specialutformade programmen i kommunerna

innebär inte att det finns anledning att nu ifrågasätta behovet av

nationellt definierade och sammansatta program i gymnasieskolan. De

specialutformade programmen är ett komplement till - inte en ersätt-

ning för - de nationella programmen.

 Ungdomar är vid sina val av utbildning mycket medvetna om utsikterna

att få arbete inom olika sektorer av arbetsmarknaden. Därför bör man

analysera hur flickors och pojkars val av utbildning påverkas dels av

situationen på arbetsmarknaden, dels av utbildningens konstruktion.

Industri- och naturvetenskapsprogrammen

I några fall är ett vikande intresse för en viss utbildningssektor en

bestående trend, som inte har förbättrats genom reformeringen, näm-

ligen utbildningsområden som riktar sig mot industrin.

 Industriprogrammet tilldrar sig betydligt mindre intresse från ung-

domarna än i de förhoppningar som knöts till programmet. Med hänsyn

till att industriprogrammet konstruerades för att ge eleverna en god

grund för arbete inom många delar av industrin är det ringa intresset

mycket oroande.

 Också det naturvetenskapliga programmet har rönt ett svagt intresse.

Detta är bekymmersamt, eftersom flera undersökningar entydigt visar

ett ökat behov av arbetskraft med naturvetenskaplig och teknisk ut-

bildning. Statistiken visar att antalet sökande till gymnasieskolans

tekniska utbildningar minskat varje år de senaste fem åren, medan

antalet sökande till naturvetenskapliga utbildningar har varit

oförändrat.

 Enligt regeringens bestämda uppfattning måste dessa negativa trender

brytas. Behovet av utbildade från gymnasieskolans naturvetenskapliga

och tekniska utbildningar är stort inom flera sektorer av samhället.

Svensk industri behöver nu och i framtiden välutbildade tekniker. Hög

kompetens är en förutsättning för tillväxt och ger företagen möjlig-

het att möta en ökande konkurrens.

 Enligt vissa bedömningar krävs det en fördubbling av antalet ci-

vilingenjörer på arbetsmarknaden fram till år 2010. För den högre

utbildningen är det därmed angeläget att rekryteringsunderlaget till

de tekniska högskoleutbildningarna ökar väsentligt.

 Rekryteringsproblematiken har startat en diskussion bland företrä-

dare för den högre utbildningen och näringslivet angående behovet av

att se över organisation och innehåll i den gymnasiala tekniska ut-

bildningen.

 Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) har i en debattskrift "Teknisk

kompetens för framtidens företag" bl.a. pekat på nödvändigheten att

skapa ett nytt tekniskt program som bättre sammanlänkar teori och

praktik. SAF framhåller att företagens medverkan i utbildningen måste

öka genom t.ex. entreprenader, företagsskolor, branschskolor och tek-

niska institut, som drivs av skola och företag i samverkan.

 Kungliga Vetenskapsakademien ifrågasätter å andra sidan om den nuva-

rande indelningen av gymnasieskolans teoretiskt inriktade utbild-

ningar i ett naturvetenskapligt och ett samhällsvetenskapligt program

är förenlig med framtida kompetenskrav. Akademien föreslår att de

båda studieförberedande programmen ersätts av ett program med stor

gemensam kärna av såväl matematik och naturvetenskap som kulturveten-

skap i kombination med möjligheter till fördjupning och tillval.

 Vissa kommuner erbjuder eller planerar att erbjuda ett specialut-

format program som består av delar från såväl det samhällsvetenskap-

liga som det naturvetenskapliga programmet. Syftet är att ge eleverna

möjlighet att skjuta upp valet mellan de båda studieförberedande

programmen i förhoppningen att fler elever skall intresseras att

välja naturvetenskaplig eller teknisk utbildning.

 Regeringen har, vilket redovisades i 1994 års budgetproposition

(prop. 1993/94:100 bil. 9), tagit initiativ till en rad olika åtgär-

der i syfte att öka ungdomars intresse för studier med teknisk och

naturvetenskaplig profil. Skolverket och Verket för högskoleservice

bedriver på regeringens uppdrag ett femårigt utvecklingsprojekt, vars

resultat kommer att kunna redovisas för riksdagen inför nästa utveck-

lingsplan. Regeringen räknar med att inom några år ha underlag för en

bedömning av om det finns anledning till förändringar av det natur-

vetenskapliga programmet.

 Till de viktigaste frågorna under de närmaste åren hör enligt

regeringens uppfattning också arbetet med att analysera hur industri-

programmets konstruktion kan förändras, t.ex. genom att det delas upp

i flera program eller genom att det matematiskt-tekniska inslaget

förstärks. I det sistnämnda avseendet finns exempel på utbildningar

som kan ge värdefullt underlag, t.ex. det specialutformade natur-

vetenskapliga programmet med industriell och motorteknisk inriktning

i Skövde.

Specialisering genom gren eller kurs inom de nationella programmen

Allt fler kommuner planerar en utveckling av sin gymnasieskola i

riktning mot en skola, där ungdomarna väljer kurser bland alla dem

som finns på de förekommande programmen. I diskussionerna om möjlig-

heterna att sätta samman en utbildning genom val av kurser upplevs

den nuvarande grenindelningen ibland som ett hinder. Om ett studie-

program skall sättas samman med kurser från flera grenar inom ett

program blir det ett specialutformat program. Alternativt kan kom-

munen göra en lokal gren. En analys bör göras av om nationella pro-

gram, som nu har grenar, i stället eller som alternativ skall ge

specialisering genom valbara kurser.

 Det finns nu över 200 lokala grenar. Självfallet anser regeringen

att det är positivt när kommuner profilerar sin utbildning och det

finns många exempel på nytänkande. Det synes emellertid ibland vara

så att kreativiteten snarare inriktats på att bevara en gammal ut-

bildning än på att skapa en ny. Skillnaderna mot nationellt beslutade

grenar synes inte heller alltid vara motiverade - annat än som motiv

för att till utbildningen kunna rekrytera elever från hela landet.

Regeringen vill i det sammanhanget framhålla att elevers önskemål om

att få studera del av utbildning i annan kommun bör lösas genom sam-

verkansavtal. Denna fråga penetreras av arbetsgruppen som följer ut-

vecklingen av en kursutformad gymnasieskola.

Samma kärnämnen på alla nationella program

Ett av huvudsyftena med gymnasiereformen var att höja den teoretiska

nivån på de yrkesförberedande gymnasiala utbildningarna. Alla elever

på nationella och specialutformade program har en gemensam kärna av

kunskaper i svenska, engelska, matematik, samhällskunskap, religions-

kunskap, naturkunskap samt idrott och hälsa och estetisk verksamhet.

Alla elever skulle härigenom få allmän behörighet till högre studier.

Detta motiv har visat sig mindre hållbart eftersom universiteten och

högskolorna numera bestämmer antagningskraven. De kräver ofta högre

förkunskaper än vad kärnämneskurserna ger.

 Det finns en oro i skolorna för att en del elever på de nya treåriga

yrkesförberedande utbildningarna i gymnasieskolan inte kommer att

klara kraven i de teoretiska ämnena. Det kan då vara lätt att hävda

att målen för de yrkesförberedande nationella programmen är för högt

satta, eller att elever som valt yrkesförberedande program är

ointresserade av teoretiska ämnen. Regeringen vill emellertid fram-

hålla att förändringarna bygger på tydliga signaler om att arbetsli-

vet i framtiden kommer att förutsätta betydligt högre kompetens

generellt.

 Det finns skolor som integrerar de teoretiska ämnena med undervis-

ningen i yrkesämnena och därigenom får goda undervisningsresultat. En

sådan integrering bör enligt regeringens uppfattning underlättas i

stället för den av ekonomiskt-organisatoriska orsaker eftersträvade

samordningen med de studieförberedande utbildningarna. Sådana samord-

ningar kan leda till en koncentration av de teoretiska ämnena till

första året, vilket är en nackdel för eleverna på de yrkesförbere-

dande utbildningarna. För dessa elever är en samverkan mellan lärarna

i de teoretiska ämnena och yrkesämnena i syfte att göra undervis-

ningen mera verklighetsanknuten av största vikt.

 Regeringen anser det angeläget att utvecklingen på detta område noga

följs och att det på olika sätt sker en metodisk utveckling av under-

visningen på de yrkesförberedande utbildningarna. Problemet är såle-

des, enligt regeringens uppfattning, inte att kärnämnena är av för

stor omfattning eller att målen är för högt ställda utan mera av or-

ganisatoriskt och metodiskt slag. Regeringen är angelägen om att am-

bitionerna att höja yrkesutbildningens kvalitet går att uppfylla.

Resultatet av reformeringen får självfallet inte bli att andelen

elever som definitivt avbryter eller begränsar sin utbildning ökar

markant. I detta sammanhang vill regeringen hänvisa till vad som

framhållits i det föregående om uppföljningen av studieavbrotten och

deras orsaker.

 Riksdagen beslutade i samband med behandlingen av propositionen En

ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux,

gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2,

rskr. 1993/94:93) att ge regeringen tillkänna att det borde till-

sättas en parlamentarisk kommitté för att följa utvecklingsarbetet i

gymnasieskolan. Regeringen avser att inom kort tillsätta denna kom-

mitté.

3.6 Elever med svårigheter

Regeringens bedömning: Tendenserna till att elever

som behöver stöd inte får detta i tillräcklig om-

fattning bör ägnas stor uppmärksamhet under den

kommande treårsperioden.

 Enligt skollagen skall alla barn och ungdomar, oberoende av kön,

geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika

tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och

ungdomar. Kommunen skall i den utbildning som anordnas ta hänsyn till

elever med särskilda behov och ge särskilt stöd till elever som har

svårigheter i skolarbetet.

 Av Skolverkets redovisning (rapport nr 37) framgår att gruppen ele-

ver med behov av särskilt stöd är omnämnt i så gott som alla kommu-

nala skolplaner och att de vanligtvis är en prioriterad grupp.

 Nästan hälften av alla kommuner uppger att antalet elever med behov

av särskilt stöd har ökat. Förutsättningarna för att hjälpa denna

elevgrupp har dock förändrats genom att minskade ekonomiska resurser

kräver resurssnålare lösningar. Skolverket noterar en tendens till

att resurser för specialundervisning i ökad utsträckning går till

färre och mer resurskrävande elever.

 Regeringen drar av redovisningen slutsatsen att det kan finnas en

risk för att elever med mindre påtagliga svårigheter eller funktions-

hinder inte får stöd i tillräcklig omfattning och att detta kräver

ytterligare belysning. Regeringen avser följa frågan uppmärksamt

under den närmaste treårsperioden. Regeringen avser även följa pro-

blemet med mobbing i skolan.

 Enligt Skolverket visar utvärderingarna tydligt på riskerna med en

alltför administrativt rationell resurshantering. Även Statens insti-

tut för handikappfrågor i skolan uppmärksammar att den förenklade och

schablonmässiga fördelning av resurser, som sker i vissa kommuner,

kan ställa till problem då det under läsåret uppkommer behov av sär-

skilda resurser för en elev. Myndigheterna påpekar dock samtidigt att

det i kommunerna finns en klar uppmärksamhet och vilja till att ut-

veckla styrinstrument för att fördela resurser till elever med svå-

righeter, där sådana risker undviks. Regeringen följer utvecklingen

av resursfördelningen och införandet av nya styrsystem för skolan i

kommunerna.

3.7 Invandrarelevers kunskaper i svenska språket

Regeringens bedömning: Regeringen har tagit del av

rapporter om invandrarelevernas bristfälliga kun-

skaper i svenska. Regeringen kommer att i höst

tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att analysera

frågan och komma med förslag till åtgärder.

 Andelen invandrarelever ökar. I de invandrartäta områdena med få

svenska elever skapas en språkmiljö i och utanför skolan, som för-

svårar språkinlärningen och ger för få naturliga tillfällen att an-

vända det svenska språket. Man kan bo, leka, idrotta och umgås och

hela tiden använda sitt eget modersmål. Behovet av att kunna tala och

förstå svenska särskilt bra upplevs som mindre. Detta är en synner-

ligen allvarlig fråga, som skolan inte ensam kan lösa, men det är

viktigt att skolan gör allt vad den kan för att stödja invandrarele-

vers språkutveckling.

 Som regeringen tidigare redovisat (avsnitt 2.1) visar såväl den

nationella utvärderingen som internationella undersökningar (IEA)

stora skillnader i läsförmåga hos eleverna. Barn som har ett annat

hemspråk än svenska visar sämre läsförmåga än barn som har samma

språk i hemmet och i skolan. Skillnaderna var för Sveriges del bland

de största i de länder som deltog i IEA-undersökningen.

 Regeringen har också tagit del av rapporter från skolor i invandrar-

täta områden om invandrarelevernas bristfälliga kunskaper i svenska.

Många elever klarar inte sina gymnasiestudier på grund av sitt språk-

liga handikapp. De behärskar inte ord och begrepp i svenskan till-

räckligt bra för att kunna studera och tillgodogöra sig undervis-

ningen i gymnasieskolan.

 Ett flertal undersökningar visar ett tydligt samband mellan studie-

resultat och språkfärdighet i svenska. Det är därför väsentligt att

kraftfulla insatser i svenskundervisning sätts in på ett tidigt sta-

dium för att underlätta fortsatta studier. Dessa insatser får inte

heller avslutas för tidigt. Ofta har invandrarelever ett godtagbart

talspråk, som dock inte är tillräckligt omfattande för vidare stu-

dier. Speciella insatser i form av särskild syo för dessa elever kan

också vara aktuella. Regeringen avser att i höst tillsätta en arbets-

grupp med representanter från storstadsområdena för att analysera

problemen och komma med förslag till åtgärder.

3.8 Skolstart

Regeringens bedömning: I bl.a. läroplanen för det

obligatoriska skolväsendet har regeringen betonat

vikten av samverkan mellan förskolan och den obli-

gatoriska skolan. Regeringen ser det emellertid

som angeläget att göra en tydlig gränsdragning

mellan skolans och barnomsorgens uppgifter. Det är

därför ett oavvisligt krav att både skolan och

föräldrarna vet om barnet går i skolan eller i

förskolan.

 Från och med den 1 juli 1991 kan barn börja skolan redan vid sex års

ålder. Kommunerna har dock möjlighet att under en övergångstid om sex

år bestämma i vilken takt sexåringar skall tas in i skolan. Enligt

senast tillgängliga siffror, läsåret 1992/93, var drygt 3 % av samt-

liga elever i årskurs 1 sexåringar, att jämföra med 0,5 % läsåret

1990/91, dvs. innan reformen infördes.

 För att genomföra beslutet om den tidigare skolstarten har olika

modeller prövats av kommunerna, såväl vad gäller styrning och ledning

som pedagogiska lösningar.

 Skolverket har i rapporten Bilden av skolan 1993 påtalat brister i

kommunernas handläggning av den tidigare skolstarten. Av redovis-

ningen framgår att kommunen inte alltid tar ställning till vilken

verksamhet barnen deltar i. En del sexåringar skrivs in i skolor där

verksamheten enligt Skolverkets uppfattning närmast kan liknas vid

förskolans. Skolverket har funnit att man i andra kommuner undviker

inskrivning trots att verksamheten mer liknar skolans. Skolverket

avser därför att i sitt uppföljnings- och tillsynsarbete särskilt

följa frågan om tidigare skolstart.

 Såsom regeringen tidigare betonat är det viktigt med en tydlig

gränsdragning mellan skolans och barnomsorgens uppgifter. Skolan är

en obligatorisk verksamhet som regleras i skollagen, medan förskolan

är en frivillig verksamhet som regleras i socialtjänstlagen. Skol-

plikten innebär rättigheter och skyldigheter för eleven och det är

därför ett oavvisligt krav att både skolan och föräldrarna vet om

barnet går i skolan eller i förskolan. Kommunens beslut i dessa

frågor måste därför vara entydiga så att någon osäkerhet om beslutets

innebörd inte föreligger. Däremot har regeringen självfallet inga

invändningar mot att skolor och skolhuvudmän använder sig av de möj-

ligheter som finns i gällande lagstiftning till att avdramatisera

skolstarten och övergången från förskola till skola. Regeringen har

också tidigare framhållit att det är viktigt med en smidig övergång

från barnomsorg till skola. Vikten av samverkan med bl.a. förskolan

understryks för övrigt i den nya läroplanen för det obligatoriska

skolväsendet.

 Frågor som hänger samman med skolstart, skolplikt samt de pedago-

giska, organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna av olika mo-

deller utreds, som redan framgått, för närvarande av Utredningen om

förlängd skolgång och sänkt skolpliktsålder (dir. 1993:39). Slut-

rapport kommer att avlämnas under våren.

3.9 Datoranvändningen i skolan

Regeringens bedömning: Datorer används varken som

generellt arbetsverktyg eller som specifikt peda-

gogiskt hjälpmedel i tillräcklig omfattning i

dagens skola. Skolan är, under de tre kommande

åren, i behov av aktivt stödjande åtgärder från

statens sida om eleverna skall kunna erbjudas en

modern undervisning.

 Regeringen gav i augusti 1992 Skolverket i uppdrag att ansvara för

genomförandet av den nationella skoldatapolitiken. Regeringen pekade

i uppdraget på att användningen av datorer i skolan, både som gene-

rellt verktyg och specifikt pedagogiskt hjälpmedel, måste öka. Som

underlag för detta arbete och för att kunna utvärdera gjorda insatser

krävs en analys av dagens datorsituation inom skolan. Regeringen

framhöll vidare att lärarnas tillgång till datorer bör förbättras

liksom att en kontinuerlig informationsspridning uppmuntrar till ökad

datoranvändning. Utveckling och distribution av dataläromedel och

program inom ramen för en naturlig marknad bör stimuleras. Slutligen

efterlyste regeringen en fortlöpande utvärdering av datorernas inver-

kan på bl.a. inlärningsresultat och kursinnehåll.

 Skolverket har inkommit med en redogörelse för verksamheten t.o.m.

november 1993 och för de under 1994 planerade aktiviteterna. Verket

har också redovisat resultaten av sin undersökning Skolans datorer -

en bild av datoranvändningen i skolan (Skolverket dnr 92:11389). I

rapporten konstateras att det finns stora skillnader mellan skolfor-

merna vad avser tillgången till datorutrustning men att den utrust-

ning som finns är förhållandevis modern. Inom den kommunala gymnasie-

skolan finns det en dator per tio elever medan det i grundskolan bara

finns en dator per 38 elever. De lokala variationerna är stora. Detta

innebär att tillgången på datorer fortfarande är för låg i grund-

skolan, även om utvecklingen tycks gå i rätt riktning. Ett rimligt

etappmål bör vara att varje klass skall ha tillgång till minst en

dator.

 Undersökningen visar också att det fortfarande är vanligt med dator-

salar. Detta är ett resultat av den tidigare inriktningen mot under-

visning om datorer. Nu måste, enligt regeringens uppfattning, datorer

ses som ett hjälpmedel bland andra i undervisningen. Det innebär att

datorer måste finnas direkt tillgängliga i skolans olika undervis-

ningssituationer.

 Lärarna saknar i stor utsträckning tillgång till egna datorer. Detta

är mest framträdande i grundskolan. Därmed saknar många lärare möj-

lighet att använda datorer som stöd i det egna arbetet - med plane-

ring, utformning av undervisningsmaterial etc. - vilket är en viktig

förutsättning för att börja utveckla datorstödd undervisning.

 Under våren kommer Skolverket att slutföra ett projekt som under-

söker hur undervisningens innehåll och uppläggning och elevernas in-

lärning påverkas av datoranvändningen. Skolverket har vidare beställt

en marknadsöversikt över olika kommunikationssystem och databaser.

Ansvaret för utveckling, översättning och distribution av programvara

samt bidrag till det nordiska samarbetet har Skolverket lagt hos

Gävle datapedagogiska centrum. Verket har även fördelat medel till

ett arbete med dokumentdatabaser och ett om datorer i matematikunder-

visningen. Under det kommande året har Skolverket för avsikt att

utarbeta information till skolor och skolhuvudmän om datatekniken och

dess tillämpningar.

 Den snabba tekniska utvecklingen har medfört att kunskap om hur en

dator fungerar i dag, i motsats till tidigare, inte är nödvändig för

att kunna använda den. Utvecklingen inom mjukvarubranschen har dess-

utom lett till att det finns ett stort utbud av såväl generella som

specifikt pedagogiska program. Datorn kan och måste därför i dag be-

traktas och behandlas som ett vanligt arbetsredskap. Användningen av

datorer kan dessutom direkt gynna elever med koncentrations- och

inlärningssvårigheter samtidigt som den ger nya möjligheter för ele-

ver med funktionshinder. Detta framgår t.ex. av det arbete som

Statens institut för handikappfrågor i skolan bedrivit. I belysning

av detta är det regeringens bedömning att datoranvändningen i skolan

ännu inte fått den spridning som vore önskvärd och är möjlig. Detta

är beklagligt eftersom elevernas intresse är stort och eftersom sko-

lan har som uppgift att förbereda eleverna för att leva och verka i

det framtida samhället. Särskild uppmärksamhet måste även ägnas åt de

skillnader som finns i flickors och pojkars intresse för och vana vid

att hantera datorer. Flickor måste, på sina villkor, få tillgång till

datorn som arbetsredskap, vilket kräver medvetna insatser av skolan.

 Regeringen konstaterar att skolan har behov av aktiva stimulansåt-

gärder om eleverna skall kunna erbjudas en modern undervisning. Områ-

den som regeringen bedömer vara av särskilt intresse är datorkommuni-

kation, nya läromedel, metodutveckling och informationsspridning.

 Kommunikation med hjälp av datorer ger nya möjligheter till informa-

tionsutbyte mellan människor. Efter beslut i Nordiska ministerrådet

byggs nu ett nordiskt skoldatanät upp. Detta nät (baserat på Inter-

net) skall genom olika tjänster stödja användandet av datorkommunika-

tion mellan skolor i Norden. Snabba nationella och internationella

förbindelser skapas via tjänsten elektronisk post- och konferensverk-

samhet. Andra nättjänster är tillgång till olika databaser, konferen-

ser i pedagogiska och andra frågor, tillgång till olika program och

möjlighet att mellan olika intressenter skicka information, statistik

och enkla frågor. Tjänsterna bör utformas så att ett minimum av

datorvana krävs av användaren och att befintlig datorutrustning i

möjligaste mån kan utnyttjas. Värt att notera i detta sammanhang är

att i de övriga nordiska länderna har skolorna redan i dag tillgång

till skolnät med omfattande tjänsteutbud, vilka enkelt kan infogas i

det nordiska nätet. På Island t.ex. är 80 % av skolorna anslutna till

nätet, i Danmark är över 300 skolor anslutna till Skolernes Database-

service och i Finland erbjuds såväl pedagogiska som rent administra-

tiva tjänster över nätet. Skolorna inom det offentliga skolväsendet i

Sverige erbjuds i dag inga specifika skoltjänster via datanät.

 Vad gäller läromedlen är det önskvärt att datorteknik i ökad omfatt-

ning kombineras med andra medier. Ett exempel är samhällskunskap där

datorer skulle underlätta uppdatering av statistiska uppgifter och ge

nya möjligheter att presentera och analysera denna information.

 Kunskaper om användningen av datorer i undervisningen och som ett

redskap för lärarnas eget arbete måste utvecklas och spridas. Ett

betydelsefullt insatsområde måste vara utvecklingen av metoder för

att använda datorn i skolan. Slutligen måste återkommande utvärde-

ringar av den förda skoldatapolitiken och dess resultat genomföras.

 Regeringen anser att datoranvändningen, framför allt i grundskolan,

har en alltför liten omfattning. Genom regeringens uppdrag har

Skolverket ett betydande ansvar för utvecklingen härvidlag. Enligt

regeringens uppfattning måste Skolverket ikläda sig en betydligt mera

aktiv roll i arbetet med att stimulera användandet av informations-

teknologi i skolan. Även lärarhögskolorna kan göra viktiga insatser

genom att ge studenterna kunskaper om hur datorn kan användas i

undervisningen och möjlighet att själva använda datorer i sin

utbildning.

 Regeringen räknar även med att det arbete som bedrivs i den nyligen

tillsatta informationsteknologikommissionen kommer att främja dator-

användningen i skolan.

4 Distansundervisning

Regeringens bedömning: Användningen av distansme-

toder inom utbildningsområdet bör öka. Det är

angeläget att fler aktörer uppmuntras att delta i

en utveckling och en utbyggnad av distansutbild-

ningen.

 En utredning bör tillsättas med uppgift att

undersöka förutsättningarna för ett förändrat

huvudmannaskap för Statens skola för vuxna i

Norrköping.

 I ett land som Sverige - med långa avstånd och gles bebyggelse i

kombination med en väl utvecklad infrastruktur - borde distansmetoder

inom utbildningen vara vanligt förekommande. Likväl utnyttas dessa

metoder endast i mycket begränsad omfattning. Genom att den icke

statliga sektorn inom distansutbildningen har reducerats under de

senaste decennierna, är distansutbildningens ställning i dag snarast

svagare än under 1950-talet, trots ett växande behov och förekomsten

av ny teknik. I betänkandet Kunskapens krona (SOU 1993:23) under-

stryker utredaren behovet och vikten av att distansmetoder inom ut-

bildningen kommer till användning. Remissinstanserna delar över lag

detta synsätt.

 De stora behoven av att höja kompetensnivån i olika avseenden inom

den vuxna befolkningen är i dag väl dokumenterade i ett flertal

rapporter och utredningar. För att möta kraven på kompetenshöjningar

fordras flexibla lösningar av utbildningsinsatsernas innehåll, form

och förläggning i tiden. Dessutom utgör tillgången på reguljär ut-

bildning fortfarande ett hinder för många att stärka sin kompetens.

Distansundervisning innebär att studier lättare kan erbjudas också

dem som inte har möjlighet att förlägga studierna till en skola.

Genom att använda modern informationsteknologi skulle distansutbild-

ningen i framtiden kunna spela en långt viktigare roll än vad som

fallet är i dag.

 Distansmetoderna skapar förutsättningar för en långtgående indivi-

dualisering av utbildningen. I varje enskilt fall kan dessa metoder

kombineras med traditionell undervisning, handledning, studiecirklar

och självstudier. Därigenom kan den enskildes behov och förutsätt-

ningar mötas och lokala förutsättningar för undervisningen tas till

vara.

 Distansutbildning måste därför ses som ett värdefullt och utveck-

lingsbart alternativ till den mera traditionella skolundervisningen.

Men den bör inte bara ses som ett alternativ - den bör kunna utveck-

las också som ett inslag i en i övrigt lärarledd utbildning. Radio

och tv har länge använts på det sättet. Datorer och andra medier

erbjuder allt större möjligheter till en fruktbar samverkan mellan

traditionella utbildningsmetoder och distansmetoder.

 Regeringen har för avsikt att senare återkomma till riksdagen med

förslag om att särskilda medel anslås för att stödja och stimulera

nätverk och försöksverksamheter där distansmetoder i undervisningen

ingår som en del. Bidrag bör kunna utgå till utbildningsanordnare och

bör främst avse utveckling av distansmetoder i olika vuxenutbild-

nings- och folkbildningssammanhang. Enligt regeringens mening ges

därmed goda förutsättningar för spridning av erfarenheter och kunnan-

de om distansmetodernas användbarhet i utbildningssammanhang.

Statens roll inom skolväsendet bör renodlas

Statens skolor för vuxna (SSV) skall komplettera komvux genom att

erbjuda utbildning av i huvudsak samma slag i form av distansunder-

visning. SSV finns i Härnösand (SSVH) och i Norrköping (SSVN). SSVH

och SSVN har staten som huvudman. Utbildningen är avgiftsfri för

eleverna och de studerande är berättigade till statligt studiestöd.

 1991 års riksdagsbeslut (prop. 1990/91:85, bet. 1991/92:UbU16, rskr.

1990/91:356) vidgade kommunernas ansvar för att allas rätt till

utbildning skulle förverkligas. Därvid lades också den närmare inne-

börden av kommunernas ansvar för den vuxna befolkningens utbildning

inom komvux fast.

 Vad gäller den grundläggande vuxenutbildningen anges i 11 kap. 8-9

§§ skollagen (1985:1100) att varje kommun ansvarar för att de kom-

muninnevånare som har rätt till utbildningen och önskar delta i den,

får det. Varje kommun skall aktivt verka för att nå dem i kommunen

som har rätt till grundläggande vuxenutbildning och för att motivera

dem att delta i utbildningen.

 I fråga om gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning anger

skollagen, 11 kap. 17-18 §§, bl.a. att kommunerna skall erbjuda gym-

nasial vuxenutbildning och att de härvid skall sträva efter att er-

bjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Vidare skall

varje kommun informera om möjligheterna till gymnasial vuxenutbild-

ning samt verka för att vuxna deltar i sådan utbildning.

 Denna ansvarsfördelning kommer sannolikt att innebära att kommunerna

i ökad utsträckning också tar ansvar för invånarnas möjligheter att

bedriva distansstudier.

 Med den rådande ansvarsfördelningen mellan stat och kommun, bör

strävan vara att renodla statens insatser inom det offentliga skolom-

rådet. Huvudprincipen bör vara att staten lägger fast den politik som

skall gälla inom det offentliga skolområdet och att staten inte annat

än i undantagsfall själv står som anordnare av utbildning. För att få

till stånd en klarare styrning över statens insatser bör dess roll

renodlas till att bli köpare/beställare i stället för producent/ut-

förare.

Fler aktörer bör ges möjlighet att arbeta med en utveckling av

distansmetoder

I betänkandet Kunskapens krona föreslår utredaren att verksamheterna

vid SSVH och SSVN kommunaliseras och att finansieringen av de båda

skolorna på sikt sker genom ett system med interkommunala ersätt-

ningar. Detta förslag avvisas av ett stort antal remissinstanser med

hänvisning främst till att man betvivlar att en sådan finansierings-

form skulle fungera i praktiken. I utredarens förslag om en kommuna-

lisering av SSV ingick även en rekommendation om att överväga möjlig-

heten för enskilda att själva betala för viss utbildning vid de båda

skolorna.

 Erfarenheterna visar att kommunala skolorganisationer i många fall

inte är särskilt inställda på att söka upphandla utbildning för in-

vånarna där den i varje enskilt fall är billigast och bäst. Det gör

att SSV:s viktiga verksamhet - som komplement och alternativ till

komvux - fortfarande saknar en fungerande marknad.

 Det saknas i dag incitament för en utveckling som stimulerar produ-

center och organisatörer av utbildning till kreativitet och nytän-

kande inom distansutbildningsområdet. Behovet av att utveckla och

utvidga användningen av distansmetoder är som tidigare nämnts stort.

Med de rådande förutsättningarna är det dock föga troligt att di-

stansutbildningen kommer att utvecklas i den takt och i den omfatt-

ning som är önskvärd.

Ny organisationsform bör utredas

Det är viktigt att många aktörer ges reella möjligheter att delta i

arbetet med att tillgodose de olika behov av distansutbildning som nu

föreligger och som framgent kan förutses inom vuxenutbildningen.

 Förslaget om att kommunalisera SSV har, som tidigare nämnts, avvi-

sats av ett stort antal remissinstanser. Med hänsyn till detta har

regeringen inte för avsikt att förverkliga utredarens förslag till

kommunalisering av de båda skolorna. Regeringen bedömer att någon

förändring av huvudmannaskapet för SSVH inte är aktuell. Vad gäller

SSVN anser regeringen att frågan om dess framtida ställning ytterli-

gare behöver utredas.

 Regeringen avser därför att tillsätta en utredning med uppgift att

utreda förutsättningarna för ett förändrat huvudmannaskap för SSVN.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Regeringen beslutar skrivelse 1993/94:183 Utvecklingsplan för

skolväsendet.