Regeringens skrivelse 1992/93:13

med redogörelse med anledning av FNrs konferens     Tt" om miljö och utveckling år 1992 - UNCED

1992/93:13

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som tagits upp i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokollet den 8 oktober 1992.

På regeringens vägnar

Cari[REDACTED_EFTERNAMN]

Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

1 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

Miljö- och naturresursdepartementet

Skr. 1992/93:13

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 oktober 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B. Wester­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkel­spiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Lund­gren, P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Redogörelse med anledning av FNrs konferens om miljö och utveckling - UNCED

1 Inledning

FN:s konferens om miljö och utveckling (UNCED) ägde rum i Rio de Janeiro den 3-14 juni 1992. Konferensen behandlade globala miljö- och ut­vecklingsfrågor av stor betydelse för mänsklighetens fortlevnad.

Riokonferensen utmärkte sig genom sitt breda ämnesområde men även genom att konferensbesluten, när de omsätts i åtgärder och handlingar, på ett avgörande sätt kommer att påverka de långsiktiga levnadsvillkoren för människor i många länder.

Många av UNCED-besluten är väl förenliga med svensk miljö och utveck­lingspolitik, medan andra kräver ett betydande arbete i form av genomgång och analys för att kunna förverkligas i olika delar av samhället. Kunskapen om UNCED-besluten måste ges en vid spridning, då uppdragen från Rio i stor utsträckning även riktar sig till de enskilda människorna. Riksdagen bör därför redan nu beredas tillfälle ta del av UNCED-besluten samt ges en översiktlig redovisning av hur regeringen på kort och medellång sikt avser att förverkliga dessa beslut på viktiga områden.

Jag kommer att i det följande att ge en sådan redovisning. Till protokollet i detta ärende bör fogas som bilaga översättningar till svenska av Riodeklara­tionen och Skogsprinciperna liksom Agenda 21, dvs. UNCED:s handlings­program för det fortsatta arbetet med miljö- och utvecklingsfrågorna. Därut­över hänvisas till den rapport från konferensen som Utrikesdepartementet upprättat och nyligen publicerat i serien Aktstycken utgivna av Utrikesde­partementet, Ny serie 11:47.

2 Bakgrund

FN:s första miljökonferens ägde rum i Stockholm år 1972. Riokonferensen, 20 år senare, var i vissa hänseenden en uppföljning av Stockholmskonferen­sen. En viktig del av bakgrunden till Riokonferensen finns vidare i Brundt-landkommissionens rapport Vår gemensamma framtid år 1987. Rapporten

visar tydligt att den globala utvecklingen med tilltagande miljöförstöring och Skr. 1992/93:13 ökande fattigdom måste vändas. Ett ökat samarbete mellan världens folk är nödvändigt för att åstadkomma förändringar. Kommissionen pekar på möj­ligheten av en världskonferens för miljö och utveckling. Ett direkt förslag om en konferens 20 år efter Stockholmskonferensen framfördes senare av Sverige.

Beslutet om UNCED togs av FN:s generalförsamling år 1989.1 beslutet redovisas ett antal problem som konferensen måste ta sig an. Miljöförstör­ingen har gått så långt att jordens livsuppehållande system hotas. Förbruk­ningen av naturresurser överstiger återväxten. Produktions- och konsum­tionsmönster är inte varaktigt hållbara, särskilt inte i industriländema som svarar för merparten av de föroreningar som sprids.

U-ländernas problem och behov understryks särskilt i beslutet om konfe­rensen. Utbredd fattigdom är inte förenlig med hållbar utveckling. Fattig­dom och miljöförstöring hänger nära samman; hushållning med naturresur­ser och miljöskydd i u-länder bör därför ingå i allt utvecklingsarbete.

3 Förberedelsearbetet

Sedan år 1989 har ett betydande förberedelsearbete utförts inför konferen­sen. FN:s generalförsamling tillsatte ett särskilt sekretariat, UNCED-sekre-tariatet, och en förberedande kommitté för att förhandla fram förslag till konferensbeslut. Kommittén har varit öppen för alla FN-stater. Företrädare för mer än 150 stater har deltagit. Kommittén har haft 5 möten.

Parallellt med förberedelsearbetet för Riokonferensen har särskilda för­handlingskommittéer haft i uppgift att att utarbeta texter till konventioner om dels att motverka risker för klimatförändringar, dels att bevara biologisk mångfald, dvs. artrikedomen i djur- och växtiiv. Arbetet i kommittéerna skulle bedrivas så att konventionema kunde undertecknas vid Riokonferen­sen.

1 Sverige samordnades förberedelsema inför konferensen av en national­kommitté (ME 1990:01), som regeringen tillsatte den 1 februari 1990. Kom­mitténs uppgift var att bidra till de svenska ställningstagandena inför Rio­konferensen och att informera om förberedelsema och själva konferensen. Ordförande i kommittén var miljöministern och ledamöterna kom bl.a. från politiska partier, forskning, näringsliv, miljörörelsen, ungdomsorganisatio­ner samt de myndigheter som var närmast berörda av miljö- och utvecklings­frågorna. Till kommittén knöts ett sekretariat - FN 92-sekretariatet som till­sammans med vissa andra tjänstemän biträtt kommittén, samordnat förbere­delsearbetet i regeringskansliet, deltagit i det intemationella förhandlingsar­betet, sammanställt en nationalrapport samt på olika sätt informerat om konferensen.

1 förberedelsearbetet i Sverige har också Miljövårdsberedningen, rege­ringens råd i miljöfrågor, deltagit. Beredningen har arrangerat konferenser om UNCED och publicerat rapporter om solenergi och andra fömybara energikällor, kretslopp och hållbar stadsutveckling, m.m.

Svenska FN-förbundet, miljö- och ungdomsorganisationer och andra folk-

rörelseorganisationer samordnade bl.a. med stöd av statliga bidrag sina in-     Skr. 1992/93:13 satser inför konferensen i en grupp kallad Miljö och Utveckling 92 med ett sekretariat som bl.a. informerat genom nyhetsbrev, publikationer, semina­rier m.m.

En särskild informationssatsning gjordes för ungdomar i form av en ung­domstidning om UNCED. Satsningen blev möjlig bl.a. genom Barn- och ungdomsdelegationens medel från Allmänna arvsfonden.

Jag har den 14 maj i år lämnat en utförlig information till riksdagen om förberedelserna inför konferensen samt om regeringens ställningstaganden och förväntningar inför UNCED.

4 Beslutsunderlag

Efter ett intensivt arbete kunde den förberedande kommittén till konferen­sen överlämna i stort sett kompletta texter i flertalet centrala frågor, med undantag för bl.a. Skogsprinciperna samt i fråga om finansiella resurser, tek­nologi och institutioner. Under senvåren 1992 kunde vidare enighet nås om texter till de två konventionema om biologisk mångfald och om klimat. Be­slutsunderlaget i Rio de Janeiro utgjordes av

-

Riodeklarationen om miljö och utveckling med en rad principer som sta­terna uppmanas följa i det långsiktiga miljö- och utvecklingsarbetet,

-

Agenda 21 som är ett handlingsprogram för det fortsatta arbetet med de största miljö- och utvecklingsproblemen samt

-

Skogsprincipema som ger riktlinjer för hur världens skogar skall nyttjas utan att miljön skadas.

Riokonferensens bakgrund och förlopp m.m. finns närmare redovisat i den tidigare nämnda rapporten från Utrikesdepartementet "Förenta Nationer­nas konferens om miljö och utveckling 3-14 juni 1992".

5 Konferensbesluten

Vid Riokonferensen antogs de tre gmndläggande texterna: Riodeklaratio­nen om miljö och utveckling. Agenda 21 samt Skogsprinciperna. En konven­tion om klimatförändringar och en konvention om biologisk mångfald var tillgängliga för underskrift vid konferensen. Konventionerna underteckna­des av företrädare för mer än 150 länder och EG.

5.1 Riodeklarationen

Riodeklarationen innehåller 27 grundläggande principer för miljö- och ut­vecklingsarbetet. 1 deklarationen anges bl.a. att

- staterna har en suverän rätt att utnyttja sina naturtillgångar i enlighet med sin miljö- och utvecklingspolitik men att de också har ett ansvar att inte skada andra staters miljö eller skada områden som ligger utanför statlig kontroll;

-

ett ovillkorligt krav för att nå en hållbar utveckling är att alla stater och     Skr. 1992/93:13 folk samarbetar för att utplåna fattigdom så att ojämlikheten i levnads­förhållanden kan minska;

-

staterna skall samarbeta för att främja en öppen intemationell ekono­misk ordning, som leder till ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling i alla länder, vilket ger bättre möjligheter att hantera miljöförstöringen;

-

kvinnornas deltagande är av yttersta vikt för att nå en hållbar utveckling;

-

statema skall reducera och eliminera icke hållbara produktions- och kon­sumtionsmönster samt främja lämpliga demografiska program;

-

den som förorenar skall, i princip, bära kostnaderna för föroreningarna (PoUuter Pays Principle - PPP);

-

staterna skall motverka eller hindra omlokaUsering och överföring till andra stater av verksamheter och ämnen som hotar människors hälsa el­ler miljön;

-

brist på vetenskapligt säkerställda bevis skall inte utgöra skäl för att skjuta upp kostnadseffektiva åtgärder för att hindra miljöförstöring (för­siktighetsprincipen);

-

krigföring motverkar i grunden en hållbar utveckling.

Riodeklarationen bygger vidare på den deklaration som antogs av 1972 års Stockholmskonferens och betonar bl.a. den ökade insikten om utvecklings­frågornas betydelse och sambanden mellan miljö och utveckling i ett globalt perspektiv.

5.2 Agenda 21

Handlingsprogrammet Agenda 21 ger riktlinjer för nationellt och intematio­nellt handlande under återstoden av 1900-talet och även in i nästa sekel, det 21 :a århundrandet. Agenda 21 innehåller rekommendationer och är således inte juridiskt bindande, men handlingsprogrammet är enligt regeringens me­ning politiskt och moraliskt förpliktande. Agenda 21 är ett uppdrag till alla gmpper och individer i samhället att arbeta för att uppnå målet om en håll­bar utveckling, utrota fattigdom och undanröja hoten mot miljön.

Agenda 21 innehåller 40 kapitel med handlingsprogram för nationeUa åt­gärder och internationellt samarbete för att uppnå en ekologiskt hållbar ut­veckling. Innehållet i Agenda 21 står i samklang med Riodeklarationens principer. I handlingsprogrammet betonas t.ex. att miljöfrågorna måste inte­greras socialt och ekonomiskt. Betydelsen av demokrati och medverkan i beslutsfattandet stryks under liksom individers och olika folkgruppers an­svar och medverkan i genomförandet.

Agenda 21 innehåller ett särskilt avsnitt som riktar sig till vissa grupper i samhället och som syftar till att stärka dessa grappers roll i övergången till en hållbar utveckling. Ett effektivt genomförande av åtgärder inom Agenda 21 kräver åtaganden och medverkan från alla grupper i samhället. De grup­per som nämns som särskilt viktiga är kvinnor, barn och ungdomar, ur­sprungsbefolkningar, icke-statliga organisationer, kommuner, fackför­eningar, näringslivet, vetenskapsvärlden och lantbrukare. Att stärka dessa grappers roll ingår också som ett viktigt inslag i flertalet programområden i Agenda 21.

Ansatsen i Agenda 21 är att problem skall förebyggas genom miljöanpass-    Skr. 1992/93:13 ning av politiken på olika områden, t.ex. inom energi-, transport-, jord­braks- och skogsbraksområdena.

Sambandet mellan fattigdom och miljö behandlas speciellt i ett kapitel, men också utförligt i andra kapitel som rör exempelvis förhåUandena i områ­den med särskilt torrt klimat, tropiska kustområden och i slumområden. Programmet tar också upp frågan om att förändra produktions- och konsum­tionsmönster och effektivisera resursanvändningen framför allt i de industri­ellt utvecklade länderna.

Agenda 21 behandlar vidare de ekonomiska förbindelserna mellan i- och u-länder såsom handel, skulder och överföring av flnansiella resurser. Spe­cieU uppmärksamhet ges ekonomier i omvandling i Öst- och Centraleuropa. Ländemas eget ansvar för att uppbringa resurser och reformera sina ekono­mier understryks samtidigt.

I allmänhet föratsätts genomförandet av Agenda 21 komma att finansieras av varje lands egna resurser. U-länderna kan dock inte förväntas klara av sina åtaganden helt utan som ett komplement behövs nya och additioneUa resurser. Många länder har tidigare åtagit sig att ge 0,7 procent av brattona­tionalprodukten i bistånd men det är få länder som uppnått målet. I Agenda 21 förklarar sig industriländerna beredda att håUa fast vid detta mål och öka sina biståndsprogram för att uppnå detta så snart som möjligt. Vissa länder var överens om att nå målet år 2000. De länder som inte accepterat 0,7 pro­cent-målet åtog sig att söka öka sitt bistånd. I ftnansieringsavsnittet klargörs vidare att nedrastningen på sikt kan frigöra resurser för miljö och utveckling.

Genomförandet på det intemationeUa planet av Riokonferensens beslut skall enligt Agenda 21 bl.a. ske genom att FN:s generalförsamlmg under hösten 1992 fattar beslut om att tillsätta en kommission för hållbar utveck­ling, Commission on Sustainable Development, CSD. Dessa frågor åter­kommer jag tiU i det följande.

5.3 Skogsprincipema

I det tredje dokumentet som behandlades vid Riokonferensen - Skogsprin­cipema - ges grundläggande riktlinjer för ett håUbart utnyttjande av värl­dens skogar. Skogens alla funktioner skall skyddas. FinansieUa resurser och kunskaper skall ställas till förfogande för u-länder med stora skogstUlgångar för att de skall kunna hindra skövling och övergå till ett långsiktigt hållbart skogsbrak. Handelspolitiska åtgärder på skogsområdet mäste vara förenliga med internationella avtal.

5.4 Konventionen om klimatförändringar

Konventionen om klimatförändringar har som mål att stabUisera koncentra­tionen av växthusgaser i atmosfären på en nivå som tUlåter en naturlig an­passning av ekosystemen. Konventionen innehåller åtaganden för industri­länderna att anta program och vidta åtgärder för att begränsa utsläppen av alla växthusgaser. En rapporteringsskyldighet med sikte på stabUisering på 1990 års nivå vid sekelskiftet skall byggas upp. Rapporterna skall läggas tUl

grand för utvärdering av situationen i fråga om koncentrationen av växthus-     Skr. 1992/93:13 gaser och kunna användas som underlag för beslut om successiva föränd­ringar av åtgärderna mot klimatförändringar. En stat som ratificerar konven­tionen åtar sig både att minska utsläppen av växthusgaser och att bevara och utveckla möjligheterna att binda växthusgaser i t.ex. skog.

5.5 Konventionen om den biologiska mångfalden

Konventionen lägger fast ett modernt naturvårdstänkande genom att foku­sera på både traditioneUt naturvårdsarbete och ett ökat sektorsansvar för den biologiska mångfalden. Nationella planer skall utarbetas för hur mång­falden skall skyddas och de biologiska resurserna användas på ett uthålligt sätt. Planerna skall granskas av konventionspartema. Användningen av bio­teknik skall ske på ett ansvarsfullt sätt. Konventionen skall främja en rättvis fördelning av de tUlgångar som användningen av genetiska resurser skapar. Varje land skall ha rätt att bestämma över sina egna genetiska resurser. Dessa omfattar såväl vilda djur och växter som husdjur och kulturväxter. Stater som ansluter sig tUl konventionen skall arbeta för en ökad vetenskap­lig och teknisk utbildning på området. I-länderna skaU efter förmåga hjälpa u-ländema med kunskap, teknik och finansieUa resurser.

6. Svensk värdering av UNCED-besluten

Enligt regeringens mening får Riokonferensen betecknas som en framgång. Den innebär ett viktigt steg för att nationellt och intemationellt lägga ökad vikt vid och ge ökade resurser för att lösa världens miljö- och utvecklings­problem. Vikten av de frågor som behandlades och de beslut som togs un­derströks av det stora antal stats- och regeringschefer som deltog. Konferen­sens beslut skall ses som början på en långsiktig process mot en miljömässigt hållbar utveckling. Den fuUständiga utvärderingen av Riokonferensen kom­mer att kunna göras först om ett antal år då man kan se hur konferensens rekommendationer har omsatts i praktisk handling och resultatorienterad politik.

Sverige eftersträvade en handlingsinriktad konferens, med konkreta åta­ganden av och rekommendationer till regeringar och internationella organi­sationer. Regeringen konstaterar med tUlfredsställelse att flertalet förhand­lingsmål i den delen har blivit väl tillgodosedda, främst genom konventio­nerna och genom beslutet om Agenda 21, vUken ger rUctiinjer och rekom­mendationer för åtgärder med sikte på hållbar utveckling inom praktiskt ta­get alla samhällsområden. För svenskt vidkommande är det särskUt angelä­get att framhålla den betoning av demokrati och demokratiska beslutsfor­mer, av nödvändigheten av öppna ekonomiska system, av marknadseko­nomi och uthållig ekonomisk tUlväxt samt behovet av korrekt styrelseskick, som konferensbesluten ger uttryck för och som utgjorde centrala svenska förhandlingsmål.

Vad gäller konventionerna om klimat och biologisk mångfald eftersträva­des vidare från svensk sida kraftfulla och effektiva instrument i arbetet med

dessa avgörande globala miljöproblem. Det måste anses som en framgång Skr. 1992/93:13 att konventionerna kunde undertecknas i Rio de Janeiro. Klimatkonventio­nen borde enligt svensk mening ha varit mer preciserad i fråga om tidsgrän­ser för åtaganden om reduktion av utsläpp av växthusgaser. Av särskild vikt är dock de möjligheter till kostnadseffektiva åtgärder och samordnade mil­jöåtaganden mellan länder som konventionen innehåller.

Konventionen om biologisk mångfald, som ej undertecknades av USA, uppfyller i huvudsak de svenska förhandlingsmålen.

Regeringen gör den bedömningen att de båda konventionerna utgör vik­tiga steg framåt i det intemationella samarbetet på miljöområdet. De känne­tecknas av ett integrerat miljö- och utvecklingstänkande.

Sverige undertecknade båda konventionerna den 8 juni 1992.

Skogsprincipema utgör en god grand för framtida förhandlingar med in­riktning på ett mer bindande globalt skogsinstrament.

Åtgärder för att bekämpa den utbredda fattigdomen i u-länder utgjorde ett prioriterat område bland de svenska förhandlingsmålen. Avsnittet om fattigdom i Agenda 21 har fått en utformning som väl ansluter till svensk biståndspolitik. Vidare återspeglar många avsnitt i Agenda 21 insikten om fattigdomen som ett grandläggande problem i strävan efter hållbar utveck­ling, och då särskilt kapitlen om befolkningsfrågan, vatten, öken, hälsa, sa­nitet, den byggda miljön och de kustnära haven.

Sverige verkade aktivt för UNCED-beslut som innebär åtaganden från gi­varländer att öka det officieUa biståndet tUl u-länderna enligt FN-målet om 0,7 procent av bruttonationalprodukten. Detta mål bekräftades vid Riokon­ferensen. Tidpunkten för målets uppfyUande lämnades öppen.

Energirelaterade frågor har också varit prioriterade från svensk sida. Sve­rige har arbetat för att öka användningen av fömybara energikällor och sti­mulera energieffektivitet samt för att transportfrågorna skall uppmärksam­mas i arbetet på en hållbar utveckling. Enligt svensk uppfattning kunde tex­terna i Agenda 21 i dessa delar vara mera kraftfulla och tydliga.

Riodeklarationen kan enligt regeringens mening väntas få stor betydelse i det fortsatta internationella samarbetet på miljö- och utvecklingsområdet. Bland deklarationens principer återfinns försiktighetsprincipen, principen om förorenarens kostnadsansvar, vikten av ökad handel och marknadseko­nomi samt uttalanden om demokrati och medverkan. Dessa punkter har från svensk sida poängterats i förhandlingsarbetet.

Slutligen skall nämnas att Sverige drivit frågan om militära aktiviteter och miljön. Resultat nåddes bl.a. i Riodeklarationens principer 24 och 25 samt i Agenda 21 i avsnitten om mUjöfarligt avfall resp. om finansiering.

7 Förverkligande av UNCED-besluten i Sverige

I regeringsförklaringen från oktober 1991, liksom i årets, anges att en av de viktigaste uppgifterna under mandatperioden är att verka för en långsiktig och hållbar utveckling. Riodeklarationen och Agenda 21 stämmer väl över­ens med detta mål.

I årets regeringsförklaring anges vidare att Sverige kommer att aktivt följa upp de beslut som fattades vid UNCED.

7.1 Uppdragen från Rio de Janeiro

Skr. 1992/93:13

Genom Riodeklarationen har de deltagande ländema åtagit sig att långsUc­tigt sträva mot en hållbar utveckling. En utveckling som äger ram inom ra­men för ekosystemens bärighet, har därmed för första gången angetts som ett meUanstatiigt erkänt långsiktigt mål för världssamfundet.

Riokonferensens handlingsplan Agenda 21 är en vägvisare till att förverk­liga detta mål. Besluten i Rio de Janeiro präglas av insikten att övergången till en hållbar utveckling med nödvändighet måste ses i ett längre tidsper­spektiv, in i nästa århundrande. Genomförandet av åtgärder inom ramen för Agenda 21 måste i huvudsak äga rum i de enskilda ländema med tyngdpunkt i insatser på det lokala planet. En övergång till hållbar utveckling måste i framtiden genomsyra och prägla alla delar av samhällets verksamhet och vara vägledande vid utformningen av ländernas politik inom olika sektorer. Sektoransvaret för en hållbar utveckling förstärks av UNCED-besluten.

Det är viktigt att man nu tar sig an utmaningen från från Rio. Sedan Agenda 21 översatts tUl svenska är det möjligt att inleda en bred diskussion (Kh analys av hur handlingsprogrammet kan genomföras i Sverige. Detta ar­bete måste omfatta aUa samhällsgmpper och sektorer, t.ex. kommuner, or­ganisationer, jord- och skogsbraket, industrin, fackföreningar, handeln osv. Det är angeläget att andra grupper i samhället såsom ungdom, folkrörelser samt det vetenskapliga samfundet engagerar sig i förverkligandet av UNCED-besluten. Utbildningsinsatser på alla nivåer är särskUt angelägna.

Väsentiiga inslag i både Riodeklarationen och Agenda 21 berör behovet av ändrade produktions- och konsumtionsmönster samt därmed förknip­pade ändringar i livsstUar, främst i de utvecklade ländema i syfte att minska miljöbelastningen och effektivisera resursanvändningen. Arbetet måste be­drivas på mänga olika nivåer och med brett deltagande. En viktig föratsätt­ning för att nå en hållbar utveckling är tUlgången tUl information. Denna behövs både som underlag för beslut om åtgärder och för att aktivera och engagera medborgama och därmed stärka det individuella ansvaret för mil­jön.

Riodeklarationen understryker nödvändigheten av demokratiskt fattade beslut och att olika befolkningsgrappers erfarenheter tas till vara. Ett väl ut­vecklat samrådsförfarande är därför angeläget.

De speciella problemen i Öst- och Centraleuropa vad gäller miljösituatio­nen samt övergång till demokrati och marknadsekonomi uppmärksammas i Agenda 21. För svenskt vidkommande utgör stöd på alla dessa områden vik­tiga inslag i det utökade östsamarbetet.

En huvuduppgift för regeringen och myndigheterna är att grandligt vär­dera och analysera besluten i UNCED i förhållande tUl svensk politik. I lju­set av denna analys och värdering kommer regeringen att föreslå riksdagen åtgärder, som syftar till att anpassa det svenska samhällets utveckling till de åtaganden som gjorts i UNCED. Regeringen avser återkomma tUl riksdagen i vissa sakfrågor redan under budgetåret 1992/93. Här kan nämnas en propo­sition med riktiinjer för en kretsloppsanpassad samhällsutveckling samt bud­getpropositionen med förslag tUl åtgärder som föranleds av UNCED under olika huvudtitlar. Senare kommer att läggas propositioner om forskning

samt propositioner om ratificering av konventionerna om biologisk mång-     Skr. 1992/93:13 fald resp. klimatfrågor.

Ett brett samråd, inbegripande en remiss av Agenda 21, planeras. Remis­sen och övrig genomgång avses ge underlag för en mer samlad bedömning av åtgärdsbehovet. Regeringen avser att återkomma med en redovisning tUl 1993/94 års riksdag om hur det svenska uppföljningsarbetet fortskrider och med förslag till erforderliga åtgärder. Bedömningen bör, där så är möjligt och lämpligt, ske i samverkan med de andra nordiska länderna och kommer också att beakta UNCED-uppföljningen inom EG.

I det följande redovisas vissa inledande åtgärder, som redan vidtagits eller som kommer att aktualiseras under hösten.

En första diskussion om uppföljningen av UNCED-besluten ägde rum vid en konferens i Göteborg den 31 augusti -1 september i år i MUjövårdsbered­ningens regi. Konferensen arrangerades i samverkan med Göteborgs univer­sitet och Chalmers tekniska högskola. Deltagarna kom från departement, myndigheter, forskningsinstitutioner, näringsliv, kommuner, folkrörelser m.fl. Resultaten från konferensen redovisas i en särskild rapport SOU 1992:104, Vår uppgift efter Rio, från Miljövårdsberedningen.

7.2 Miljö- och naturresurspolitik

7.2.1   Kretsloppsanpassning

Agenda 21 innehåller ett stort antal rekommendationer som är av betydelse för ett resurshushåUande och därmed ett mer kretsloppsanpassat samhäUe. 1 Agenda 21 slås vidare fast att ett särskilt nationellt program för effektiv återanvändning och återvinning skall vara upprättat senast till år 2000 i de industrialiserade ländema. TUl detta år skaH de enskUda länderna verka för att återanvändning och återvinning av avfall gynnas på regional, nationell och lokal nivå.

Med de riktlinjer och förslag tUl åtgärder som regeringen avser åter­komma tUl senare i en särskild proposition om riktiinjer för en kretsloppsan­passad samhällsutveckling tas ett steg närmare en hållbar utveckling med fungerande kretslopp och resurshushållning inom olUca samhällssektorer. Vi kommer därmed också närmare målet att konkret förverkliga det Sverige i den delen åtagit sig genom Agenda 21.

7.2.2   Miljökonsekvensbeskrivningar

I Agenda 21 beskrivs hur olUca problem bör förebyggas genom miljöanpass­

ning av politUcen inom olika sektorer. Detta ställer krav på arbetsmetoder

som innebär att miljöhänsyn (x;h mUjökonsekvensbeskrivningar kommer in

i ett tidigt skede.

En viktig ändring trädde i kraft den 1 juli i år i förordningen (1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar. Det föreskrivs nu klart att en mUjökon­sekvensbeskrivning skall innehålla en motiverad redovisning av alternativ för lokalisering och utformning av exploateringsföretag inkl. alternativet att den sökta åtgärden inte vidtas.

10

7.2.3                                                                           Fysisk planering

Skr. 1992/93:13

Fysisk planering är ett viktigt hjälpmedel för att förebygga miljöproblem och åstadkomma ett effektivt resursutnyttjande. Genom en föratseende och övergripande fysisk planering kan konflikter undvikas som i ett sent skede kan leda till låsningar. Översyn av lagstiftningen på området övervägs i syfte att genom tidiga beslut om lokalisering av vägar och järnvägar ge ökad tyngd ät kraven på en god miljö och långsiktigt god hushållning med naturresur­serna.

Regeringen har tagit initiativ tUl ett samarbete mellan ländema rant Östersjön under temat Östersjöområdet 2010. Syftet är att ge visioner och strategier för utvecklingen av hela området runt Östersjön och att alla länder själva skall vara delaktiga. Östersjöområdets långsUctiga ekonomiska och miljömässiga utveckling bestäms till stor del av hur mark- och vattenområ­den utnyttjas. För att kunna uppnå en hållbar utveckling måste hela regio­nens utveckling sättas in i ett långsiktigt cxh globalt sammanhang. Samarbe­tet kommer att ha stor betydelse för koordinering och prioritering av stödet till infrastmkturinvesteringar och andra grandläggande hjälpinsatser.

Plan- och bygglagen ses över med krav på större miljöhänsyn, stärkt med­borgarinflytande och förenklad lagstiftning.

Sverige planerar tUlsammans med FN:s boende- och bebyggelsecenter -UNCHS (Habitat) - och Nederländema ett intemationeUt expertmöte i bör­jan av 1993 för att klarlägga hur insatsema inom denna organisation kan stär­kas och effektiviseras inom de områden som flnns upptagna i Agenda 21: den byggda miljön, stärkande av kommunernas roll, kvinnornas delaktighet i planeringsprocessen, markanvändning m.m.

7.2.4   Miljö och hälsa

I Riodeklarationens första paragraf anges att människan står i centram för omsorgen om en hållbar utveckling och att hon har rätt tiU ett sunt och pro­duktivt liv i samklang med naturen. I hälsopolitiken är folkhälsoarbetet ett viktigt område. Det nyinrättande Folkhälsoinstitutets verksamhet syftar bl.a. till att stimulera insatser inom olika sektorer för att i ökad utsträckning skapa miljöer som är gynnsamma för en positiv hälsoutveckling. Landsting och kommuner får en särskild roll att inom sitt folkhälsoarbete verka för goda livsmiljöer.

Världshälsoorganisationen (WHO) har en viktig roll att i det internatio­nella arbetet följa upp rekommendationerna i Agenda 21 om att främja häl­san. Bl.a. har världshälsoförsamlingen i maj 1992 uppdragit åt generaldirek­tören att utarbeta en ny global WHO-strategi för miljö och hälsa med ut­gångspunkt från bl.a. UNCED:s konklusioner och rekommendationerna från WHO:s globala kommission om miljö och hälsa. Sverige kommer att aktivt följa detta arbete.

7.2.5   Kemikaliekontroll

I Agenda 21 ingår ett avsnitt som anger riktlinjer för hanteringen av kemika­

lier i samhället. Dessa riktlinjer har en struktur och ett innehåll som i stora

11

delar stämmer överens med huvudtankarna och avspeglas praktiskt i den     Skr. 1992/93:13 svenska kemikaliekontrollen. Därutöver innehåller programmet uppma­ningar till i-länderna att på olika sätt bistå u-ländema med uppbyggnad av egen kapacitet och förmåga att hantera kemikalier.

Sverige deltar intensivt i det internationella samarbetet på kemikalieom­rådet, genom bl.a. ordförandeskap i olUca arbetsgrapper inom FN och Orga­nisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). I samband med förberedelserna för UNCED diskuterades möjligheten och lämplighe­ten av att inrätta ett särskilt meUanstatiigt forum för regeringama för att bl.a. behandla frågor som gäller bedömningar och hantering av risker med kemi­kalier, vUket återges i Agenda 21. En förfrågan har ställts från Världshäl-scxjrgansiationen (WHO) om den svenska regeringen vill äta sig värdskapet för ett första möte med ett sådant meUanstatiigt foram under senare delen av år 1993. Syftet är att upprätta en handlingsplan för att uppnå de mål för kemikaliekontrollen som formulerats i Agenda 21. Regeringen avser att i den kommande budgetpropositionen redovisa sitt ställningstagande i ären­det.

7.2.6. Klimatkonventionen

Regeringen avser att förelägga riksdagen en proposition i klimatfrågan un­der år 1993 med förslag om ratifikation av klimatkonventionen cx;h riktlinjer för det fortsatta klimatarbetet nationeUt.

Statens naturvårdsverk har i uppdrag att senast den 30 oktober 1992 redo­visa en fördjupad analys av åtgärder mot klimatförändringar. Verket skall bl.a. redovisa vilka åtgärder som behövs för att stabilisera de svenska koldi­oxidutsläppen år 2000 på 1990 års nivå. Regeringen avser att behandla Na­turvårdsverkets förslag i den planerade propositionen. Annat viktigt under­lag i detta sammanhang är trafikverkens mUjörapporter, Närings- och tek­nikutvecklingsverkets (NUTEKs) redovisning över omställningen av ener­gisystemet samt Biobränslekommissionens och den Skogspolitiska kommit­téns betänkanden. Arbetet bör bedrivas utan att avvakta konventionens for­mella Uaaftträdande. Det fortsatta arbetet som följd av konventionen avser förberedelser för de beslut som skall fattas av den första partskonferensen, vUken beräknas kunna äga ram tidigast mot slutet av år 1994. Arbetet omfat­tar rapporteringsrutiner, metodik för beräkning av utsläpp av växthusgaser, kriterier för att uppfyUa åtaganden genom åtgärder i ett annat land m.m. Fram tUl år 1995 förväntas också en ny vetenskaplig utvärdering vara färdig.

7.2.7 Naturvård och biologisk mångfald

Regeringen avser att lägga fram en proposition om utökat älvskydd CKh änd­ring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tUl höstrUcsda-gen. Syftet är att skydda ekologiskt värdefulla mUjöer och områden som har stort värde för vetenskap, friluftsliv, fiske m.m.

Regeringen bereder nu de frågor, som aktualiseras vid en ratificering av

konventionen om biologisk mångfald, med sikte på en proposition redan un­

der innevarande riksmöte. I propositionen kommer ratificeringen av kon-

12

ventionen om biologisk mångfald att tas upp. Vidare kommer frågor i anslut- Skr. 1992/93:13 ning till tillämpningen av konventionen att behandlas, såsom t.ex. genom­förandet av en landstudie om biologisk mångfald. Landstudien är en status­rapport som skall utgöra underlag för utarbetande av en nationell strategi för bevarande och uthålligt nyttjande av biologisk mångfald. Vidare kommer att redovisas hur de under år 1991 införda förändringama i naturvårdslagen (1964:822) rörande biotopskydd och biotoper för markawattning skall till-lämpas.

Konventionen kommer i enlighet med principen om sektoransvar för mil­jön att föra med sig behov av ökade insatser från olika sektorer.

En ökad inriktning mot forskning inom området biologisk mångfald pla­neras. Även i biståndet kommer att i ökad utsträckning beaktas det uthålliga nyttjandet av biologiska resurser.

7.3 Integrerad miljöpolitik 

7.3.1 Ekonomisk politik och näringsliv

I Agenda 21 läggs stor vikt vid ökad användning av ekonomiska styrmedel i

miljö- och utvecklingspolitik. Onödiga regleringar och statiig inblandning,

som leder till störningar i marknadsekonomin bör undvikas.

Regeringens budgetproposition 1992 innehöll en bUaga om principerna för ökad användning av ekonomiska styrmedel i nuljöpolitiken (prop. 1991/92:100 bil. 1.5) samt förslag tUl åtgärder för att förbättra kunskap och information om bl.a. sambanden mellan miljö och ekonomi. Därefter har utredningar påbörjats om ekonomiska styrmedel inom områdena avfall, klo­rerade organiska ämnen, HCFC (s.k. mjuka freoner) samt om utsläppsra­mar för närsalter och om en eventuell handel med utsläppskvoter. 1 komplet­teringspropositionen (1991/92:150) aviserades ett uppdrag till Naturvårds­verket att utreda hur ett miljöklassystem för bensin kan utformas.

Långtidsutredningen 1992 (SOU 1992:19) publicerades i mars och be­handlade bl.a. miljöpolitikens medel och effektivitet. Sverige använder re­dan i dag ekonomiska styrmedel i betydande utsträckning som ett led i att uppnå ökad kostnadseffektivitet med bibehållen konkurrenskraft. I bUaga

II till SOU 1992:19 analyserades de principiella och praktiska problem som

uppstår när den ekonomiska politiken skall inriktas på en långsiktigt hållbar

utveckling.

Regeringen har gett Konjunkturinstitutet i uppdrag att under de kom­

mande fem åren utveckla metoder och modeller för att redovisa de viktigaste

sambanden mellan miljö och ekonomi samt att ansvara för forskning och ut­

veckling kring monetära miljöräkenskaper som komplement tUl nationalrä­

kenskaperna. Regeringen har ockå utsett en särskUd samrådsgrapp med

uppgift att stödja och påverka arbetet.

Många av rekommendationerna i Agenda 21 rUctar sig till näringslivet, inkl. de transnationeUa företagen. Dessa uppmanas bl.a. att ha miljöhänsyn som ett av de högst prioriterade målen för sin verksamhet.

1 samband med förberedelsearbetet för UNCED har ett särskilt organ inom näringslivet, Business CouncU for Sustainable Development, och In-

13

temationeUa Handelskammaren (ICC) utarbetat riktlinjer för industrins Skr. 1992/93:13 miljöåtaganden. Dessa riktlinjer tiUsammans med UNCED-besluten bör nu omsättas i konkret handling. Det blir en viktig uppgift för det svenska nä­ringslivet att på olUca nivåer i företagen praktiskt tillämpa dessa rekommen­dationer och rUctiinjer som syftar till en hållbar industriell utveckling. Rege­ringen välkomnar det arbete som har inletts inom den svenska industrin med att föra ut UNCED-besluten och industrins åtaganden för att utveckla och fördjupa åtgärder som redan ingår i industrins eget miljöarbete.

7.3.2 Biståndspolitik

Den svenska biståndspoUtiken har som övergripande mål att höja de fattiga folkens levnadsnivå. De fyra grandläggande målen för det svenska biståndet resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk självständighet samt demokratisk samhäUsutveckling, kompletterades ge­nom riksdagens beslut år 1988 med ett femte biståndsmål - framsynt hushåll­ning med naturresurser och omsorg om miljön. Kopplingarna mellan miljö och fattiga människors levnadsvillkor utgjorde också ett huvudtema vid UNCED. Miljöfrågorna är ingen egen sektor utan skall integreras i bistån­det som helhet. MUjöhänsyn skall genomsyra all biståndsverksamhet.

I årets regeringsförklaring anges att så snart Sveriges ekonomi tUlåter skall vi åter uppnå en biståndsnivå om en procent av BNI.

Miljö och uthållig utveckling är prioriterade områden i biståndspolitiken, som därmed ligger väl i linje med UNCED-besluten. För att kunna konkreti­sera hur besluten och åtagandena från UNCED skall följas upp inom bistån­det anmodades Styrelsen för internationell utveckling (SIDA), Styrelsen för u-landsforskning (SAREC), Beredningen för internationellt tekniskt-eko­nomiskt samarbete (BITS) och Styrelsen för internationellt näringslivsbi­stånd (Swede Corp) i regleringsbrevet för budgetåret 1992/93 att till den 31 oktober 1992 redovisa de åtgärder som planeras för att stödja tiUämpningen av det handlingsprogram som antogs vid UNCED. Biståndsorganen utgör i detta arbete en väsentlig resurs. De frågor som är av särskilt stort intresse i ett UNCED-perspektiv för de fattiga ländema är framför aUt hur markför­störing och dess konsekvenser kan motverkas, tillgång till färskvatten och sanitet, okontrollerad tätortstillväxt, överatnyttjandet av marina kustområ­den samt UtbUdning cx:h kapacitetsuppbyggnad. Dessa är samtiiga frågor som har hög prioritet för såväl SIDA som SAREC.

Under de sista veckorna av september hölls årsmöten med IMF och Världsbanken. I det nordiska anförandet som hölls av Island underströks vikten av UNCED-besluten. Vidare framhölls angelägenheten av att samt­liga i-länder uppnår målet 0,7 procent av bmttonationalprodukten för det officiella biståndet.

1 slutet av september fortsatte också påfyllnadsförhandlingar inom IDA,

Världsbankens mjuka lånefacilitet. Sverige sökte redan i förhandlingarna

inom UNCED hävda vikten av ökade resurser för genomförande av Agenda

21. Vid konferensen blev kompromissen en hänvisning tUl det tal som

Världsbankschefen höU i vilket ett förslag om ett extra tillägg framfördes. I

förhandlingama i september diskuterades denna möjlighet utan att slutiig

14

lösning nåddes. Förhandlingarna fortsätter.

Inom den globala mUjöfacUiteten, GEF, beslutades redan före Riokonfe-     Skr. 1992/93:13 rensen att den skall fungera som finansiell mekanism för konventionerna. Vidare skall den vara öppen för alla länder. Allt detta är områden som Sve­rige starkt stött. Fortsatta förhandlingar i syfte att bl.a. anpassa GEF till de krav som konventionema ställer sker i december.

Inom FN-systemet sker för olika organ en allt starkare mUjöprofilering. UNDP, där Sverige är största bidragsgivare, diskuterar exempelvis en starkt utökad verksamhet för att bygga upp kapacitet på miljöområdet. Sverige stöder även i övriga FN-organ, där vi är bidragsgivare, utvecklingen mot en ökad miljömedvetenhet och en bärkraftig utveckling.

Fortsatta förhandlingar inom andra områden, exempelvis om en konven­tion för att motverka ökenspridningen, kommer sannolikt också att påverka det framtida bistånd som har samband med UNCED.

7.3.3   Försvarspolitik

Överbefälhavaren (ÖB) har i sin programplan för perioden 1993-1998, ÖB 93, redovisat det uppdrag om åtgärder för en förbättrad miljö som rege­ringen lämnade i 1992 års planeringsanvisningar.

1 planen lämnas förslag till övergripande riktlinjer och till utgivandet av en miljöbroschyr. Förslaget till riktlinjer innebär nya konkreta arbetsuppgif­ter och utredningsuppdrag för flera myndigheter, t.ex. att upprätta ett cen­tralt övergripande register över försvarsmaktens miljöfarliga ämnen och verksamheter, egna föreskrifter m.m. samt att utarbeta en mUjöplan för för­svarsmakten.

Häratöver redovisar ÖB bl.a.

-

det pågående arbetet för att undvika negativa miljökonsekvenser av verksamheten avseende bl.a. buller, utsläpp, avfaUsfrågor och markan­vändningen och

-

inriktningen av det fortsatta miljöarbetet avseende bl.a. verksamheten vid skjutfält och övningsområden, buller, avfallsfrågor, avgaser samt ut­bUdning.

ÖB lämnar också förslag till hur destraktionen av försvarsmateriel kan för­bättras.

Förslagen bereds inom regeringskansliet. Regeringen avser att senare detta budgetår för riksdagen redovisa dels sina ställningstaganden till försla­gen, dels inriktningen av det fortsatta arbetet.

Regeringens inriktning är att ta till vara de möjligheter som UNCED-be­sluten erbjuder för att fortsatt ta upp frågor om sambandet mellan mUitär verksamhet och miljö i internationella fora som FN och ESK.

7.3.4   lYnsportpolitik

Sverige har redan tagit ett initiativ att få till stånd den konferens om trafik och miljö i ECE:s regi, som UNCED rekommenderade. Regeringen under­söker för närvarande möjligheten att stå som värd för denna konferens. Inom ECMT (den europeiska transportministerkonferensen) har Sverige

15

även aktualiserat en hearing med världens bil- och bränsleindustri för att     Skr. 1992/93:13 driva på utvecklingen mot nya mUjöanpassade bil- och bränslealternativ.

Inom ramen för det pågående europeiska harmoniseringsarbetet inom EG för att få fram miljöbetingade fordonskrav rörande avgasutsläpp och bräns­leeffektivitet har Sverige tillsammans med EFTA på expertnivå föreslagit ett införande av koldioxidkrav som leder till en minskning av bränsleförbmk­ningen. Även i det nordiska och baltiska samarbetet har initiativ tagits tUl åtgärder och program, bl.a. inom flyget och sjöfarten, som senare avses att redovisas för riksdagen.

Ytterligare initiativ kommer att tas i anslutning till den beredning som pågår av trafikverkens miljörapporter, som nyligen inlämnades till regeringen.

7.3.5   Forskning, teknisk utveckling och utbildningspolitik

I kapitel 35 i Agenda 21 behandlas frågan om forskning och utveckling för en hållbar utveckling.

Omställningen av samhället i riktning mot en hållbar utveckling kräver omfattande forskningsinsatser. Redan i dag görs avsevärda satsningar på miljörelaterad forskning och utveckling. Denna forskning kommer även fortsättningsvis att vara ett högt prioriterat område. Förslag avseende plane­ringen för den kommande treårsperioden kommer att läggas fram i forsk­ningspropositionen under 1993.

Utbildningen ges en framträdande roll i Agenda 21. Det är viktigt att mil­jöfrågorna får en central roll i utbUdningen på alla nivåer.

Rådet för högskolans grundutbUdning har genom rUcsdagsbeslut tilldelats medel för att stimulera integrerad miljöutbildning vid ett antal universitet och högskolor. Regeringen avser lägga fram förslag om den fortsatta verk­samheten inom denna sektor.

Läroplanskommittén, som behandlat frågan om läroplaner för grandsko­lan, gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbUdningen, har nyligen överlämnat sitt betänkande. I betänkandet har miljöproblem och miljökun­skap behandlats särskilt. Bl.a. föreslår kommittén att ett nytt ämne, teknik och miljö, introduceras i grandskolan. Efter sedvanlig remissbehandling av­ser regeringen att förelägga riksdagen en proposition under 1993.

7.3.6   Handelspolitik

Sverige kommer även framgent att främja ökad handel mellan i- och u-län­der i olika intemationeUa sammanhang.

Sambandet mellan miljö och handel har utvecklats till ett viktigt ämne för det internationella handelspolitiska samarbetet. Sverige har varit och är en stark pådrivande kraft i detta arbete i syfte att ge miljöaspekterna en större fyngd.

1 OECD pågår ett omfattande och analytiskt arbete i en gemensam arbets­

grapp med både miljö- och handelsexperter för att formulera icke-bindande

riktlinjer för OECD-ländema. Områden för rUctiinjer har nu identifierats

och förhandlingsarbetet har därmed inletts.

16

På initiativ av Sverige och övriga EFTA-länder arbetar sedan närmare ett Skr. 1992/93:13 år tillbaka en teknisk arbetsgrapp i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) med vissa problemställningar inom mUjö och handel. Dagord­ningen upptar för närvarande tre punkter: förhållandet mellan GATT och internationella miljökonventioner, transparens (information om nationellt vidtagna åtgärder) samt förpackningar och märkning. Sverige är nordisk ta­lesman i denna grupp. Såväl i GATT som i OECD verkar Sverige för ett större utrymme för legitima, nationella mUjöskyddsätgärder och klarare reg­ler för att undvika konflikter mellan ländernas åtaganden under GATT-avta­let och multilaterala åtgärder för att skydda den globala miljön.

Bland arbetsområdena för ett omorganiserat UNCTAD (FN:s konferens för handel och utveckling) återfinns mUjö och handel. Sverige har stött denna utveckling och ser UNCTAD jämsides med bl.a. OECD som ett fo­rum för tekniskt förarbete inför en eventuell framtida GATT-förhandling.

En interdepartemental arbetsgrupp analyserar dessa frågor för att skapa ett underlag för det intemationella agerandet. Kommerskollegium har tagit initiativ till erfarenhetsutbyte med mUjöorganisationerna i dessa frågor.

Regeringen har nyhgen lagt ut ett forskningsuppdrag i syfte att inventera olika fyper av problem och åtgärder som bedöms bli aktuella på det miljöpo­litiska området och som eventuellt kan aktualisera en tolkning/förhandling av GATT-regelverket.

I Agenda 21 framhålls bl.a. att u-ländernas förmåga att själva generera resurser för sin ekonomiska utveckling (Kh därmed sitt mUjöarbete i hög grad är avhängig av deras möjligheter att finna avsättningsmarknader för sin export.

Den svenska marknaden är i stort sett öppen för u-landexporten genom ett generöst tullpreferenssystem (GSP) samt inte minst den avveckling av tekokvotema som nyligen genomförts. Sverige verkar vidare aktivt för en framgångsrik avslutning av GATT-förhandlingama.

För u-länderna kommer en lyckad Umguay-randa att innebära betydligt förbättrade exportmöjligheter på för dem viktiga varaområden såsom tro­piska produkter och andra jordbraksvaror samt tekoprodukter. Samtidigt in­tegreras u-länderna i det multilaterala regelbaserade handelssystemet, vilket lägger en stabil grand för deras framtida ekonomiska utveckling.

7.3.7   Jordbmks- och skogspolitik

När förändringar sker inom jordbmks- och skogspolitiken bl.a. i samband med ställningstaganden till Omställningskommissionens och Skogspolitiska kommitténs förslag kommer förhandlingsresultaten från Riokonferensen att beaktas. Fortsatt internationellt arbete för att tiUämpa Skogsprinciperna och vidareutveckla dem för att i ett längre perspektiv nå fram till en legalt bin­dande överenskommelse förbereds inom regeringskansliet i nära samarbete med de övriga nordiska ländema.

7.3.8   Energipolitiken

Ett viktigt mål för energipolitiken är att trygga tillgången på energi på kon-

j-,

kurrenskraftiga villkor och på långsiktigt hållbart sätt. Energipolitiken skall

2 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

utgå från vad natur och miljö kan bära och energisystemet skall i största möj-     Skr. 1992/93:13 liga utsträckning bygga på varaktiga, helst inhemska och fömybara, energi­källor samt en effektiv energihushållning.

Det internationella arbetet för att uppnå globala mål för begränsningar av klimatpåverkan bör utformas så att åtgärder kan vidtas på ett kostnadseffek­tivt och rättvist sätt.

Enligt Agenda 21 skall länderna genom lämpliga åtgärder minska påver­kan på atmosfären från energisektorn och öka bidraget till energiförsörj­ningen från miljöacceptabla och kostnadseffektiva energisystem. Utgångs­punkterna för den svenska energipolitiken överensstämmer väl med de prin­ciper för energiområdet som anges i Agenda 21.

Agenda 21 framhåller vikten av forskning, utveckling, överföring och an­vändning av energieffektiv teknologi samt av att främja kostnadseffektiva program för att förbättra effektiviteten i energianvändningen. Sverige är i en internationell jämförelse ett föregångsland på detta fält som också är ett nyckelområde när det gäller verksamma åtgärder mot den s.k. växthuseffek­ten.

Det nu löpande programmet för effektivare energianvändning som ingår i den s.k. energiuppgörelsen (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91 :NU:40, rskr. 1990/91:374) omfattar närmare en miljard kronor under en femårsperiod. Klimatfrågans ökade vikt kan aktualisera vissa förändringar i programmets inriktning.

Sverige är pådrivande kraft i det internationella samarbetet inom energi­området främst inom FN:s speciella kommitté för föraybara energikällor inom FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) liksom inom FN:s regio­nala organisation för Europa, ECE, och den internationella energiorganisa­tionen, lEA. Den svenska regeringen avser att öka det svenska deltagandet i EG:s samarbete på detta område.

Agenda 21 understryker vikten av att bidrag till energiförsörjningen från nya och fömybara energislag ökas på ett ekonomiskt effektivt vis. Detta är också en utgångspunkt för svensk energipolitik.

Viktiga inslag i energipolitiken är att stimulera utvecklingen av miljöan­passad energi från biobränslen, solenergi och vindkraft. Mot denna bak­grand beslutade riksdagen våren 1991 som ett led i energiuppgörelsen att under en femårsperiod satsa nära 2,5 miljarder kronor på fömybara energi­källor.

Riksdagen beslutade våren 1992 efter förslag från Biobränslekommissio-nen (SOU 1991:93) att satsa ytterligare 625 miljoner kronor på främjande av ökad användning av biobränslen (prop. 1991/92:97, bet. 1991/92:NU 25, rskr. 1991/92:271).

Våren 1992 beslutade riksdagen även om vissa ändringar i energibeskatt­ningen (prop. 1991/92:159, bU. 11:5). Genom förändringarna togs ett första steg mot en anpassning av industrins energiskatter till de nivåer som tilläm­pas inom EG och USA. Anpassningen genomfördes utan att äventyra de miljöpolitiska målen genom att bl.a. koldioxidskatten höjdes för övriga an­vändare. 1 samband med denna energiskatteomläggning avsattes 500 miljo­ner kronor för ytterligare satsningar på fömybar energi och hushåUning samt

18

för kostnadseffektiva miljöåtgärder inkl. satsningar på kärnsäkerhet i Öster-     Skr. 1992/93:13 sjöområdet. Detta är viktiga inslag i klimatstrategin.

Minskningar av koldioxidutsläppen är väsentligen en fråga om minskat ut­nyttjande av fossila bränslen genom energieffektivisering eller övergång tUl andra energikällor. En ytterligare väg som anvisas i klimatkonventionen är möjligheterna att bevara och öka upptaget av kol i skog (x:h annan växtiig-het.

Energipolitiken är av central betydelse i dessa sammanhang. De mål som har satts upp i klimatkonventionen föratsätter åtgärder som innebär bety­dande samhällsekonomiska kostnader i många länder. Detta gäller särskilt i länder som Sverige som redan har genomfört långtgående minskningar av användningen av fossila bränslen. Åtgärder mot klimatförändringar bör där­för uppfylla högt ställda krav på kostnadseffektivitet.

Det bör framhållas att klunatkonventionen erbjuder möjligheter till kost­nadseffektiva åtgärder och samordnade miljöåtaganden mellan länder, t.ex. i Europa. Ett sådant samarbete kan omfatta åtgärder i Östeuropa.

En grandläggande föratsättning för en god resurshushåUning (x;h därmed en hållbar ekonomisk utveckling är väl fungerande marknader. Ett centralt inslag i energipolitiken är därför att där så erfordras avreglera energimark-nadema och utsätta dem för internationell konkurrens. Inom ramen för den s.k. europeiska energistadgan arbetar Sverige även för att godtagbara mark­nadsföratsättningar skall etableras i de tidigare planekonomierna i Öst­europa.

Inom ramen för en väl fungerande marknadshushållning och med beak­tande av de krav klunatkonventionen kan komma att ställa avser regeringen att fullfölja och utveckla de ovan nämnda energipolitiska programmen.

7.3.9 Uppfö(jning i kommuner

Kommunerna kommer att få centrala uppgifter i genomförandet av Agenda 21 i Sverige. I Agenda 21-avsnittet om kommunemas roU anges att lokala Agenda 21 bör utarbetas till år 1996. Enligt regeringens bedönming blir det en viktig politisk uppgift och en utmaning för kommunerna att i samverkan med lokala organisationer och i samråd med medborgama omvandla den globala Agenda 21 till lokala handlingsprogram som medverkar tUl en håll­bar utveckling.

Det arbete som nu bedrivs inom Utredningen om kommunemas arbete för en god livsmiljö kommer att kunna utgöra ett värdefullt underlag i sam­band med utarbetandet av lokala Agenda 21. Utredningen skall redovisa re­sultatet av sitt arbete till årsskiftet.

Jag avser att inbjuda företrädare för kommunerna till en överläggning om kommunemas roll och ansvar i genomförandet av Agenda 21 på det lokala planet.

Utarbetande av lokala handlingsprogram för att genomföra Agenda 21

kan kopplas samman med den utveckling som sker i kommunerna, inte minst

i de s.k. ekokommunerna. Många användbara system och praktiska lös­

ningar har redan utarbetats. Regeringen välkomnar en utveckling där fler

kommuner arbetar aktivt för ekologisk anpassning. 4,4 mUjoner kronor har

19

anslagits av regeringen för att stödja utvecklings- och informationsprojekt     Skr. 1992/93:13 under en treårsperiod. Den stora utmaningen ligger nu i att utveckla krets­loppslösningar i städerna och i redan byggda områden. Tvärvetenskapliga forsknings- och utvecklingsprojekt kan bli ett stöd i denna utveckling.

Kommunernas översiktsplaner enligt plan- och bygglagen (PBL) kan bli ett viktigt instrament i det lokala förebyggande miljöarbetet. En kommande översyn av PBL kommer bl.a. att ta upp frågan om hur ökad mUjöhänsyn kan åstadkommas i kommunernas fysiska planering.

Inför UNCED bildades ett nätverk av aktiva ungdomar. Dessa planerar nu att som uppföljning av konferensen starta "Q-2000", en ungdomskam­panj för ett bärkraftigt Sverige. Kampanjen inleds genom en nationell kon­ferens i oktober 1992. En av huvudaktiviteterna i Q 2000 är att stimulera till lokalgrupper i varje kommun som skall genomföra en lokal Agenda 21. En handbok för detta har tagits fram. En nationeU konferens år 1993 är också planerad. En ungdomens Agenda 21 kommer att utarbetas av miljöorganisa­tioner med ekonomiskt stöd från SIDA.

Regeringens Barn- och ungdomsdelegation kan ge stöd ur Allmänna arvs­fonden till nyskapande och utvecklande projekt som bl.a. tar tillvara ungdo­mars miljöintresse och engagemang. Därmed uppmuntras även insatser som på ett kreativt sätt följer upp UNCED.

7.3.10 Kvinnors medverkan

Riodeklarationens princip om kvinnors deltagande i miljö- och utvecklings­arbete kommer att utvecklas vid ett Europarådsseminarium i Sverige under våren 1994. Seminariet kommer att behandla kvinnors medverkan i sam­hällsplaneringen i syfte att få en hållbar utveckling. Ett studiematerial med syfte att stimulera kvinnors delaktighet i planeringen är under utarbetande. Studieförbunden kommer att få uppgiften att föra ut materialet till det lokala planet.

Frågor om kvinnor och mUjö behandlas i FN:s kvinnokommission. Vid 1992 års möte med kommisssionen utgjorde kvinnor och miljö en särskild punkt på dagordningen. I en resolution som antogs vid mötet uppmanas medlemsstaterna bl.a. att främja ett ökat deltagande av kvinnor i det natio­nella miljöarbetet. UNCED-besluten avseende kvinnor och mUjö kommer också att diskuteras vid FN:s världskvinnokonferens som äger rum i Beijing år 1995 och tUl vilken kvinnokommissionen är förberedande organ.

7.3.11 Folkrörelsernas roll

Vikten av individens ansvar och medverkan i genomförandet av olika åtgär­

der understryks i många avsnitt i Agenda 21.1 Sverige spelar folkrörelserna

av tradition en mycket betydelsefull roll i opinionsbUdning och i samhällsut­

vecklingen. Det är angeläget att denna tradition förs vidare genom ett aktivt

deltagande från folkrörelsernas sida i att föra ut och diskutera UNCED-be­

sluten på alla nivåer, som en fortsättning på de värdefulla insatserna i förbe­

redelsearbetet till UNCED. Bildningsorganisationema har i detta samman­

hang en central uppgift.

20

Regeringen förbereder flera aktiviteter för att stimulera folkrörelsemas    Skr. 1992/93:13 engagemang i förverkligandet av UNCED. Fortsatt informationsspridning kring kopplingama mellan miljö och utveckling är därvid en viktig uppgift.

För den fortsatta uppföljningsprocessen är det också angeläget att bygga vidare på det samarbete mellan organisationer i i- och u-länder som har etab­lerats och stärkts i samband med UNCED.

7.2.12 Urspmngsbefolkningar

Särskild uppmärksamhet ägnades åt ursprangsbefolkningarnas roll i Agenda 21. Regeringen har nyligen i särskUd proposition, 1992/93:32 Om samerna och samisk kultur m.m., lagt fram förslag tUl åtgärder för att stödja den sa­miska kulturen som en del av det nationella kulturarvet. Bl.a. föreslås att ett sameting inrättas.

8 Internationell uppföljning

Riokonferensen var ett led i en internationell förhandUngsprocess. Genom att lyfta upp miljö- och utvecklingsfrågorna på ett högt politiskt plan har för­utsättningar skapats för mera effektiva multilaterala förhandlingar om dessa frågor. Det är nu angeläget att i berörda intemationella organ utnyttja dessa nya möjligheter.

Uppmärksamheten knyts i första hand tUl FN:s nu pågående 47:e general­församling och det beslut som skall fattas om att upprätta en Kommission för hållbar utveckling (Commission on Sustainable Development CSD). Även uppföljningen i övrigt är viktig. Inte minst från svensk sida har vi under hela UNCED-processen betonat att uppföljningen också måste ske decentralise­rat i FN-systemet, t.ex. de regionala ekononuska kommissionerna, FN:s fackorgan och andra intemationella organisationer.

GeneralförsanUingens huvuduppgift är att ge Kommissionen för hållbar utveckling effektiva arbetsformer och placera in den i FN:s institutioneUa system på ett sådant sätt att den uppnår största möjliga effektivitet. Riokon­ferensen rekommenderade att CSD skulle bU en s.k. funktioneU kommitté under ECOSOC. UNCED beslöt också att kommissionens första session skall hållas under år 1993. Den nya konunitténs roll i förhållande till ECO­SOC bör ytterligare definieras, liksom också roUen för FN:s mUjöprogram, UNEP, i den nya internationella strakturen. Generalförsamlingen bör också fastställa antalet medlemmar i CSD samt besluta om sekretariatsfunktioner och lokalisering av kommissionens högkvarter och sekretariat. Vidare bör generalförsamlingen ge anvisningar om nivån på deltagandet i kommissio­nens arbete. En viktig fråga blir att faststäUa regler för friviUigorganisatio-nernas medverkan i kommissionens verksamhet.

Riokonferensen gav klara indikationer om kommissionens uppgifter, (x;h dess exakta roll torde därmed lätt kunna definieras i ett senare skede. Gene­ralförsamlingens beslut kan sannolikt inskränka sig tUl vissa preciseringar i detta avseende.

Sverige deltar aktivt i generalförsanUingens diskussioner om CSD. Vi sö-

21

ker effektiva och pragmatiska lösningar som är förenliga med de förslag tUl     Skr. 1992/93:13 effektivisering av FN:s operativa verksamhet på det ekonomiska området, som ingår i det nordiska FN-projektet.

Sverige arbetar också för att UNEP skall effektiviseras och bevara sin po­sition som FN:s centrala organ i en rad intemationella miljöfrågor.

Som redovisats i det föregående är det en svensk huvudlinje att alla be­rörda FN-organ och andra institutioner skall engageras i uppföljningsarbe­tet. Detta sker främst genom ett aktivt svenskt agerande i dessa organs sty­relser. Vår interna koordinering är inriktad på att skapa bästa möjliga fömt­sättningar för sådana insatser.

Årets generalförsamling kommer också att ta stäUning tiU vissa specifika frågor inom ramen för UNCED-uppföljningen. I avsnittet om ökenfrågor fick exempelvis generalförsamlingen i uppdrag att tillsätta en förhandlings­kommitté med uppgift att förhandla en konvention mot ökenspridning.

Mot bakgrund av skrivningarna i Agenda 21 om finansieringsfrågorna fortsätter resursöverföringarna att vara en central punkt i relationema mel­lan i- och u-länder.

De två konventioner, som undertecknades i Rio de Janeiro - om klimat­förändringar och om biologisk mångfald - träder formellt i kraft sedan 50 resp. 30 ratifikationsinstrument deponerats. Det rådde dock enighet om att konventionerna i möjligaste mån skall börja tillämpas provisoriskt även dessförinnan. En provisorisk tillämpning föratsätter beslut av generalför­samlingen resp. FN:s miljöstyrelse om organisation och finansiering av det interimistiska arbetet. Sverige kommer att verka för att den provisoriska tUl-lämpningen blir effektiv och anser det angeläget att konventionema även formellt träder i kraft så snart som möjligt.

Som anfördes inledningsvis hade Riokonferensen en omfattande dagord­ning; det är därför naturligt att flera andra, redan beslutade, konferenser kommer att få en anknytning till UNCED. Här kan särskilt nämnas FN:s befolkningskonferens i Kairo 1994 och kvinnokonferensen i Beijing 1995. FN har också proklamerat 1993 som ursprangsbefolkningamas år.

Hemställan

Jag hemstäUer att regeringen

bereder riksdagen tUlfälle att ta del av vad jag har anfört med anled­ning av FN:s konferens om miljö och utveckling.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom skrivelse förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för det ändamål han hemställt om.

22

Rio-deklarationen

Skr. 1992/93:13 Bilaga 1:1

Rio-deklarationen om miljö och utveckling 

Ingress

Förenta Nationernas konferens om miljö och utveckling.

som möttes i Rio de Janeiro frän den 3 till den 14 juni 1992.

som bekräftar Deklarationen från Förenta Nationernas konferens om den mänskliga miljön antagen i Stockholm den 16 juni 1972 och som eftersträvar att bygga vidare på den,

med målet att etablera en ny och rättvis gemenskap genom att skapa nya samarbetsformer mellan stater, samhällets viktigaste sektorer och mellan folk.

som verkar för internationella överenskommelser som respekterar allas intressen och som skyddar okränkbarheicn hos det globala utvecklings- och miljösystemet.

som erkänner jordens, värt hem, odelbarhet och ömsesidiga beroende.

tillkännager härmed:

Princip I

I strävan mot en hållbar utveckling stär människan i centrum. Hon har rätt

till ett hälsosamt och rikt liv i samklang med naturen.

Princip 2

Staterna har. i överensstämmelse med Förenta Nationernas stadga och folkrättens principer, den suveräna rättigheten att utnyttja sina egna natur-tillgängar i enlighet med sin egen miljö- och utvecklingspolitik och ansvaret för att tillse att verksamheter inom deras egen jurisdiktion eller kontroll inte förorsakar skada på andra länders miljö eller pä områden utanför nationell jurisdiktion.

Princip i

Rätten till utveckling mäste fullgöras pä ett sädant sätt att den rättvist tillgodoser nuvarande och kommande generationers behov av utveckling oeh miljö.

Princip 4

för att uppnä en hällbar utveckling mäste skyddet av miljön utgöra en integrerad del av utvecklingsprocessen och inte betraktas som nägot isole­rat därifrån.

23

Princips

Skr, 1992/93:13

I syfte att minska skillnaderna i levnadsvillkor och för att bättre tillgodose     Bilaga 1:1 behoven hos majoriteten av jordens befolkning måste alla stater och folk samarbeta i den angelägna uppgiften att utrota fattigdomen, vilket är en föratsättning för en hållbar utveckling.

Princip 6

Utvecklingsländernas speciella förhållanden och behov mäste ges särskild prioritet, i synnerhet vad gäller de minst utvecklade länderna och de vars miljö är mest sårbar. Internationella åtgärder på miljö- och utvecklingsom­rådet bör också beakta alla länders intressen och behov.

Princip 7

Stater ska samarbeta i en anda av globalt samförstånd för att bevara, skydda och återställa hälsa och okränkbarhet hos jordens ekosystem. Staterna har ett gemensamt ansvar härför men det är olika utformat på grund av deras olika bidrag till den globla miljöförstöringen. De utvecklade länderna erkänner sitt ansvar i de internationella strävandena mot en hällbar utveckling med hänsyn till de påfrestningar som deras samhällen utsätter den globala miljön för och med tanke på de teknologiska och fmansiella resurser som de förfogar över.

Princip S

För att uppnå en hållbar utveckling och en högre livskvalitet för alla människor, bör stater begränsa och undanröja ohållbara produktions- och konsumtionsmönster och främja en lämplig befolkningspolitik.

Princip 9

Stater bör samarbeta för att stärka uppbyggandet av inhemsk kompetens för hällbar utveckling. Detta kan ske genom att förbättra vetenskaplig förståelse genom utbyte av vetenskapligt och tekniskt kunnande och genom au främja utveckling, anpassning, spridning och överföring av teknik, inklusive ny och nyskapande teknik.

Pri na p 10

Miljöfrågor hanteras bäst när alla berörda medborgare deltar pä lämplig nivä. Pä det nationella planet ska varje individ ha skälig tillgäng till den miljöinformation som tlnns hos otlentliga organ, inklusive information om farliga material och verksamheter i deras samhällen och de ska ges möjlig­het att delta i beslutsprocessen. Stater ska underlätta och uppmuntra folkligt medvetande och deltagande genom alt se till alt information finns

lätt åtkomlig. Tillgäng till etlekliva juridiska och administrativa procedu-

24

rer inkl, rättsmedel lör upprättelse och gottgörelse ska erbjudas.

Princip 11

Skr, 1992/93:13

Stater ska anta effektiva miljölagar. Miljönormer, mål och prioriteringar        ' ° ska spegla de miljö- och utvecklingssammanhang där de ska tillämpas. Normer som tillämpas i vissa länder kan vara olämpliga i andra, särskilt i utvecklingsländer, och leda till oförsvarliga sociala och ekonomiska kost­nader.

Princip 12

Stater bör samarbeta för att främja ett öppet internationellt ekonomiskt system som kan bidra till ekonomisk tillväxt och hällbar utveckling i alla länder för att pä så sätt bättre kunna hantera problemen med miljöförstö­ringen. Handelspolitiska ätgärder som vidtas till skydd för miljön fär inte medföra godtycklig eller otillbörlig diskriminering eller en dold begräns­ning av den internationella handeln. Ensidiga ätgärder för att komma lill rätta med miljöhot utanför det importerande landets jurisdiktionsområde bör undvikas. Miljöåtgärder som syftar till att bemästra gränsöverskri­dande eller globala miljöproblem bör, sä långt möjligt, grundas pä interna­tionella ö\erenskom melser.

Princip 13

Stater ska utveckla sin nationella lagstiftning vad avser ansvar och ersätt­ning till offer för föroreningar och andra miljöskador. Stater ska ocksä samarbeta snabbt och beslutsamt för att utveckla och utvidga folkrättens regler om ansvar och ersättning för miljöskador som orsakas av verksam­heter inom deras eget jurisdiktionsområde eller områden under deras kontroll lill alt gälla även för sådana skador på omräden utanför deras ansvar.

Princip 14

Stater bör samarbeta effektivt för att motverka eller förhindra att verksam­heter och ämnen som medför allvarlig miljöförstöring eller som är skadliga för människors hälsa inte törnyttas eller överförs till andra stater.

Princip 15

I syfte au skydda miljön ska försiktighetsprincipen tillämpas sä långt möjligt oeh med hänsyn tagen till staternas möjligheter härtill. Om del föreligger hot om allvarlig eller oåterkallelig skada, fär inte avsaknaden av vetenskaplig bevisning användas som ursäkt för att skjuta upp kostnadset-fektiva ätgärder för all förhindra miljöförstöring.

Princip 16

Nationella myndigheter bör sträva efter all främja intemalisering av mil­

jökostnader och användandet av ekonomiska styrmedel, med beaktande

av att förorenaren, i princip, ska bära kostnaderna for föroreningar. Män-

25

syn ska härvidlag ocksä las till del allmännas intressen och lillämpningen

ska ske på sädant sätt au det inte medför störningar i den imemationella      Skr, 1992/93:13

handeln och investeringarna.

Btiaga 1:1

Princip 17

Miljökonsekvensutredningar ska användas som etl nationellt instrument för sädana föreslagna verksamheter som kan antas ha en betydande skadlig inverkan på miljön och som kräver beslut av behörig nationell myndighet.

Prindp IS

Stater ska omedelbart underrätta andra stater om naturkatastrofer och andra nödsituationer som kan antas orsaka plötslig skada pä miljön i dessa stater. Del internationella samfundet ska göra sitt yttersta för att bistä drabbade stater.

Princip 19

Stater ska i god tid underrätta och lämna relevant information till stater som kan komma all drabbas av verksamheter som kan ha betydande gränsöverskridande effekter på miljön och ska samråda med dessa stater pä etl tidigt skede i en anda av förtroende.

PriiMip 20

Kvinnor spelar en avgörande roll i frågor som gäller miljövård och utveck­ling. Deras fullvärdiga deltagande är därför av största betydelse för alt uppnå en hållbar utveckling.

Princip 21

Ungdomars skaparkraft, idealism och mod världen över ska mobiliseras för att skapa ett globalt kamratskap i syfte att uppnä en hällbar utveckling och att säkra en bättre framlid för alla.

Princip 22

Urbefolkningar och deras samhällen, liksom andra lokalsamhällen, har en viktig roll i miljövård och utveckling på grund av deras kunskaper och traditionella sedvanor. Stater bör erkänna och vederbörligen stödja deras identitet, kultur och intressen och göra det möjligt för dem att delta ITektjvi i arbetet med att uppnä en hällbar utveckling.

e

Princip 23

Miljö och naturresurser som tillhör folk, som lever under förtryck, domi­nans och ockupation, ska skyddas.

Princip 24

Krig är i sig destruktivt för en hällbar utveckling. Stater mäste därför

respektera tblkräliens regler lill skydd för miljön vid väpnad konflikt oeh

2(,

samarbeta, om sä bedöms nödvändigt, för all utveckla dessa regler.

Prindp 25

Skr, 1992/93:13

Fred, utveckling och miljöskydd är beroende av varandra och odelbara.

Bilaga 1:1

Princip 26

Stater ska lösa sina miljöivisier fredligt och med användande av lämpliga

medel härför i enlighet med Förenta Nationernas stadga.

Princip 27

Stater och folk ska samarbeta i förtroende och i en anda av delaktighet för all uppfylla principerna i denna deklaration och för all utveckla folkrättens regler vad avser en hållbar utveckling.

27

Skogsprinciperna

maihi'

Icke legalt bindande auktoritativt uttalande om principer för global samstämmighet om bru­kande, bevarande och hållbar utveckling av alla slags skogar

Ingress

(a)

Skogsfrågorna beror hela skalan av problem och möjligheter för miljö och utveckling inbegripet rånen lill social och ekonomisk utveckling på hållbar grund.

(b)

Huvudmålet för dessa principer är au bidra till brukande, beva­rande och hållbar utveckling av skogen och au tillgodose skogens mångsi­diga och inbördes kompletterande funktioner och användning.

(c)

Skogsbruk och skogens möjligheter bör bedömas utifrån etl helhets­tänkande och på elt balanserat sätt mol bakgrund av miljö- och ulveeklingsfrågorna i sin helhet, med beaktande av skogens många funk­tioner och användningar, inklusive traditionella användningar, och de troliga ekonomiska och sociala påfrestningar som kan uppstå när dessa användningar begränsas, liksom även de utvecklingsmöjligheter som elt hållbart skogsbruk kan erbjuda,

(d)   Dessa principer ger uitryck för en första global samstämmighet om

skogen. Genom att åla sig au snabbt genomföra dessa principer har

länderna ocksä beslutat all kontinuerligt utvärdera deras ändamålsenlighet

vad bclrälTar det vidare inlernalionella samarbetet i skogsfrägor,

(e)   Dessa principer skall vara tillämpliga pä alla slags skogar, såväl

nnlurllga som planterade, inom samtliga geografiska omräden och klimat­

zoner, inklusive de sydliga, nordliga, subtempererade, tempererade, sub­

tropiska och tropiska.

(O Alla typer av skog omfattar komplexa och unika ekologiska proces­ser som utgör basen för deras nuvarande och potentiePa möjligheter all bäde skapa resurser som kan tillgodose mänskliga behov och tillhandahälla miljövärden. Det är därför angeläget för regeringarna i de länder där skogarna är belägna och av värde för lokala samhällen och för miljön som helhet att dessa brukas och bevaras pä etl rikligt sätt.

(g) Skogen är oumbärlig för ekonomisk utveckling oeh upprälihållandei av alia livsformer.

(h) Med hänsyn till alt ansvaret för brukande, bevarande och hällbar utveckling av skogen i mänga stater är fördelat pä federala/nationella, siailiga/provinsiella och lokala niväer bör varje siat i enlighet med sin

28

konstitution och/eller nationella lagstiftning tillämpa dessa principer pä      Skr. 1992/93:13

ifrågavarande nivä.

Bilaga 1:2

Principer/element

1.       (a) "Siaier har, i överensstämmelse med Förenia Nationernas stadga och

folkrättens principer, den suveräna rätten att utnyttja sina egna naiunill-

gängar i enlighet med sin egen miljöpolitik och ansvaret för au tillse att

verksamheter inom deras egen jurisdiktion eller kontroll inte förorsakar

skada på andra länders miljö eller på omräden utanför nationell jurisdik­

tion,"

(b) Den överenskomna kostnadsökningen för alt uppnå de fördelar som är förknippade med bevarande och hållbar utveckling av skog kräver ett utökat internationellt samarbete och bör delas rättvist av det internatio­nella samfundet,

2,       (a) Stater har en oinskränkt och oförytterlig rätt au utnyttja, förvalta och

utveckla sin skog i enlighet med sina utvecklingsbehov och sin sociala och

ekonomiska utvecklingsnivä och på grundval av en nationell politik som är

förenlig med en hällbar utveckling och med landets lagstiftning, inklusive

rätten till omställning av sädana omräden för andra ändamäl inom ramen

för övergripande planer för samhällsutvecklingen och på grundval av

rationella markanvändningsprinciper,

(b)

Skogsresurscr och skogsmark bör förvaltas pä ett hållbart säu för att tillgodose den nuvarande generationens och kommande generationers sociala, ekonomiska, ekologiska, kulturella och andliga mänskliga behov. Dessa behov omfattar skogsprodukter och skogstjänster, t,ex. virke och träprodukier. vatten, mat, djurfoder, läkemedel, bränsle, bostäder, arbets-lilltallen, friiidsakiiviieler, hemvist för djur, landskapsmångfald, kolsän­kor och kolreservoarer, samt andra skogsprodukter. Lämpliga åtgärder bör vidtas för att skydda skogen mot miljöskador, inklusive lufUÖroreningar, bränder, skadedjur och sjukdomar för att upprätthålla deras fulla och mångsidiga värde.

(c)

Tillhandahällandet av aktuella, tillförlitliga och korrekta uppgifter om skogen och skogens ekosystem är avgörande med hänsyn till folkupp­lysning och välgrundade beslut och bör säkerställas,

(d)   Regeringar skall främja och erbjuda möjligheter för berörda parter,

bl,a. lokala samhällen och urinvånare, industrier, arbetstagare, icke­

statliga organisationer och enskilda individer, skogsinvänare oeh kvinnor,

all delta i utvecklingen, genomförandel och planeringen av den nationella

skogspolitiken.

}. (a) Nationell politik och nationella strategier bör utgöra en ram för ökade insatser, t.ex. utveckling och stärkande av institutioner oeh program för brukande, bevarande oeh hållbar utveckling av skog oeh skogsmark.

(b) Internationella insiiiutionella arrangemang som. när sä ur lämpligt, bygger pä redan betintliga organisationer och mekanismer, bör underlätta det internationella samarbetet pä det skogliga området.

29

(c) Alla aspekter av miljöskydd och social och ekonomisk utveckling     Skr, 1992/93:13

som rör skog och skogsmark bör vara integrerade och heltäckande.

Bilaga 1:2

4.

Man bör erkänna den grundläggande roll som alla typer av skogar spelar för att upprätthålla de ekologiska processerna och den ekologiska balansen på lokal, nationell, regional och global nivå bl,a. genom att skydda känsliga ekosystem, avrinningsområden och sötvattenresurser och som rika förråd av biologiska arter och resurser och av genetiskt material för biotekniska produkter, liksom genom sin betydelse för fotosyntes,

5.

(a) Skogspolitiken på nationell nivä bör erkänna och. på det säu som är lämpligast, stödja urinvänarnas identitet, kultur, rättigheter och samhäl­len, liksom andra samhällen och andra skogsinvånare. Man bör bl.a, främja en lämplig ordning för att dessa grupper skall få ett ekonomiskt intresse av jordens användning och möjlighet att bedriva ekonomisk verksamhet och uppnä och upprätthälla en kulturell identitet, en social organisation och en tillfredsställande levnadsstandard och välfärd,

(b) Kvinnors deltagande i full utsträckning i alla aspekter av skötsel, värd och hållbar utveckling av skogen bör aktivt främjas.

6.       (a) All slags skog spelar en viktig roll för att tillgodose energibehov

genom all, särskilt i utvecklingsländerna, tillhandahålla en fömybar källa

lill bioenergi. Behoven av brännved för hushällen oeh industrin bör tillgo­

doses genom elt hållbart skogsbruk, skogsplantering och återbeskogning.

Man bör i detta sammanhang beakta det bidrag som planteringar av såväl

inhemska som inplanterade arter kan ge till bränsleproduktion och virke

för industrin,

(b)

Nationell politik och nationella program bör beakta det samband som kan finnas mellan bevarande, brukande och hållbar utveckling av skog och alla aspekter av produktionen, konsumtionen, återvinningen och/eller den slutliga avfallshanteringen av skogsprodukter,

(c)

Beslut om brukande, bevarande och hällbar utveckling av skogsresurser bör. i den män delta är praktiskt, bygga pä en allsidig bedömning av skogsprodukters och skogstjänsters ekonomiska och icke­ekonomiska värden och av kostnaderna och nyttan ur miljösynpunkt. Utveckling oeh förbättring av meioder för sådana värderingar bör främjas.

(d)   Betydelsen av planterad skog och fleråriga jordbruksgrödor som

hållbara och ur miljösynpunkt lämpliga fömybara energikällor och indu-

slrirävaror bör erkännas, förstärkas och främjas. Deras bidrag lill alt

upprätthälla ekologiska processer och minska trycket pä primär/gammal

skog och att skapa arbetslilltallen och utveckling pä regional nivå med

dellagande av en rimlig andel av lokalbefolkningen bör erkännas och

förstärkas.

(e)   Nalurskogen erbjuder ocksä möjligheter lill varor oeh tjänster oeh

dess bevarande oeh hållbara förvaltning och utnyttjande bör främjas.

7. (a) Åtgärder bör vidtas för all skapa ett gynnsamt internationellt ekonomiskt klimat tören hällbar och miljöanpassad utveckling av skogen i alla länder, inbegripet ätgärder lör att främja hällbara produktions- oeh

30

konsumtionsmönster,   utrota   fattigdom   och   trygga   livsmedelsförsörj-      Skr. 1992/93:13

ningen.

Bilaga 1:2

(b) Särskilda finansiella resurser bör ställas till förfogande för utvecklingsländer med betydande arealer skogsmark som inrättar program för bevarande av skog. inklusive skyddade naturskogsomräden. Dessa resurser bör gä framför allt till de sektorer som kan stimulera substilu-tionsverksamhet på det ekonomiska och sociala området. 8. (a) Åtgärder bör vidtas för alt skapa en grönare värld. Alla länder, särskilt utvecklade länder, bör vidta och öppet redovisa positiva åtgärder som leder till återbeskogning, nyskogsodling eller bevarande av skog, alltefter omständigheterna,

(b)

Insatser för att upprätthålla och utöka skogsarealen och skogens produktivitet bör göras pä etl ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbart sätt genom rehabilitering, ätcrbeskogning och nyplantering av träd och skog pä improduktiv, förstörd och avskogad mark, liksom genom hushåll­ning med de befintliga skogsresurserna.

(c)

Genomförandel av nationella strategier och program avseende sköt­sel, värd och hällbar utveckling av skogen, särskilt i utvecklingsländerna, bör stödjas av internationellt, ekonomiskt och tekniskt samarbete med deltagande, där sä är lämpligt, även av den privata sektorn.

(d)   En hällbar förvaltning och användning av skogen bör genomföras i

enlighet med länders utvecklingspolitik och prioriteringar och pä grundval

av miljömässigt hällbara nationella riktlinjer. Vid utformningen av sådana

riktlinjer bör, där sä är lämpligt och då del är tillämpligt, hänsyn tas till

relevanta internationellt överenskomna metoder och kriterier.

(e)   Skogsbruk bör samordnas med skötsel av angränsande områden för

att uppräithälla ekologisk balans och hållbar produktivitet.

(O Nationell politik och/eller lagstiftning rörande skötsel, värd och hällbar utveckling av skogen bör omfatta skydd av ekologiskt livsdugliga, representativa eller unika exempel på skog, inklusive primär/gammal skog och skog som är av nationell betydelse på grund av kulturella, andliga, historiska eller religiösa skäl samt annan sädan unik och högt skattad skog.

(g) Tillgäng till biologiska resurser, bl.a. genetiskt material, skall med­ges med vederbörligt beaktande av de oinskränkta rättigheter som tillkom­mer de länder där skogen är belägen oeh av att tekniken samt vinsterna frän sädana bioieknikprodukier som produceras med dessa resurser skall delas enligt ömsesidig överenskommelse,

(h) Nationell skogspolitik bör säkerställa att miljökonsekvensutred­ningar genomförs huruvida en viss verksamhet kan medföra betydande negativa följder för viktiga skogsresurser oeh om verksamheten är bero­ende av beslut av en behörig nationell myndighet.

9. (a) Utveeklingsländernas insatser lör att förbättra brukandet, bevaran­det och den hallbara utvecklingen av sina skogsresurser bör understödjas av det internationella samfundet, varvid hänsyn skall las säväl till behovet

aatt minska utlandsskulderna, särskilt i länder där situationen förvärras

tj

av  att  del  sker  etl   nettouttiöde  av   resurser  till   utvecklade  länder.

som till behovet av att fä ut åtminstone återbeskogningskostnaden genom     Skr. 1992/93:13 ett förbättrat tillträde till marknaden för skogsprodukter, särskilt förädlade     Bilaga 1:2 produkter. Särskild uppmärksamhet skall i detta sammanhang ägnas de länder som genomför en övergäng lill marknadsekonomi.

(b)

De problem som hämmar försöken att bevara och på ett hållbart sätt utnyttja skogsresurser oeh som beror pä au lokala samhällen saknar alter­nativa valmöjligheter, särskilt de fattiga som bor i städerna och den fattiga landsbygdsbefolkning som är ekonomiskt och socialt beroende av skogen och skogens resurser, bör angripas av regeringar och det internationella samfundet,

(c)

Vid utformning av en nationell politik bör man. oavsett vilket slag av skog det rör sig om, beakta del tryck och de krav som skogsekosyslemen och resurserna är utsatta för frän faktorer utanför skogssektorn. Medel för att komma tillrätta med detta tryck och dessa krav bör sökas över sektors-gränserna,

10.     Nya och utökade finansiella resurser bör ställas till förfogande för

utvecklingsländerna för att möjliggöra för dem all på ett hållbart sätt

bruka, bevara och utveckla sina skogsresurser, bl.a, genom nyskogsodling.

återbeskogning och kampen mot avskogning och förstöring av skog och

mark.

11.     För att göra det möjligt, framför allt för utvecklingsländerna, all bygga

ut sin egen kapacitet och förbättra förvaltningen, värden och utvecklingen

av sina skogsresurser, bör tillgången till och överföringen av miljöanpassad

teknik och motsvarande kunskap främjas, underlättas och finansieras på

förmänliga villkor, inklusive koncessionella och preferentiella villkor, en­

ligt ömsesidig överenskommelse i enlighet med villkoren i Agenda 21,

12.     (a) Man bör genom elTektiva åtgärder, bl,a. genom det inlernalionella

samarbetet, stärka den vetenskapliga forskning oeh de inventeringar och

utvärderingar av skogen som görs av nationella institutioner i vilka biolo­

giska, fysiska, sociala oeh ekonomiska variabler vid behov beaktas samt

den tekniska utvecklingen och dess utnyttjande för en hällbar skötsel, värd

och utveckling av skogen. Forskning oeh utveckling avseende hällbara

uttag frän skogen av andra produkter än trä bör också uppmärksammas i

delta sammanhang,

(b)

Nationell och, i förekommande fall, regional och internationell insiiiutionell kompetens vad gäller utbildning, naturvetenskap, teknik, ekonomi, antropologi oeh skogsbrukets sociala aspekter är avgörande för bevarande och hällbar utveckling av skogen oeh bör förstärkas.

(c)

Internationellt utbyte av information om resultaten av forskning och utveckling avseende skog oeh skogsbruk bör förbättras och utvidgas, var­vid utbildningsinstitutioner, inklusive de som finns inom don privata sektorn, skall utnyttjas till fullo,

(d)   Den tillämpliga kompelens och kunskap om bevarande oeh hällbar

utveckling av skogen som lokalbefolkningen besitter bör, med insiiiuiio-

nclll oeh ekonontiskt stöd och i samarbete med människorna i de berörda

32

lokalsamhällena erkännas, respekteras, dokumenteras, utvecklas och, där      Skr. 1992/93:13 så är lämpligt, användas vid genomförandet av program. De vinster som      Bilaga 1:2 utnyttjandet av lokalbefolkningens kunskaper medför bör därför delas rättvist med dessa människor,

13. (a) Handel med skogsprodukter bör ske på grundval av icke­

diskriminerande och multilateralt avtalade regler och förfaranden som är

förenliga med internationell handelsrätt och praxis, I detta sammanhang

bör man verka för en öppen och fri internationell handel med skogspro­

dukter,

(b)

Minskning eller avskaffande av tariffära hinder och hinder för mark­nadstillträde saml bättre priser för skogsprodukter med högre förädlings­värde och lokal förädling av dessa bör stödjas för alt skapa möjligheter för producentländerna att bättre bevara och förvalta sina fömybara skogsre­surser,

(c)

För au skapa förutsättningar för bevarande och hållbar utveckling av skog bör man på såväl det nationella som det internationella planet verka för au miljörelaterade kostnader och vinster inräknas i marknads­krafter och marknadsmekanismer,

(d)   Politik för bevarande och hållbar utveckling av skog bör integreras

med den ekonomiska politiken, handelspolitiken och annan politik som

berör detta omräde.

(e)   Skatte-, handels-, industri- och kommunikations- och annan politik,

och dess tillämpning, som kan leda lill skogsförstöring bör undvikas.

Lämplig politik, som syftar lill brukande, bevarande och hållbar utveckling

av skog, inklusive, där sä är lämpligt, stimulanser bör uppmuntras,

14.

Ensidiga åtgärder, som är oförenliga med internationella förpliktelser eller avtal, för au begränsa och/eller förbjuda internationell handel med virke eller andra skogsprodukter bör, för att uppnå elt långsiktigt hållbart skogsbruk, upphävas eller undvikas.

15.

Föroreningar, särskilt luftburna utsläpp, bl.a. sådana som leder till surt nedfall, som är skadliga för skogsekosystem på lokal, nationell, regional och global nivä, bör begränsas.

3 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

33

Bilaga 1:3

Agenda 21

Ett handlingsprogram inför nästa århundrade

Kapitel 1

Skr. 1992/93:13

Förord

1.1

Människan står vid ett vägskäl i historien. Vi står inför möjligheten av en bestående ojänUikhet mellan och inom nationer, ökad fattigdom, hunger, ohälsa och analfabetism och fortsatt förstöring av de ekosystem som vi är beroende av för vår välfärd. En integrering av miljö- och utvecklingsfrågor och ett större engagemang i dessa frågor kommer emellertid att leda tiU att människors basbehov tillgodoses, tUl en förbättrad levnadsstandard för alla, bättre skydd av och hushållning med ekosystemen och en tryggare, lyckli­gare framtid. Ingen nation kan uppnå detta på egen hand, men tillsammans kan vi det, i ett globalt samarbete syftande till en hållbar utveckling.

1.2

Detta globala samarbete skall bygga på de föratsättningar som anges i generalförsamlingens resolution 44/228 av den 22 december 1989, som an­togs i samband med att väridens nationer utlyste en FNkonferens om miljö och utveckling, och på insikten om att miljö- (x;h utvecklingsfrågor kräver en balanserad och integrerad strategi.

1.3

I Agenda 21 (konferensens handlingsprogram inför nästa århundrade) presenteras åtgärder för att lösa dagens allvarliga problem, men dess syfte är också att förbereda världen för det kommande århundradets utmaningar. Agenda 21 ger uttryck för en global enighet om och ett politiskt engagemang på högsta nivå i samarbete i fråga om utveckling och mUjö. Ansvaret för ett framgångsrikt genomförande av programmet ligger främst hos världens regeringar'. Strategier, planer, politik och processer på nationell nivå är av­görande för att detta skaU uppnås. Det intemationella samarbetet bör un­derstödja och komplettera sådana nationella insatser. I detta sammanhang intar FN-systemet en nyckelroll. Andra intemationeUa, regionala och subre-gionala organisationer uppmanas också att bidra tUl dessa ansträngningar. Ett brett deltagande från allmänhetens sida och ett aktivt engagemang frän icke-statliga organisationer och andra grapper bör också uppmuntras.

1.4

De utvecklings- och nuljömål som anges i Agenda 21 kommer att kräva en omfattande överföring av nya och additioneUa finansiella resurser tUl ut­vecklingsländerna för att täcka merkostnaderna för att lösa de globala miljö­problemen och för att påskynda en hållbar utveckling. Det krävs också fi­nansiella resurser för att stärka de intemationeUa institutionernas kapacitet för att genomföra Agenda 21. För varje programområde anges en överslags­beräkning av kostnadema. De organ som svarar för genomförandet får granska denna beräkning cx;h göra nödvändiga preciseringar.

1.5

Vid genomförandet av de programområden som Agenda 21 omfattar bör särskUd uppmärksamhet ägnas åt den speciella situationen i länder som genomför en övergång tiU marknadsekonomi. Det måste också inses att dessa länder står inför helt nya utmaningar när det gäller att omvandla sina ekonomier, i vissa fall under avsevärd social och politisk spänning.

' Uttrycket "regeringar" omfattar även Europeiska ekonomiska gemenskapen inom

dess kompetensområden.

37

1.6     De programområden som ingår i Agenda 21 redovisas under följande     Skr. 1992/93:13

rabriker: bakgrand, mål, åtgärder och medel för genomförande. Agenda 21

är ett dynamiskt program. Det skall genomföras av de olika aktörerna med beaktande av skillnadema i olika länders situation, kapacitet och priorite­ringar och med beaktande av alla de principer som anges i Riodeklarationen om miljö och utveckling. Programmet kan komma att utvecklas mot bak­gmnd av ändrade behov och förhållanden. Denna process är början till ett nytt globalt samarbete vad gäller en hållbar utveckling.

1.7     Med uttrycket "mUjöanpassad" avses genomgående i Agenda 21 "säker

(x;h hållbar från miljösynpunkt", särskUt när det används tUlsammans med

"energikällor", "energiförsörjning", "energisystem" eUer "teknik".

38

AVSNITT I. SOCIALA OCH EKONOMISKA

Skr. 1992/93:13

DIMENSIONER

Kapitel 2

Internationellt samarbete för att påskynda en hållbar utveckling i utvecklingsländer och därmed förknippad nationell politik

Inledning

2.1

För att möta de utmaningar som miljön och utvecklingen innebär, beslu­tade statema att grandlägga ett nytt globalt samarbete. Detta ställer krav på staterna att deltaga i en ständig och konstmktiv dialog, framspmngen ur behovet att nå fram till en mer effektiv cx;h rättvis världsekonomi mot bak­gmnd av det växande ömsesidiga beroendet mellan världens länder, vUken även skall syfta till att hållbar utveckling prioriteras på det intemationeUa samfundets dagordning. Det råder insikt om att det är viktigt att övervinna motsättningar och att skapa ett klimat som genomsyras av äkta samarbete och solidaritet om det nya samarbetet skaU nå framgång. Det är lika viktigt att stärka nationell och intemationell samarbetspoUtik och multinationellt samarbete och att anpassa dessa till den nya verkligheten.

2.2

De enskilda ländemas ekonomiska politik och de internationella ekono­miska relationerna är av stor betydelse för en hållbar utveckling. För att re-aktivera och påskynda utveckling, krävs det en dynamisk och stödjande in­ternationell ekonomisk miljö samt en fast politik på nationell nivå. Utveck­lingen kommer att gå om intet om endera av dessa faktorer saknas. En stöd­jande, yttre ekonomisk miljö är av central betydelse. Utvecklingsprocessen skjuter inte fart om världsekonomin saknar dynamik och stabilitet eller om den präglas av osäkerhet. Inte heller skjuter den fart om utvecklingslän­derna tyngs av skuldsättning i utiandet, om finansieringen av utvecklingen är otillräcklig, om handelshinder begränsar tiUträdet tiU marknaderaa och om utvecklingsländernas råvarupriser och handelsvUlkor fortsätter att hällas pä en OtUlfredsstäUande nivå. Facit för 1980-talet var huvudsakligen negativt i dessa avseenden och måste förändras i positiv riktning. Den poUtik och de åtgärder som krävs för att skapa en internationell mUjö som med kraft stöder nationella utvecklingsansträngningar är därför av vital betydelse. Internatio­nellt samarbete på detta område bör vara utformat för att komplettera och stödja - inte inskränka eller överskugga - sund nationeU ekonomisk poUtik i utvecklade länder och utvecklingsländer, om globala framsteg i riktning mot en hållbar utveckling skall kunna ske.

2.3

Den internationella ekonomin bör tUlhandahåUa ett stödjande interna­tionellt klimat för att uppnå miljömål och utvecklingsmål genom att:

a)

Främja hållbar utveckling genom handelsliberalisering,

b)

se till att handel och miljö stöder varandra.

39

c)   tiUhandahåUa tiUräckliga finansiella resurser åt utvecklingsländema    Skr. 1992/93:13

och hantera utlandsskulden, och

d)   främja sådan övergripande ekonomisk politik som gynnar miljö och ut­

veckling.

2.4     Det råder insikt hos regeringama om att en ny global satsning görs för

att skapa samklang meUan den intemationella ekonomiska ordningen cxh

mänsklighetens behov av en säker och stabU naturmUjö. Det är därför rege­

ringamas avsikt att byggandet av samförstånd kring den punkt där miljöom­

rådet, handelsområdet och utvecklingsområdet möts måste fortgå både i be­

fintliga intemationeUa fora och inom de enskilda ländemas inrikespolitik.

Programområden

A. Hållbar utveckling genom handel

Bakgrund

2.5

En öppen, rättvis, säker, icke-diskriminerande och föratsägbar multUa­teral handelsordning som är förenlig med den hällbara utvecklingens mål och som leder tiU optimal fördelning av världsproduktionen med hänsyn ta­gen tUl komparativa fördelar äi tiU fördel för varje handelspartner. Ett för­bättrat tiUträde tiU marknadema för utvecklingsländemas export tUlsam­mans med en sund ekonomisk politik och mUjöpolitUc kommer därtUI att på­verka miljön positivt cx:h därigenom att bli ett värdefuUt bidrag tiU en hållbar utveckling.

2.6

Erfarenheten har visat att hållbar utveckling kräver en sund ekonomisk politUc och ekonomisk ledning, en effektiv och trovärdig offentlig förvalt­ning, integrering av miljöhänsyn i beslutsprocessen och utveckling mot de­mokrati, med hänsyn tagen till de faktorer som är landspecifika, vilka gör det möjligt för alla berörda parter att deltaga. Dessa faktorer är av central betydelse för att de nedan angivna målen och riktlinjerna för politiken skall uppnås.

2.7

Råvarasektorn dominerar många utvecklingsländers ekonomi när det gäller produktion, arbetsmarknad och exportinkomster. Nägot som tiU stor del utmärkte råvaraekonomin i världen under 1980-talet var förekomsten av mycket låga och sjunkande realpriser för huvuddelen av råvarorna på de in­temationella marknaderna, vUket resulterade i kraftigt minskade exportin­komster från råvaror för många producentiänder. Dessa länders förmåga att genom intemationell handel skaffa sig de resurser som behövs för att finan­siera de investeringar som krävs för en håUbar utveckling kan komma att begränsas av denna negativa utveckling samt av tariffära (x;h icketariffära hinder, inklusive tariffeskalering, och därmed begränsa deras tillträde till ex­portmarknadema. Det är av väsentiig betydelse att avskaffa befintliga stör­ningar inom den internationella handeln. För att uppnå detta måste det ske en betydande och fortskridande minskning i synnerhet av dels lantbruksstöd och lantbruksskydd detta täcker nationeU prisreglering, tUlträde tiU markna­der och exportsubventioner - och dels stöd tiU industrin och andra sektorer.

40

så att de mer effektiva producenterna, framför allt i utvecklingsländerna. Skr. 1992/93:13 inte åsamkas stora förluster. Inom lantbruket, industrin och andra sektorer finns det följaktligen utrymme för initiativ som syftar till en liberalisering av handeln och till åtgärder för att skapa produktionsmetoder som i större grad tar hänsyn tUl miljöbehov och utvecklingsbehov. Liberaliseringen av han­deln bör därför eftersträvas på globala grander, som griper över de ekono­miska sektorema, för att bidraga till en hällbar utveckling.

2.8     Den intemationella handelsmiljön har påverkats av ett antal skeenden

som har skapat nya utmaningar och möjligheter och som har gjort att multi­

lateralt ekonomiskt samarbete har blivit ännu viktigare. De senaste åren har

världshandeln fortsatt att växa snabbare än världsproduktionen. Världshan­

deln har emellertid expanderat ojämnt i världen, (x;h det är endast ett be­

gränsat antal utvecklingsländer som har kunnat uppnä en märkbar exporttUl­

växt. Protektionism (Kh unilaterala politiska åtgärder fortsätter att utgöra

ett hot mot funktionen av en öppen multilateral handelsordning, nägot som

särskUt päverkar exportintressena i utvecklingsländema. De ekonomiska in­

tegrationsprocesserna har intensifierats under senare år och bör bidraga tUl

en dynamisk världshandel och förbättra utvecklingsländernas handelsmöj­

ligheter (Kh utvecklingsmöjligheter. Under senare är har ett växande antal

utvecklingsländer antagit djärva politiska reformer med bland annat ambi­

tiös ensidig handelsliberalisering, under det att omfattande reformer och

djupgående omstmktureringsprocesser genomförs i länder i Centraleuropa

och Östeuropa, vilket banar väg för deras integration i världsekononun och

den intemationella handelsordningen. Ökad uppmärksamhet ägnas åt att

framhäva företagens roll och åt att främja konkurrens på marknaden genom

antagandet av konkurrensfrämjande politik. Den generella preferensord­

ningen (GSP) har visat sig vara ett användbart handelspolitiskt instrument,

även om dess mål ännu inte nåtts, (Kh strategier för underlättande av handel

genom elektroniskt informationsutbyte (EDI) har varit effektiva när det gäl­

ler att förbättra handelseffektiviteten inom de offentliga och privata sekto­

rerna. Samspelet mellan miljöpolitik och handelsfrågor är komplext och har

ännu inte helt utretts. Ett snabbt, balanserat, heltäckande (Kh framgångsrUct

resultat av Uraguayrandan inom ramen för GATT skulle medföra en ökad

liberalisering och expansion av världshandeln, förbättra utvecklingsländer­

nas handelsmöjligheter (Kh utvecklingsmöjligheter (Kh göra den intematio­

nella handelsordningen säkrare (Kh mer förutsägbar.

Mål

2.9     I framtiden och mot bakgmnd av Uraguayrandan inom ramen för

GATT bör statema fortsätta att sträva efter att uppnå följande mål:

a)

Att främja en öppen, icke-diskriminerande och rättvis multilateral handelsordning som gör det möjligt för alla länder - särskilt utvecklingslän­derna - att förbättra sina ekonomiska stmkturer och förbättra sina befolk­ningars levnadsstandard genom en hällbar ekonomisk utveckling,

b)

att förbättra utvecklingsländernas tillgång till exportmarknadema,

c)

att förbättra råvaramarknademas funktion och uppnå en sund, kompa-

41

tibel (Kh sammanhållen råvarupolitik pä nationell och internationell nivä    Skr. 1992/93:13 med sikte på att optimera råvarusektorns bidrag till en hållbar utveckling som tar hänsyn tUl miljön, och

d) att främja och stödja nationella och intemationeUa politiska åtgärder som leder till att ekonomisk tillväxt och mUjövård stöder varandra.

Åtgärder

a) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

Främjande av en intemationeU handelsordning som tar hänsyn tiU utvecklingsländemas behov

2.10    Det intemationella samfundet bör:

a)

Bromsa och nunska protektionism för att uppnå ökad liberalisering (Kh expansion av världshandeln till förmån för alla länder, särskUt utvecklings­länderna,

b)

skapa en rättvis, säker, ickediskriminerande (Kh föratsägbar interna­tionell handelsordning,

c)

på lämpligt sätt underlätta integrationen av alla länder i världsekono­min och den internationella handelsordningen,

d)   säkerställa att miljöpolitiken och handelspolitiken stöder varandra

med sikte på att nå en håUbar utveckling, CKh

e)   stärka den internationella handelspolitiken genom ett snabbt, balanse­

rat, heltäckande och framgångsrikt resultat av Uraguayrandan inom ramen

för GATT.

2.11

Det intemationella samfundet bör sträva efter att finna metoder (Kh medel för att uppnå en bättre funktion och ökad genomlysning hos råvara­marknadema, en ökad diversifiering av råvarusektom i utvecklingsekono­mierna inom en övergripande ekonomisk ram som beaktar ländemas ekono­miska straktur, naturtillgångar (Kh marknadsmöjligheter, samt ett bättre ut­nyttjande av naturtUlgängama som tar hänsyn tiU de krav som en hållbar utveckling ställer.

2.12

Därför bör alla länder genomföra redan beslutade åtaganden att bromsa och minska protektionism samt öka möjlighetema att få tUlträde tUl marknadema, särskUt med avseende på områden som är intressanta för ut-

 vecklingsländerna. Detta ökade tiUträde till marknadema kommer att un­derlättas av lämpliga strakturanpassningar i utvecklingsländerna. Utveck­lingsländema bör fortsätta med de reformer av handelspolitik (Kh de strak­turanpassningar de åtagit sig att genomföra. Det är följaktligen angeläget att

förbättra viUkoren för marknadstiUträde för råvaror, framför allt genom ett fortlöpande avskaffande av handelshinder som begränsar import, särskilt frän utvecklingsländer, av råvaraprodukter i primär och förädlad form, lik­som även genomgripande och fortiöpande minskning av olika stödformer som främjar icke konkurrenskraftig produktion, exempelvis produktions-och exportsubventioner.

42

b) Ledrungs-och hanteringsfrågor

Skr. 1992/93:13

Utveckling av nationell politik som maximerar handelsliberaliseringens positiva effekter med avseende på hållbar utveckling

2.13   För att utvecklingsländerna skall gynnas av liberaliseringen av handels­

ordningarna bör de, när sä är lämpligt, genomföra följande ätgärder:

a)

Skapa en nationell miljö som stöder optunal balans mellan produktion för hemmamarknaden och för exportmarknadema (Kh inte missgynnar ex­port och som avskräcker frän ineffektiv importsubstitution, (Kh

b)

främja den politiska ram och den infrastmktur som krävs för att höja effektiviteten hos exporthandel (Kh importhandel liksom funktionen hos de nationella marknaderna.

2.14   Följande ätgärder, förenliga med marknadseffektivitet, bör beslutas av

utvecklingsländerna beträffande råvaror:

a)

Expansion av rävarasektoras förädlingsdel och distribution och för­bättra dess marknadsföring (Kh konkurrenskraft,

b)

diversifiering för att nunska beroendet av råvaraexport, och

~c) ett effektivt och hållbart utnyttjande av produktionsfaktorerna som bör återspeglas i råvarornas prisbildning, detta gäller även mUjökostnader, sociala kostnader och råvarakostnader.

c) Data och Information

Stöd till informationsinsamling och forskning

2.15   GATT, UNCTAD och andra berörda institutioner bör fortsätta insam­

lingen av lämplig handelsinformation. Förenta Nationemas generalsekrete­

rare ombeds att stärka det av UNCTAD hanterade Informationssystemet för

åtgärder beträffande handelskontroll (Trade Controi Measures Information

System).

Förbättrat intemationellt samarbete för råvaruhandel och diversifiering av sektom

2.16   När det gäller råvarahandel bör statema, direkt eUer genom lämpliga

intemationella organisationer, i förekommande faU vidtaga följande åtgär­

der:

a) Sträva efter att råvaramarknaderna fungerar på optimalt sätt, bland

annat genom ökad genomlysning av marknaderna genom utbyte av åsikter

(Kh information beträffande investeringsplaner, affärsmöjligheter och mark­

nader med avseende pä enskilda råvaror. Reella förhandlingar mellan pro­

ducenter och konsumenter bör eftersträvas med sikte på att uppnå genom­

förbara och mer effektiva intemationella avtal som beaktar marknadstren­

der, eller marknadsrutiner, liksom även studiegrapper. I detta avseende bör

särskUd uppmärksamhet ges avtalen om kakao, kaffe, socker och tropiskt

timmer. Vikten av internationella råvaraavtal och råvaraarrangemang un­

derstryks. Arbetarskyddsfrågor, tekniköverföring och tjänster i samband

med produktion, marknadsföring (Kh försäljningsfrämjande åtgärder be­

träffande råvaror och lUcaså miljöfaktorer bör beaktas,

43

b)   fortsätta att tUlämpa kompensationsmekanismer när utvecklingsländer     Skr. 1992/93:13

får minskande exportintäkter av råvaror för att främja diversifieringsan-

strängningar,

c)   på begäran hjälpa utvecklingsländer med utformning och genomfö­

rande av råvarapolitUc samt insamlande och användning av information om

råvaramarknader,

d)   stödja utvecklingsländerna i deras ansträngningar att skapa den poli­

tiska ram (Kh infrastmktur som krävs för att öka exporthandelns och import­

handelns effektivitet, och

e)   stödja utvecklingsländers diversifieringsåtgärder på nationell, regional

och internationell nivå.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

2.17    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993 -

2000) för att genomföra de inom detta programområde angivna åtgärderna

till omkring 8.8 miljarder dollar i bidrag eller förmånliga krediter från det

intemationella samfundet. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskatt­

ningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska viUkoren för

kostnader och finansiering, även icke-koncessionella villkor, beror bland an­

nat pä vUka strategier och program som regeringarna beslutar att genom­

föra.

b) Kapacitetsuppbyggnad

2.18    De ovan nämnda åtgärderna för tekniskt samarbete syftar till att stärka

kapaciteten på nationeU nivå att utforma och genomföra råvarupolitik, an­

vända och handha nationella resurser och samla in och använda information

om råvammarknader.

B. Handel och miljö skall stödja varandra 

Bakgrund

2.19

Miljöpolitik och handelspolitUc skaU stödja varandra. A ena sidan möj­liggör en öppen multilateral handelsordning en mer effektiv resurstiUdelning (Kh användning (Kh bidrar därmed till att höja produktion och intäkter samt minska påfrestningarna på miljön. Därigenom skapas nya resurser som be­hövs för ekonomisk tUlväxt och utveckling och en förbättrad miljövård. En sund miljö, å andra sidan, skapar de ekologiska och andra resurser som be­hövs för att underbygga tUlväxt och stödja en kontinuerlig handelsökning. En öppen multilateral handelsordning, understödd av beslut om en sund mil­jöpolitik, skulle komma att fä en positiv effekt på mUjön samt bidraga till en håUbar utveckling.

2.20

Det internationella samarbetet på mUjöområdet ökar, och i ett antal fall har handelsbestämmelser i multilaterala miljöavtal spelat en roll när det

gäller att handskas med globala mUjöproblem. 1 vissa enskilda fall har han-

44

delsåtgärder utnyttjats, när så befunnits lämpligt, för att göra mUjöbestäm- Skr. 1992/93:13 melser mer effektiva med avseende på miljövård. Sådana bestämmelser bör avse miljöförstöringens grundorsaker så att de inte ger upphov till omotive­rade handelsrestriktioner. Utmaningen består i att säkerställa att handelspo­litik (Kh miljöpolitik är förenliga med varandra och att de förstärker den pro­cess som leder till en hällbar utveckling. Det bör emellertid tas i beaktande att miljönormer som fungerar i utvecklade länder kan komma att ge upphov till omotiverade sociala och ekonomiska kostnader i utvecklingsländer.

Mål

2.21    Staterna bör sträva efter att uppnå följande mål, genom lämpliga multi­

laterala fora, inklusive GATT, UNCTAD och andra internationella organi­

sationer:

a)

Intemationell handelspolitik och miljöpolitik skall stödja varandra tUl förmån för en hällbar utveckling,

b)

den roll som GATT, UNCTAD och andra internationella organisatio­ner spelar i frägor som har beröring med handel och miljö skall klargöras och skaU även i förekommande fall inbegripa medlingsförfarande (Kh skUje­domsförfarande, och

c)

internationell produktivitet och konkurrenskraft skall främjas, ävenså skall industrins konstraktiva roll i hanteringen av miljö (Kh utvecklingsfrå­gor främjas.

Åtgärder

Utarbetande av en dagordning för miljö/handel och utveckling

2.22    Staterna bör uppmuntra GATT, UNCTAD (Kh andra berörda intema­

tioneUa och regionala ekonomiska institutioner att i enlighet med sina re­

spektive mandat och befogenheter granska följande förslag CKh principer:

a)

Utarbeta adekvata rapporter för att nå en bättre förståelse av förhål­landet mellan handel och miljö med avseende på främjandet av en hållbar utveckling,

b)

främja en dialog mellan affärslivet, biståndssektom och mUjörörelsen,

c)

när handelsåtgärder som har samband med miljön vidtages, skall det säkerställas att genomlysning och förenlighet med internationella skyldighe­ter råder,

d)   ta itu med grundorsakerna till miljöproblem och utvecklingsproblem

på ett sådant sätt att beslut om miljöåtgärder inte leder till omotiverade han­

delsrestriktioner,

e)   sträva efter att undvika användningen av handelsrestriktioner eller

handelsstömingar som ett medel att neutralisera kostnadsdifferenser som

orsakas av skillnader i miljönormer och miljöbestämmelser, eftersom en så­

dan tUlämpning kan komma att leda till handelsstömingar och öka protek­

tionistiska tendenser,

f)   säkerställa att mUjörelaterade bestämmelser eller normer, inbegripet

hälsonormer och säkerhetsnormer, inte utgör ett medel för att bedriva god-

45

lycklig eller omotiverad diskriminering eller utgöra dolda handelsrestriktio-     Skr. 1992/93:13 ner,

g) säkerställa att speciella faktorer som påverkar miljöpolitik och han­delspolitik i utvecklingsländer beaktas vid tUlämpningen av miljönormer (Kh även vid användningen av olika handelsåtgärder. Det är värt att notera att normer som är motiverade i de mest utvecklade ländema kan vara olämpliga samt medföra obefogade sociala kostnader för utvecklingsländema,

h) främja utvecklingsländernas anslutning tiU multilaterala avtal genom sädana mekanismer som exempelvis särskilda övergångsregler,

i) undvika unUaterala åtgärder vid hantering av mUjöproblem som ligger utanför det importerande landets jurisdiktion. Miljöåtgärder riktade mot gränsöverskridande eller globala miljöproblem bör i möjligaste mån gmndas på intemationellt samförstånd. Nationella ätgärder som syftar tUl att uppnå vissa mUjömål kan behöva ledsagas av handelsåtgärder för att bli effektiva. Om ätgärder av handelspolitisk natur befinns nödvändiga för att genomdriva miljöpolitik, bör vissa principer och regler tiUämpas. Dessa skulle bland an­nat kunna vara: principen om icke-diskriminering, principen om att handels-åtgärden i fräga bör vara den som orsakar minsta möjliga begränsning av handeln för att uppnå målen, skyldighet att säkerställa genomlysning vid an­vändning av handelsåtgärder som är förbundna med miljön och ett tillfreds­ställande system för notifiering av nationella bestämmelser samt behovet att beakta utvecklingsländemas särskilda föratsättningar (Kh utvecklingskrav i takt med att de rör sig i riktning mot nuljömål om vilka det råder intematio­nell enighet,

j) uppnå större precision i förekommande fall och klargöra förhållandet mellan GATT-bestämmelser (Kh vissa multilaterala åtgärder som beslutas inom miljöområdet,

k) säkerställa att allmänheten kan bidra till utformningen, förhandling­ama och genomförandet av handelspolitiken som ett medel att skapa större genomlysning mot bakgmnd av de landspecifika föratsättningama, och

1) säkerställa att miljöpolitiken sörjer för skapandet av lämpliga rättsliga (Kh institutionella ramar så att den kan tUlgodose de nya miljövårdsbehov som kan uppstå som en följd av produktionsförändringar och handelsspecial­isering.

C. Tillräckliga ekonomiska resurser till utvecklingsländema

Bakgrund

2.23 Investeringar är avgörande för utvecklingsländemas förmåga att uppnä den ekonomiska tillväxt som krävs för att förbättra levnadsvUlkoren för be­folkningen och för att tUlfredsställa dess basbehov på ett hållbart sätt, men utan försämring eller decimering av den resursbas som utvecklingen bygger på. En hållbar utveckling ställer krav på ökade investeringar och till detta behövs nationella och extema ekonomiska resurser. Utländska privata inve­steringar och återvändande inhemskt kapital är avhängiga ett hälsosamt in­vesteringsklimat och utgör en viktig finansiell resurskäUa. Många utveck­lingsländer har upplevt en tioårsperiod under vilken nettoöverföringen av

46

ekonomiska resurser varit negativ pä grand av att inbetalningaraa understeg    Skr. 1992/93:13 de utbetalningar de måste göra, särskilt för skuldåterbetalning. Som ett re­sultat av detta måste nationellt mobiliserade resurser överföras tUl utlandet i stället för att investeras lokalt för att främja en håUbar ekonomisk utveck­ling.

2.24    När det gäller många utvecklingsländer, kommer ingen reaktivering av

utvecklingen att ske om man inte finner en snabb och varaktig lösning på

problemet utlandsskulden, med hänsyn tiU det faktum att skuldbördan tUl

utlandet är ett betydande problem för många utvecklingsländer. Den börda

som återbetalningen av skulden lägger på dessa länder har medfört allvarliga

begränsningar i deras förmåga att påskynda tUlväxt och utrota fattigdom och

har lett till en minskning av importen, investeringarna och konsumtionen.

Skuldsättning till utlandet har visat sig vara en huvudorsak till det ekono­

miska dödläget i utvecklingsländerna. Ett fortsatt kraftfullt genomförande

av den internationella skuldstrategi som är under utveckling siktar pä att

återställa de skuldsatta ländernas extema finansiella bärkraft, och om deras

tillväxt och utveckling pä nytt skjuter fart skulle detta bidraga tUl att uppnå

en hållbar tUlväxt (Kh en hållbar utveckling. 1 detta sammanhang är det av

central betydelse att utvecklingsländema fär del av ytterligare ekonomiska

resurser och att dessa resurser används effektivt.

Mål

2.25    De särskUda villkoren för genomförande av de i Agenda 21 upptagna

sektorprogrammen och de sektorövergripande programmen behandlas i re­

spektive programområde och i kapitel 33 med rabriken "Finansiella resurser

och mekanismer".

Åtgärder

a)    Uppnående av intemationella mål för offentUg finansiering av

utvecklingshjälp

2.26    Som nämns i kapitel 33 bör nya och additionella resurser ställas till för­

fogande för att stödja programmen i Agenda 21.

b) Skuldfrågan

2.27    Beträffande utlandsskulden tUl affärsbanker råder insikt om att fram­

steg gjorts genom den förstärkta skuldstrategin och därför uppmuntras ett

snabbare genomförande av denna strategi. Vissa länder har redan dragit för­

del av en kombination av sund omstraktureringspolitUc och reducering av

skulden tUl affärsbanker, eller liknande åtgärder. Det internationella sam­

fundet ger sitt stöd ät:

a)

Att andra länder med stora skulder tUl affärsbanker förhandlar fram en liknande reducering av sina affärsbanksskulder med sina fordringsägare,

b)

att parterna i sädana förhandlingar vederbörligen beaktar skuldredu­cering på medellång sikt och gäldenärslandets nya penningbehov,

c)

att multilaterala institutioner som är aktivt engagerade i den förstärkta

47

interaationella skuldstrategin fortsätter att ge sitt stöd ät skuldreducerings-     Skr. 1992/93:13 paket med avseende på affärsbanksskulder, med sikte på att säkerställa att finansieringens storlek är i samklang med skuldstrategins utveckling,

d)   att fordringsägande banker deltar i reduceringen av skulden (Kh skuld­

återbetalningen, och

e)   en kraftfullare politik vars syfte är att dra till sig direkta investeringar,

undvika ohållbara skuldnivåer (Kh främja återvändandet av inhemskt kapi­

tal.

2.28

Beträffande skulden tUl officiella bilaterala fordringsägare, välkomnas de av Farisklubben nyligen beslutade åtgärdema om generösare villkor för att lindra de fattigaste (Kh mest skuldsatta ländemas situation. Det på­gående arbetet med att genomföra dessa åtgärder enligt "TrinidadvUlkoren" på sätt som står i proportion till dessa länders betalningsförmåga (Kh som ger ytterligare stöd tUl deras ekonomiska reformarbete välkomnas (Kkså.Likaså välkomnas den av vissa fordringsägande länder vidtagna betydande reduce­ringen av den bUaterala skulden, (Kh det intemationella samfundet upp­muntrar andra som har möjligheter till detta att vidta liknande ätgärder.

2.29

De åtgärder som låginkomstiänder med betydande skuldbörda genom­för till priset av höga kostnader för att återbetala skulden (Kh trygga sin kre­ditvärdighet är lovvärda. Deras resursbehov bör särskflt uppmärksammas. Andra skuldsatta utvecklingsländer som gör stora ansträngningar att fort­sätta återbetalningen av skulden och fullgöra sina externa ekonomiska skyl­digheter förtjänar också vederbörlig uppmärksamhet.

2.30

Det är i samband med multUaterala skulder angeläget att allvarliga an­strängningar görs för att arbeta i rUctning mot tUlväxtrelaterade lösningar på de problem som ansätter utvecklingsländer med aUvarliga svärigheter att återbetala skulden, inbegripet sådana som i huvudsak står i skuld till offent­liga fordringsägare eller tUl multilaterala finansieringsinstitutioner. Särskilt när det gäller låginkomstiänder i färd med att genomföra ekonomiska refor­mer, välkomnas stöd från de multUaterala finansieringsinstitutionerna i form av nya utbetalningar (Kh möjlighet att utnyttja dessas fonder för förmånliga krediter. Stödgmpper bör fortsätta att utnyttjas för att stå tUl tjänst med re­surser för att sanera återstående skulder hos sådana länder som inleder kraft­fulla ekonomiska reformprogram med stöd av intemationella valutafonden (IMF) (Kh Världsbanken. Av multUaterala finansieringsinstitutioner vid­tagna åtgärder som exempelvis omfinansiering av räntan på kommersiella lån med återflöden från intemationella utvecklingsfonden (IDA) - "femte dimensionen" noteras med tillfredsställelse.

48

Medelför genomförande

Skr. 1992/93:13

Finansiering och kostnadsberäkning

2.31    Se kapitel 33.

D. Stöd till en ekonomisk politik som främjar hållbar utveckling

Bakgmnd

2.32

De ogynnsamma yttre omständigheter som omger utvecklingsländerna gör att mobilisering av nationella resurser samt effektiv tUldelning (Kh an­vändning av nationellt mobUiserade resurser blir än viktigare för befrämjan­det av en hållbar utveckling. I ett antal länder måste åtgärder vidtas för att korrigera felrUctadc offentliga utgifter, stora budgetunderskott (Kh andra ekonomiska obalanser, restriktiva ätgärder och störningar inom områdena växelkurser, investeringar och finansiering, och hinder för företagande. 1 de utvecklade länderna skulle fortsatta politiska reformer (Kh omställningar, in­begripet lämpliga sparkvoter, bidra tUl att skapa resurser för att stödja över­gången till en hällbar utveckling, både nationeUt och i utvecklingsländerna.

2.33

En bra ledning som främjar en förening av en offentlig förvaltning som är effektiv, duglig, hederlig, rättvis (Kh ansvarsfull med individueUa rättighe­ter och möjligheter, är av central betydelse för en hållbar utveckling på bred grand och ett sunt ekonomiskt beteende på alla nivåer. Alla länder bör öka sina ansträngningar att utrota misskötsel av offentliga (Kh privata affärer, inbegripet korraption, med hänsyn tagen till de faktorer som bär ansvaret för denna företeelse och de aktörer som är inblandade i den.

2.34

Mänga skuldsatta utvecklingsländer genomgär strakturanpassnings-program med avseende pä omförhandling av skulden eUer nya lån. Sådana program är nödvändiga för att förbättra budgetbalansen och betalningsba­lansen, men i vissa fall har de gett upphov tUl negativa stKiala och mUjömäs­siga verkningar, exempelvis nedskärningar i anslag tUl sjukvård, utbUdning (Kh miljövård. Det är nödvändigt att se tUl att omstraktureringsprogram inte ger negativa effekter på miljön och den sociala utvecklingen, sä att dessa program bringas i samklang med den hållbara utvecklingens mål.

Mål

2.35    Det är nödvändigt att, med hänsyn tiU landspecifika föratsättningar,

utforma ekonomiska politiska reformer som främjar en effektiv planering

och användning av resurser för en hållbar utveckling genom en sund ekono­

misk och social politik, att främja företagandet (Kh införlivandet av de so­

ciala och miljömässiga kostnaderna vid prissättning av resurser, samt att av­

lägsna stömingskällor pä handelsområdet och investeringsområdet.

4 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

49

Ätgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor Främjande av en sund ekonomisk poUtik

2.36    De industrialiserade länderna och andra länder med sådana möjlighe­

ter, bör öka sina ansträngningar att:

a)

Främja en stabil och förutsägbar internationell ekonomisk miljö, sär­skilt beträffande monetär stabilitet, realräntesatser och fluktuationer hos de viktigaste valutakurserna,

b)

stimulera sparandet och minska budgetunderskotten,

c)

säkerställa att man vid samordningen av policyfrågor beaktar utveck­lingsländemas intressen och svårigheter, inbegripet behovet av att främja positiva åtgärder för att stödja de minst utvecklade ländernas ansträngningar att inte hamna utanför världsekonomin, och

d)   åta sig att genomföra lämpliga makroekonomiska och strakturella åt­

gärder i syfte att främja icke inflationsdrivande tillväxt, minska skillnaderna

inom sina största obalanser gentemot andra länder och öka sina ekonomiers

anpassningsförmåga.

2.37    Utvecklingsländerna bör överväga att öka sina ansträngningar att ge­

nomföra en sund ekonomisk politik, som:

a)

Upprätthåller den penningpolitiska (Kh finanspolitiska disciplin som krävs för att främja prisstabilitet och balans gentemot omvärlden,

b)

leder till realistiska växelkurser, och

c)    eder till lokalt ökat sparande och ökade investeringar, och som även

höjer avkastningen på investeringar.

2.38    1 synnerhet bör alla länder utforma politiska åtgärder som höjer effek­

tiviteten vid tilldelningen av resurser och som drar bästa möjliga fördel av

de möjligheter som uppstår till följd av de fortgående förändringarna i den

globala ekonomin. Särskilt bör länderna, när så är lämpligt och med beak­

tande av nationella strategier och mål, göra följande:

a)

Avlägsna de hinder för framsteg som orsakas av byråkratisk ineffektivi­tet, administrativa påfrestningar, onödiga kontroller och bristfälliga mark­nadsvillkor,

b)

främja genomlysning av förvaltning och beslutsfattande,

c)

stödja den privata sektorn och främja företagandet genom att förbättra de institutionella resurserna för att starta verksamhet och marknadsinträde. Det centrala målet skulle vara att förenkla eller avskaffa restriktioner, före­skrifter och formaliteter som komplicerar, gör det kostsammare eller mer tidsödande att sätta igång och driva företag i många utvecklingsländer,

d)   främja och stödja investeringar och infrastraktur som krävs för en håll­

bar ekonomisk tillväxt och diversifiering på en miljömässigt sund och hållbar

grand,

e)   skapa utrymme för lämpliga ekonomiska instrament, inbegripet mark­

nadsmekanismer, som är i samklang med den hållbara utvecklingens mål och

tillfredsställandet av basbehoven,

f) främja effektiva skattesystem och effektiva finansiella sektorer,

g)                                                                                               tillhandahålla möjligheter för småskaliga verksamheter, både jordbrak

50

och icke-jordbruk, (Kh möjligheter för den inhemska befolkningen (Kh de     Skr. 1992/93:13 lokala samhällena att fullt ut bidraga tUl att nå en hållbar utveckling,

h) avskaffa sådana negativa attityder till export som gynnar ineffektiv im­portsubstitution och utforma åtgärder som gör det möjligt för dem att fullt ut dra nytta av de utländska investeringsflödena inom ramen för de nationella, sociala, ekonomiska och utvecklingsmässiga målen, (Kh

i) främja uppbyggnaden av en nationell ekonomisk mUjö som leder tiU optimal balans mellan produktion för hemmamarknaden och exportmarkna­derna.

b) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

2.39    Regeringarna i de utvecklade länderna och de regeringar som har möj­

lighet till det, bör öka, direkt eller genom lämpliga internationella och regio­

nala organisationer och interaationella finansieringsinstitutioner, sina an­

strängningar att ge utvecklingsländer ökat tekniskt bistånd för följande än­

damål:

a)

Kapacitetsuppbyggnad, efter begäran härom, av nationens utformning och genomförande av ekonomisk politUc,

b)

utformning och bruk av effektiva skattesystem, redovisningssystem och finansiella sektorer, och

c)

främjande av företagandet.

2.40

Internationella institutioner för finansiering och utveckling bör ytterli­gare granska sin politik och sina program mot bakgrand av målen för en håll­bar utveckling.

2.41

Ett starkare ekonomiskt samarbete meUan utvecklingsländerna har se­dan länge ansetts vara en viktig del av arbetet för att främja ekonomisk tUl­växt och teknologisk kapacitet och för att påskynda utvecklingen i den del av världen som är under utveckling. Därför bör utvecklingsländemas an­strängningar att främja ekonomiskt samarbete dem emellan utvecklas vidare och fortsätta att åtnjuta stöd från det internationella samfundet.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

2.42    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993 -

2000) för att genomföra de i detta programområde angivna åtgärdema tUl

omkring 50 miljoner dollar i bidrag eller förmånliga krediter frän det inter­

nationella samfundet. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar,

som inte har granskats av regeringarna. De faktiska vUlkoren för kostnader

och finansiering, även icke-koncessioneUa vUlkor, beror bland annat på vUka

strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Kapacitetsuppbyggnad

l.ATi De ovan nämnda förändringama i utvecklingsländemas politUc medför

ett betydande nationellt arbete med kapacitetsuppbyggnad inom offentlig

51

förvaltning, centralbanksverksamhet, skatteförvaltning, sparinstitutioner     Skr. 1992/93:13 och finansiella marknader.

2.44 Det är befogat med särskilda ansträngningar beträffande genomföran­det av de i detta kapitel behandlade fyra programområdena mot bakgrand av de minst utvecklade ländernas särskilt akuta miljöproblem och utveck­lingsproblem.

52

Kapitel 3

Skr. 1992/93:13

Fattigdomsbekämpning

Programområde

En hållbar försörjning för de fattiga

Bakgmnd

3.1

Fattigdom är ett komplext flerdimensionellt problem vars upphov är både nationellt och intemationellt. Någon gemensam lösning som kan tUl- lämpas globalt går inte att finna. Det är snarare sä att landspecifika program för att tackla fattigdom och internationella ansträngningar som stöder natio­nella ansträngningar, lUcsom även den paraUella process som innebär ska­pandet av en stödjande internationell miljö, är avgörande för en lösning på problemet. Undanröjande av fattigdom och svält samt större jänUikhet i fräga om inkomsffördelning och mänsklig resursutveckling tUlhör fortfa­rande de största utmaningarna. Ansvaret för kampen mot fattigdomen delas av alla länder.

3.2

En mUjöpolitik som huvudsakligen är inriktad på bevarande och skydd av naturresurser måste, samtidigt som den förvaltar dem på ett hållbart sätt, ta vederbörlig hänsyn tiU dem som är beroende av resurserna i fråga för sitt livsuppehälle. 1 annat fall kan den få en omvänd effekt såväl pä fattigdomen som för möjlighetema att nå framgång på lång sikt vad gäller bevarandet av naturresurser och miljö. Likaså kommer en utvecklingspolitik som huvud­sakligen är inriktad på varaproduktion - utan hänsyn till hållbarhetsaspek­ten hos de resurser som utgör grandvalen för produktionen - att förr eller senare leda tUl minskad produktivitet, vflket även det kan ha en ogynnsam inverkan på fattigdomen. En särskild anti-fattigdomsstrategi är tUl följd härav en av de grandläggande förutsättningarna för att säkerställa en hållbar utveckling. En effektiv strategi för att samtidigt hantera problemen med fat­tigdom, utveckling cKh mfljö bör inledas med fokusering på naturresurserna, produktionen och människorna och bör inbegripa demografiska frägor, för­bättrad hälsovård och utbildning, kvinnornas rättigheter, den roll som spelas av ungdomen, urspmngsbefolkningen och lokala samhäUent samt en demo­kratisk medbestämmandeprocess i förening med förbättrad styrelse.

3.3

I sädana åtgärder skall tillsammans med intemationeUt stöd ingå främ­jande av en ekonomisk tUlväxt i utvecklingsländerna som är både varaktig (Kh hållbar samt direkta åtgärder för att undanröja fattigdom genom för­stärkning av program som skapar sysselsättning och inkomster.

Mål

3.4 Den långsiktiga målsättningen att möjliggöra en hällbar försörjning för

alla människor bör innehålla ett integrerande element som tUlåter strate­

gierna att samtidigt beakta utvecklingsfrågor, hållbar resurshantering och

undanröjande av fattigdom. Detta programområdes mål är:

53

a)

Att skyndsamt ge alla människor möjlighet att erhålla en hällbar för-    Skr. 1992/93:13 sörjning,

b)

att genomföra riktlinjer och strategier som främjar adekvata finansie­ringsnivåer och som är inriktad på integrerade strategier för mänsklig ut­veckling, inbegripet inkomstskapande ätgärder, ökad lokal resurskontroll, lokal förstärkning av institutioner (Kh kapacitetsuppbyggnad och ökat delta­gande av icke-statliga organisationer och lokala styrelseniväer i fördelnings­mekanismerna,

c)

att, med avseende pä alla fattigdomsdrabbade omräden, utveckla inte­grerade strategier (Kh program för en sund (Kh häUbar förvaltning av miljön, resursmobUisering, lindring och undanröjande av fattigdom, skapande av sysselsättning och inkomster, och

d)   att se tiU att nationella utvecklingsplaner och utvecklingsbudgetar in­

rUctas pä investeringar i mänskligt kapital, med särskUda riktiinjer (Kh pro­

gram som riktar sig till landsbygden, de fattiga i städerna, kvinnor (Kh bam.

Åtgärder

3.5     Åtgärder som kan bidra tUl ett integrerat främjande av håUbar försöij-

ning (Kh skydd för miljön - innefattande en mängd sektoringrepp (Kh en rad

aktörer på lokal och global nivå - är av central betydelse, särskUt pä lokal

nivä. Åtgärder för att möjliggöra detta kommer att vara nödvändiga pä na­

tionell (Kh internationell nivä och måste fullt ut beakta regionala (Kh subre-

gionala fömtsättningar för att kunna stödja ett lokalt bedrivet och landspeci-

fikt angreppssätt. Programmen bör, allmänt sett:

a)

Fokusera på att ge behörighet ät lokala samhällen genom principen om delegering av behörighet, ansvar (Kh resurser tiU den lämpligaste nivån, för att säkerställa att programmet blir geografiskt och ekologiskt specifikt,

b)

innehålla omedelbara ätgärder så att dessa gmpper kan Undra fattigdo­men (Kh uppnä en hållbar försörjning, (Kh

c)

innehålla en långsiktig strategi med sikte pä att skapa bästa möjliga för­utsättningar för en hållbar lokal, regional och nationeli utveckling som kan eluninera fattigdom och minska ojämlikheten mellan de olika befolknings­grappema. Den bör stödja de svagaste grappema - särskilt kvinnorna, bar­nen och de unga inom dessa grapper - CKh flyktingar. I dessa grapper bör ingå fattiga småbrakare, boskapsherdar, hantverkare, fiskare, icke jord­ägande befolkning, urspmngsbefolkningar, migrerande befolkningar och den fria sektorn i städerna.

3.6     Åtgärderna under denna punkt bör inriktas på särskUda tvärsnittsåtgär­

der, i synnerhet inom områdena gmndutbUdning, primär hälsovård (Kh

mödrahälsovård samt en positiv utveckling för kvinnor.

a) Lokalt inflytande

3.7     En hällbar utveckling mäste uppnås på alla nivåer i samhäUet. Folkorga­

nisationer, kvinnograpper och icke-statliga organisationer är vUctiga källor

för nyskapande initiativ och åtgärder på lokal nivå och har ett starkt intresse

av (Kh en erkänd kapacitet för att främja utvecklingen mot en hållbar för-

54

sörjning. Regeringar (Kh andra beslutande instanser bör, i samarbete med     Skr. 1992/93:13 berörda internationella och icke-statiiga organisationer, stödja det arbete för en hållbar utveckling som utgår från lokala grapper, vUket bland annat inne­fattar:

a)

Inflytande åt kvinnor genom rätt till oinskränkt deltagande i beslutsfat­tandet,

b)

respekt för ursprangsbefolkningar och deras samhällens kulturella in­tegritet (Kh rättigheter,

c)

främjande eller inrättande av mekanismer på gräsrotsnivå som möjlig­gör utbyte av erfarenheter och kunskaper mellan olika samhällen,

d)   ge lokala samhällen ett stort mått av delaktighet i en hållbar förvaltning

och vård av de lokala naturresurserna för att höja deras produktionskapaci­

tet, och

e)   inrättande av ett nätverk av lokalt baserade lärocentra för kapacitets­

uppbyggnad och hållbar utveckling.

b) Lednings- och hanteringsfrågor

3.8 Regeringar och andra beslutande instanser bör, med hjälp av och i sam­arbete med berörda internationella, icke-statliga och lokala samhällsorgani­sationer, besluta om åtgärder, vilka direkt eller indirekt:

a)

Skapar avlönade arbetstUlfäUen och produktiva sysselsättningstillfäl­len som är förenliga med de landspecifika fömtsättningama, en tillräckligt stor skala för att tillgodose framtida ökningar av arbetskraften och för att åtgärda eftersläpningar,

b)

utvecklar med intemationellt stöd där så är lämpligt, en ändamålsenlig infrastraktur (Kh ändamålsenliga marknadsföringssystem, teknologisystem, kreditsystem och dylikt samt de mänskliga resurser som är nödvändiga för att genomföra ovan nämnda åtgärder och för att bredda den resursfattiga befolkningens valmöjligheter, samt ger hög prioritet åt grand- och yrkesut­bUdning,

c)

i betydande grad höjer den ekonomiskt effektiva resursproduktiviteten och åtgärder som säkerstäUer att den lokala befolkningen kan dra vederbör­lig fördel av resursanvändningen,

d)   ger inflytande åt lokala samhällsorganisationer och människor för att

göra det möjligt för dem att erhålla en hållbar försörjning,

e)   leder tUl uppbyggnad av ett effektivt primärvårdssystem och mödra­

vårdssystem tUl vilket alla har tUlgång,

f)   överväger stärkandet (Kh utfonnningen av rättsliga ramar för markför-

valtning, tiUgång tUl markresurser och jordägande - särskUt med avseende

på kvinnor - och arrendatorer,

g)   rehabiliterar försämrade resurser i den utsträckning detta är praktiskt

möjligt och inför politiska åtgärder för att främja en hållbar resursanvänd­

ning för de grandläggande mänskliga behoven,

h) inrättar nya lokalt förankrade strakturer och stärker redan existerande strakturer för att möjliggöra för den lokala befolkningen att erhålla hållbar tillgång tUl de resurser som de fattiga behöver för att övervinna fattigdomen,

i) genomför mekanismer för befolkningens inflytande - särskilt med av-

55

seende på fattiga, i synnerhet kvinnor - i lokala grapper för att främja en     Skr. 1992/93:13 hållbar utveckling,

j) genomför åtgärder, med högsta prioritet och i överensstämmelse med landspecifika föratsättningar och rättsordningar, för att säkerställa att kvin­nor (Kh män har lika rätt att under frihet och ansvar besluta om hur många barn de skall ha och med vilka intervaller, och att de har tillgång tUl den in­formation och utbildning och de medel, där det är lämpligt, som krävs för att de skall kunna utöva denna rättighet i överensstämmelse med sin frihet, värdighet och sina personliga värderingar, med beaktande av etiska (Kh kul­tureUa överväganden. Statema bör aktivt verka för att genomföra program för att införa (Kh stärka förebyggande (Kh vårdande hälsovårdsinrättningar, som bland annat bör vara kvinnoinriktade och ledda av kvinnor och en säker och effektiv reproduktiv hälsovård, samt rimligt prissatta (Kh tUlgängliga tjänster för en ansvarsfull planering av famUjestorleken i överensstämmelse med individens frihet, värdighet och personliga värderingar, med beaktande av etiska och kultureUa överväganden. Programmen bör vara inriktade pä en heltäckande hälsovård med mödravård, utbUdning och information om hälsofrågor och föräldraskap och de bör ge alla kvinnor möjlighet att amma, åtminstone under de första fyra månaderna efter förlossningen. Program­men bör fuUt ut stödja kvinnans produktiva och reproduktiva roll (Kh välfärd och bör vara särskilt inriktade på behovet att ge alla bam en likvärdig och förbättrad hälsovård och på behovet att minska risken för dödlighet och sjukdom hos mödrar och barn,

k) beslutar om integrerade åtgärder med sikte på en hållbar administra­tion av tätorter,

1) åtar sig att genomföra ätgärder med sUcte pä livsmedelssäkerhet och i förekommande faU självförsörjning av livsmedel inom ramen för ett hållbart lantbmk,

m) stöder forskning om (Kh integration av traditionella produktionsmeto­der som har visat sig vara miljömässigt hällbara,

n) aktivt söker kartlägga samt integrera verksamhet in i den informeUa sektom i ekonomin genom avskaffande av föreskrifter och hinder som är dis­kriminerande mot verksamhet i denna sektor,

o) överväger tillhandahållandet av kreditfaciliteter och andra facUiteter för den informeUa sektorn och för ökad tillgång tUl mark för den icke jord­ägande delen av befolkningen så att den kan införskaffa produktionsmedel och få tryggad tUlgång tUl naturresurser. I många fall krävs särskUda övervä­ganden beträffande kvinnorna. Det krävs noggranna genomförbarhetsstu-dier för att låntagarna skall kunna undvika skuldkriser,

p) ger de fattiga tillgång tiU färskvatten och sanitära anordningar, (Kh

q) ger de fattiga tillgång till primärutbildning.

c) Information och utvärdering

3.9 Regeringar och andra beslutande instanser bör förbättra insamlingen av

information beträffande målgrapper och målområden för att underlätta ut­

formningen av målinriktade program och åtgärder som överensstämmer

med målgruppens behov och ambitioner. Utvärderingen av sådana program

56

bör vara könsspecifik, eftersom kvinnorna är en särskilt eftersatt grupp.

d) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivä

Skr. 1992/93:13

3.10    Förenta Nationeraa bör, genom sina berörda organ, organisationer och

församlingar, i samarbete med medlemsstatema och lämpliga intemationeUa

och icke-statiiga organisationer behandla undanröjande av fattigdom med

högsta prioritet cKh bör:

a)

Pä begäran stödja regeringar och andra beslutande instanser i utform­ning (Kh genomförande av nationella åtgärdsprogram avseende undanrö­jande av fattigdom och främjande av hållbar utveckling. ÅtgärdsinrUctade aktiviteter som berör ovan angivna mål, såsom undanröjande av fattigdom, projekt och program som i förekommande fall kompletteras med livsmedels­hjälp, samt stöd tUl (Kh särskUd inriktning på sysselsättning (Kh inkomstska­pande åtgärder, bör ägnas särskild uppmärksamhet i detta avseende,

b)

främja tekniskt samarbete meUan utvecklingsländer avseende ätgärder för att undanröja fattigdom,

c)

stärka existerande strakturer i FN-systemet för åtgärdssamordning av­seende undanröjande av fattigdom, inbegripet inrättande av en kontakt­punkt för informationsutbyte (Kh utformning och genomförande av sädana pUotprojekt för fattigdomsbekämpning som kan mångfaldigas,

d)   i samband med uppföljning av genomförandet av Agenda 21 ge hög

prioritet till utvärdering av framsteg beträffande undanröjande av fattig­

dom.

e)   undersöka ramama för den intemationeUa ekonomin, inklusive resurs­

flöden och omstraktureringsprogram, för att säkerställa att sociala och mil­

jömässiga hänsyn beaktas, (Kh i detta sammanhang se över den politik som

bedrivs av intemationella organisationer, organ och församlingar, inklusive

finansieUa institutioner, för att säkerställa fortsatt tillgång tUl grandläggande

tjänster för fattiga och behövande, (Kh

f)   främja intemationellt samarbete i syfte att ta itu med grandorsakeraa

tUl fattigdom. Utvecklingsprocessen kommer inte att ta fart om utvecklings­

länderna tyngs av skuldsättnmg i utiandet, om finansieringen av utveck­

lingen är otillräcklig, om handelshinder begränsar tillträdet tUl marknaderna

och om utvecklingsländemas råvarapriser och handelsvUlkor fortsätter att

hållas på en otillfredsställande nivå.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

3.11    Konferenssekretariatet har beräknat den åriiga kostnaden (1993 -

2000) för att genomföra de i detta programområde angivna åtgärderaa tUl

omkring 30 miljarder doUar inklusive 15 miljarder i bidrag eller förmånliga

krediter från det intemationella samfundet. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. Denna upp­

skattning överlappar andra uppskattningar i Agenda 21. De faktiska villko­

ren för kostnader (Kh finansiering, inkluderande ickekoncessionella vUlkor,

beror bland annat på de strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

57

b) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

Nationell kapacitetsuppbyggnad för genomförande av ovan angivna åtgär­der är av avgörande betydelse och bör ges hög prioritet. Det är särskilt vik­tigt att inrikta arbetet med kapacitetsuppbyggnad på den lokala samhällsni­vån för att kunna stödja ett arbete mot hållbarhet som utgår från denna nivå och att inrätta och stärka mekanismer som möjliggör utbyte av erfarenheter och kunskaper mellan olika samhällsgmpper på nationell och intemationell nivå. Avsevärda krav ställs på sådana åtgärder cKh har samband med de de­lar av Agenda 21 som behandlar nödvändigt internationellt, finansiellt och teknologiskt stöd.

58

Kapitel 4

Skr. 1992/93:13

Förändring av konsumtionsmönster

4.1     Detta kapitel innehåller följande programområden:

A. Inriktning på ohållbara produktions- och konsumtionsmönster.

B.   Utveckling av nationella riktlinjer CKh strategier för att främja föränd­

ringar i ohållbara konsumtionsmönster.

4.2     Eftersom frågan om förändrade konsumtionsmönster är mycket omfat­

tande, behandlas den i flera delar av Agenda 21, framför allt i de delar som

behandlar energi, transport och avfaU, samt i kapitien om ekonomiska in­

strament och teknologiöverföring. Föreliggande kapitel bör också läsas tUl­

sammans med kapitel 5 (Demografisk dynamik och hållbar utveckling).

A. Inriktning på ohållbara produktions- och konsumtionsmönster

Bakgrund

4.3

Fattigdom (Kh miljöförstöring är nära förbundna. Medan fattigdom or­sakar vissa former av mUjöpåfrestningar, är den viktigaste orsaken till den fortsatta förstöringen av den globala mUjön ohållbara konsumtions- (Kh pro­duktionsmönster, i synnerhet i industrialiserade länder, vilket är allvarligt dä det förstärker fattigdom och obalans.

4.4

Ätgärder som skall vidtas på internationell nivå för skydd och förbätt­ring av miljön måste fuUt ut beakta den rådande obalansen inom de globala komsumtions- (Kh produktionsmönstren.

4.5

Särskild vikt bör läggas vid av ohållbar konsumtion orsakad efterfrågan på naturresurser och vid en användning av dessa resurser som är effektiv och i överensstämmelse med målsättningen att minunera förbraknmg samt minska föroreningar. Trots att konsumtionen i vissa delar av världen är mycket hög, är de grandläggande konsumtionsbehoven hos en stor del av mänskligheten inte tUlfredsställda. Detta leder till överdriven efterfrågan och ohållbara livsstilar bland de rUcare segmenten, något som innebär oer­hörda påfrestningar på mUjön. De fattigare segmenten kan å andra sidan inte tUlfredsstäUa sina behov av livsmedel, hälsovård, bostäder och utbild­ning. En förändring av konsumtionsmönstren kommer att innebära krav på en mångsidig strategi som är inriktad på efterfrågan, tUlfredsställande av de fattigas basbehov, och minskning av avfall och av användning av icke för­nyelsebara resurser i produktionsprocessen.

4.6

Den växande insikten om vikten av att ta itu med konsumtionen har ännu inte lett tiU en motsvarande förståelse av vad detta egentligen betyder. Vissa ekonomer ifrågasätter den traditionella synen på ekonomisk tillväxt och understtyker vikten av att sträva efter ekonomiska mål som beaktar det fulla värdet av naturresurskapital. Det behövs större kunskap om konsum­tionens roU i förhållande till ekonomisk tUlväxt och befolkningsdynamik för

att man skall kunna utforma en konsekvent internationell CKh nationell poli-

59

tik.

M*l

Skr. 1992/93:13

4.7 Åtgärder krävs för att uppnå övergripande mål:

a)

Främjande av konsumtions- CKh produktionsmönster som minskar på­frestningarna på mUjön och som tillfredsställer mänsklighetens basbehov, (Kh

b)

utveckla en bättre förståelse av konsumtionens roll (Kh hur man åstad­kommer mer hållbara konsumtionsmönster.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

Antagande av ett intemationellt tillvägagångssätt för att uppnå hållbara konsumtionsmönster

4.8. I princip bör länderna ledas av följande grundmål i sina ansträngningar att behandla konsumtion och livsstilar inom ramen för mUjö och utveckling:

a)

Alla länder bör sträva efter att främja hållbara konsumtionsmönster,

b)

de utvecklade länderna bör gå i spetsen när det gäller att uppnä häll­bara konsumtionsmönster, och

c)

utvecklingsländema bör sträva efter att uppnå hållbara konsumtions­mönster i sina utvecklingsprocesser, under förutsättning att de fattigas bas­behov tillfredsställs, och undvika sädana ohållbara mönster som framför allt i de industrialiserade ländema allmänt framstår som onödigt mUjöfarliga, in­effektiva och resursslösande. Detta kräver ökat tekniskt och annat bistånd från de industrialiserade länderna.

4.9     I samband med uppföljning av genomförandet av Agenda 21 bör hög

prioritet ges utvärdering av framsteg som gjorts i rUctning mot hållbara kon­

sumtionsmönster.

b) Data och Information

Konsumtionsforskning

4.10    För att stödja denna breda strategi bör regeringar och/eller privata in­

stitutioner för forskning och politik, med hjälp av regionala och internatio­

nella ekonomiska organisationer och mUjöorganisationer, med förenade an­

strängningar göra följande:

a)

Utöka eUer främja databaser om produktion och konsumtion (Kh ut­veckla analysmetoder för dem,

b)

utröna sambandet mellan produktion och konsumtion, miljö, teknolo­gisk anpassning och innovation, ekonomisk tillväxt och utveckling, och de­mografiska faktorer,

c)

utreda verkningarna av pågående strakturförändringar inom de mo­derna industriella ekonomierna bort från materialintensiv ekonomisk tUl­växt,

d)    överväga hur ekonomier kan växa och frodas samtidigt som använd-

60

ningen av energi och material och produktion av skadliga ämnen minskar.     Skr. 1992/93:13 och

e) globalt kartlägga sådana balanserade konsumtionsmönster som jorden på lång sikt tål.

Utveckling av nya koncept för hållbar ekonomisk tillväxt och välstånd

4.11    Man bör även överväga nuvarande koncept för ekonomisk tillväxt och

behovet av nya välfärdskoncept och välståndskoncept som genom föränd­

rade livsstilar medger högre levnadsstandard (Kh som är mindre beroende

av jordens icke förnyelsebara resurser och mer i överensstämmelse med jor­

dens belastningsförmåga. Detta bör återspeglas i utvecklingen av nya system

för nationalräkenskaper och andra indikatorer för hållbar utveckling.

c) Samarbete och samordning pä intemationeU nivå

4.12

Internationella granskningsprocesser existerar redan för granskning av ekonomiska, utvecklingsmässiga och demografiska faktorer, men mer upp­märksamhet bör ägnas frågor om konsumtions- och produktionsmönster, hållbara livsstilar och miljö.

4.13

1 samband med uppföljningen av genomförandet av Agenda 21 bör hög prioritet ges utvärdering av den roll och inverkan ohållbara produktions- och konsumtionsmönster och livsstflar har, samt dessas samband med hållbar ut­veckling.

Finansiering och kostnadsberäkning

4.14    Konferenssekretariatet har beräknat att det inte är troligt att genom­

förandet av detta program kräver nägra större nya resurser.

B. Utveckling av nationella riktlinjer och strategier för främjande av förändringar av ohållbara konsumtionsmönster

Bakgmnd

4.15

Uppnåendet av målen miljömässig kvalitet och hållbar utveckling kom­mer att kräva effektiv produktion och förändringar av konsumtionsmönster för att öka en optimering av resursanvändning (Kh en minunering av avfall. 1 många fall kommer detta att innebära en omorientering av nuvarande pro­duktions- och konsumtionsmönster vilka har utvecklats i industrialiserade samhällen och som sedan har efterliknats i stora delar av världen.

4.16

Framsteg kan göras genom att förstärka positiva trender som uppstår, som del av en process som leder till betydande förändringar i konsumtions­mönster hos industrier, stater, hushåll CKh individer.

61

Mål

Skr. 1992/93:13

4.17    1 framtiden bör staterna genom berörda organisationer arbeta i rikt­

ning mot att uppnå följande övergripande målsättningar:

a)

Främjande av effektiva produktionsprocesser och minskning av resurs­slösande konsumtion i den ekonomiska tillväxtprcKessen, med beaktande av utvecklingsländernas utvecklingsbehov,

b)

utveckling av nationella politiska ramar som främjar en förändring i riktning mot mer hållbara produktions- och konsumtionsmönster, och

c)

förstärkning av värderingar som främjar håUbar produktion och håll­bara konsumtionsmönster samt politiska åtgärder som främjar överföring av miljömässigt sunda teknologier till utvecklingsländer.

Åtgärder

a) Främjande av högre effektivitet vid användning av energi och resurser

4.18    En minskning av mängden energi och material som används per enhet

i produktion av varor och tjänster kan bidraga både till undanröjande av mil­

jömässiga påfrestningar och tiU högre ekonomisk och industriell produktivi­

tet och konkurrenskraft. Regeringarna bör därför i samarbete med industrin

intensifiera ansträngningarna att använda energi och resurser på ett ekono­

miskt och miljömässigt effektivt och sunt sätt genom att:

a)

Främja spridningen av befintliga miljömässigt sunda teknologier,

b)

främja forskning om och utveckling av miljömässigt sunda teknologier,

c)

hjälpa utvecklingsländer att använda dessa teknologier effektivt och att utveckla teknologier som är anpassade tfll deras särskilda fömtsättningar,

d)   främja en nuljömässigt sund användning av nya och förnyelsebara

energikällor, och

e)   främja miljömässigt sund och hållbar användning av förnyelsebara na­

turresurser.

b) Minimering av avfallsproduktion

4.19    Samtidigt är det nödvändigt för samhället att utveckla effektiva meto­

der för hanteringen av de ökande mängderna avfallsprodukter cKh avfaUs-

material. Regeringarna bör tUlsammans med industrin, hushållen och all­

mänheten göra förenade ansträngningar att minska produktionen av avfall

och avfallsprodukter genom att:

a)

Främja återanvändning i industriella processer samt på konsument­nivå,

b)

minska resursslöseri vid förpackning av produkter, och

c)

främja införandet av mUjömässigt mer sunda produkter.

c) Hjälp till individer och hushåU att fatta miljömässigt sunda inköpsbeslut

4.20                                                                                              1 många länder har konsumentema på senare tid blivit mer miljömed­

vetna och detta, tillsammans med ett ökat intresse hos vissa delar av indu­

strin för att producera mUjömässigt sunda produkter, är en betydelsefull ut­

veckling som bör främjas. Regeringar och intemationella organisationer

62

bör, tillsammans med den privata sektom, utveckla bedömningsgrander och     Skr. 1992/93:13 metoder för att utvärdera miljöpåverkan och resurskrav under en produkts eller prcKcss hela livscykel. Resultatet av dessa utvärderingar bör omvandlas till tydliga anvisningar för att informera konsumenter och beslutsfattare.

4.21

Regeringarna bör, i samarbete med industrin och andra berörda grap­per, främja en ökning av miljömärkning och andra mUjörelaterade produk­tinformationsprogram som är utformade för att hjälpa konsumenterna att göra välgrundade val.

4.22

De bör (Kkså främja ökad konsumentmedvetenhet hos allmänheten (Kh hjälpa hushåll (Kh individer att göra miljömässigt välgrandade val ge­nom att:

a)

Informera om följderna av konsumentval och konsumentbeteende för att främja efterfrågan på miljömässigt sunda produkter och miljömässigt sund produktanvändning,

b)

göra konsumentema medvetna om produkters påverkan på hälsa och miljö, genom exempelvis konsumentlagstiftning och mUjömärkning, och

c)

främja konsumentinriktade program, såsom återanvändning samt pant-och-retursystem.

d)       Statlig upphandling som föredöme

4.23    Regeringarna spelar även de en roll i konsumtionen, i synnerhet i län­

der där den offentliga sektorn spelar en viktig roll i ekonomin och därför kan

ha stort inflytande på företagens beslut och allmänhetens värderingar. De

bör därför granska sina organs och institutioners inköpspolitik för att i före­

kommande fall kunna förbättra mUjöinnehållet i den statliga upphandlings­

politiken, utan att btyta mot internationella handelsprinciper.

e)       Miljömässigt sund prissättning

4.24

Utan stimulans i form av priser och marknadssignaler som för produ­center och konsumenter klargör de miljökostnader vilka energiförbrukning, materialförbrukning och förbrakning av naturresurser och avfallsproduktion medför, är det tveksamt om på kort sikt några större förändringar av kon­sumtionsmönster och produktionsmönster kommer att ske.

4.25

Användningen av lämpliga ekonomiska instrament för att påverka konsumentbeteendet har inneburit vissa framsteg. Instrumenten ifråga inne­fattar mUjöavgifter och miljöskatter, system för pant-ochretur osv. Denna prcKess bör främjas med beaktande av landspecifika föratsättningar.

f) Förstärkning av värderingar som stöder hållbar konsumtion

4.26    Regeringarna och organisationer från den privata sektorn bör främja

mer positiva attityder till hållbar konsumtion genom utbildning, program för

ökad medvetenhet hos allmänheten och genom andra medel, såsom positiv

marknadsföring av produkter och tjänster som utnyttjar miljömässigt sunda

tekniker eller som främjar hållbara produktions- och konsumtionsmönster.

63

Vid utvärdering av genomförandet av Agenda 21 bör vederbörlig uppmärk-     Skr. 1992/93:13 samhet ägnas bedömningen av framsteg som skett genom utvecklande av dessa nationella riktlinjer och strategier.

Medel för genomförande

4.27 Detta program behandlar främst förändringar av ohållbara konsum­tions- (Kh produktionsmönster samt värderingar som främjar hållbara kon­sumtionsmönster (Kh livsstUar. Regeringarnas, konsumentemas och produ­centemas förenade ansträngningar är nödvändiga. Särskild uppmärksamhet bör ges den viktiga roU som kvinnor och hushåll har i egenskap av konsu­menter och den potentiella påverkan deras kombinerade köpkraft kan ha pä ekonomin.

64

Kapitel 5

Demografisk dynamik och hållbar utveckling

5.1     Detta kapitel innefattar följande programområden:

A.   Utveckling (Kh spridande av kunskap om kopplingama mellan demogra­

fiska trender och faktorer och hällbar utveckling.

B.   Utformning av integrerad nationell miljöpolitik (Kh utvecklingspolitik,

med beaktande av demografiska trender och faktorer.

C.   Genomförande av integrerade mUjö- (Kh utvecklingsprogram pä lokal

nivå, med beaktande av demografiska trender och faktorer.

Programområden

A. Utveckling och spridande av kunskap om kopplingama mellan demografiska trender och faktorer och hållbar utveckling

Bagrund

5.2

Demografiska trender och faktorer och hållbar utveckling samverkar med förstärkande effekt.

5.3

ökningen av världens befolkning (Kh dess produktion i kombination med ohållbara konsumtionsmönster ger upphov till ökande och svåra på­frestningar på vår planets livsuppehållande kapacitet. Dessa processer sam­verkar och påverkar nyttjandet av mark, vatten, luft, energi och andra resur­ser. Snabbt växande städer står inför allvarliga miljöproblem om de inte styrs väl. Ökningen av antalet städer och deras storlek gör det nödvändigt att rikta större uppmärksamhet på frägor som har att göra med lokal styrelse och kommunal styming. Det är avgörande att överväga de mänskliga dimensio­nerna inom detta svårgenomträngliga nät av samband (Kh de bör vederbörli­gen beaktas i samband med heltäckande riktiinjer för en håUbar utveckling. Sådana riktlinjer bör vara inriktade på kopplingarna mellan demografiska trender och faktorer, resursanvändning, lämplig teknologispridning, och ut­veckling. Befolkningspolitiken bör ocksä beakta den roll som spelas av män­niskorna i samband med miljöproblem och utvecklingsproblem. Det finns ett behov av att öka medvetenheten om denna fråga bland beslutsfattare på alla nivåer samt att skapa bättre informationsunderlag för nationell (Kh in­ternationell politik och en ram inom vilken denna information kan tolkas.

5.4

Det finns ett behov av att utveckla strategier för att mUdra både miljöns negativa påverkan pä mänsklig verksamhet och miljöförändringars negativa påverkan på mänsklig befolkning. Världens befolkning väntas överstiga 8 miljarder är 2020. Sextio procent av världens befolkning lever redan nu i kustområden och sextiofem prcKcnt av alla städer med en befolkning över

2.2

miljoner ligger längs jordens kuster. Många av dem ligger redan nu vid eller under havsytans nivå.

Skr. 1992/93:13

5 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

65

Mål

Skr. 1992/93:13

5.5 Följande mål bör uppnås så fort det är praktiskt möjligt:

a)

Att införliva demografiska trender och faktorer i den globala analysen av miljöfrågor och utvecklingsfrågor,

b)

att utveckla en bättre förståelse av sambanden mellan demografisk dy­namik, teknologi, kulturbeteende, naturresurser och livsuppehållande sy­stem, (Kh

c)

att bedöma mänsklig utsatthet i ekologiskt känsliga områden och be­folkningscentra för att göra en prioritering pä alla nivåer, med fullt beak­tande av samhällsdefinierade behov.

Åtgärder

Forskning om samspelet mellan demografiska trender och faktorer och hållbar utveckling

5.6 Berörda intemationella, regionala och nationella institutioner bör över­

väga att vidtaga följande åtgärder:

a)

Kartläggning av samspelet mellan demografiska processer, naturresur­ser och livsuppehållande system, med hänsyn till regionala och subregionala variationer som bland annat orsakas av skillnader i utvecklingsnivä,

b)

integration av demografiska trender och faktorer i pågående forskning om miljöförändringar med användning av expertkunskap från internatio­nella, regionala och nationella forskningsnätverk och från lokala samhällen, i första hand för att studera miljöförändringars mänskliga dimensioner och i andra hand för att kartlägga utsatta områden, och

c)

kartläggning av högprioriterade områden för åtgärdsstrategier, utveck­lingsstrategier och program för att mildra miljöförändringars negativa inver­kan på mänsklig befolkning, och vice versa.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

5.7 Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna till omkring 10 mil­

joner dollar i bidrag och förmånliga krediter från det internationella samfun­

det. Det rör sig här om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats

av regeringarna. De faktiska villkoren för kostnader och finansiering, inbe­

gripet icke-koncessionella vUlkor, beror bland annat på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b)   Förstärkning av forskningsprogram som integrerar befolkning, miljö

och utveckling

5.8 För att integrera demografisk analys i ett vidare samhällsvetenskapligt

perspektiv beträffande miljö och utveckling bör den tvärvetenskapliga forsk­

ningen ökas. Internationella institutioner och expertnätverk bör förbättra

sin vetenskapliga kapacitet, med fullständigt beaktande av samhälleliga erfa-

66

renheter (Kh kunskap, och bör sprida de erfarenheter som görs i samband     Skr. 1992/93:13 med övergripande arbete (Kh i samband med att teori förenas med handling.

5.9     Bättre förmåga till utformning bör utvecklas för att kartlägga de resultat

som nuvarande mänsklig verksamhet kan ge upphov till, särskilt den påver­

kan som är ett resultat av samspelet mellan demografiska trender CKh fakto­

rer, resursanvändning och välståndsfördelning per capita CKh även de stora

migrationsflöden som kan förväntas som en följd av ökande klimatföränd­

ringar och kumulativa miljöförändringar vUka kan komma att omintetgöra

människors lokala försörjningsmöjligheter.

c) Utvecklmg av mformation och allmän medvetenhet

5.10

Sociodemografisk information bör tas fram sä att den går att samköra med fysiska, biologiska och socialekonomiska data. Man bör utveckla kom­patibla rumsliga och tidsmässiga skalor, landövergripande information och information i form av tidsserier, såväl som globala beteendeindikatorer efter inhämtande av lokala samhällens uppfattningar och attityder.

5.11

Medvetenheten bör ökas på alla niväer beträffande behovet av att opti­mera den hållbara resursanvändningen genom effektiv resurshantering, med beaktande av utvecklingsbehoven hos utvecklingsländernas befolkningar.

5.12

Medvetenheten bör ökas om de grundläggande kopplingama mellan förbättring av kvinnans status och demografisk dynanuk, särskilt genom kvinnors tillgång till utbUdning, reproduktiva hälsovårdsprogram, ekono­miskt oberoende och kvinnornas faktiska, jämställda delaktighet i besluts­fattande på alla nivåer.

.5.13 Forskningsresultat beträffande frågor om hällbar utveckling bör spri­das genom tekniska rapporter, vetenskapliga tidskrifter, massmedia, semi­narier, fora eller genom andra kanaler så att informationen kan användas av beslutsfattare pä alla nivåer och därigenom höja den allmänna medvetenhe­ten.

d) Utveckling ochleller höjande av institutionell kapacitet och samarbete

5.14

Samarbete och informationsutbyte bör ökas mellan forskningsinstitu­tioner (Kh internationella, regionala och nationella organ och alla andra sek­torer (innefattande den privata sektorn, lokala samhällen, icke-statliga orga­nisationer (Kh vetenskapliga institutioner) från både industrUänder (Kh ut­vecklingsländer, där så är lämpligt.

5.15

Man bör intensifiera ansträngningama att höja kapaciteten hos rege­ringar på nationell och lokal nivä, hos den privata sektorn och icke-statliga organisationer i utvecklingsländeraa för att kunna tillfredsställa de växande behoven av förbättrad förvaltning i snabbt växande urbana områden.

67

B. Utformning av integrerad nationell politik avseende miljö      Skr. 1992/93:13 och utveckling, med beaktande av demografiska trender och faktorer

Bakgrand

5.16    Tidigare planer för hållbar utveckling har i allmänhet erkänt demogra­

fiska trender och faktorer som element med avgörande betydelse för kon­

sumtionsmönster, produktion, livsstilar och långsiktig hällbar utveckling. I

framtiden bör dock större uppmärksamhet ges dessa frägor vid utformning

av allmän politik och utarbetande av utvecklingsplaner. För att göra detta

bör alla länder förbättra kapaciteten för att bedöma påverkan på miljö och

utveckling av demografiska trender och faktorer i det egna landet. De kom­

mer ocksä att behöva utforma och genomföra riktlinjer och handlingspro­

gram i förekommande fall. Riktlinjer bör utarbetas beträffande konsekven­

serna av befolkningstillväxt, och de bör samtidigt inbegripa åtgärder för att

skapa befolkningsövergång. De bör kombinera miljöproblem och befolk­

ningsfrågor i en helhetssyn pä en utveckling vars primära mål innefattar un­

danröjande av fattigdom, ttyggad försörjning, god hälsa, livskvalitet, för­

bättring av kvinnors status och inkomst och deras tillgång till utbildning och

yrkesutbildning såväl som förverkligande av deras personliga ambitioner,

samt individuellt inflytande och inflytande för lokalsamhällen. Oberoende

av vUket troligt befolkningsscenario man än väljer, kommer stora ökningar

av städernas storlek och antal i utvecklingsländerna att äga rum, och därför

bör större uppmärksamhet ägnas åt i synnerhet kvinnors och barns behov av

bättre kommunal förvaltning och lokal styrelse.

Mål

5.17    Full integration av befolkningsfrågor i den nationella planeringen, poli­

tiken (Kh beslutsfattandet bör fortsätta. Befolkningspolitik och befolknings­

program, vilka helt erkänner kvinnors rättigheter, bör övervägas.

Åtgärder

5.18    Regeringarna och andra berörda aktörer skulle bland annat kunna vid­

taga följande åtgärder, med vederbörligt stöd frän biståndsorgan, och avrap­

portera genomförandet till den Internationella befolknings- och utvecklings­

konferens som skall äga ram 1994, särskilt till dennas Befolknings- och mil­

jökommitté.

a) Bedömning av nationella demografiska trenders och faktorers effekter

5.19

Förhållandet mellan demografiska trender och faktorer och miljöför­ändring samt mellan miljöförstöring och demografiska förändringsfaktorer bör analyseras.

5.20

Forskning om hur miljöfaktorer samspelar med socialekonomiska fak­torer orsakade av migration bör bedrivas.

5.21

Kartläggning av utsatta befolkningsgrapper (såsom icke jordägande

68

lantarbetare, etniska minoriteter, flyktingar, migrerande, kvinnliga familje-     Skr. 1992/93:13 försörjare) vars demografiska strakturförändringar kan komma att särskilt påverka en hållbar utveckling bör genomföras.

5.22

En bedömning bör göras av den inverkan som befolkningens ålders-straktur har pä resursefterfrågan och omsorgsbördor, från kostnaderna för de ungas utbUdning till hälsovård och äldrestöd, samt på hushållens förvärvs­förmåga.

5.23

En bedömning bör också genomföras av den nationella befolkningska­paciteten beträffande förmågan att tUlfredsstäUa mänskliga behov och uppnå hållbar utveckling, och särskUd uppmärksamhet bör ägnas livsviktiga resurser, såsom vatten CKh mark, samt miljöfaktorer, såsom ekosystemens hälsotillstånd och biologisk mångfald.

5.24

Inverkan av nationeUa demografiska trender och faktorer på ur-sprangsbefolkningars och lokala samhällens traditionella förvärvssysslor, in­klusive förändringar av den traditionella markanvändningen på grand av in­ternt befolkningsttyck bör studeras.

b) Uppbyggnad och stärkande av nationella informationsbaser

5.25

Nationella databaser beträffande demografiska trender och faktorer och mUjö bör byggas upp eller stärkas, informationen bör spjälkas upp i eko­logiska regioner (ekosystemtillämpning), och befolknings- och miljöprofiler bör upprättas för de olika regionerna.

5.26

Metoder och instrument för att kartlägga områden där en hållbar ut­veckling är hotad eller kan komma att hotas av demografiska trenders och faktorers mUjöeffekter, med införlivande av både aktuell och prognostiserad demografisk information som är kopplad till naturliga miljöprocesser bör ut­vecklas.

5.27

Fallstudier om hur olika grapper på lokal nivå reagerar på demografisk dynamUc, särskUt i områden som är utsatta för mUjöpåfrestningar och i tätor­ter stadda i förfall bör utvecklas.

5.28

Befolkningsinformation bör spjälkas upp i bland annat könstillhörighet (Kh ålder så att den effekt som arbetskraftens kön har för användningen och skötseln av naturresurser beaktas.

c) Införlivande av demografiska faktorer i politik och planer

5.29

Vid utformning av mänsklig bosättningspolitik bör hänsyn tas till re­sursbehov, avfallsproduktion och ekosystemens hälsotillstånd.

5.30

Demografiska förändringars direkta (Kh indirekta effekter på miljö­program och utvecklingsprogram bör i förekommande fall integreras, och en bedömning göras av dessas inverkan på demografiska faktorer.

5.31

Målsättningar och program inom nationell befolkningspolitUc som överensstämmer med nationella miljö- och utvecklingsplaner för en hållbar

69

utveckling (Kh med individens frihet, värdighet (Kh personliga värderingar    Skr. 1992/93:13 bör utformas (Kh genomföras.

5.32

Lämpliga scKialekonomiska policyåtgärder för de unga (Kh de äldre, både med avseende på familjestödssystem och statliga stödsystem bör ut­vecklas.

5.33

Riktlinjer och program för handhavande av de olika former av folkom­flyttningar som beror på, eUer framkallar, miljöstörningar, med särskilt beaktande av kvinnor och utsatta grupper bör utvecklas.

5.34

Demografiskt angelägna frågor, inklusive sådana som rör personer som av miljöorsaker är migrerande eUer flyktingar, bör införlivas i berörda inter­nationella och regionala institutioners program för en hållbar utveckling.

5.35

Nationella utvärderingar bör göras. Dessutom bör nationella uppfölj­ningar av integrationen av befolkningspolitik i strategier för nationell ut­veckling och miljö göras.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostruidsberäkning

5.36    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993 -

2000) för att genomföra de i detta programområde angivna åtgärderaa tUl

omkring 90 nuljoner doUar i bidrag eller förmånliga krediter från det inter-

nationeUa samfundet. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar,

som inte har granskats av regeringarna. De faktiska vUlkoren för kostnader

och finansiering, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bland annat på

de strategier (Kh program som regeringama beslutar att genomföra.

b)    Ökande av medvetenheten om samspelet mellan demografisk och

håUbar utveckling

5.37    Förståelsen av samspelet mellan demografiska trender och faktorer

och en hållbar utveckling bör ökas inom alla samhällssektorer. Vikten av lo­

kala och nationella ätgärder bör framhävas. UtbUdning om demografisk och

hällbar utveckling bör samordnas och integreras i de formella och icke-for-

mella sektorema. SärskUd vikt bör läggas vid alfabetiseringsprogram, sär­

skilt för kvinnor. Kopplingen mellan dessa program, primär mUjövård och

primärvårdstjänster, bör särskilt understtykas.

c) Stärkande av institutioner

5.38                                                                                              Nationella, regionala (Kh lokala strakturers kapacitet att handskas

med frågor om demografiska trender och faktorer och en hållbar utveckling

bör förbättras. Detta skulle innebära en förstärkning av de för befolknings­

frågor ansvariga organen så att de kan utarbeta riktlinjer som är i överens­

stämmelse med de nationella möjligheterna tUl en hällbar utveckling. Sam­

arbetet för bedönming av problem (Kh utvärdering av rUctiinjer bör även för­

bättras inom regeringsorgan, nationella forskningsinstitutioner, icke-statliga

q

organisationer (Kh lokala samhällen.

5.39    Kapaciteten hos Förenta Nationernas berörda organ, organisationer    Skr. 1992/93:13

och enheter, internationella och regionala mellanstatliga organ, icke-statliga

organisationer och lokala samhällen bör, när så är lämpligt, höjas för att när

så är lämpligt hjälpa länder att efter begäran härom utveckla en hållbar ut­vecklingspolitik och i förekommande fall hjälpa personer som av miljöorsa­ker är migrerande eller flyktingar.

5.40    Det samordnade stödet frän olika organ för hållbar utvecklingspoUtUc

och hållbara utvecklingsprogram bör genom en bättre samordning av befolk­

nings- och miljöåtgärder förbättras.

d) Främjande av kunskapsutveckling

5.41    IntemationeUa och regionala vetenskapliga institutioner bör, efter be­

gäran härom, biträda regeringama med införlivande av frågor om samspelet

på global, ekosystem- och mikronivå i utbUdningen av demografer och be­

folknings- och miljöspecialister. I denna bör ingå forskning om kopplingar

och metoder att utforma integrerade strategier.

C. Genomförande av integrerade miljö- och

utvecklingsprogram på lokal nivå, med beaktande av demografiska trender och faktorer

Bakgrund

5.42    Befolkningsprogram blir mer effektiva när de genomförs tiUsammans

med lämpliga tvärsektoriella riktlinjer. För att uppnå en hållbar utveckling

på lokal nivå behövs en ny ram som integrerar demografiska trender och fak­

torer med faktorer såsom ekosystemens hälsotUlstånd, teknologi och mänsk­

liga bosättningar samt med socialekonomiska stmkturer och tUlgång till re­

surser. Befolkningsprogram bör vara i samklang med socialekonomisk pla­

nering och miljöplanering. Integrerade program för hållbar utveckling bör

noga samordna åtgärder beträffande demografiska trender cKh faktorer med

resurshanteringsåtgärder och utvecklingsmål som svarar mot de berörda

personernas behov.

Mäl

5.43    Befolkningsprogram bör genomföras på lokal nivå parallellt med na­

turresurshantering och utvecklingsprogram vilka säkerställer hållbar natur­

resursanvändning, som höjer människornas livskvalitet CKh som höjer mil­

jökvaliteten.

ler

Åtgärdi

5.44 Regeringar och lokala samhällen, inklusive lokala kvinnoorganisatio­

ner och nationella ickestatliga organisationer, kan, i överensstämmelse med

nationella planer, mål, strategier (Kh prioriteringar, bland annat åta sig att i

förekommande fall vidta nedan angivna åtgärder med hjälp av och i samar-

71

bete med intemationella organisationer där så är lämpligt. Regeringarna     Skr. 1992/93:13 skulle kunna utbyta erfarenheter om genomförandet av Agenda 21 i sam­band med den Intemationella befolknings- och utvecklingskonferensen som skall äga mm 1994, särskUt inom dennas Befolknings- och miljökonmiitté.

a) Utveckling av en handtingsram

5.45

En effektiv rådfrägningsprocess bör inledas (Kh genomföras med be­rörda samhällsgmpper, i vUken utformningen av och besluten om alla delar i programmen grandas på en nationell rådfrägningsprocess med utgångs­punkt i lokala samhällsmöten eller regionala och nationella seminarier där så är lämpligt. Processen ifråga bör säkerställa att kvinnors och mäns syn­punkter på behov, möjligheter och hinder på lika sätt återspeglas i utform­ningen av programmen och att lösningama utgår från konkreta erfarenheter. De fattiga och underpriviUgierade bör prioriteras i denna process.

5.46

Nationellt beslutade riktiinjer för integrerade och mångfasetterade program vilka lägger särskUd vikt vid kvinnor, fattiga bosatta i krisonu-åden och andra utsatta grapper bör genomföras för att säkerställa deltagande av gmpper med särskUda föratsättningar för att agera aktivt för förändring och hållbar utveckling. Särskild vikt bör läggas vid sådana program vilkas mål är mångfaldiga, som främjar en hällbar ekonomisk utveckling, som minskar demografiska trenders och faktorers negativa inverkan och som på lång sUct inte ger upphov tiU mUjöskador. Ttyggad livsmedelstillgäng, tillgång tUl trygg besittningsrätt tUl mark, elementära bostadsbehov, grandläggande in­frastraktur, UtbUdning, familjens välfärd, kvinnors reproduktiva hälsovård, kreditfaciliteter för familjer, skogsvärdsprogram, primär miljövård, kvin­nors förvärssysselsättning bör, där så är lämpligt, ingå bland andra faktorer.

5.47

En analysram bör utvecklas för att kartlägga komplementära faktorer tUl riktiinjer för hällbar utveckling, liksom även nationella mekanismer för att bevaka (Kh utvärdera deras effekt pä befolkningsdynamiken.

5.48

SärskUd vikt bör läggas vid kvinnornas avgörande roU i befolknings-och mUjöprogram (Kh för uppnåendet av en hållbar utveckling. Projekten bör tUlvarata möjligheter att koppla samman kvinnors och deras famUjers sociala, ekonomiska CKh mUjömässiga framsteg. Ökat inflytande för kvinnor är avgörande och bör säkras genom utbUdning, yrkesutbUdning och politik för att nå enighet om, och förbättra kvinnors rättigheter (Kh rätt tiU egen­dom, mänskliga och medborgerliga rättigheter, arbetsbesparande ätgärder, arbetstUlfäUen och delaktighet i beslutsfattandet. Befolknings- och miljöpro­gram mäste möjliggöra för kvinnor att mobUisera sig själva för att lindra sina bördor och för att förbättra sin förmåga att deltaga och bli delaktiga i den socialekonomiska utvecklingen. SärskUda åtgärder bör vidtagas för att minska skUlnaden meUan mäns och kvinnors läskunnigshetsutveckling.

b)   Stöd tiU program som främjar förändringar av demografiska ti-ender

och faktorer i riktning mot en hållbar utveckling

5.49                                                                                              Reproduktiva hälsovårdsprogram (Kh tjänster bör i förekommande fall

72

utvecklas och förbättras för att minska alla former av mödra- och barnadöd-

lighet och bör möjliggöra för kvinnor och män att tillfredsställa sina person-     Skr. 1992/93:13 liga önskemål beträffande famUjens storlek, överensstämmelse med deras frihet, värdighet och personliga värderingar.

5.50

Regeringarna bör vidtaga aktiva åtgärder för att i överensstämmelse med landspecifika föratsättningar och rättsordningar skyndsamt säkerställa att kvinnor och män har lika rätt att under frihet CKh ansvar besluta om hur många bam de skall ha och med vUka intervaller, och att de har tillgång tUl den information och utbildning och de medel som krävs där så är lämpligt för att de skall kunna utöva denna rättighet i överensstämmelse med sin frihet, värdighet och personliga värderingar, med beaktande av etiska och kultu­rella överväganden.

5.51

Regeringar bör vidtaga aktiva åtgärder för att genomföra program för inrättande och stärkande av förebyggande och vårdande hälsovårdsfacilite-ter som inbegriper av kvinnor producerade kvinnoinriktade tjänster, säker (Kh effektiv reproduktiv hälsovård och där så är lämpligt rmUigt prissatta och tillgängliga tjänster för en ansvarsfuU planering av familjens storlek i över­ensstämmelse med individens frihet, värdighet och personliga värderingar och med beaktande av etiska och kulturella överväganden. Programmen ifräga bör inriktas på heltäckande hälsovård, inklusive prenatalvård, utbild­ning och ansvarsfullt föräldraskap och bör ge alla kvinnor möjlighet att amma åtminstone under de första fyra månadema efter förlossningen. Pro­grammen bör fullt ut stödja kvinnans produktiva och reproduktiva roll och välfärd och bör vara särskilt inriktade pä behovet att ge alla bam en likvärdig och förbättrad hälsovård och på behovet att minska risken för dödlighet och sjukdom hos mödrar och barn.

5.52

I överensstämmelse med nationella prioriteringar bör kultureUt gran­dade informationsoch utbildningsprogram utvecklas för att till män (Kh kvin­nor sprida lättförståelig information om reproduktiv hälsa.

c) Skapande av ändamålsenliga institutionella förutsätmingar

5.53

I förekommande faU bör stödgrapper och institutionella fömtsätt­ningar för underlättande av genomförandet av demografiska åtgärder främ­jas. För detta krävs stöd (Kh engagemang från politiska, religiösa och tradi­tionella myndigheter samt ursprangsbefolkningens myndigheter (Kh stöd från den privata sektorn och det nationella vetenskapssamhället. Vid utveck­lingen av dessa ändamålsenliga institutioneUa föratsättningar bör länderna nära knyta an tUl nationellt etablerade strakturer för kvinnor.

5.54

Befolkningsbistånd bör samordnas med bilaterala och multUaterala gi­vare för att säkerställa att aUa utvecklingsländers befolkningsbehov CKh krav behandlas med full respekt för det övergripande samordningsansvaret och för mottagarländernas val och strategier.

5.55

Samordningen bör förbättras på lokal (Kh internationell nivå. Arbets­metoderna bör förbättras för att nå optunal resursanvändning, dra lärdom av kollektiva erfarenheter och förbättra genomförandet av program.

73

UNFPA och andra berörda organ bör stärka samordningen av intematio-     Skr. 1992/93:13 nella samarbetsåtgärder med mottagarländer och givarländer för säkerstäl­lande av att tillräckliga medel finns tUlgängliga för växande behov.

5.56     Förslag bör utvecklas för lokala, nationella och intemationeUa be­

folknings- (Kh miljöprogram som uppfyUer de särskilda kraven för upp­

nående av en hällbar utveckling. I förekommande fall måste institutioneUa

förändringar genomföras sä att en tryggad ålderdom inte enbart beror på bi­

drag från famUjemedlemmar.

Medel för genomförande

a) Firumsiering och kostnadsberäkning

5.57     Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993 -

2000) för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna tiU omkring

7 miljarder doUar, inklusive 3,5 mUjarder dollar i bidrag eller förmänliga kre­

diter från det internationella samfundet. Det rör sig här endast om ungefär­

liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringama. De faktiska vUl­

koren för kostnader och finansiering, även icke-koncessionella villkor, beror

bland annat på de strategier och program som regeringama beslutar att ge­

nomföra.

b) Forskning

5.58

Forskning bör bedrivas med sUcte på att utveckla specifika handluigs-program och det kommer att bli nödvändigt att göra en prioritering mellan föreslagna forskningsområden.

5.59

Sociodemografisk forskning om hur befolkningar reagerar på en miljö stadd i förändring bör bedrivas.

5.60

Förståelsen för sociokulturella och politiska faktorer som leder tiU ac­ceptans av ändamålsenliga instrament för befolkningspolitik bör ökas.

5.61

Förändringar i behovet av ändamålsenliga tjänster i samband med an­svarsfull planering av familjestorlek, vUka återspeglar variationer inom olika scKioekonomiska grapper CKh inom olUca geografiska regioner bör undersö­kas.

c) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

5.62

Kunskapsutveckling (Kh kapacitetsuppbyggnad, med särskild inrikt­ning pä utbUdning (Kh yrkesutbUdning av kvinnor, är omräden som är av central betydelse och vars prioritet vid genomförande av befolkningspro­gram är mycket hög.

5.63

Seminarier för att hjälpa program- cKh projektiedare att koppla befolk­ningsprogram tUl andra utvecklings- (Kh miljömål bör anordnas.

5.64

Utbildningsmaterial, inklusive guider eUer handböcker för planerare

och beslutsfattare och andra aktörer i program för befolknmgsfrågor, mUjö-

-74

frägor eUer utvecklingsfrågor bör utvecklas.

5.65    Samarbetet mellan regeringar, vetenskapliga institutioner (Kh icke-     Skr. 1992/93:13

statliga organisationer inom regionen, och liknande institutioner utanför re­

gionen bör utvecklas. Samarbete med lokala organisationer för att öka med­

vetenheten, stimulera till att deltaga i demonstrationsprojekt (Kh rapportera

om vunna erfarenheter bör främjas.

5.66    Rekommendationerna i detta kapitel bör på intet sätt påverka diskus­

sioner i samband med den Intemationella befolknings- och utvecklingskon­

ferensen år 1994, vilken blir ett lämpligt forum för behandlingen av befolk­

nings- (Kh utvecklingsfrågor, med beaktande av de rekommendationer som

antogs av den Intemationella befolkningskonferensen i Mexico City år 1984'

och de Framtida strategierna för kvinnors framåtskridande (Forward-loo-

king Strategies for the Advancement of Women) som antogs av Världskonfe­

rensen för utvärdering och bedömning av FN:s kvinnodecenniums resultat:

JämstäUdhet, utveckling och fred (the World Conference to Review and

Appraise the Achievements of the United Nations Decade for Women:

Equality, Development and Peace), viUcen hölls i Nairobi år 1985.

' Report of the Intemational Conference on Population, Mexico City, 6-14 August

1984 (FNpublikation, försäljningsnr. E.84.XIII.8), kapitel I.

 Report of the World Conference to Review and Appraise the Achievements of the

United Nations Decade for Women: Equality, Development and Peace, Nairobi 15 -

26 July (FN-publikation, försäljningsnr. E.84.IV.10), kapitel 1, avdelning A.

75

Kapitel 6

Skr. 1992/93:13

Skydda och främja människors hälsa

6.1 Det råder ett nära samband mellan hälsa och utveckling. Både otillräck­lig utveckling som leder till fattigdom och olämplig utveckling som orsakar överkonsumtion kan, samtidigt som världens befolkning ökar, ge upphov tUl allvarliga miljöorsakade hälsoproblem i utvecklade länder (Kh utvecklings­länder. 1 Agenda 21 angivna åtgärder måste inriktas pä världsbefolkningens primära hälsobehov, eftersom dessa ingär som en nödvändig del i att uppnä målen för hållbar utveckling och primär miljövård. Det krävs tvärsektoriella åtgärder för att koppla samman en förbättring av hälsa, mUjö och samhälls­ekonomiska förhållanden. Sådana ätgärder, vUka omfattar utbUdning, bo­stadspolitik, anläggningsarbeten och samhällsgmpper, i vilka ingår företag, skolor och universitet och religiösa, medborgerliga CKh kultureUa organisa­tioner, är inriktade pä att möjliggöra för människor i lokala samhällen att säkerstäUa hällbar utveckling. Det är av särskild betydelse att man i stället för att enbart förlita sig pä rehabilitering och behandling även inbegriper förebyggande program. Länderna bör utveckla planer för prioriterade ätgär­der med utgängspunkt i programområdena i detta kapitel, vilka gmndas på planering som utförs av de olika nivåerna i regering, icke-statliga organisa­tioner och lokala samhäUen i samverkan. En för ändamålet lämplig organisa­tion, såsom Världshälsoorganisationen, WHO, bör samordna dessa ätgär­der.

Programområden

6.2     Föreliggande kapitel innehåller följande programområden:

A.   TUlfredsstäUande av primära hälso- och sjukvårdsbehov, särskUt på

landsbygden

B. Bekämpning av smittosamma sjukdomar

C. Skydd för utsatta gmpper

D. Ätgärder beträffande den svåra hälsosituationen i städer

E. Minskande av hälsorisker orsakade av föroreningar och miljöfaror

Programområden

A. Tillfredsställande av primära hälso- och sjukvårdsbehov, särskilt på landsbygden

Bakgrund

6.3     Hälsa är i sista hand avhängig förmågan att framgångsrikt handskas med

samspelet mellan den fysiska, andliga, biologiska och ekonomiska och so­

ciala mUjön. En sund utveckling utan en befolkning stadd vid god hälsa är

inte möjlig. De flesta utvecklingsåtgärder påverkar dock i någon utsträck­

ning mUjön, vilket orsakar eller förvärrar många hälsoproblem. Omvänt är

76

det just bristen på utveckling som negativt påverkar många människors häl- Skr. 1992/93:13 sotillstånd, vUket endast kan förbättras genom utveckling. Hälso- och sjuk­vårdssektorn kan inte ensam tillfredsställa grandläggande behov och mäl. Den är beroende av social, ekonomisk och andlig utveckling, tUl vilken den samtidigt direkt bidrar. Den ar även beroende av en hälsosam miljö, vUken innefattar säkert vatten och goda sanitära förhållanden och främjandet av säkra livsmedel och riktig näringstillförsel. Särskild vikt bör läggas vid livs­medelssäkerhet, med prioritering av undanröjande av förorenade livsmedel, heltäckande och hållbar vattenförsörjning för säkerställande av säkert dricksvatten och goda sanitära förhållanden för förebyggande av bakteriella och kemiska föroreningar och främjande av hälsoutbildning, immunisering och tillgång till basläkemedel. Till dessa tvärsektoriella åtgärder bidrar även utbildning och ändamålsenliga tjänster med avseende på ansvarsfuU plane­ring av familjestoriek, med respekt för kulturella, religiösa och sociala aspekter, i överensstämmelse med människomas frihet, värdighet och per­sonliga värderingar, med beaktande av etiska och kulturella överväganden.

Mål

6.4     Inom ramen för den övergripande strategin för hälsa åt aUa år 2000 är

målen att tillfredsställa de grandläggande hälsobehoven hos befolkningen på

landsbygden, i städerna och deras utkanter, att bygga upp nödvändiga spe­

cialiserade miljövårdstjänster och att vid lösningen av hälsoproblem sam­

ordna insatser från medborgare, hälso- och sjukvårdssektora, hälsoankntna

sektorer och andra berörda sektorer (företag, samhälls- och utbUdningsinsti­

tutioner och religiösa institutioner). Heltäckande hälso- och sjukvårdsser­

vice bör prioriteras för de mest behövande befolkningsgrupperna, särskilt de

som är bosatta på landsbygden.

Åtgärder

6.5     Nationella regeringar och lokala myndigheter bör, med stöd av berörda

icke-statliga organisationer (Kh internationella organisationer och mot bak­

grand av ländernas specifika föratsättningar (Kh behov, förstärka sina hälso-

program, särskilt inriktade på landsbygdsbehov, för att:

a) Bygga upp grundläggande infrastrakturer för hälso- och sjukvården, uppföljnings- och planeringssystem:

i) Utveckla och förstärka system för primär hälso- och sjukvård som är praktiska, samhällsbaserade, vetenskapligt sunda, scKialt accep­tabla och ändamålsenliga beträffande behoven (Kh som tUlfreds-ställer grandläggande hälsobehov av rent vatten, tjänliga livsmedel och goda sanitära förhållanden,

ii) stödja användningen (Kh förstärkningen av mekanismer som för­bättrar samordningen mellan hälso- (Kh sjukvårdssektorn och andra berörda sektorer på alla nivåer inom regering, lokalsamhäl­len och berörda organisationer,

iii) utveckla och genomföra rationella och ekonomiskt godtagbara åt­

gärder för att inrätta och underhålla hälsofaciliteter,

77

iv) säkerställa och i förekommande fall öka tillgängen till stöd från so-     Skr. 1992/93:13 cialtj änsten,

v) utveckla strategier, innefattande tUlförlitiiga hälsoindikatorer, för att följa upp (Kh utvärdera effektiviteten hos hälsoprogram,

vi) utreda former för finansiering av hälso- (Kh sjukvårdssystem, gran­dade på bedömning av resursbehov (Kh kartläggning av de olika fi­nansierings altemativen,

vii)främja hälsoutbUdning i skolor, informationsutbyte, tekniskt stöd och UtbUdning,

ix) i förekommande fall integrera traditionella kunskaper och erfaren­heter i nationella hälsosystem,

x) främja tillgängen pä nödvändiga medel för uppsökande verksam­het, särskilt på landsbygden, (Kh

xi) främja och stärka lokalt samhällsbaserad rehabiliteringsverksam­het för handikappade på landsbygden, b) Stödja forskning och metodutveckling:

i) Inrätta mekanismer för fortlöpande deltagande av lokala samhällen i mUjö-, hälso- och sjukvärdsåtgärder, innefattande optimering av lämplig användning av lokala samhällens finansiella och mänskliga resurser,

ii) bedriva miljöhälsoforskning, innefattande beteendeforskning och forskning om former för att öka täckningsgraden och säkerställa att perifert bosatta, försummade (Kh utsatta befolkningsgmpper i ökad omfattning använder hälso- och sjukvårdstjänster, vilka i förekommande fall utgörs av god förebyggande vård och god hälso­vård, och

iii) bedriva forskning om traditionella kunskaper om förebyggande och rehabfliterande hälsooch sjukvårdsmetoder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

6.6 Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna till omkring 40 mil­

jarder doUar, inklusive omkring 5 miljarder dollar i bidrag och förmånliga

krediter från det intemationella samfundet. Det rör sig här om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska villko­

ren för kostnader och finansiering, inbegripet icke-koncessionella vUlkor,

beror bland annat på vUka strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

6.7 Nya metoder för planering och förvaltning av hälso- och sjukvårdssy­

stem och facUiteter bör testas, och forskning bör stödjas om former för inför­

livande av lämpliga tekniker i hälso- och sjukvårdsinfrastrakturer. Utveck­

lingen av vetenskapligt sund teknologi på hälsoområdet bör öka användbar­

heten för lokala behov (Kh samhällenas möjlighet att med egna resurser un-

78

derhålla teknologin, däribland underhålla och reparera utrastning som an-     Skr. 1992/93:13 vänds i värden. Program bör utvecklas för att underlätta överföring av infor­mation (Kh expertis, däribland kommunikationsmetoder och utbildningsma­terial.

c)       Kunskapsutveckling

6.8     Tvärsektoriella metoder för utbUdning av hälso- och sjukvårdspersonal

bör förbättras för att säkerställa dess lämplighet för "Hälsa-åt-alla"strate-

gier. Åtgärder för att förbättra ledningsförmågan på distriktsnivå bör stödjas

med sikte på att säkerställa en systematisk utveckling av, och en effektiv

funktion hos basala hälso- och sjukvårdssystemet. Intensiva, korta, prak­

tiska UtbUdningsprogram med inriktning på färdighet i effektiv kommunika­

tion, organisation av lokala samhällen och underlättande av beteendeför­

ändringar bör utvecklas för att förbereda den lokala personalen från alla in­

blandade sektorer för deras respektive roller. I samverkan med utbildnings­

sektorn bör särskilda hälsoutbildningsprogram utvecklas med inriktning på

kvinnans roll i hälso- och sjukvårdssystemet.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

6.9     Regeringarna bör överväga att anta strategier för att möjliggöra och un­

derlätta och främja deltagande av lokala samhällen i åtgärder för att tillfreds­

ställa deras egna behov, förutom direkt stöd till tUlhandahållande av hälso-

(Kh sjukvårdstjänster. Framför allt bör strategierna inriktas på utbUdning av

lokalt samhällsbaserad sjukvårdspersonal med målsättningen att denna skall

spela en aktiv roll i lokalsamhällets hälsoutbildning, med inriktning på ar­

bete i grupp, social mobUisering och stöd frän annan utvecklingspersonal.

Nationella program bör täcka hälso- och sjukvårdssystem på distriktsnivå i

städer (Kh deras utkanter samt på landsbygd, genomförande av hälso- och

sjukvårdsprogram på distriktsnivå och utveckling av, och stöd till specialist­

tjänster.

B. Kontroll av smittosamma sjukdomar 

Bakgrund

6.10    Framsteg i utvecklingen av vacciner och kemoterapeutiska läkemedel

har lett till att många smittosamma sjukdomar är under kontroll. Det åter­

står emeUertid många viktiga smittosamma sjukdomar för vilkas bekäm­

pande miljökontroUerande åtgärder är oundgängliga, särskilt inom området

vattenförsörjning och sanitära förhållanden. Bland dessa sjukdomar ingår

kolera, diarrésjukdomar, leishmanios, malaria och schistosoma. För alla

dessa gäller att miljöåtgärder, antingen som en integrerad del i primär hälso-

och sjukvård eller vidtagna utanför hälsosektom, utgör en oundgänglig be­

ståndsdel i övergripande strategier för sjukdomskontroll, tillsammans med

hälsoutbildning och hygienutbUdning, och i vissa fall är de den enda be­

ståndsdelen.

79

6.11    Med HrV-infektioner vars antal beräknas uppgå till 30-40 miljoner år    Skr. 1992/93:13

2000 kan pandemins samhällsekonomiska inverkan antas bli förödande för

alla länder, och i ökande grad för kvinnor och bam. Även om de direkta hälso- och sjukvårdskostnaderna blir betydande, kommer de att vida över­skuggas av pandemins indirekta kostnader - framför allt kostnader som har samband med arbetskraftens inkomstförluster och minskade produktivitet. Pandemin kommer att hämma tUlväxten av tjänste- och industrisektorn (Kh i betydande grad öka kostnadema för mänsklig kapacitetsuppbyggnad och omskolning. Jordbrakssektorns arbetsintensiva delar kommer i särskilt hög grad att påverkas.

Mål

6.12    Ett antal mål har slagits fast efter omfattande samråd inom olika inter­

nationella fora i vUka praktiskt taget alla regeringar, berörda FN-organisa­

tioner (inklusive WHO, UNICEF, UNESCO, UNDP och Väridsbanken)

samt ett antal icke-statliga organisationer har deltagit. Mål (vUka innefattar,

men inte är begränsade tiU målen nedan) rekommenderas för genomförande

av alla länder i vilka de är tUlämpliga, med vederbörlig anpassning tUl varje

lands särskilda fömtsättningar vad gäller etapplanering, normer, resursprio­

ritering och tillgäng, med respekt för kultureUa, religiösa och sociala aspek­

ter i överensstämmelse med människomas frihet, värdighet (Kh personliga

värderingar och med beaktande av etiska överväganden. Ytterligare mål

som är av speciell betydelse för ett lands särskilda föratsättningar bör införas

i landets nationeUa handlingsplan [Handlingsplan för genomförande av

världsdeklarationen om baraens överlevnad, skydd och utveckling under

1990-talet' (Plan of Action for Implementing the World Declaration on the

Survival, Protection and Development of Children in the 1990s)]. Sådana

handlingsplaner på nationell nivå bör bli föremål för samordning och upp­

följning från den offentliga hälso- och sjukvårdssektorn. Några av de huvud­

sakliga målen är:

a)

Att senast år 2000 utrota sjukdomar orsakade av guineamasken (dra-contiasis),

b)

att senast är 2000 utrota polio,

c)

att senast år 2000 effektivt bekämpa onchocerciasis och spetälska,

d)   att senast år 1995 minska dödligheten i mässling med 95 % och minska

antalet mässlingsfall med 90 % jämfört med antalet fall innan man började

vaccinera,

e)   att genom fortsatta ätgärder tillhandahålla hälso- och hygienutbUdning

samt säkerställa alhnän tUIgäng tUl säkert dricksvatten (Kh allmän tUlgång till

sanitära anläggningar för omhändertagande av exkrementer och därigenom

kraftigt minska sjukdomar överförda av vatten, såsom kolera (Kh schisto­

soma (BUharzia, snäckfeber), (Kh även minska:

i)   dödligheten i barndiarréer i utvecklingsländer med 50 - 70 % senast

år 2000, och ii) antalet fall av barndiarréer i utvecklingsländer med åtminstone 25 -

50%.

"A/45/625, bilaga.

80

f)   Att senast år 2000 initiera heltäckande program för att med minst en     Skr. 1992/93:13

tredjedel minska dödligheten i akuta luftvägsinfektioner hos barn under fem

år, särskilt i länder med hög barnadödlighet,

g)   att senast år 2000 ge 95 % av barnen i världen tillgång till ändamålsenlig

vård för akuta luftvägsinfektioner inom lokala samhällen och första sjuk­

vårdsinstans,

h) att senast år 2000 inleda malariabekämpningsprogram i alla de länder där malaria utgör ett stort hälsoproblem samt vidmakthålla den smittfria sta­tusen hos områden från vUka endemisk malaria har utrotats,

i) att senast år 2000 genomföra bekämpningsprogram i länder där allvar­liga parasitinfektioner är endemiska samt uppnå en allmän minskning av förekomsten av schistosoma och andra trematodinfektioner med 40 respek­tive 25 % jämfört med förekomsten år 1984, och även kraftigt reducera före­komsten och utbredningen av, samt intensiteten hos filariainfektioner,

j) att mobilisera (Kh förena nationella och internationella åtgärder mot AIDS för att förebygga infektion och för att minska HIV-infektioners inver­kan på människor och samhälle,

k) att stoppa återkomsten av tuberkulos, särskilt dess mot multipla anti­biotikaresistenta former, och

1) att påskynda forskning om förbättrade vacciner och i största möjliga utsträckning använda vaccin vid förebyggande av sjukdomar.

Åtgärder

6.13 Vaije nationell regering bör, i överensstämmelse med nationella planer för allmän hälso- och sjukvård, prioriteringar och mål, överväga utveck­lingen av en nationell hälso- och sjukvårdshandlingsplan med lämpligt inter­nationellt bistånd och stöd som åtminstone innefattar följande delar:

a) Nationella allmänna hälso- och sjukvårdssystem:

i) Program för kartläggning av miljörisker i uppkomsten av smitto­samma sjukdomar,

ii) system för uppföljning av epidemiologisk information för att säker­ställa korrekta prognoser beträffande införande, spridning eller förvärrande av smittosamma sjukdomar,

iii) åtgärdsprogram, innefattande ätgärder i överensstämmelse med den globala AlDS-strategins principer, och

iv) vacciner för att förebygga smittosamma sjukdomar.

b) Allmän information och hälso- och sjukvårdsutbUdning:

Anordna utbildning om, CKh sprida information om endemiskt smitto­samma sjukdomsrisker (Kh bygga upp medvetande om miljömetoder för be­kämpning av smittosamma sjukdomar för att göra det möjligt för lokala sam­hällen att spela en roll i bekämpning av smittosamma sjukdomar.

c) TvärsektorieUt samarbete och samordning:

i) Placering av erfaren hälso- (Kh sjukvårdspersonal vid berörda sek­torer, såsom planerings-, bostads- och jordbrukssektom, och

ii) utarbetande av riktlinjer för effektiv samordning på området yrkes­utbildning, riskbedömning och utveckling av bekämpningsteknUc.

d)   Åtgärder mot miljöfaktorer som påverkar spridningen av smitto­

samma sjukdomar:

6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

81

TUlämpning av metoder för förebyggande och bekämpning av smitto-     Skr. 1992/93:13 samma sjukdomar, inklusive vattenförsörjning CKh bekämpning av sanitära olägenheter, åtgärder mot vattenföroreningar, åtgärder mot förorening av livsmedel, integrerad bekämpning av smittobärare, sophämtning och hante­ring och miljömässigt sunda bevattningsmetoder.

e)    Primära hälso- och sjukvårdssystem:

i) Förstärkning av förebyggande program, med särskild vikt lagd vid tillräcklig och balanserad näringstillförsel,

ii) förstärkning av program för tidig diagnos och förbättring av kapaci­teten för förebyggande och rehabiliterande ätgärder på tidigt sta­dium, och

iii) minskning av kvinnors och barns utsatthet för HlV-infektioner.

f) Stöd till forskning och metodutveckling:

i) Intensifiering och ökning av tvärvetenskaplig forskning, inklusive åtgärder med inriktning på lindring och miljöbekämpning av tro­piska sjukomar,

ii) genomförande av insatsstudier för att underbygga bekämpningsåt­gärder med solid epidemiologisk information samt utvärdera alter­nativa metoders effektivitet, och

iii) genomförande av studier bland befolkning och hälso- och sjuk­vårdspersonal för att bedöma kulturella, beteendemässiga och so­ciala faktorers inverkan på bekämpningsåtgärder.

g)    Utveckling och spridning av teknik:

i) Utveckling av nya tekniker för effektiv bekämpning av smitto­samma sjukdomar,

ii) främjande av studier för att avgöra hur man bäst sprider forsknings­resultat, och

iii) säkerställande av tekniskt bistånd, inklusive utbyte av kunskap och know-how.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

6.14    Konferenssekretariatet har beräknat den ärliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna till omkring 4 mil­

jarder dollar, inklusive omkring 900 miljoner dollar i bidrag och förmånliga

krediter från det intemationella samfundet. Det rör sig här om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska villko­

ren för kostnader och finansiering, inbegripet icke-koncessionella villkor,

beror bland annat på vilka strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

6.15    Ätgärder för förebyggande och bekämpning av sjukdomar bör inne­

fatta undersökningar av de epidemiologiska, sociala och ekonomiska grand-

föratsättningaraa med sikte på utveckling av mer effektiva nationella strate-

82

gier för integrerad bekämpning av smittosamma sjukdomar. Kostnadseffek-     Skr. 1992/93:13 tiva metoder för miljöbekämpning bör anpassas till lokala utvecklingsförhål­landen.

c)       Kunskapsutveckling

6.16 Nationella och regionala yrkesutbUdningsinstitutioner bör främja breda tvärsektoriella metoder för förebyggande och bekämpning av smitto­samma sjukdomar, inkluse utbildning i epidemiologi och förebyggande och bekämpning pä lokal nivå, immunologi, molekylärbiologi och användning av nya vacciner. Material för hälsoutbildning bör utvecklas för att användas av personal pä lokal nivä samt för mödrautbUdning för förebyggande och behandling av diarrésjukdomar i hemmet.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

6.17. Hälso- och sjukvårdssektorn bör ta fram adekvat information om före­komst av smittosamma sjukdomar lUcsom även institutionell kapacitet att svara upp mot och samarbeta med andra sektorer i förebyggandet, lind­ringen och bekämpningen av smittosamma sjukdomsrisker genom miljö­skydd. Opinionsbildningen på den politiska (Kh beslutsfattande nivån bör utvecklas, yrkesmässigt (Kh socialt stöd bör mobiliseras samt bör de lokala samhällena organiseras för att utveckla oberoende.

C. Skydd för Utsatta grupper 

Bakgrund

6.18

Föratom att sörja för de grandläggande hälsobehoven måste särskild vikt läggas vid skydd för, och utbUdning av utsatta grapper, i synnerhet späd­barn, unga, kvinnor, ursprangsbefolkningar (Kh de mycket fattiga, som en föratsättning för hållbar utveckling. Särskild vikt bör även läggas vid åldring­ars och handikappades hälsobehov.

6.19

Spädbarn och bam. Ungefär en tredjedel av världens befolkning utgörs av barn yngre än 15 år. Åtminstone 15 nuljoner av dessa bam dör årligen av orsaker som går att förebygga, såsom förlossningsskador, förlossningsasfyxi, akuta luftvägsinfektioner, undernäring, smittosamma sjukdomar och diarré. Baras hälsa påverkas i högre grad än andra befolkningsgrappers av undernä­ring och negativa miljöfaktorer, och mänga bam löper risk att utnyttjas som billig arbetskraft eller i prostitution.

6.20

Ungdomar. AUa länder har under historiens gång gjort den erfarenhe­ten att de unga är särskilt sårbara för problem i samband med ekonomisk utveckling, då denna ofta försvagar traditionella former för socialt stöd som är avgörande för unga människors sunda utveckling. Inflyttningen tUl städer (Kh förändringar i olika gruppers moraluppfattning har ökat missbrak, oöns­kade graviditeter och sexuellt överförda sjukdomar, inklusive AIDS. I dag är dtygt 50 % av jordens befolkning, och i utvecklingsländerna 80 % av be­folkningen yngre än 25 år. Det är därför viktigt att se tiU att den på historien

83 gmndade erfarenheten inte upprepas.

6.21    Kvmnor. 1 utvecklingsländema är kvinnornas hälsostatus fortfarande     Skr. 1992/93:13

relativt låg, och under 1980talet skedde till och med en ökning av kvinnors

fattigdom, undernäring och aUmänt dåliga hälsa. De flesta kvinnor i utveck­lingsländema har ännu inte möjlighet att få gmndutbUdning och de har inte de medel som krävs för att främja sin hälsa eller under ansvar utöva kontroll över sina reproduktiva funktioner eller förbättra sin samhällsekonomiska status. Särskild vikt bör läggas vid prenatalvård för att säkerställa god späd-barnshälsa.

6.22    UrsprungsbefoUcningar och deras lokala samhäUen. Ursprungsbefolk­

ningar och deras lokala samhällen utgör en avsevärd del av jordens befolk­

ning. Deras erfarenheter har varit av likartat slag på grund av att deras för­

håUande till de traditionella landområdena har förändrats i grunden. De ut­

gör ofta en oproportioneligt hög andel av de arbetslösa, bostadslösa, fattiga

och sjuka. 1 många länder växer ursprungsbefolkningen snabbare än den öv­

riga befolkningen. Det är därför av vikt att inrikta hälsoåtgärder på urs­

prungsbefolkningar.

Mäl

6.23

De allmänna målen för skydd för utsatta grupper är att säkerställa att alla individer från dessa grupper skall fä utvecklas efter sina egna föratsätt­ningar (inbegripet en hälsosam fysisk, mental och andlig miljö), säkerställa att unga människor kan leva och vidmakthålla ett hälsosamt liv, ge möjlighet för kvinnor att utföra sina centrala uppgifter i samhället och stöd tUl ur­sprungsbefolkningar genom möjlighet till utbildningstillfällen, ekonomiska och tekniska möjligheter.

6.24

Specifika huvudmål för barns överlevnad, utveckling och skydd beslu­tades vid Barntoppmötet och de gäller även för Agenda 21. De stödjande och sektoriella målen täcker kvinnors hälsa och utbildning, näringsfrågor, barnhälsa, vatten och sanitära förhållanden, grundutbildning och barn i svåra omständigheter.

6.25

Regeringama bör vidtaga aktiva åtgärder för att i överensstämmelse med landspecifika förutsättningar och rättsordningar skyndsamt säkerställa att kvinnor och män har lika rätt att under frihet och ansvar besluta om hur många bam de skall ha och med vUka intervaller, och att de har tillgång tUl den information och utbildning och de medel, där så är lämpligt, som gör det möjligt att utöva denna rättighet i överensstämmelse med sin frihet, värdig­het och personliga värderingar, med beaktande av etiska och kulturella över­väganden.

6.26

Regeringar bör vidtaga aktiva åtgärder för att genomföra program för inrättande och stärkande av förebyggande och rehabiliterande hälso- och sjukvårdsfaciliteter som inbegriper av kvinnor producerade kvinnoinriktade tjänster, säker och effektiv reproduktiv hälso- och sjukvård och i förekom­mande fall rimligt prissatta och tillgängliga tjänster för en ansvarsfull plane­ring av familjens storlek i överensstämmelse med individens frihet, värdighet

och personliga värderingar och med beaktande av etiska och kulturella över-

84

väganden. Programmen i fråga bör inriktas på heltäckande hälsooch sjuk- Skr. 1992/93:13 vård, inklusive prenatalvård, utbildning och information om hälsofrågor och ansvarsfullt föräldraskap och bör ge alla kvinnor möjlighet att enbart amma, åtminstone under de första fyra månaderna efter förlossningen. Program­men bör fullt ut stödja kvinnans produktiva och reproduktiva roll och välfärd och bör vara särskilt inriktade på behovet att ge alla barn en likvärdig och förbättrad hälso- och sjukvård och på behovet att minska risken för dödlig­het och sjukdom hos mödrar och barn.

Åtgärder

6.27 De nationella regeringarna bör i samverkan med lokala och icke-stat­liga organisationer initiera eller förbättra program inom följande områden:

a) Spädbarn och barn:

i) Stärka den grandläggande hälso- och sjukvårdsservicen för bam inom ramen för primärhälsovårdsorganisationen, inklusive prena­talvård, amning, vaccinations- och näringsprogram,

ii) bedriva omfattande vuxenutbildning om användning av oral väts-keersättningsterapi vid diarré, behandling av luftvägsinfektioner och förebyggande av smittosamma sjukdomar,

iii) främja uppbyggnad, tillägg till och genomdrivande av en rättslig ram som skyddar barn från sexuellt utnyttjande och från att bli ut­nyttjade pä arbetsplatser, och

iv) skydda barn från verkningarna av giftiga miljö- och yrkespreparat.

b) Ungdomar:

Förbättra för ungdomar avsedda tjänster i hälso- och sjukvårdssektorn, utbildningssektorn och den sociala sektom för att tillhandahålla bättre infor­mation, utbildning, rådgivning och behandling vid specifika hälsoproblem, inklusive narkotikamissbruk.

c) Kvinnor:

i) Engagera kvinnograpper i beslutsfattandet på nationell och lokal nivå för att kartlägga hälsorisker och införliva hälsofrågor i natio­nella handlingsprogram för kvinnor och utveckling,

ii) tUlhandahåUa konkreta incitament för att uppmuntra och hålla kvar kvinnor i alla åldrar i skolundervisning och vuxenutbildningskurser, inklusive hälsoutbildning och praktisk utbildning i primärhälso- och sjukvård, hem- och mödrahälsovård, och

iii) utföra basundersökningar och studier om kunskaper, attityder och metoder med avseende på kvinnors hälsa och näringsförhållanden under hela livet, med särskUd inriktning på miljöföroreningars in­verkan samt adekvata resurser.

d) Ursprangsbefolkningar och deras lokala samhällen:

i) Genom resurser och självstyrning stärka förebyggande och rehabi­literande hälso- och sjukvårdsservice, (Kh

ii) integrera traditionell kunskap (Kh erfarenhet i hälso- och sjuk­vårdssystem.

85

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a)       Finansiering och kosmadsberäkning

6.28    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna till omkring 3,7 mil­

jarder dollar, inklusive omkring 400 miljoner dollar i bidrag (Kh förmånliga

krediter från det intemationeUa samfundet. Det rör sig här om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska vUlko­

ren för kostnader och finansiering, inbegripet icke-koncessionella vUlkor,

beror bland annat på vUka strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

b)       Vetenskaptiga och tekniska medel

6.29    UtbUdnings-, hälso- och forskningsinstitutioner bör föntärkas för att

stödja förbättrad hälsa hos utsatta grapper. Social forskning om dessa grap­

pers problem bör bli mer omfattande och metoder bör sökas för genomfö­

rande av flexibla och pragmatiska lösningar, med särskild vikt lagd vid före­

byggande ätgärder. Tekniskt stöd för unga, kvinnor (Kh ursprangsbefolk­

ningar inom hälsooch sjukvårdssektorn bör erbjudas regeringar, institutio­

ner och icke-statliga organisationer.

c)       Kunskapsutveckling

6.30    Kunskapsutvecklingen för barns, ungas och kvinnors hälsa bör inbe­

gripa förstärkande av utbUdningsinstitutioner, främjande av samverkande

utbUdningsmetoder beträffande hälsofrågor och ökad användning av mass­

media vid spridning av information tUl målgmpper. Detta ställer krav på ut­

bUdning av mer personal på lokal nivå, sjuksköterskor, barnmorskor, läkare,

samhäUsvetare och utbUdare, utbUdning av mödrar, familjer och lokala sam­

hällen och förstärkande av utbildningsministerier, hälsooch sjukvärdsminis-

terier, befolkningsministerier osv.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

6.31    Regeringarna skall, när så krävs, främja:

i) anordnande av nationella, statliga och regionala symposier och andra möten för informationsutbyte mellan organ (Kh grapper som är engagerade i bams, ungas, kvinnors och urspmngsbefolkningars hälsa, (Kh

ii) kvinnoorganisationer, ungdomsgrapper och ursprungsbefolkning­ars organisationer för att främja en god hälsa och samräda med dem om utformning, tillägg till och genomdrivande av rättsliga ramar för säkerställande av en hälsosam miljö för barn, unga, kvinnor och ursprungsbefolkningar.

86

D. Åtgärder beträffande den svåra hälsosituationen i städer        Skr. 1992/93:13 

Bakgrand

6.32    Svära levnadsförhållanden i städer och städers omgivningar förstör

hundratals miljoner människors liv, hälsa och sociala och moraliska värde­

ringar. Städernas tillväxt har överträffat samhällets kapacitet att tUlfreds­

ställa människornas behov, vilket har lett tUl att hundratals mUjoner männi­

skor har en otfllräcklig inkomster, otUlfredsstäUande mathållning, otillräck­

liga bostäder och tjänster. Städemas tUlväxt utsätter befolkningen för allvar­

liga mUjörisker (Kh har överträffat de kommunala och lokala myndigheter­

nas förmåga att förse människoma med de miljövårdande insatser som de

behöver. Alltför ofta medför tätortsutveckling destraktiva effekter på den

fysiska mUjön och den resursbas som krävs för håUbar utveckling. Förore­

ningar i städer medför överdrivet hög sjuklighet och dödlighet. Trångbodd­

het (Kh undermåliga bostäder bidrar tUl uppkomsten av sjukdomar i luftvä-

garaa, tuberkulos, meningit och andra sjukdomar. I städer ligger många av

de faktorer som påverkar människornas hälsa utanför hälso- och sjukvårds­

sektorn. En förbättrad hälsa hos städernas invånare kommer därför att vara

avhängig samordnade åtgärder från alla myndighetsnivåer, hälso- och sjuk­

vårdsinrättningar, företag, religiösa grapper, samhälls- och utbildningsinsti­

tutioner (Kh medborgare.

Mål

6.33    Stadsbefolkningaraas hälsa och välfärd måste förbättras så att de kan

bidra till ekononusk och scKial utveckling. Det globala målet är en förbätt­

ring av hälsoindUcatorerna med 10-40 % senast år 2000. Samma förbättrings-

takt bör uppnäs med avseende på mUjö-, bostads- (Kh hälso- och sjukvårds-

indikatorema. I dessa ingär utveckling av kvantitativa mål avseende barna­

dödlighet, mödradödlighet, andel nyfödda med för låg vikt och specifUca in­

dUcatorer (exempehås tuberkulos som indikator på trångboddhet, diarré-

sjukdomar som indikator pä undermålig vattenförsörjning (Kh undermåliga

sanitära förhållanden, antal industrioch transportolyckor som indikerar möj­

liga insatser för förebyggande av skador, cKh sociala problem säsom narkoti­

kamissbrak, våld (Kh brottslighet som indikerar underliggande sociala stör­

ningar).

Åtgärder

6.34    Med lämpligt stöd frän nationella regeringar och intemationella orga­

nisationer bör lokala myndigheter uppmuntras att vidta effektiva mått och

steg för att initiera eller förstärka följande åtgärder:

a) Utveckla och genomföra kommunala (Kh lokala hälsoplaner:

i)   Inrätta eller förstärka tvärsektoriella kommittéer på politisk och teknisk nivå, med användande av aktiv nätverkssamverkan med ve­tenskapliga, kulturella, religiösa, medicinska, sociala och andra in­stitutioner och företag, ii) besluta om, eller förstärka kommunala eller lokala "självhjälps-

87

principen" som är inriktad på "samarbete" i stället för "uppdrag"     Skr. 1992/93:13 (Kh som bygger upp stödjande miljöer för hälsa,

iii) säkerställa att allmän hälsoutbildning bedrivs eUer förstärks i sko­lor, pä arbetsplatser, i massmedia osv.,

iv) uppmuntra lokala samhällen att utveckla personliga färdigheter i, och medvetenhet om primär hälso- och sjukvård, (Kh

v) främja (Kh förstärka lokalt baserad rehabiliteringsverksamhet för handikappade (Kh åldringar i städer (Kh städers omgivningar.

b)

Undersöka, när så behövs, rådande förhållanden beträffande hälsa, samhäUe (Kh miljö i städer, inbegripande dokumentation om skUlnader inom städer,

c)

förstärka miljö-, hälso- (Kh sjukvårdstjänster:

i) besluta om förfaranden för bedömning av hälso- och mUjöpåver­kan, och

ii) ge ny och redan anstäUd personal gmndläggande utbUdning och ar-betsplatsanpassad utbUdning.

d)   Inrätta och underhålla nätverk mellan stad för samverkan och utbyte

av modeUer för bra åtgärder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

6.35    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärdema till omkring 222

miljoner doUar, inklusive omkring 22 mUjoner dollar i bidrag (Kh förmänliga

krediter frän det intemationeUa samfundet. Det rör sig här om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska vUlko­

ren för kostnader och finansiering, inbegripet icke-koncessionella vUlkor,

beror bland annat på vUka strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

6.36    Modeller för beslutsfattande bör vidareutvecklas och få breddad an­

vändning för bedönming av altemativa teknologiers och strategiers kostna­

der (Kh påverkan på hälsa (Kh miljö. En föratsättning för förbättrad tätorts­

utveckling och styrelse är bättre nationell och kommunal statistik som gran­

dar sig på praktiska, standardiserade indUcatorer. Metodutveckling är av stor

betydelse för mätning av hälsostatus- (Kh mUjövariationer inom städer och

distrikt, samt för tillämpningen av denna information vid planering och för­

valtning.

c) Kunskapsutveckling

6.37                                                                                              Programmen mäste innehålla vägledning och grandutbUdning av kom­

munalanställda för att sunda stadsprocesser skall äga rum. Det kommer även

att behövas grandutbildning och utbUdning på arbetsplatsen av miljö-, hälso­

och sjukvårdspersonal.

f

d) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

6.38    Programmets mål är förbättrad planerings- och förvaltningskapacitet

inom kommunala (Kh lokala myndigheter (Kh dess motsvarigheter inom re­

geringen, den privata sektom och universiteten. Kapacitetsutveckling bör

inrUctas på att införskaffa tUlräcklig information, förbättring av samord­

ningsmekanismer som kopplar samman alla nyckelaktörer, och förbättring

av användningen av tillgängliga instrament och resurser för genomförande.

E. Minskande av hälsorisker orsakade avföroreningar och miljöfaror

Bakgmnd

6.39    På många platser världen över är den allmänna miljön (luft, vatten och

mark), arbetsplatser och till och med bostäder så allvarligt förorenade att

hundratals miljoner människors hälsa påverkas negativt. Detta beror bland

annat på den tidigare och nuvarande utvecklingen med avseende på konsum­

tions- och produktionsmönster och livsstflar, energiproduktion och använd­

ning, industrin, transportsektorn osv., som tog liten eller ingen hänsyn tUl

miljöskydd. Det har skett märkbara förbättringar i vissa länder, men försäm­

ringen av miljön fortsätter. Ländernas förmåga att hantera förorenings- och

hälsoproblem är allvarligt hämmad på grand av bristande resurser. Bekämp­

ning av föroreningar och hälsoskyddande åtgärder har ofta inte håUit jämna

steg med den ekonomiska utvecklingen. Avsevärda utvecklingsrelaterade fa­

ror för mUjön föreligger i de nyligen industrialiserade länderna. Vidare har

en nyligen av WHO gjord analys klart visat på samspelet meUan hälso-, mil­

jö- (Kh utvecklingsfaktorer och avslöjat att de flesta länder saknar den inte­

gration som skulle leda tUl effektiv bekämpning av föroreningar. ) Utan att

föregripa sådana bedömningsgrander som kan komma att beslutas av det in­

temationeUa samfundet, eller nationeUa normer som kommer att fastställas,

kommer det att bli av central betydelse i alla dessa fall att överväga det i

varje land förhärskande värdesystemet och huravida normer som äger giltig­

het i de mest utvecklade ländema kan komma att visa sig vara olämpliga eller

medföra omotiverat höga sociala kostnader i utvecklingsländerna.

Mål

6.40    Det övergripande målet är att minimera risker och bibehålla miljön så

att människors hälsa CKh säkerhet inte försämras eller utsätts för fara, (Kh

samtidigt främja en fortsatt utveckling. Specifika programmål är:

a)

Senast år 2000 införliva lämpliga mUjö(Kh hälsobestämmelser i natio­nella utvecklingsprogram i alla länder,

b)

senast år 2000 inrätta, i förekommande faU, lämplig nationell infra­straktur och program avseende miljöskador, riskbevakning och grander för bekämpning av sådana faror i alla länder,

2) WHO:s Hälso- (x;h miljökommissioas rapport (Report of the WHO Commission on Health and Environment) (Geneve, ännu ej publicerad).

89

c)   senast år 2000 inrätta, i förekommande fall, integrerade program för    Skr. 1992/93:13

att bemöta föroreningar vid källan (Kh vid sluthanteringen, med inriktning

på bekämpningsåtgärder i alla länder, och

d)   kartlägga och sammanställa, i förekommande fall, nödvändig statistisk

information om hälsoeffekter som underlag för nyttokostnadsanalys, inklu­

sive bedömning av miljö-, hälso- och sjukvårdsätgärders inverkan på kon­

troll av föroreningar, förebyggande och bekämpningsåtgärder.

Åtgärder

6.41 Nationellt beslutade handlingsprogram inom detta område, med i före­kommande fall intemationellt bistånd, stöd CKh samordning, bör innefatta:

a) Luftföroreningar i städer:

i) Utveckling av ändamålsenUg teknik för kontroU av föroreningar på grandval av riskbedömning (Kh epidemiologisk forskning i syfte att införa mUjömässigt sunda produktionspr(Kesser och ändamålsen­liga och säkra koUektiva färdmedel, (Kh

ii) utveckling av kapacitet för kontroll av luftföroreningar i storstäder, med i förekommande fall inriktning på program för genoihdrivande av åtgärder och användning av nätverk för bevakning,

b) Luftföroreningar inomhus:

i) Stöd till forsknings- (Kh utvecklingsprogram för tUlämpning av förebyggande metoder och kontroUmetoder för att minska luftför­oreningar inomhus, inklusive ekonomiska incitament för instaUe-ring av lämplig teknik, (Kh

ii) utveckling (Kh genomförande av hälsoutbildningskampanjer, sär­skUt i utvecklingsländer, för att minska hälsopåverkan av hemma-brak av biomassa (Kh kol.

c) Vattenföroreningar:

i) Utveckling av ändamålsenlig teknik för kontroll av vattenförore­ningar på grandval av hälsoriskbedömning, och

ii) utveckling av kapaciteten för kontroll av vattenförorening i storstä­der.

d) Bekämpningsmedel:

Utveckling av mekanismer för att styra distribution och användning av be­kämpningsmedel i syfte att minimera riskerna för människors hälsa vid transport, lagring, användning (Kh resteffekter hos bekämpningsmedel som används inom jordbrak samt träpreparering.

e) Fast avfall:

i) Utveckla lämpliga tekniker för hantering av fast avfaU pä grandval av hälsoriskbedömning, (Kh

ii) utveckling av lämplig kapacitet för hantering av fast avfaU i storstä­der.

f) Bostadsområden:

Utveckling av program för förbättrande av hälsoförhällanden i bostads­områden, särskUt i slumområden och i oplanerad bebyggelse, på grundval av hälsoriskbedömning.

g) Buller:

90

Utveckling av kriterier för högsta tiUåtna bullerexponeringsnivåer (Kh     Skr. 1992/93:13 främjande av bullerbedömning och bekämpning som del av miljövårdsprog­ram, h) Joniserande och icke joniserande strålning:

Utveckling och genomförande av ändamålsenlig nationell lagstiftning, normer och förfaranden för tvångsåtgärder på grandval av redan existerande interaationella riktiinjer: i) Ultravioletta strålningseffekter:

i) Skyndsamt inleda forskning om effektema pä människors hälsa av den tiUtagande ultravioletta strålningen vilken når jordens yta som en följd av uttunningen av ozonlagret i stratosfären, ii) överväga att, med utgångspunkt i dessa forskningsresultat, vidta lämpliga motåtgärder för att Undra de ovan nämnda effekterna på människor, j) Industri- (Kh energiproduktion:

i)   Upprätta ratiner för bedömning av mUjöpåverkan vid planering

(Kh utveckling av nya industrier (Kh energianläggningar, ii) införliva lämplig hälsoriskanalys i aUa nationella program för be­kämpning (Kh styraing av föroreningar, med särskUd inriktning på giftiga ämnen såsom bly, iii) inrätta arbetarsltyddsprogram inom alla större industrier för bevak­ning av anställdas exponering för hälsorisker, (Kh iv) främja införandet av mUjömässigt sund teknologi inom industri-(Kh energisektorn, k) Utvärdering (Kh bedömning:

I förekommande fall inrätta ändamålsenlig kapacitet för utvärdering av miljöförhållanden för att bevaka miljökvalitet (Kh befolkningsgrappers häl­sostatus, 1) Uppföljning (Kh minskning av skador:

i)   I förekommande fall stödja utvecklingen av system för kartläggning av förekomst av, (Kh orsaker tiU skador för utformning av målinrik­tade strategier för insatser eller förebyggande åtgärder, ii) i överensstämmelse med nationeUa planer utveckla strategier inom alla sektorer (industri, trafik (Kh andra) i enlighet med WHO:s pro­gram för säkra städer (Kh säkra samhäUen för att minska skadors förekomst (Kh svårighetsgrad, och iu) lägga särskUd vikt vid förebyggande strategier för att minska ar-betslivsrelaterade sjukdomar och sjukdomar orsakade av gifter i mfljö (Kh yrkesliv för ett förbättrat arbetarskydd, m) Främjande av forskning och metodutveckling:

i. Stödja utveckling av nya metoder för kvantitativ bedömning av

hälsonyttokostnad i samband med olika strategier för kontroll

av föroreningar, och

ii. utveckla och genomföra tvärvetenskaplig forskning om de

kombinerade hälsoeffektema av exponering för multipla miljö­

risker, inklusive epidemiologiska undersökningar av långvarig

exponering för låga föroreningsniväer och användning av bio­

logiska markörer för beräkning av människors exponering cKh

91

mottaglighet för miljöämnen samt dessas negativa effekter.

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kosmadsberäkning

6.42    Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000)

för att genomföra de i detta program angivna åtgärderna tUl omkring 3 mil­

jarder dollar, inklusive omkring 115 miljoner dollar i bidrag (Kh förmänliga

krediter från det intemationella samfundet. Det rör sig här om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska vUlko­

ren för kostnader och finansiering, inbegripet icke-koncessioneUa vUlkor,

beror bland annat på vUka strategier och program som regeringarna beslutar

att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

6.43

Även om teknik för förebyggande eUer undanröjande av föroreningar finns tillgänglig för ett stort antal problem, bör länderna beträffande utveck­ling av program och policyåtgärder bedriva forskning inom en tvärsektoriell ram. Sådant arbete bör innefatta samverkan med näringslivet. Kostnadsef-fektivitetsanalyser och metoder för bedömning av mUjöpåverkan bör ut­vecklas på grundval av gemensamma interaationella program och bör tUläm­pas för prioritering och strategier i samband med hälsa (Kh utveckling.

6.44

Med avseende på i punkt 6.41., a) tUl m) angivna ätgärder bör utveck-lingsländeraas arbete underlättas genom tillgång tiU, (Kh överföring av tek­nologi, know-how och information från innehavararna av sådan kunskap och teknik, i överensstämmelse med kapitel 34.

c) Kunskapsutveckling

6.45    Heltäckande nationella strategier bör utformas för att råda bot på bris­

ten på kvalificerade mänskliga resurser, vilket är ett aUvarligt hinder för

framsteg avseende bekämpning av hälsorelaterade mUjörisker. UtbUd­

ningen bör även avse miljö-, hälso- (Kh sjukvärdstjänstemän på alla nivåer

frän chefer till inspektörer. Mer vikt måste läggas vid införlivande av miljö

och hälsa i gymnasiers och universitets läroplaner och vid utbUdning av all­

mänheten.

d) KapacUetsuppbyggnad

6.46. Varje land bör utveckla kunskap (Kh praktiska färdigheter för att

kunna föratse (Kh kartlägga hälsorelaterade mUjöfaror samt kapacitet för

riskreducering. De grandläggande kapacitetskraven måste innefatta kun­

skap om miljöhälsoproblem och medvetenhet hos ledare, medborgare (Kh

specialister, operationella mekanismer för tvärsektorieUt och meUanstatiigt

samarbete vid planering och styraing av utveckling och i bekämpning av för­

oreningar, strakturer för införlivande av privata (Kh samhälleliga intressen

vid handhavande av sociala frågor, delegering av myndighet (Kh fördelning

av resurser tiU mellan- (Kh lokal myndighetsnivå för att skapa kapacitet att

tillfredsställa mUjöhälsobehov i första ledet.

92

Kapitel 7

Skr. 1992/93:13

Att främja en hållbar utveckling av boende och bebyggelse

Inledning

7.1

I de industrialiserade länderna utsätter städemas konsumtionsmönster det globala ekosystemet för allvarliga påfrestningar samtidigt som bebyggel­sen i utvecklingsländerna kräver mer råvaror, energi och ekonomisk utveck­ling bara för att övervinna grandläggande ekonomiska och s(Kiala problem. På många håll, cKh särskUt i utvecklingsländerna, försämras människors boendeförhållanden främst som en följd av låga investeringsnivåer inom den sektor som svarar för de övergripande resursbegränsningarna i dessa länder. 1 de låginkomstiänder för vUka det finns aktuell statistik har i genomsnitt endast 5,6 procent av statsutgifterna gått till bostäder, infrastruktur (Kh so­ciala trygghetssystem och tjänster.' De intemationella bistånds- (Kh finans­institutionernas satsningar är också små. År 1988 gick till exempel endast en procent av FN-systemets sammanlagda biståndsfinansierade utbetalningar till bosättningar ' och är 1991, uppgick Världsbankens och Internationella utvecklingsfondens (IDA:s) samlade utiåning till tätortsutveckling, vatten­försörjning och avloppsanläggningar') till endast 5,5 resp. 5,4 procent av den totala utlåningen.

7.2

Å andra sidan framgår det av tUlgänglig information att tekniska samar­betsprojekt inom bostads- och byggnadssektorn genererar betydande offent­liga (Kh privata investeringar. Så genererade t.ex. varje dollar som UNDP bidrog med till tekniskt samarbete inom bostadsområdet 1988 tUl följdinve-steringar på 122$, vilket är den högsta siffran bland UNDP:s samtliga biståndssektorer.*)

7.3

Detta är granden för den "självhjälpsinstäilning" som förespråkats inom boende- och bebyggelsesektom. Yttre bistånd kommer att bidra till att gene­rera de inre resurser som krävs för att förbättra alla människors levnads- och

1' Inga samlade uppgifter finns tillgängliga för intema utgifter eller officiellt utveck­lingsstöd i fråga om boende och bebyggelse. De uppgifter som återfinns Världsbank­ens rapport om utvecklingen i världen, 1991, och som gäller 16 utvecklingsländer med låga inkomster visar dock centralregeringarnas utgifter för bostäder, utsmyckning och rekreationsområden samt social trygghet år 1989 i genomsnitt uppgick till 5,6 procent, varvid Sri Länka, som har inlett ett kraftfullt bostadsprogram, hade det högsta pro­centtalet med 15,1 procent. I de industrialiserade OECD-ländema varierade pr(x:ent-talen för dessa slag av statsutgifter från lägst 29,3 procent till högst 49,4 procent med ett genomsnitt på 39 procent (Världsbanken, World Development Report, 1991, World Development Indicators, tabell 11, Washington, D.C., 1991).

2)         Se rapporten från Generaldirektoratet för utveckling och intemationellt ekonomiskt

samarbete som innehåUer preliminära statistiska uppgifter om FN-organisationens

verksamheter under 1988 (A/44/324E/1989/106/Add.4, annex).

3)         World Bank Annual Report, 1991 (Washington, D.C., 1991)

>UNDP, "Reported investment commitments related to UNDP-assisted projects, 1988", tabell 1: "Sectoral distribution of investment commitment in 1988-1989"

93

arbetsmUjö fram till år 2000 och däribland också det stigande antalet arbets- Skr. 1992/93:13 lösa: den "inkomstlösa grappen". Samtidigt måste alla länder vara klara över stadsutvecklingens miljökonsekvenser, viUca måste angripas på ett samlat sätt (Kh med hög prioritet för behoven hos städemas (Kh landsbygdens fat­tiga, de arbetslösa (Kh det växande antalet människor utan någon inkomst­källa.

Mål för boende- (Kh bebyggelsesektom

7.4

Det övergripande målet för boende- (Kh bebyggelsesektom är att för­bättra boendets sociala, ekonoiniska (Kh miljömässiga kvalitet och alla män­niskors livs- och arbetsmiljö - särskilt de fattiga i städerna och på landsbyg­den. En sådan förbättring bör ske genom tekniska samarbetsprojekt, sam­verkan mellan de offentliga, privata (Kh lokala sektorerna samt lokala grap­pers och särskUda intressegrappers (kvinnor, ursprungsbefolkning, äldre och handikappade) delaktighet i beslutsprocessen. Denna inriktning bör vara kärnan i de nationella bostadsstrategiema. När länderna utvecklar dessa strategier behöver de prioritera bland de åtta programområdena i detta do­kument i enlighet med sina egna nationeUa planer och mål och med full hän­syn tagen till sina sociala (Kh kultureUa möjligheter. Dessutom bör länderna vidta lämpliga åtgärder för att följa dessa strategiers verkan på marginalise-rade och eftersatta grupper (Kh med särskild hänsyn till kvinnornas behov.

7.5

De programområden som omfattas av detta kapitel är:

A. Att ge tillfredsställande boende åt alla

B. Att förbättra förvaltningen cxh skötseln av bostäder

C.   Att främja en hållbar och långsiktig planering och förvaltning av

markanvändningen

D.   Att främja ett sanUat utbud av infrastrukturmUjö: vatten, sanitet,

avlopp, hantering av riskavfall och fast avfall

E. Att främja varaktiga energi- och transportsystem i tätorter

F.    Att främja bostadsplanering och förvaltning i omräden som ofta

drabbas av naturkatastrofer

G. Att främja hållbar (Kh långsiktig byggnadsindustriverksamhet

H. Att främja kunskapsutveckling (Kh kapacitetsuppbyggnad för boende- och bebyggelseutveckling

Programområden

A. Att ge tillfredsställande boende åt alla

Bakgrund

7.6 Att ha tillgäng till ett säkert och hälsosamt boende är av avgörande bety­

delse för människors fysiska, psykiska, s(Kiala (Kh ekonomiska välbefin­

nande (Kh bör vara en grandläggande del i nationella och intemationella åt­

gärder. Rätten till en tillfredsställande bostad som en grandläggande mänsk-

94

lig rättighet finns inskriven i den allmänna förklaringen om de mänskliga rät- Skr. 1992/93:13 tighetema och den internationella konventionen om de ekonomiska, scKiala och kulturella rättigheterna. Trots detta beräknas för närvarande minst en miljard människor sakna en säker (Kh hälsosam bostad och om inga verk­samma ätgärder vidtas kommer detta antal att öka dramatiskt under slutet av detta århundrade och därefter.

7.7     Ett betydande världsomspännande program för att möta detta problem

är den globala strategin för bostäder åt alla till år 2000 som antogs av Gene­

ralförsamlingen i december 1988 (resolution 43/181, bilaga). Trots att denna

strategi vunnit ett vittomfattande stöd krävs en betydligt högre nivä på det

politiska och ekonomiska stödet för att den skall uppnä sitt mäl att under­

lätta för alla att få ett tillfredsställande boende vid slutet av detta århundrade

och därefter.

Mäl

7.8     Målet är att åstadkomma tillfredsställande boende för snabbt växande

befolkningar och för de nu eftersatta fattiga i städema och på landsbygden

genom självhjälpsinställning till boendeutveckling CKh förbättring som är

miljömässigt sund.

Åtgärder

7.9     Följande ätgärder bör vidtas:

a)

Som ett första steg mot målet att "förse alla med en tillfredsställande bostad" bör alla länder vidta omedelbara åtgärder för att förse sina hemlösa fattiga med bostäder, medan de intemationella offentliga (Kh finansieUa in­stitutionerna bör inleda aktioner för att stödja utvecklingsländemas strävan­den att förse de fattiga med bostäder,

b)

alla länder bör anta (Kh/eller förstärka nationella bostadsstrategier med avpassade mål som grundas på principerna och rekommendationerna i den Globala bostadsstrategin tUl år 2000. Människor bör skyddas i lag mot orättfärdig avhysning från sina hem eller sin jord,

c)

alla länder bör på lämpligt sätt stödja strävandena bland städemas och landsbygdens fattiga, de arbetslösa och den inkomstlösa grappen att skaffa tak över huvudet genom att anta eller anpassa lagar och författningar så att de underlättar dessa människors tillgång tiU mark, finansiering och bUligt byggmaterial och genom att aktivt stödja en reglering och kvalitetsförbätt­ring av informella bosättningar och stadsslum som en snabbåtgärd (Kh en pragmatisk lösning på bostadsbristen i tätorter,

d)   alla länder bör på lämpligt sätt underlätta för de fattiga i städema CKh

på landsbygden att finna bostäder, genom att anta (Kh genomföra bostads

och finansieringsprogram och nya, innovativa mekanismer som är anpassade

till omständigheterna,

e)   alla länder bör stödja och utveckla miljömässigt samordnade bostads­

strategier på nationell, regional och kommunal nivå genom samverkan mel­

lan de privata, statliga och lokala sektorerna och med stöd av lokala organi­

sationer,

95

f)   alla länder, och särskilt utvecklingsländerna, bör på lämpligt sätt for-     Skr. 1992/93:13

mulera (Kh genomföra program för att minska följdema av flykten från

landsbygden genom att förbättra levnadsförhållandena i landsbygdsområ­den,

g)   alla länder bör, där så är lämpligt utveckla (Kh genomföra program för

omflyttning som angriper de särskilda problem som befolkningar som tving­

ats flytta har i sina respektive länder,

h) alla länder bör, där så är lämpligt, dokumentera (Kh övervaka genom­förandet av sina nationeUa bostadsstrategier, bl.a. genom att tillämpa de riktlinjer som antagits av Kommissionen för boende- och bebyggelsefrågor och de bostadsindikatorer för effektiviteten som tas fram gemensamt av FN:s centram för boende och bebyggelse (Habitat) CKh Världsbanken,

i) bilateralt (Kh multilateralt samarbete bör stärkas i syfte att stödja ut­vecklingsländernas genomförande av sina nationella bostadsstrategier,

j) globala resultatrapporter som täcker såväl nationella program som de intemationella organisationernas och de bilaterala biståndsgivarnas verk­samhet bör produceras och spridas vartannat år sä som krävs i den Globala strategin för bostäder åt alla år 2000.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

7.10    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta program till cirka

75 miljarder dollar, inklusive cirka 10 mUjarder dollar från Världssamfundet

som bidrag eller som förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär­

liga uppskattningar som inte har granskats av regeringarna. De verkliga

kostnadema och finansiella villkoren, däribland även eventuella icke-för-

månsvillkor, kommer att bero på bl.a. de särskilda strategier och program

regeringarna beslutar om för genomförandet.

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

7.11    Kraven i detta avseende behandlas i vart och ett av de övriga program­

områdena i detta kapitel.

c) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.12    Industriländerna och finansieringsinstituten bör ge särskUt stöd till ut­

vecklingsländerna för att utveckla självhjälpsinrUctning för bostadsförsörj­

ning åt alla, även den inkomstlösa grappen och för att täcka forskningsinsti­

tutioner och utbildningsverksamhet för myndighetspersonal, fackmän, kom­

muner och icke-statliga organisationer samt stärka den lokala kompetensen

för att utveckla lämpliga tekniska lösningar.

96

B. Att förbättra förvaltningen och skötseln av

Skr. 1992/93:13

bostadsområden

Bakgrund

7.13

Vid sekelskiftet kommer majoriteten av världens befolkning att leva i städer. Även om tätorter, särskilt i utvecklingsländema, visar mänga av symptomen på den globala miljö- och utvecklingskrisen, genererar de ändå 60 procent av BNP och kan, om de förvaltas pä ett ändamålsenligt sätt, ut­veckla förmågan att vidmakthålla sin produktivitet, förbättra levnadsförhål­landena för sina invånare och förvalta naturresurserna pä ett hållbart sätt.

7.14

Vissa storstadsregioner sträcker sig över gränsema för flera politiska och/eller administrativa enheter (regionala och lokala samfälligheter) även om de bildar ett enhetligt stadssystem. I många fall kan denna politiska hete-rogenitet hindra genomförandet av omfattande miljöförvaltningsprogram.

Mål

7.15    Målen är att säkerställa en hållbart inriktad förvaltning av alla tätorts­

bildningar, särskilt i utvecklingsländerna, för att öka deras förmåga att för­

bättra invånarnas levnadsförhållanden, särskUt de marginaliserade och ef­

tersatta, och därigenom bidra till att uppnå de nationella målen för den eko­

nomiska utvecklingen.

Åtgärder

a) Att förbättra stadsförvalmingen

7.16    En tillgänglig ram för att stärka förvaltningen utgörs av det stadsför­

valtningsprogram (UMP) som utarbetats gemensamt av FN:s utvecklings­

program. Världsbanken och FN:s centmm för boende och bebyggelse (Ha­

bitat). Detta är en samordnad global satsning för att bistå utvecklingslän­

derna i arbetet med stadsförvaltningsfrågor. Dess tUlämpning bör utsträckas

till att täcka alla berörda länder under perioden 1993 - 2000. Alla länder bör

pä lämpligt sätt, och i enlighet med nationella planer, mäl (Kh prioriteringar

och med stöd av representanter för lokala myndigheter och icke statliga or­

ganisationer vidta följande åtgärder på nationell, regional och kommunal

nivå med bistånd av relevanta program- och stödorgan:

a)

Anta och tillämpa riktlinjer för stadsförvaltningen inom områdena markanvändning, värd av stadsmiljön, förvaltning av infrastrakturen samt kommunal ekonomi och administration,

b)

påskynda ansträngningarna att minska fattigdomen i städeraa genom ett antal åtgärder, bl.a.:

i) Att skapa sysselsättning för de fattiga i städerna, särskUt kvin­norna, genom att skapa, förbättra och vidmakthåUa infrastmktur (Kh tjänster i städerna och genom att stödja ekonomiska aktiviteter inom den fria sektom, som reparationer, återanvändning, tjänster (Kh handel i liten omfattning,

ii) att ge särskilt stöd till de allra fattigaste i städerna, bl.a. genom tUl-

7 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

97

skapandet av en social infrastmktur som minskar svält och hemlös-     Skr. 1992/93:13 het och genom tillskapandet av lämplig kommunal service, iii) att uppmuntra tillkomsten av inhemska lokalt baserade organisa­tioner, privata frivilligorganisationer och andra former av icke-stat­liga sammanslutningar som kan bidra till arbetet med att minska fattigdomen och förbättra läginkomstfamiljernas livskvalitet;

c)   Anta nyskapande strategier i stadsplaneringen för att komma tiU rätta

med miljöcKh samhällsproblemen genom att:

i) Minska subventioner till och tillämpa full konstnadstäckning för miljörelaterade och andra tjänster med hög standard (t.ex. vatten­försörjning, sanitet, avfallshantering, vägar, telekommunikatio­ner) som erbjuds omräden med högre genomsnittsinkomster,

ii) förbättra infrastrukturen och tjänsteförsörjningen i fattigare stads­områden,

d)   Utveckla lokala strategier för att förbättra livskvaliteten och miljön ge­

nom att samordna beslut om markanvändning och markförvaltning, investe­

ringar i de offentliga och privata sektorerna och mobUisering av mänskliga

och materiella resurser för att därigenom främja tillkomsten av arbetstillfäl­

len som är miljömässigt sunda och skyddar mänsklig hälsa.

b)       Att förbättra städemas datasystem

7.17    Alla länder bör under perioden 1993 - 2000, där så är lämpligt med

aktivt stöd av näringslivet, utföra pilotprojekt i utvalda städer med insam­

ling, analys och påföljande spridning av data inklusive miljökonsekvensbe­

dömningar rörande dessa städer på lokal, regional, nationell och internatio­

nell nivå, och upprätta behandlingskapacitet för dessa stadsdata. ) FN-orga­

nisationer som t.ex. Habitat, UNEP och UNDP kan ge teknisk rådgivning

och utforma modeller för sådana databehandlingssystem.

c)       Ati uppmuntra utvecklingen av medelstora städer

7.18

För att minska tiycket på de stora tätorterna i utvecklingsländerna bör program och strategier genomföras som syftar till att utveckla medelstora städer som kan ge arbetstillfällen åt de arbetslösa i landsbygdsområdena och ger stöd åt landsbygdsbaserade ekonomiska aktiviteter, även om en sund stadsförvaltning är grundläggande för att städemas utbredning inte sprider resursförstöringen till ett allt större område och ökar ttycket att exploatera friytor, jordbraksmark och grönområden.

7.19

I detta syfte bör alla länder då så är lämpligt granska urbaniseringspro­cesser och program för att fastställa mUjökonsekvensema av utbyggnaden (Kh tillämpa planerings- och förvaltningsmetoder som är särskilt anpassade till de växande medelstora städernas behov, resurser (Kh karakteristiska

') Ett pilotprojekt av detta slag. Stadsdataprogrammet (City Data Programme /CD?/) pågår redan inom FN:s centrum för boende och bebyggelse (Habitat) och syftar till att producera, och sprida till de deltagande städema, mjukvara för datorapplikationer för att lagra, behandla och hämta data om städer för utbyte och spridning lokalt, natio­nellt och intemationellt.

98

egenskaper. Där sä är lämpligt, bör ländema även koncentrera sina verk- Skr. 1992/93:13 samheter på sådant som underlättar övergängen från landsbygdens livs- och bostadsmönster till städernas och att gynna utvecklingen av småskalig eko­nomisk verksamhet, särskUt livsmedelsproduktion, sä att inkomstmöjlighe­ter tillskapas lokalt (Kh varor och tjänster kan förmedlas tUl städernas lands­bygdsomgivning.

7.20 Alla städer, särskilt de som präglas av allvarliga och hållbara utveck­lingsproblem, bör, i enlighet med nationeUa lagar (Kh andra författningar, utveckla och stärka program som angriper sådana utvecklingsproblem och leder in utvecklingen på långsiktigt hållbara vägar. Vissa internationella ini­tiativ till stöd för detta arbete, som FN:s centram för boende- (Kh bebyggel­ses (Habitat) program för hållbara städer (Sustainable Cities Programme) (Kh Världshäls(X)rganisationens (WHO) Program för sunda städer, bör in­tensifieras. Ytterligare initiativ omfattande Världsbanken, de regionala ut­vecklingsbankema (Kh bUaterala organ och andra intressenter, särskUt inter­nationella (Kh nationella representanter för de lokala myndighetema, bör stärkas och samordnas. Enskilda städer bör, där sä är lämpligt:

a)

Institutionalisera delaktighetsnormer för en häUbar stadsutveckling som bygger pä en fortlöpande dialog mellan dem som är inblandade i stads­utvecklingen (offentiig och privat sektor, lokala organ och grapper), särskilt kvinnor och ursprangsbefolkningar,

b)

förbättra stadsmUjön genom att främja sociala nätverk och mUjömed-vetande genom delaktighet av lokala grapper (Kh organ vid identifiering av behoven av offentiig service, behov av infrastraktur, försköning och förbätt­ring av allmänna rekreationsområden samt då äldre byggnader, historiska delar (Kh andra kultureUt värdefulla byggnader och konstverk skyddas (Kh/-eller restaureras. Dessutom bör program för grönområden sättas i gång för att skapa självbärande utvecklingsverksamheter (Kh såväl formella som in­formella arbetstUlfäUen för låginkomsttagare i städerna,

c)

stärka de lokala beslutande organens kapacitet att mer effektivt kunna möta de många utmaningar som förknippas med snabb och sund tätortsut­byggnad genom ett samlat planeringsgrepp som erkänner städemas indivi­duella behov (Kh som grandas pä ekologiskt sunda stadsplaneringsprinciper,

d)   delta i internationella "hällbara stadsnätverk" i syfte att utbyta erfaren­

heter (Kh skaffa fram nationellt och intemationellt tekniskt cKh finansiellt

stöd,

e)   främja skapandet av mUjömässigt sunda (Kh kultureUt varsamma tu­

ristprojekt som en väg att varaktigt utveckla bostadsområden i städema (Kh

på landsbygden, (Kh som en väg att decentralisera tätortsutvecklingen (Kh

minska skillnader mellan regioner,

f)   upprätta mekanismer, med stöd av relevanta intemationella organ, för

att skaffa fram resurser till lokala initiativ för förbättringar av miljökvalite­

ten,

g)   ge lokala gmpper, icke-statliga organisationer och enskUda personer

befogenhet att ta på sig ansvaret för att förvalta (Kh förbättra sin närmiljö

genom att instrament, tekniker och metoder som bygger pä delaktighet in­

går som en naturlig del i mUjövärden,

99

7.21    Städerna i alla länder, även i industriländema, bör förstärka sitt inbör-     Skr. 1992/93:13

des samarbete inom ramen för icke-statliga organisationer som är aktiva

inom detta område, som t.ex. Intemationella kommunförbundet (lULA), Intemationella rådet för lokala miljöinitiativ (ICLEI) (Kh Vänortemas världsförbund (World Federation of Tvin Cities).

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostruidsberäkning

7.22    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostanden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärdema i detta program till cirka 100 miljarder

dollar, inklusive cirka 15 miljarder dollar från Världssamfundet som bidrag

eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskatt­

ningar som inte har granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderna (Kh

finansiella villkoren, däribland även eventuella icke-förmänsvillkor, kom­

mer bl.a. att bero på vilka särskilda strategier och program regeringarna

kommer att besluta om att genomföra.

b) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.23

Utvecklingsländerna bör, med lämpligt internationellt bistånd, över­väga att inrikta sig på utbildning och uppbyggnad av den kader av förvalt­ningspersonal, tekniker, administratörer och andra betydelsefulla medarbe­tare som behövs för att framgångsrikt förvalta en sund urbaniseringsutveck­ling och tillväxt och utrastade med nödvändiga färdigheter för att analysera och tillämpa nyskapande erfarenheter frän andra städer. För detta ändamål bör hela skalan av utbildningsmetoder - från formell utbildning till använd­ning av massmedier - utnyttjas liksom även aktivitetspedagogiska "leaming by doing"-metoder.

7.24

Utvecklingsländerna bör även främja teknisk forskning (Kh utbUdning genom förenade insatser av biståndsgivare, icke-statliga organisationer (Kh det privata näringslivet inom områden som avfallsreduktion, vattenkvalitet, energisparande, säker kemikalieproduktion och mindre miljöförorenande transporter.

7.25

Kapacitetsutvecklande åtgärder som vidtas i alla länder, understödda såsom anges ovan, bör förutom utbildning av enskilda personer (Kh arbets­grapper även omfatta institutionella arrangemang, administrativa ratiner, kopplingar mellan institutioner, informationsflöden och konsultativa proces­ser.

7-26 Dessutom bör internationella insatser, som t.ex. stadsförvaltningsprog­rammet (Urban Management Programme), även i fortsättningen bistå ut­vecklingsländerna, i samarbete med multilaterala och bilaterala organ, i strä­van att utveckla strukturer som bygger på delaktighet genom att mobilisera de mänskliga resurserna inom den privata sektorn, i de icke-statiiga organi­sationerna samt bland de fattiga, särskUt kvinnor och eftersatta grapper.

100

c. Att främja en långsiktig planering och förvaltning av

Skr. 1992/93:13

markanvändningen

Bakgrund

7.27    TUlgång till markresurser är en väsentlig del i levnadssätt som långsik­

tigt medför ringa påverkan på miljön. Markresurser är granden för männi­

skans livsbetingelser och ger jordbraksmark, energi, vatten och möjligheter

till all mänsklig verksamhet. I snabbt växande stadsområden blir det allt svå­

rare att få tUlgång tUl mark genom konflikterna mellan de krav som ställs

beträffande industri, bostäder, handel, jordbrak, markägarstrukturer (Kh

behovet av friytor. Dessutom förhindrar de stigande markprisema i städerna

de fattiga frän att få tillgång tUl lämplig mark. I landsbygdsområden resulte­

rar ohållbara metoder - som t.ex. den exploatering av olönsam jord och det

intrång i skogar och ekologiskt känsliga områden som görs av kommersiella

intressen och landsbygdsbefolkningar som saknar mark - i såväl miljöförstö­

ring som minskad avkastning för utarmade nybyggare på landsbygden.

Mål

7.28    Målet är att genom en miljömässigt sund fysisk planering och markan­

vändning tUlgodose markbehoven för alla hushåll (Kh när detta är tillämp­

ligt, tillgång tUl kommunalt eller koUetivtägd (Kh förvaltad mark. Särskild

uppmärksamhet bör ägnas kvinnors behov samt utsprangsbefolkningen av

ekonomiska och kulturella skäl.

Åtgärder

7.29

Alla länder bör överväga att, där så är lämpligt, företa en heltäckande nationeU markinventering för att kunna upprätta ett markinformationssys­tem där markresurserna är indelade efter vilken markanvändning som är bäst lämpad samt där miljömässigt känsliga eller katastrofdrabbade omrä­den definieras så att särskilda skyddsåtgärder kan vidtas.

7.30

Som nästa steg bör alla länder överväga att utveckla nationella markan­vändningsplaner för att styra utvecklingen och användningen av markresur­serna enligt följande:

a)

Att upprätta där så är tUlämpligt en ändamålsenlig nationell lagstift­ning för att styra genomförandet av nationeUa program för en miljömässigt sund tätortsutveckling, markanvändning, bostadsförsörjning och en förbätt­rad styming av städernas expansion,

b)

att, där sä är tUUämpligt, skapa effektiva CKh tiUgängUga marknader för handel med mark, som svarar mot de gemensamma utvecklingsbehoven, genom bl.a. förbättrade fastighetsregistreringssystem och genom att ström-linjeforma procedurer för marktransaktioner,

c)

att utveckla skatteförmåner och kontrollåtgärder för markanvändning, däribland även planlösningar för en mer rationell (Kh mUjömässigt sund an­vändning av knappa markresurser,

d)   att uppmuntra samarbete mellan den offentliga, privata och lokala sek­

torn vid förvaltningen av markresurser för bostadsutvecklingsändamål,

101

e)   att utveckla lokalt baserade förfaranden för skydd av markresurserna     Skr. 1992/93:13

i befintlig bebyggelse i städer och pä landsbygd,

f)   att fastställa lämpliga former för markägande som ger ttygghet i ägan­

det för aUa markanvändare, särskilt urspmngsbefolkningen, kvinnor, lokala

samfälligheter, stadsinvånare med låga inkomster och de fattiga på landsbyg­

den,

g)   att påskynda ansträngningama att främja den fttiga stads- och lands­

bygdsbefolkningens tUlträde tiU mark, genom bl.a. kreditprogram för mark­

förvärv och för byggnation/förvärv eller förbättring av säkra och hälso­

samma bostäder och infrastrakturella tjänster,

h) att utveckla, och stödja genomförandet av, en förbättrad markförvalt­ning som samlat behandlar de potentieUt konkurrerande behoven för jord­bmk, industri, transporter, stadsutveckling, grönområden, nationalparker (Kh andra vitala behov,

i) att skapa förståelse bland beslutsfattarna för de ogynnsamma följdema av oplanerade bosättningar i områden med sårbar mUjö och de lämpliga na­tionella och lokala markanvändnings- och bostadspolitiska åtgärder som krävs för detta ändamål.

7.31    På intemationeU nivå bör den globala samordningen mellan verksam­

heter som gäUer hushållning med markresurser stärkas med hjälp av de

skilda bUaterala och multUaterala organen och programmen, som t.ex.

UNDP, FAO, Världsbanken, de regionala utvecklingsbankerna, andra be­

rörda organisationer samt UNDP:s, Väridsbankens och FN:s centram för

boende och bebyggelses (Habitat) Stadsförvaltningsprogram. Åtgärder bör

ocksä vidtas för att främja tillämplig erfarenhetsöverföring rörande varaktig

markhushållning tUl och mellan utvecklingsländema.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

7.32    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderaa i detta program tiU cirka tre mUjarder

doUar, inklusive cirka 300 miljoner dollar från Världssamfundet som bidrag

eller förmånliga krediter. Det rör sig hår endast om ungefärliga uppskatt­

ningar, som inte har granskats av regermgama. De verkliga kostnaderna och

finansieUa vUlkoren, däribland även eventueUa icke-förmänsvUlkor, kom­

mer bl.a. att bero på vUka särskilda strategier (Kh program regeringama

kommer att besluta om att genomföra;

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

7.33    Alla länder och särskilt utvecklingsländema bör, ensamma eller i grap­

per som omfattar en region eller en del av en region, bör ges tUlgång till mo­

derna tekniker för förvaltning av markresurser, som t.ex. geografiska infor­

mationssystem, satellitfotografering/satellitbilder och andra tekniker för

fjärranalys.

102

c) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

7.34    MUjöinriktad utbildningsverksamhet inom långsiktig markresursplane­

ring och -förvaltning bör bedrivas i alla länder och utvecklingsländerna bör

därvid få internationellt stöd och bistånd av biståndsorgan för att:

a)

Stärka de nationella, regionala och lokala forsknings- och utbildnings­institutionernas kapacitet att ge formell utbildning för tekniker och yrkes­män inom markförvaltning,

b)

underlätta översynen av organisationen i ministerier och myndigheter som ansvarar för markfrågor så att effektivare mekanismer för förvaltningen av markresurserna kan utvecklas samt regelbundet anordna intern vidareut­bildning för chefer och personal så att de får kännedom om de senaste tekni­kerna inora markresursförvaltning,

c)

där så är tillämpligt, förse dessa organ med modern utrastning som t.ex. datorhårdvara (Kh mjukvara samt lantmäteriutrastning,

d)   förstärka existerande program och främja ett intemationellt och inter­

regionalt informations- och erfarenhetsutbyte inom markförvaltning genom

att upprätta sammanslutningar för specialister inom markförvaltningsveten-

skaper (Kh genom att anordna verksamheter i anslutning tUl detta, t.ex.

workshops CKh seminarier.

D. Att främja samlade åtgärder för den miljöpåverkande infrastrukturen: vatten, sanitet, avlopp, hantering av riskavfall och fast avfall

Bakgrand

7.35

En långsiktigt hållbar stadsutveckling definieras genom ett stort antal parametrar som berör tillgäng tiU vattenförsörjning, luftens kvalitet och tUl­gängligheten av en miljöinfrastmktur för sanitet (Kh avfallshantering. Som en funktion av befolkningstätheten ger en välförvaltad tätort unika möjlig­heter att tiUhandahåUa en hållbar mUjöinfrastraktur genom en anpassad prispolitik, utbildningsprogram och rättvisa tiUträdesprinciper som är eko­nomiskt (Kh miljömässigt sunda. I de flesta utvecklingsländerna är dock bris­terna i eUer frånvaron av infrastmktur orsak tUl utbredd ohälsa och ett stort antal onödiga dödsfall varje år. I dessa länder hotar förhållandena att förvär­ras på gmnd av ökande behov som går utöver vad regeringarna har kapacitet att hantera på ett tillfredsställande sätt.

7.36

Ett samlat grepp vad gäller försörjningen av en miljömässigt sund in­frastraktur i bostadsområden, särskilt för de fattiga i städema och på lands­bygden, är en investering i en hållbar utveckling som kan medföra förbättrad livskvalitet, produktivitetstUlväxt, förbättrad hälsa och en minskad börda för investeringar i medicinsk behandling och bekämpande av fattigdomen.

7.37

De flesta verksamheter som skulle kunna administreras på ett bättre sätt genom ett samlat angreppssätt behandlas i Agenda 21 i följande kapitel: 6 (Skydda och främja människors hälsa), 9 (Skydd av atmosfären), 18 (Skydd av kvalitet och tillgång på färskvattenresurser: Integrerade strategier

för utveckling, styming och användning av vattenresurserna) och 21 (Mil-

203

jöanpassad hantering av fast avfall och avloppsvatten).

Mäl

Skr. 1992/93:13

7.38    Målet är att säkerställa en ändamålsenlig miljöinfrastmktur i alla bo­

sättningar till år 2025. För att nå detta mål krävs det att alla utvecklingslän­

der i sina strategier införlivar program för att bygga upp den nödvändiga tek­

niska, ekonomiska och mänskliga resurskapacitet som behövs för målet att

uppnå en bättre samordning mellan infrastraktur- och miljöplanering till är

2000.

Åtgärder

7.39

Alla länder bör kontrollera att infrastrakturen i bostadsområdena är miljöanpassad, utveckla nationeUa mål för en långsiktigt hällbar avfallshan­tering och tillämpa miljömässigt sunda tekniker sä att mUjön, människors hälsa och livskvaliteten skyddas. Med bistånd av bilaterala (Kh multUaterala organ bör en förstärkning ske av infrastrakturen i bostadsområdena CKh mil­jöprogram stärkas som syftar tUl ett samlat grepp inom bostadssektom i fråga om planering, utveckling, underhåU och förvaltning av den mUjöpäver-kande infrastrakturen (vattenförsörjning, sanitet, dränering, hantering av fast avfall). Samordningen bör ocksä förstärkas meUan dessa organ med bi­träde av internationella och nationeUa representanter för de lokala myndig­hetema, den privata sektorn (Kh lokala grapper. Alla organ som är engage­rade i den infrastrakturella utbyggnaden bör, när sä är möjligt, präglas av en kretslopps- eller stadskärnesyn pä bebyggelsens omfattande kontroll, tUläm­pad forskning, kapacitetsuppbyggnad, överförande av ändamålsenliga tek­niker och tekniskt samarbete inom programmens områden.

7.40

Utvecklingsländerna bör ges bistånd pä nationeU (Kh lokal nivå när de inför en samlad lösning för vatten- och energiförsörjning, sanitet, dränering och hantering av det fasta avfaUet och de utiändska biståndsorganen bör för­säkra sig om att denna metod tiUämpas, i synnerhet då det gäller förbättring av den mUjömässiga infrastrakturen i informeU bebyggelse genom regler och standards som tar hänsyn tUl levnadsvUlkoren (Kh resurserna i de samhäUen som skall betjänas.

7.41

AUa länder bör där sä är lämpligt tUlämpa följande principer för ut­byggnaden av den mUjömässiga infrastrakturen:

a)

Anta program som i görligaste män och där detta är möjligt minimerar skadoraa på miljön, även om sådana inte kan undvikas,

b)

tillförsäkra att berörda beslut föregås av mUjökonsekvensutredningar och att kostnaderna för de eventuella ekologiska konsekvensema också beaktas,

c)

främja en utveckling som överensstämmer med inhemsk tradition (Kh använda tekniker som är anpassade tUl de lokala förhållandena,

d)   främja program som ger kostnadstäckning för de infrastrturella tjäns­

terna samtidigt som behovet att finna lämpliga lösningar (inklusive genom

subventioner) erkänns för att ge aUa hushåll basservice.

104

e) om miljöproblem päverkar flera samhäUen bör samordnade lösningar    Skr. 1992/93:13 sökas.

7.42    Spridning av information ur existerande program bland bör underiättas

och främjas bland berörda länder (Kh lokala institutioner.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

7.43    Konferenssekretariatet har uppskattat de flesta av kostnaderaa för att

genomföra åtgärderna i detta program i andra kapitel. Sekretariatet har be­

räknat totalkostnaden per år (1993 - 2000) för det tekniska biståndet från

Världssamfundet som bidrag eller förmänliga krediter tUl cirka 50 miljoner

dollar. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringama. De verkliga kostnaderna och finansiella villko­

ren, däribland även icke-koncessionella vUlkor, kommer bl.a. att bero pä

vilka särskUda strategier (Kh program regeringama kommer att besluta om

att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

7.44    De vetenskapliga och tekniska instramenten inom de olika program­

men bör samordnas så långt detta är möjligt och bör:

a)

Intensifiera forskningen inom området integrerade lösningar för infra­strakturella miljöprogram och projekt som bygger på kostnads/intäktsanalys (Kh samlad mUjöpåverkan,

b)

främja metoder för att faststäUa verklig efterfrågan som använder mil­jö- (Kh utvecklingsdata vid valet av teknik.

c) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.45    AUa länder bör, med bistånd och stöd av biständsgivande organ, och

där så är tUlämpligt genomföra utbildningsprogram (Kh program för folklig

delaktighet som syftar till att:

a)

Öka medvetenheten om medlen, metodema och fördelarna av att skapa infrastrakturella miljöanläggningar särskilt bland ursprangsbefoUc-ningen, kvinnorna, låginkomstgrapperna och de fattiga,

b)

skapa en specialistkader med den kompetens som behövs inom plane­ring av integrerad infrastruktureU service (Kh inom underhåU av resurseffek­tiva, miljömässigt sunda och s(Kialt acceptabla system,

c)

stärka de lokala myndigheternas (Kh adnunistratörernas institutionella kapacitet att tillhandahålla en integrerad och ändamålsenlig infrastraktureU service i samarbete med lokala grapper och den privata sektom,

d)   anta lämpliga rätts- och regleringsinstrament, även stödåtgärder, för

att utsträcka fördelarna med en ändamålsenlig (Kh överkomlig infrastraktur

på miljöområdet till befolkningsgrupper som nu inte omfattas av detta, sär­

skilt de fattiga.

105

E. Att främja varaktiga energi- och transportsystem i tätorter      Skr. 1992/93:13 Bakgrund

7.46

Större delen av den kommersiella och ickekommersiella energi som produceras idag används i och för bebyggelse (Kh en betydande procentuell andel används inom hushållssektorn. Utvecklingsländerna står för närva­rande inför behovet att öka sin energiproduktion för att påskynda utveck­lingen och öka sina medborgares levnadsstandard men samtidigt också minska produktionskostnadema för energin (Kh den förorening som har samband med den. Att öka effektiviteten i energianvändningen sä att de för­orenande effekterna reduceras och att främja användningen av fömybara energUcäUor måste ges prioritet i all verksamhet för att skydda städemas miljö.

7.47

Industrfländerna, som är de största energikonsumentema, ställs inför behovet av energiplanering (Kh energihushåUning (Kh behöver gynna fömy­bara (Kh alternativa energikällor samt utvärdera kostnaden över tiden hos de nuvarande systemen och metoderna som har tiU följd att många stadsom-räden lider av kännbara problem med luftkvaliteten hänförliga tiU ozon, par­tiklar och koloxid. Orsakema är till stor del bristande teknisk anpassning och en ökande bränslekonsumtion som orsakas av ineffektivitet, höga demogra­fiska (Kh industrieUa koncentrationer och en snabb expansion av antalet mo­torfordon.

7.48

Transporter svarar för cirka 30 pr(Kent av den kommersiella energi­konsumtionen och cirka 60 prcKent av den samlade globala konsumtionen av flytande petroleum. I utvecklingsländema skapar en snabb motorisering och otillräckliga investeringar i städemas trafikplanering, tillsyn och infra­straktur ökande problem i fråga om olyckor och skador, försämrad hälsa, buller, överbelastning (Kh produktivitetsförluster som har likheter med vad som förekommer i många industrUänder. Alla dessa problem drabbar hårt befolkningen i städeraa, särskUt grapper med låga eller inga inkomster.

Mäl

7.49    Målen är att öka tiUgången tUl energieffektivare teknik och alternativa-

/förnybara energikäUor i bebyggda områden och att minska negativa verk­

ningar som energiproduktion (Kh -användning har på miljön och människors

hälsa.

Åtgärder

7.50

De viktigaste åtgärderna inom detta programområde ingår i följande avsnitt av Agenda 21: kapitel 9 (Skydd av atmosfären), programområde B, delprogram 1, energiutveckling, effektivitet (Kh konsumtion, och delpro­gram 2, transporter.

7.51

I ett samlat grepp om bostads- (Kh bebyggelseutvecklingen bör ingå främjandet av en håUbar energiutveckling i alla länder, enligt följande:

a) Utvecklingsländema, i synnerhet, (Kh de bilaterala biståndsgivama

106

bör:

i)   Formulera nationella åtgärdsprogram för att främja och stödja     Skr. 1992/93:13 återplantering av skog (Kh skogstUlväxt för att kunna långsiktigt tillgodose bioenergibehovet hos låginkomstgrapperna i städerna och hos de fattiga på landsbygden, särskUt kvinnor och barn,

u) utforma nationella åtgärdsprogram för att gynna en samordnad ut­veckling av energisparandet och fömybara energitekniker, särskilt för användning av sol, vatten, vind och biomassa,

iii) främja en långtgående spridning och en kommersialisering av tek­niker som använder fömybar energi genom lämpliga åtgärder, bl.a. genom styrmedel (Kh metoder för teknologiöverföring,

iv) genomföra informations- och utbildningsprogram som riktas tUl tUlverkare och användare i syfte att främja energisparande tekniker och energieffektiv utrastning. b) De intemationeUa organisationerna bör:

i) Stödja utvecklingsländemas genomförande av nationeUa energi­program för att uppnå en utbredd användning av energisparande tekniker och tekniker som använder fömybara energikällor, sär­skUt sol, vind, biomassa och vatten;

ii) tUlhandahåUa forsknings- (Kh utvecklingsresultat så att verknings­graden kan ökas vid energianvändning i bostäder,

7.52    Att främja effektiva och miljömässigt sunda transportsystem i städerna

bör i aUa länder vara den övergripande utgångspunkten i transportplanering

och -administration. 1 detta syfte bör aUa länder:

a)

Integrera markanvändning och transportplanering så att utvecklings­mönster som minskar transportbehoven främjas,

b)

anta program för stadstransportema som gynnar högt utnyttjade kol­lektivtransporter i respektive länder i tUlämpliga delar,

c)

uppmuntra icke-motoriserade transportsätt genom att tUlhandahåUa säkra cykelvägar (Kh gångvägar i stads- och förstadscentra i respektive län­der, i tUlämpliga delar,

d ägna särskild uppmärksamhet åt en effektiv trafikadministration, en ef­fektiv drift av kollektivtrafiken och underhåU av transportinfrastrakturen,

e)   främja informationsutbytet mellan länder och representanter för lokal­

områden och stadsområden,

f)   ompröva de nuvarande konsumtions- (Kh produktionsmönstren så att

användningen av energi och nationella resurser minskas.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostruidsberäkning

7.53    Konferenssekretariatet har uppskattat kostnaden för att genomföra åt­

gärderna i detta program i kapitel 9 (Skydd av atmosfären).

b) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.54    För att förbättra yrkeskunnandet hos energiverks- och transportperso­

nal samt på institutionema bör alla länder där så är tillämpligt:

107

a)   Anordna UtbUdning pä arbetstid och på annat sätt för regeringstjänste-     Skr. 1992/93:13

män, planerare, trafikingenjörer och chefer inom energi- och transportsek-

torema,

b)

öka medvetenheten hos aUmänheten om transport- (Kh resebeteendets verkningar pä miljön genom kampanjer i massmedierna samt stöd för initia­tiv från icke-statliga (Kh lokala grapper som ftämjar användningen av icke­motordriven transport, samåkning (Kh förbättrade trafiksäkerhetsåtgärder,

c)

stärka regionala, nationella, delstatliga och privata institutioner som ger utbildning för energisektora och inom trafikplanering och -administra­tion.

F. Att främja bostadsplanering och förvaltning i områden som ofta drabbas av naturkatastrofer

Bakgrund

7.55

Naturkatastrofer orsakar förlust av människoliv, stömingar i den eko­nomiska verksamheten och i produktiviteten i städema - särskflt för de mycket känsliga låginkomstgrapperna - och skador pä mUjön, som t.ex. för­lust av bördig jordbraksmark och förorening av vattenresurserna och de kan leda till betydande omflyttningar av befolkningen. Under de tvä senaste de­cennierna uppskattas de ha orsakat omkring tre miljoner dödsfaU och har påverkat 800 mUjoner människor. De samlade ekonoiniska förlusterna i hela världen har av FN:s katastrofhjälpskoordinators sekretariat uppskattats ligga mellan 30 (Kh 50 miljarder dollar per år.

7.56

Generalförsamlingen förklarade i resolution 44/236 90-talet som det in­temationeUa decenniet för minskning av naturkatastrof ema. Målen för de­cenniet ) har relevans för målen inom detta programområde.

7.57

Dessutom finns det ett brådskande behov att söka förhindra (Kh minska katastrofer som orsakas av människor och/eUer katastrofer som orsa­kas av, bl.a., industrier, osäker kärnkraftsproduktion (Kh giftigt avfaU (se kapitel 6 i Agenda 21, Skydd (Kh förbättring av vUlkoren för människors hälsa).

Mål

7.58    Målet är att göra det möjligt för aUa länder, säiskUt de som ofta drabbas

av naturkatastrofer, att lindra skadeverkningama av naturkatastrofer (Kh

katastrofer orsakade av människor på bostäder och annan bebyggelse, natio­

nella ekonomier (Kh miljön.

''Uppskattningar av FN:s katastrofhjälpskoordinators sekretariat

*' Målen för det intemationella decenniet för reduktion av naturkatastrofer anges i bi­lagan till Generalförsamlingens resolution 44/236 och är följande:

108

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

7.59    Tre skUda verksamhetsområden ingår i detta programområde, nämli­

gen utvecklandet av en "säkerhetskultur", katastrofplanering (Kh åtempp­

byggnad efter katastrofer.

a)       Att utveckla en såkerhetskultur

7.60    För att främja en "säkerhetskultur" i alla länder, särskilt de som ofta

drabbas av naturkatastrofer, bör följande åtgärder vidtas:

a)

Upprätta nationella och lokala studier av naturen och förekomsten av naturkatastrofer, dessas verkningar på människor och ekonomisk verksam­het, följdema av olämplig byggteknik och markanvändning i katastrofdrab­bade områden och de sociala och ekonomiska fördelaraa med katastrofpla­nering,

b)

landsomfattande och lokala kampanjer för att skapa medvetenhet skall genomföras i alla tillgängliga medier och förvandla den kunskap som vunnits genom åtgärderna i punkt (a) tUl information som lätt kan förstås av aUmän­heten och de befolkningsgrapper som är direkt riskexponerade,

c)

system för tidig varning skall förstärkas och/eller utvecklas globalt, multinationellt, nationellt och lokalt för att uppmärksamma befolkningen på överhängande katastrofer,

d)   omräden med potentiella risker för miljökatastrofer som orsakas av in­

dustrin skall identifieras på nationell och interaationell nivå och strategier

tillämpas som syftar till att restaurera dessa områden, bl.a. genom att:

i) Omstrakturera de ekonomiska verksamhetema och främja nya ar­betstillfällen inom miljömässigt sunda sektorer,

ii) främja ett nära samarbete mellan regeringar och de lokala myndig­heter och grapper samt icke-statliga organisationer (Kh privat af­färsliv,

iii) utveckla och sätta i kraft stränga normer för nuljökontroll.

b)       Att utveckla katastrofplanering

7.61    Katastrofplanering bör utgöra en integrerad del i boende- och bebyg­

gelseplaneringen i alla länder. Följande skall ingå:

a)

En allriskforskning om bebyggelsens och dess infrastrakturs risker och sårbarhet skall genomföras som även omfattar vatten (Kh avlopp samt kom­munikations- och transportnät, eftersom ett slag av riskreduktion kan öka sårbarheten för andra riskfaktorer (sä är t.ex. jordbävningsresistenta trähus sårbarare för stormvindar),

b)

metoder för att fastställa risker och sårbarhet inom särskUda bebyggel­seområden skall utvecklas och risk- och sårbarhetsreduktion skall införlivas i planerings- och förvaltningsprocessen för bostadssektom,

c)

ny utveckling och bebyggelse som har brister skall omdirigeras tUl icke-katastrofdrabbade områden,

d)   riktlinjer skall utarbetas för lokalisering, utformning CKh verksamhet i

fråga om industrier och vericsamhet med potentiella risker,

e) instrament (juridiska, ekonomiska o.s.v.) skall utvecklas för att upp-

109

muntra en katastrofkänslig utveckling (Kh som även innefattar medel för att     Skr. 1992/93:13 säkerställa att begränsningar i utbyggnaden inte drabbar ägarna eller att al­ternativa kompensationsmetoder ingår,

f)   informationen om katastrofresistenta byggmaterial (Kh byggmetoder

för byggnader och anläggningar skall ytterligare utvecklas och spridas,

g)   UtbUdningsprogram för entreprenörer (Kh byggare om katastrofresis­

tenta byggmetoder skall utvecklas. Vissa program bör särskUt riktas tUl små

företag som stär för den absolut största delen av byggandet av bostadshus

och mindre byggnader i utvecklingsländema samt tUl människorna pä lands­

bygden som bygger sina hus själva,

h) UtbUdningsprogram för räddningsledare, icke-statliga organisationer och lokala grapper skall utformas (Kh täcka alla aspekter av katastroflind­ring, även efterforskning och räddningsverksamhet i städer, nödkommuni­kationer, förvamingstekniker och katastrofplanering,

i) förfaranden (Kh metoder skall utvecklas för att göra det möjligt för lo­kala grupper att få information om riskfyllda installationer eller situationer i dessa områden samt underlätta för dem att delta i förvarningsinsatser, ät-gärdsinsatser och planer vid katastrofer,

j) handlingsplaner skcdl utarbetas för återappbyggnad av bebyggelsen, särskUt återuppbyggnad av livsviktiga kommunikationer pä platsen.

c) Att inleda återuppbyggnaden efter katastrofen och planeringen för en restaurering

7.62    Världssamfundet bör, som en av de viktigaste deltagama i åtempp­

byggnads- och restaureringsarbetet, säkerställa att de berörda länderna får

största möjliga nytta av de medel som ges genom följande åtgärder:

a)

Forskning om tidigare erfarenheter av de sociala och ekonomiska aspekterna av åtemppbyggnad efter katastrofer skall utföras och effektiva strategier (Kh riktlinjer skall antas för återappbyggnaden med särskild in­riktning på utvecklingsinrUctade strategier vid tilldelningen av knappa äter-uppbyggnadsresurser samt på de möjligheter som en återuppbyggnad efter en katastrof ger att införa hållbara bebyggelsemönster,

b)

internationella riktlinjer skall utarbetas (Kh spridas för anpassning tUl nationella och lokala behov,

c)

länderaas regeringars ansträngningar att inleda planering, med stöd av drabbade omräden, för återappbyggnad och restaurering efter en katastrof skaU stödjas.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

7.63    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till cirka 50 miljoner dol­

lar från Världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig

här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av rege-

110

ringarna. De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, däribland icke-    Skr. 1992/93:13 koncessionella villkor, kommer bl .a. att bero på vilka särskilda strategier (Kh program regeringarna kommer att besluta om att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instmment

7.64    Vetenskapsmän och ingenjörer som är specialiserade på detta område,

såväl i utvecklingsländeraa som i industrUänderna, bör samarbeta med stads-

och regionplanerare och ge grandläggande kunskaper och tillhandahålla me­

del för att mildra de förluster som beror på katastrofer och på en miljömäs­

sigt olämplig utveckling.

c) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.65

Utvecklingsländerna bör genomföra utbildningsprogram om katastrof­resistenta byggmetoder för de entreprenörer och byggare som bygger majo­riteten av bostäderna i utvecklingsländerna, d.v.s. de små företagen.

7.66

Utbildningsprogram skall erbjudas regeringstjänstemän och planerare samt lokala och icke-statliga institutioner. Dessa program skall täcka alla aspekter på katastroflindring, som t.ex. tekniker för tidig vaming samt pla­nering och byggnadsteknik före katastrofer samt återappbyggnad och re­staurering efter katastrofer.

G. Att främja en hållbar verksamhet inombyggnadsindustrin

Bakgmnd

7.67    Verksamheten inom byggnadssektom är av vital betydelse för att

uppnå målen för den nationella socio-ekonomiska utvecklingen: att sörja för

bostäder, infrastruktur och sysselsättning. Den kan dock bli en betydande

källa till miljöskador genom utarmning av naturresursema, skador på käns­

liga ekozoner, kenuska föroreningar och användning av byggmaterial som är

skadliga för människors hälsa.

Mäl

7.68    Målen är dels att införa program och tekniker och ett informationsut­

byte om dessa som gör det möjligt för byggsektorn att uppfylla målen för

boende- (Kh bebyggelseutvecklingen utan skadliga bieffekter på människors

hälsa och biosfären, dels att förbättra byggsektorns sysselsättningsskapande

förmåga. Regeringama bör verka i nära samarbete med den privata sektorn

för att nå dessa mål.

Åtgärder

7.69    Alla länder bör, där så är lämpligt och i enlighet med sin planering och

sina nationella mål och prioriteringar:

111

a)

Upprätta (Kh stärka en inhemsk byggmaterialindustri som i största     Skr. 1992/93:13 möjliga utsträckning bygger på lokalt tillgängliga naturresurser,

b)

utforma program för att öka användningen av lokala material inom byggsektom genom ökat tekniskt stöd (Kh incitament för att öka kapaciteten (Kh den ekonomiska bärkraften hos småskaliga (Kh informella verksamheter som använder sådana material (Kh traditionella byggnadstekniker,

c)

anta standarder och andra regleringsåtgärder som främjar en ökad an­vändning av energieffektiva konstmktioner (Kh tekniker och ett varaktigt hållbart utnyttjande av naturresurserna på ett ekonomiskt och mUjömässigt lämpligt sätt,

d)   utforma lämpliga markanvändningsprogram och införa planregler som

särskflt syftar tiU att skydda ekologiskt känsliga områden mot fysiskt sönder­

fall pä grand av byggen eller därmed sammanhängande verksamheter,

e)   främja användningen av arbetskraftsintensiva bygg- och underhållstek­

niker som skapar sysselsättning inom byggsektorn för den undersysselsatta

arbetskraft som finns i de flesta storstäder (Kh samtidigt främjar en utveck­

ling av yrkeskunnandet inom byggsektom,

f)   utforma program och metoder för att nå den informella sektorn och

självbyggarna genom att anta ätgärder som gör byggmaterial ekonomiskt

överkomligare för de fattiga i städema (Kh på landsbygden, bl.a. genom kre-

ditiösningar och storuppköp av byggmaterial för vidareförsäljning till små­

skaliga byggföretag (Kh lokala grapper.

7.70 Alla länder bör:

a)

Främja ett fritt informationsutbyte om samtliga miljö- och hälsoaspek­ter på byggandet, inklusive utveckling och spridning av databaser som regi­strerar skadliga miljöeffekter hos byggmaterial genom samarbete mellan den privata och den offentliga sektorn,

b)

främja utveckling och spridning av databaser som registrerar skadliga miljöeffekter och verkningar pä hälsan hos byggmaterial samt införa lagstift­ning (Kh ekonomiska incitament för att främja återvinning av energiinten­siva material inom byggnadsindustrin samt tUlvaratagande av energiförluster i produktionsmetodema för byggmaterial,

c)

främja användningen av ekonomiska instrament, som t.ex. produktav­gifter, för att motverka användningen av byggmaterial och andra byggpro­dukter som skapar mUjöföroreningar under sin livscykel,

d)   främja informationsutbyte och överförande av lämpliga teknUcer mel­

lan alla länder -varvid utvecklingsländerna ägnas särskild uppmärksamhet -

i fråga om resurshushåUning inom byggbranschen, särskilt då det gäller icke-

fömybara resurser,

e)   främja forskningen inom byggindustrin och angränsande verksamheter

(Kh upprätta och stärka institutioner inom denna sektor.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

7.71 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärdema i detta program till cirka 40 mUjarder

122

dollar, inklusive cirka fyra miljarder dollar från Världssamfundet som bidrag Skr. 1992/93:13 eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskatt­ningar, som inte har granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, däribland icke-koncessionella villkor, kommer bl.a. att bero på vilka särskilda strategier (Kh program regeringarna kommer att be­sluta om att genomföra.

b) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

7.72

Utvecklingsländerna bör ges internationellt stöd och medel frän bi­ståndsorgan i arbetet med att utveckla de små entreprenöremas tekniska ka­pacitet och ledningsförmåga och yrkeskunnandet hos dem som är verk­samma inom byggmaterialindustrin (Kh inom byggmaterialkontrollen med hjälp av ett brett spektrum av utbildningsmetoder. Utvecklingsländema bör även ges bistånd, genom lämpliga former för överförande av teknUc, för att utveckla program som gynnar användningen av rena och icke-avfallsspri-dande tekniker.

7.73

Allmänna utbildningsprogram bör utformas på lämpligt sätt i alla län­der för att öka byggamas medvetenhet om tillgängliga långsiktigt hållbara tekniker.

7.74

De lokala myndigheterna bör verka som banbrytare för att främja en ökad användning av miljövänliga byggmaterial (Kh byggnadstekniker, t.ex. genom att föra en nyskapande upphandlingspolitik.

H. Att främja kunskapsutveckling och

kapacitetsuppbyggnaden för en utveckling av boende och bebyggelse

Bakgrand

7.75    Föratom bristande tUlgång på experter på bostadsförsörjning, mark-

och byggnadsförvaltning, infrastraktur, byggnadsteknik, energi, transporter

samt katastrofplanering och återappbyggnad efter katastrofer finns det tre

sektorövergripande brister i fråga om kunskapsutveckling och kompetens­

uppbyggnad som de fiesta länder ställs inför. För det första saknas den själv­

hjälpsmiljö, som skulle kunna integrera resursema (Kh verksamheterna

inom de offentliga, privata och lokala, eller sociala, sektorerna. För det

andra är specialistutbildningama (Kh forskningsinstitutionema svaga. För

det tredje finns det inte tillräcklig kapacitet för teknisk utbildning (Kh bi­

ståndsverksamhet för inkomstsvaga samfälligheter, varken i städema eller

på landsbygden.

Mål

7.76    Målet är att förbättra kunskapsutvecklingen och kapacitetsuppbyggna­

den i aUa länder genom att förstärka kompetensen och kapaciteten hos de

personer och institutioner, särskilt hos urspmngsbefolkningen (Kh bland

113

8 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

kvinnorna, som medverkar i utvecklingen av boendet och bebyggelsen. I     Skr. 1992/93:13 detta avseende bör man beakta ursprangsbefolkningens kulturella sedvanor (Kh dessas förhållande tUl miljön.

Åtgärder

7.77    Särskilda kunskapsutvecklings- och kapacitetsbyggande ätgärder har

införlivats i samtiiga programområden i detta kapitel. Generellt bör dock

ytterligare steg tas för att förstärka dessa ätgärder. I detta syfte bör alla län­

der på lämpligt sätt vidta följande ätgärder:

a)

Stärka utvecklingen av de mänskliga resurserna och kapaciteten hos de offentliga institutionerna genom tekniskt bistånd och intemationellt samar­bete så att en betydande förbättring av effektiviteten i regeringarnas åtgär­der kommer att ha uppnåtts är 2000,

b)

skapa en självhjälpsmiljö som stöder samarbetet meUan de offentliga, privata och lokala sektorerna,

c)

erbjuda ökat pedagogiskt och tekniskt stöd till institutioner som anord­nar utbildning för tekniker, specialister och administratörer samt för ut­sedda, valda medlemmar av lokala styrelser samt förvaltningstjänstemän och stärka dessa institutioners kapacitet att tillgodose prioriterade utbild­ningsbehov, särskilt i fråga om de sociala, ekonomiska och miljömässiga aspekterna på utvecklingen av boendet och bebyggelsen,

d)   ge direkt stöd till boende- och bebyggelseutvecklingen på lokal nivå,

bl.a. genom att:

i)   Stärka och främja program som syftar till att öka medvetenheten

om potentialen för kvinnors och ungdomars deltagande i boende

och bebyggelseverksamhet, ii) underlätta samordningen mellan kvinnors,  ungdomars, lokala

gruppers och ickestatliga organisationers verksamheter i boende-

och bebyggelseutvecklingen, iii) främja forskning om program för kvinnor och andra grupper och

utvärdera resultaten i syfte att identifiera flaskhalsar och stödbehov

e)   främja införlivandet av en integrerad miljöhushällning i det allmänna

politiska arbetet på det lokala planet.

7.78    Såväl internationella som icke-statliga organisationer bör stödja de

ovan nämnda verksamheterna, bl.a. genom att stärka utbildningsinstitutio­

ner i regiondelar, tillhandahålla aktuellt utbildningsmaterial och sprida re­

sultaten av framgångsrika kunskaps- och kapacitetsbyggande aktiviteter,

program och projekt.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

7.79    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till cirka 65 miljoner dol­

lar frän Världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig

här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av rege-

114

ringama. De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, däribland även     Skr. 1992/93:13 eventuella ickeförmånsvillkor, kommer bl.a. att bero på vilka särskilda stra­tegier (Kh program regeringama kommer att besluta om att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

7.80 Formell utbildning (Kh informella typer av kunskapsutvecklande och kapacitetsbyggande program bör kombineras (Kh elevorienterade pedago­giska metoder, aktueUt utbUdningsmaterial och moderna audiovisuella kom­munikationssystem skall användas.

a)

Att förbättra varje lands kapacitet att snabbt och effektivt lindra effek­terna av naturkatastrofer med särskild inriktning på att bistå utvecklingslän­derna med att fastställa potentiella naturkatastrofer och med att upprätta system för tidig vaming och katastrofresistenta stmkturer då detta behövs;

b)

Att utforma lämpliga riktiinjer och strategier för att tillämpa existe­rande vetenskaplig och teknisk kunskap med beaktande av de kulturella (Kh ekonomiska olikheterna mellan nationerna;

c)

Att stödja vetenskapliga och tekniska ansträngningar som syftar till att överbrygga kritiska kunskapsklyftor för att minska förlust av liv (Kh egen­dom;

d)   Att sprida ny och existerande teknisk information med anknytning tUl

åtgärder för bedömning, föratsägelser (Kh lindrande då det gäller naturkata­

strofer;

e)   Att utveckla metoder för bedömning, föratsägelser, förhindrande och

lindrande då det gäller naturkatastrofer genom program för tekniskt bistånd

och överförande av teknik, demonstrationsprojekt samt utbUdning som an­

passats tiU specifika katastrofer och platser och att utvärdera dessa programs

effektivitet.

115

Kapitel 8

Skr. 1992/93:13

Att integrera miljö och utveckling i beslutsfattandet

Inledning

8.1 Detta kapitel består av följande programområden:

A.    Integrering av miljö och utveckling på program-, planerings- och led­

ningsnivå

B.  Att skapa effektiva juridiska ramar och regelverk

C.    Ett effektivt utnyttjande av ekonomiska instrament och marknadsincita­

ment m.m.

D.    Att upprätta system som integrerar miljö och ekonomi i nationalräken­

skaperna

Programområden

A. Integrering av miljö och utveckling på program-, planerings- och ledningsnivå

Bakgrund

8.2 De rådande systemen för beslutsfattande i många länder tenderar att

skilja på ekonomiska, sociala och miljömässiga faktorer pä program-, plane­

rings- och ledningsnivå. Detta påverkar handlandet hos alla grupper i sam­

hället, även regeringar, industri och grupper av individer och påverkar i be­

tydande grad utvecklingens effektivitet och hållbarhet. Det kan bli nödvän­

digt med en justering eller till och med en grandläggande förändring av be­

slutsfattandet, med hänsyn tUl ländernas specifika förhållanden, om miljö

och utveckling skall kunna sättas i centrum för det ekonomiska och politiska

beslutsfattandet och en fullständig integrering av dessa faktorer skall kunna

uppnås i praktiken. Under senare år har vissa regeringar också börjat göra

betydelsefulla förändringar i staternas institutionsstrukturer för att göra det

möjligt att på ett mer systematiskt sätt beakta miljön när beslut fattas om

ekonomiska och sociala program, skatter, energi, jordbruk, transporter,

handel och annat, och även att beakta de miljömässiga verkningama av sä­

dana beslut. Nya former av dialog utvecklas också för att uppnå en bättre

integrering mellan nationellt och lokalt styre, industri, vetenskap, miljö-

grapper och allmänheten under arbetet med att utveckla effektiva metoder

för miljö-och utvecklingsarbetet. Ansvaret för att förändringar skall ske lig­

ger hos regeringarna tillsammans med den privata sektorn och de lokala

myndigheterna och i samarbete med nationella, multinationella och världs­

omspännande organisationer, däribland särskilt UNEP, UNDP och Världs­

banken. Erfarenhetsutbyte mellan ländema kan också vara av betydelse.

Nationella planer, mål och ambitioner, lagar och andra författningar och den

2 2

specifika situation som varje land befinner sig i är de övergripande ramarna     Skr. 1992/93:13 för denna integrering. I detta sammanhang måste man vara medveten om att miljönormer kan innebära allvarliga ekonomiska och sociala kostnader om de tillämpas pä ett enhetligt sätt även i utvecklingsländerna.

Mål

8.3 Det övergripande målet är att förbättra eller omstrakturera beslutspro­

cessen så att beaktandet av socioekonomiska frågor och mUjöfrågor helt in­

tegreras och en bredare delaktighet från allmänhetens sida garanteras. Med

beaktande av att ländema kommer att göra egna prioriteringar i enlighet

med rådande förhållanden, behov, nationell planering och program föreslås

följande delmål:

a)

Att genomföra en nationell översyn av ekonomiska, sektoriella och miljömässiga program, strategier (Kh planer för att säkerställa att miljö- och utvecklingsfrågorna fortiöpande integreras,

b)

att stärka de institutionella stmkturema sä att de medger en fullständig integrering av miljö- och utvecklingsfrågor på alla nivåer av beslutsfattandet,

c)

att utveckla eUer förbättra mekanismer som underlättar för berörda in­divider, grapper (Kh organisationer att ta del i beslutsfattandet pä alla nivåer,

d)   att upprätta nationellt fastställda former för att integrera miljö- och ut­

vecklingsfrågorna i beslutsfattandet.

Åtgärder

a) Förbättring av beslutsprocessema

8.4 Det primära behovet är att integrera beslutsprocessema inom miljö- (Kh

utvecklingsområdena. För detta ändamål bör regeringarna genomföra en

nationell översyn (Kh, när sä är lämpligt, förbättra beslutsprocesserna så att

en integrering av ekonomiska och sociala frågor samt mUjöfrågor gradvis

uppnås i strävandet efter en utveckling som är ekonomiskt effektiv, scKialt

rättvis och ansvarsfull (Kh mUjömässigt sund. Ländema gör egna priorite­

ringar, i enlighet med sina nationella planer och program, bland följande åt­

gärder:

a)

Att säkerställa en integrering av ekonomiska, sociala (Kh miljömässiga överväganden i beslutsfattandet på alla nivåer och i alla departement,

b)

att anta inhemskt utformade programramar som ger utttyck för ett långsiktigt perspektiv och ett sektorövergripande angreppssätt som grand för besluten med beaktande av kopplingama mellan och inom de olUca poli­tiska, ekonomiska, sociala (Kh miljömässiga frägor som sammanhänger med utvecklingsprocessen,

c)

att faststäUa nationellt beslutade mål och medel för att säkerställa en­hetlighet mellan sektorieUa, ekonomiska, scKiala (Kh miljömässiga program, planer (Kh instmment för genomförandet av programmen, även skatte- och budgetinstrament - dessa mekanismer skall tUlämpas på flera nivåer CKh sammanföra dem som är engagerade i utvecklingspr(Kessen,

d)   att systematiskt kontrollera (Kh utvärdera utvecklingsprocessen ge­

nom regelbundna översyner av tUlståndet inom utvecklingen av mänskliga

117

resurser, ekonomiska (Kh s(Kiala förhåUanden och utvecklingslinjer och si-     Skr. 1992/93:13 tuationen för miljö- (Kh naturresurseraa; detta kan kompletteras med ärliga miljö-och utvecklingsöversyner för att de olika departementen skall kunna bedöma om långsiktiga utvecklingsmål har uppnåtts,

e)   att garantera öppenhet om, (Kh ansvar för, de miljömässiga följdverk­

ningarna av ekonomiska och sektorieUa program,

f)   att garantera att allmänheten får tillgång tUl relevant information, vil­

ket gör det lättare att inhämta allmänhetens åsikter och möjliggör en effektiv

delaktighet.

b) Förbättring av planerings- och ledningssystemen

8.5 För att stödja en mer integrerad form för beslutsfattandet kan de data­system (Kh analysmetoder som används tiU stöd för dessa beslutsprocesser behöva förbättras. Regeringarna bör, om så är lämpligt i samarbete med na­tionella och intemationeUa organisationer göra en översyn av förhållandena inom planerings- och ledningssystemen och, då sä är nödvändigt, modifiera och stärka metoderna sä att integrerade överväganden om sociala, ekono­miska och mUjörelaterade frågor underlättas. Ländema gör egna priorite­ringar, i enlighet med sina nationella planer (Kh program, bland följande åt­gärder:

a)

Att förbättra användningen av (lata (Kh information på alla stadier av planeringen och ledningen med systematisk och samtidig användning av so­ciala, ekonomiska, utvecklingsmässiga, ekologiska och mUjörelaterade upp­gifter; i analysen skall inbördes påverkan (Kh samordningseffekter betonas; ett brett spektram av analysmetoder skall eftersträvas för att medge att skilda synpunkter kommer fram,

b)

att införa allsidiga analysmetoder vid förberedande (Kh samtidig be­dömning av verkningama av besluten, även verkningarna inom (Kh meUan de ekonomiska och sociala områdena och mUjöområdet; dessa metoder bör inte endast användas på projektstadiet utan även vid genomförandet av pro­gram; analysen skall också innefatta en bedömning av kostnader, vinster och risker,

c)

att införa flexibla och integrerande planeringsmetoder som medger att flera mål övervägs (Kh möjliggör en anpassning till ändrade behov; integre­rad omrädesanalys på ekosystems- eller avrinningsnivå kan vara hjälpmedel till dessa metoder,

d)   att införa integrerade ledningssystem, särskUt för hushåUningen med

naturresurser; traditionella eller inhemska metoder skaU studeras och över­

vägas dä de har visat sig effektiva; kvinnors traditionella roUer bör inte mar-

ginaliseras till följd av att nya ledningssystem införs,

e)   att införa integrerade metoder för en hållbar utveckling pä regional

nivå, även i områden som delas av nationsgränser, med hänsyn tiU de krav

som följer av särskilda omständigheter och behov,

f)   att använda instmment (juridiska/normerande (Kh ekonomiska) som

ett redskap vid planering och ledning (Kh att söka införliva effektivitetskrite­

rier i beslutsunderlagen; dessa instrament bör ses över regelbundet (Kh an­

passas för att säkerställa att de är fortsatt effektiva,

118

g) att delegera planerings- och ledningsansvaret till den lägsta myndig-     Skr. 1992/93:13 hetsnivå som har föratsättningar att utföra uppgiften på ett effektivt sätt; för­delarna med effektiva och jämlUca föratsättningar för kvinnors delaktighet bör särskilt diskuteras,

h) att lägga fast former för att engagera lokala organ i katastrofplane­ringen för miljö- och industriolyckor och upprätthålla ett öppet informa­tionsutbyte om lokala riskfaktorer.

c) Data och information

8.6     Länderaa kan utveckla system för kontroll och utvärdering av framste­

gen under arbetet med att uppnå en hållbar utveckling genom att införa indi­

katorer som mäter förändringar som spänner över de ekonomiska och so­

ciala områdena samt miljöområdet.

d) Införande av en nationell strategiför en hållbar utveckling

8.7     Regeringar och andra beslutande instanser bör, då så är lämpligt i sam­

arbete med internationella organisationer, införa en nationell strategi för en

hållbar utveckling som bl.a. grandas på genomförandet av beslut som fattats

på denna konferens, särskilt vad gäller Agenda 21. Denna strategi skall

bygga på och harmonisera med de olika sektorieUa, ekonomiska, sociala och

miljörelaterade program och planer som genomförs i landet. Den erfarenhet

som vunnits genom existerande planeringsarbete - som t.ex. de nationella

rapporterna till konferensen, nationella naturvårdsstrategier (Kh handlings­

planer för mUjön - skall utnyttjas till fullo och införlivas i en strategi för en

hällbar utveckling som är specifik för det enskilda landet. Dess mål bör vara

att garantera en socialt ansvarsfull ekonomisk utveckling samtidigt som re­

sursbasen och miljön skyddas tUl förmån för kommande generationer.

Denna strategi bör utformas med största möjliga delaktighet. Den bör base­

ras på en gmndlig bedömning av den nuvarande situationen och de existe­

rande initiativen.

Medel for genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

8.8     Konferenssekretariatet har beräknat totalkostanden per år (1993 - 2000)

för att genomföra åtgärderna i detta program tUl cirka 50 miljoner dollar från

världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast

om ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De

verkliga kostnadema och finansiella villkoren, däribland även icke-konces­

sionella villkor, kommer bl.a. att bero på vilka särskilda strategier (Kh pro­

gram regeringama kommer att besluta för genomförandet.

b) Forskning om interaktioner miljö/utveckling

8.9                                                                                              Regeringar (Kh andra beslutande instanser bör, i samarbete med den na­

tionella och intemationella forskningen och internationella organisationer,

119

där så är lämpUgt, intensifiera ansträngningama att klargöra interaktionerna     Skr. 1992/93:13 mellan och inom de sociala, ekonomiska (Kh miljömässiga övervägandena. Forskning bör inledas med det uttalade målet att bistå vid beslut om politiska program (Kh att bidra med rekommendationer om hur ledningsmetoderna kan förbättras.

c)       Förbättrad utbildrung

8.10    Ländema bör, dä sä är lämpligt, i samarbete med nationella och inter­

nationella organisationer, säkerställa att de nödvändiga mänskliga resur­

sema finns, eller utvecklas, för att genomföra integreringen miljö/utveckling

på skUda stadier av besluts- och genoniförandepr(Kessen. För detta ändamål

bör de förbättra skol- (Kh yrkesutbildningen och högskoleutbildningen, sär­

skilt för kvinnliga elever, genom att införa ämnessamverkan på lämpligt sätt

i läroplanerna för tekniska skolor, yrkesskolor, universitet och andra läroan­

stalter. De bör även genomföra en systematisk (Kh regelbunden utbUdning

av regeringstjänstemän, planerare och chefer med prioritet för den nödvän­

diga ämnesöverskridande inriktningen och för planerings- och ledningsme­

toder som är anpassade tUl ländernas specifika förhållanden.

d)       Främjande av en ökad medvetenhet bland aUmänheten

8.11    Ländema bör, i samarbete med nationeUa institutioner (Kh gmpper,

medier och världssamfundet, främja en ökad medvetenhet bland allmänhe­

ten, kollektivt och i kretsar med speciell inriktning, för betydelsen att be­

trakta mfljö (Kh utveckling pä ett integrerat sätt, och de bör skapa mekanis­

mer för att underlätta ett dhekt informations- (Kh åsiktsutbyte med allmän­

heten. Prioritet bör ges för att lyfta fram de olika scKiala grappemas ansvar

och potentieUa bidrag.

e)       Förstärkning av de nationella institutionemas kapacitet

8.12    Regeringar och andra beslutande instanser bör, dä så är lämpligt, i sam­

arbete med intemationeUa organisationer, stärka de nationella institutioner­

nas kapacitet och förmåga att integrera sociala och ekonomiska frägor (Kh

frågor som rör utveckling och miljö på alla nivåer av beslutsfattandet och

genomförandet av utvecklingsprogram. Vikt skall läggas vid att lämna

tränga, områdesbundna synsätt och att gå mot en fullständig samverkan över

områdesgränsema.

B. Att skapa effektiva juridiska ramar och regelverk 

Bakgrund

8.13                                                                                             Lagar och förordningar som är anpassade till ländernas specifika för­

hållanden är bland de viktigaste redskapen för att överföra miljö- och ut­

vecklingsprogram i handling, inte endast med "befallnings-och kontrollme­

toder" utan (Kkså som normativa ramar för ekonomisk planering och mark­

nadsinstmment. Trots att omfattningen av lagtexterna inom detta område

120

stadigt ökar tycks dock åtskilligt av lagstiftningen i många länder vara ett     Skr. 1992/93:13 lappverk av ad hoc-lagstiftning eller också saknas de institutioner och den auktoritet som är nödvändiga för att genomdriva lagama och för att anpassa dem i rätt tid.

8.14

Det finns ett ständigt behov av förbättrad lagstiftning i alla länder, men många utvecklingsländer är även drabbade av brister i lagar och förord­ningar. För att effektivt integrera miljön CKh utvecklingen i varje lands poli­tiska program och praxis är det nödvändigt att utveckla och genomföra en integrerad och verksam lagstiftning som är baserad pä sunda sociala, ekolo­giska, ekonomiska och vetenskapliga principer. Det är av lika avgörande be­tydelse att utveckla genomförbara program för att kontrollera att lagar cKh andra författningar efterlevs och att genomdriva dem dä detta behövs. Många länder kan behöva tekniskt stöd för att nä dessa mäl. I kraven på det tekniska samarbetet inom detta område ingår juridisk information, rådgiv­ning samt specialistutbUdning och uppbyggnad av institutioner.

8.15

Att lagar och andra författningar (pä nationeU, regional eller lokal nivä) antas och tillämpas är (Kkså av avgörande betydelse för genomföran­det av de flesta intemationeUa avtalen pä mUjöns och utvecklingens omräde, vilket visas av det ofta förekommande kravet i fördragen om att rapportera om de rättsliga åtgärder som har vidtagits. En genomgång av existerande av­tal som har företagits under förberedelsema för denna konferens har visat på problem vad gäUer efterlevnaden i detta avseende ocb på behovet av en förbättrad nationell tUlämpning och, i vissa fall, det tekniska bistånd som sammanhänger med detta. När ländema faststäUer sina nationella priorite­ringar bör de beakta sina intemationella förpliktelser.

Mål

8.16    Det övergripande målet är att, mot bakgmnd av ländemas specifika

förhållanden, främja integreringen av nuljö- CKh utvecklingsprogram genom

en ändamålsenlig lagstiftningspolitik med lämpliga instrument och mekanis­

mer för genomdrivandet av lagarna på nationell, regional (Kh lokal nivå.

Ländema gör egna prioriteringar, i enlighet med sina nationeUa, och i tiU-

lämpliga fall regionala, planer (Kh program, bland följande mål:

a)

Att sprida information om effektivt nyskapande dä det gäUer lagar (Kh andra författningar på miljö- och utvecklingsområdet, däribland även lämp­liga instrament (Kh incitament, i syfte att verka för att sädan nyskapande lagstiftning får vidare användning (Kh antas på nationeU, regional (Kh lokal nivä,

b)

att stödja länder, som begär detta, i deras nationeUa strävanden att mo­dernisera och stärka de politiska och juridiska ramama för landets ledning och strävan efter en hållbar utveckling med vederbörlig hänsyn tUl lokala s(Kiala värderingar och infrastrakturer,

c)

att främja utvecklingen (Kh genomförandet av nationella, regionala och lokala program för att granska och främja efterföljden av lagama (Kh vidta lämpliga åtgärder mot bristande efterföljd.

121

*er

Skr. 1992/93:13

a)       Att skapa effektivare lagar och förordningar

8.17    Regeringar och andra beslutande instanser bör, i tUlämpliga fall med

bistånd av internationella organisationer inom området, regelbundet

granska de lagar och förordningar som har antagits inom områdena miljö

och hållbar utveckling samt de åtgärder inom institutioner och administra­

tion som vidtagits till följd av dessa för att se tUl att lagstiftningen blir prak­

tiskt verksam. 1 program med detta syfte kan ingå främjande av medveten­

heten hos allmänheten, utarbetande och distribution avvägledande material

och specialutbildning -bl.a. workshops, seminarier, utbUdningsprogram (Kh

konferenser - för offentliga tjänstemän som utformar, verkställer, kontrolle­

rar och genomdriver lagar och förordningar.

b)       Att införa juridiska och administrativa förfaranden

8.18    Regeringar och lagstiftare bör, i tiUämpliga fall med bistånd av interna­

tionella organisationer inom omrädet, införa juridiska och administrativa

förfaranden för juridisk gottgörelse och överprövning av åtgärder som på­

verkar miljön och utvecklingen och som kan vara oförenliga med nationell

lagstiftning eUer inkräkta på juridiska rättigheter och bör öppna dessa förfa­

randen för personer, grapper och organisationer med erkända juridiska in­

tressen.

c)    Att tUlhandahåUa informationstjänster och biträdepå det juridiska

området

8.19    Behöriga mellanstatliga och icke-statiiga organisationer kan samarbeta

för att pä begäran tillhandahålla regeringar och lagstiftare ett integrerat pro­

gram för tjänster i fråga om miljö- och utvecklingslagstiftning (lagstiftning

om en hållbar utveckling) som noga anpassats tUl de särskUda krav som mot­

tagarlandets juridiska och adnunistrativa system ställer. I dessa tjänster kan

med fördel ingå biträde med att utarbeta fuUständiga förteckningar (Kh

översikter för de nationella rättssystemen. Tidigare erfarenhet har visat pä

nyttan av att kombinera specialiserade juridiska informationstjänster med

juridisk expertrådgivnmg. Inom FN-systemet skulle ett närmare samarbete

mellan samtliga berörda organ förhindra dubblering av databaser och under­

lätta en arbetsfördelning. Dessa organ kan undersöka möjligheteraa tUl, och

fördelarna med, att utarbeta översikter över utvalda nationeUa rättssystem.

d)    Att upprätta ett nätverk för samarbete om utbildning i lagstiftning om

hållbar utveckling

8.20    Internationella och akademiska institutioner kan, inom överenskomna

ramar, samarbeta för att erbjuda doktorandutbUdningoch praktikutbUdning

i miljö-(Kh utvecklingslagstiftning, särskUt för studerande från utvecklings­

länderna. I denna utbUdning bör såväl den faktiska tUlämpningen som den

pågående förbättringen av den tillämpliga lagstiftningen tas upp tillsammans

med de därmed sammanhängande färdigheterna i förhandlingsarbete, för-

122

slagsskrivande (Kh medling samt läraratbildning. De organisationer - mel-     Skr. 1992/93:13 lanstatliga (Kh icke-statiiga - som redan är verksamma inom detta område kan samarbeta med berörda universitet för att avstämma läroplaner och för att erbjuda bästa möjliga urval av altemativkurser till intresserade rege­ringar och potentiella bidragsgivare.

e)    Att utveckla effektiva nationeUa program för översyn och

upprätthåUande av nationell, regional och lokal lagstiftning på miljö- och

utvecklingsområdet

8.21    Alla länder bör utveckla integrerade strategier för att uppnå största

möjliga efterlevnad av sina lagar (Kh förordningar beträffande en hållbar ut­

veckling, då sä är lämpligt med bistånd av internationella organisationer och

andra länder. Dessa strategier skulle kunna innefatta:

a)

Verkställbara effektiva lagar och förordningar som grandas pä sunda ekonomiska, sociala och mUjömässiga principer och en skälig riskbedöm­ning med sanktioner för att bestraffa överträdelser, erhålla gottgörelse och avskräcka frän överträdelser i framtiden,

b)

mekanismer som främjar efterlevnaden av lagarna,

c)

institutionell kapacitet för att insamla uppgifter om hur lagstiftningen efterlevs och regelbundet granska efterlevnaden, upprätta prioriteringar för lagstiftningens upprätthållande, effektivt hävda lagstiftningen och periodiskt utvärdera effektiviteten i program för efterlevnad och upprätthållande av lagstiftningen,

d)   mekanismer för att på lämpligt sätt engagera individer och grapper i

utvecklingen (Kh upprätthällande av lagar och förordningar som gäller miljö

(Kh utveckling.

f)    NationeU kontroU av den juridiska uppföljningen av intemationella

instrument

8.22    De fördragsslutande parterna vid internationella avtal bör, i samråd

med berörda sekretariat för internationella konventioner, och när det är

lämpligt, förbättra metoderna för att inhämta information om de juridiska

ätgärder som har vidtagits. Parterna kan, under fömtsättning att de berörda

suveräna statema lämnar sitt samtycke, utarbeta översikter över nationella

uppföljningsåtgärder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

8.23                                                                                             Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärdema i detta program tUl cirka 6 mUjoner dol­

lar från världssamfundet som bidrag eller som förmånliga krediter. Det rör

sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av re­

geringama. De verkliga kostnadema och finansiella villkoren, däribland

icke-koncessionella villkor, kommer bl.a. att bero på vUka särskilda strate­

gier (Kh program regeringarna kommer att besluta för genomförandet.

123

b) Vetenskap och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

8.24 Programmet förutsätter i huvudsak att det pågående arbetet med in­samling, översättning och bedönming av juridiska uppgifter fortsätts. Ett närmare samarbete mellan befintliga databaser kan väntas leda till en bättre arbetsfördelning (t.ex. i den geografiska täckningen av nationella författ­ningssamlingar och annat referensmaterial) och tiU en förbättrad standardi­sering (Kh datakompatibUitet, där så är lämpligt.

c) Kunskapsutveckling

8.25 Deltagande i utbildning väntas vara tUl nytta för praktiserande jurister från utvecklingsländema och öka utbildningsmöjligheterna för kvinnor. Det är känt att det finns en stor efterfrågan efter detta slag av högre utbUdning och praktikutbildning. De seminarier, workshops och konferenser om granskning och upprätthållande som hittills har anordnats har varit fram­gångsrika och samlat mänga deltagare. Syftet med dessa strävanden är att utveckla resurser (såväl personer som institutioner) för att utforma och ge­nomföra effektiva program för en kontinuerlig granskning och upprätthål­lande av nationella och lokala lagar och andra författningar som gäller en hällbar utveckling.

d) Förstärkning av juridisk och institutionell kapacitet

8.26 En betydande del av programmet bör vara inriktad mot att förbättra ländernas juridiska (Kh institutionella kapacitet att behandla nationella pro­blem som gäller styrning och effektiv lagstiftning och lagtillämpning inom områdena miljö och hållbar utveckling. Regionala kunskapscentra av högsta kvalitet kan utformas och stödjas sä att specialiserade databaser och utbUd­ningar kan byggas upp för språkliga (Kh kultureUa grapper av rättssystem.

C. Ett effektivt utnyttjande av ekonomiska instrument och marknadsincitament m.m.

Bakgrund

8.27

MUjölagstiftningen är viktig men kan inte ensam förväntas bemästra miljö- (Kh utvecklingsproblemen. Priser, marknader (Kh regeringamas skat-tepolitUc (Kh ekonomiska politik spelar en kompletterande roll då det gäller att skapa förhållningssätt tUl mUjön.

8.28

Under en längre tid har många regeringar - i första hand i industrUän­derna, men (Kkså i Central- (Kh Östeuropa och i utvecklingsländema - i ökande utsträckning tiUgripit ekonomiska metoder, även marknadsoriente­rade sädana. Exempel pä detta är principen att "förorenaren skall betala" , och, mera nyligen, "användaren av naturresursen skall betala"-begreppet.

8.29

I ett stödjande nationellt och intemationellt, ekonomiskt sammanhang (Kh under fömtsättning att de nödvändiga juridiska ramarna (Kh regelver­ken finns kan ekonomiska (Kh marknadsorienterade metoder i många fall

124

öka förmågan att ta itu med miljö- och utvecklingsproblemen. Detta skulle     Skr. 1992/93:13 kunna uppnås genom att skapa kostnadseffektiva lösningar, tiUämpa en sam­lad förebyggande kontroll av miljöföroreningar, främja tekniskt nyskapande och påverka miljöbeteendet, samtidigt som de ekonomiska resurserna ges för att uppnå målen för en hållbar utveckling.

8.30    Vad som behövs är en välawägd insats för att undersöka de ekono­

miska och marknadsorienterade metodema (Kh använda dem på ett effekti­

vare sätt och i större omfattning inom en bred ram av utvecklingsprogram

och en lagstiftning som är anpassad till ländemas specifika förhållanden och

som ett led i en allmän övergång tiU en ekonomiska program och program

för miljön som stödjer och förstärker varandra.

Mäl

8.31    Länderna kommer att göra egna prioriteringar i enlighet med sina be­

hov och sin nationella planering av riktiinjer och program. Det är en utma­

ning att uppnå påtagliga framsteg under de kommande åren då det gäller att

förverkliga tre grundläggande mål:

a)

Att låta miljökostnaderna påverka producenternas och konsumenter­nas beslut, att bryta tendensen att behandla miljön som en "fri nyttighet" och skjuta över miljökostnadema pä andra delar av samhället, andra länder eller kommande generationer,

b)

att nå närmare en fullständig integrering av kostnadema för samhället och miljön med de ekonomiska verksamheterna så att priserna på ett korrekt sätt avspeglar den relativa bristen på naturresurser och dessas fulla värde och därigenom bidrar tUl att förhindra mUjöförstöring,

c)

att tillämpa där så är lämpligt, även marknadsmässiga principer vid ut­formningen av ekonomiska instrument (Kh program för att uppnå en hållbar utveckling.

Åtgärder

a) Att förbättra eller lägga om regeringamas politik

8.32    På kort sikt bör regeringama överväga att gradvis bygga upp en erfa­

renhet av ekononuska instrament och marknadsmekanismer genom att

omorientera sin politik pä grundval av nationella planer, prioriteringar och

mål för att:

a)

Skapa effektiva kombinationer av ekonomiska, reglerande och frivil­liga (självkorrigerande) metoder,

b)

avskaffa eller minska sådana subventioner som inte överensstämmer med målen för en hållbar utveckling,

c)

reformera eller omforma befintiiga former för ekonomiska och skatte­mässiga incitament som syftar tUl att förverkliga målen för miljö- och utveck­lingsarbetet,

d)   upprätta programramar som uppmuntrar skapandet av nya marknader

för kontroll av miljöföroreningarna och för en miljömässigt sundare resurs­

hushåUning,

125

e) sträva mot en prissättning som är förenlig med målen för en hällbar     Skr. 1992/93:13 utveckling.

8.33    Regeringar bör särskilt, i samarbete med affärsliv (Kh industri, där så

är lämpligt undersöka hur ekonomiska instrument och marknadsmekanis­

mer kan användas på ett effektivt sätt inom följande omräden:

a)

Frågor som har samband med energi, transporter, jord- och skogsbrak, vatten, avfall, hälsa, turism och tjänstesektorn,

b)

globala och gränsöverskridande frågor,

c)

utveckling och införande av miljömässigt sunda tekniker och anpass­ning, spridning och överförande av dessa tUl utvecklingsländerna i enlighet med kapitel 34.

b) Hänsynstagande till de speciella förhållandena som råder i utvecklingsländema och i länder vilkas ekonomier befinner sig i omvandling

8.34    SärskUda ansträngningar bör göras för att utveckla tillämpningar av de

ekonomiska instramenten och marknadsmekanismerna som är anpassade

till de speciella behoven i utvecklingsländerna och i länder vilkas ekonomier

befinner sig i omvandling (Öst- och Centraleuropa). Detta bör ske med bi­

stånd av regionala och intemationella ekonomiska organisationer och mil­

jöorganisationer och, i tillämpliga fall, icke-statliga forskningsinstitut (Kh in­

nefatta:

a)

Tekniskt stöd till sådana länder i frågor som har samband med tiUämp­ningen av de ekonomiska instramenten (Kh marknadsmekanismerna,

b)

stöd till regionala seminarier och, eventuellt, regionala kunskaps­centra.

c) Inventering av effektiva metoder att använda ekonomiska instrument och marknadsmekanismer

8.35 Mot bakgrand av att ekonomiska instrument och marknadsmekanis­mer endast har använts under en relativt kort tid bör ett informationsutbyte om olika länders erfarenheter av sådana metoder aktivt att uppmuntras. I detta syfte bör regeringaraa uppmuntra användningen av befintliga kanaler för informationsutbyte för att studera effektiva metoder att använda ekono­miska instrament.

d) Ökad förståelse för de ekonomiska instrumentens och marknadsmekanismemas roll

8.36 Regeringarna bör uppmuntra forskning och analys beträffande effek­tiva metoder att använda ekonomiska instrament och incitament med bi­träde och stöd av regionala och internationella ekonomiska organisationer och miljöorganisationer samt ickestatliga forskningsinstitut med en inrUct­ning på nyckelfrågor som:

a) Betydelsen av miljöskatter som är anpassad till de nationella förhållan­

dena,

126

b)   de ekonomiska instramentens och incitamentens verkningar på kon-     Skr. 1992/93:13

kurrenskraften och det internationella vamutbytet och potentiella behov av

framtida internationell samverkan och samordning,

c)   eventuella sociala och fördelningspolitiska effekter av olika instra­

ment.

e) Utveckling mot en prispolitik

8.37    Förståelsen av de teoretiska fördelarna med att vid lämpliga tillfällen

använda prispolitik behöver ökas och åtföljas av en bättre insikt om vad det

innebär att ta betydande steg i denna riktning. En utveckling bör därför inle­

das - där så är lämpligt i samarbete med affärsliv, industri, storföretag, multi­

nationella företag samt andra grupper i samhället och såväl på nationell som

internationell nivå - för att granska:

a)

De praktiska verkningarna av att en större betydelse ges åt en prissätt­ning som interaaliserar mUjökostnader och kan medverka till att uppnå må­len för en hällbar utveckling,

b)

verkningarna av prissättning på naturresurser då det gäller resursex-porterande länder, även de verkningar en sådan prispolitik får i utvecklings­länderna,

c)

de metoder som används vid värdering av miljökostnaderna.

f) Att öka förståelsen för en ekonomiför hållbar utveckling

8.38    Med ett ökat intresse för ekonomiska instrament och marknadsmeka­

nismer följer också ett behov av gemensamma ansträngningar för att för­

bättra förståelsen av en ekonomi för hållbar utveckling genom att:

a)

Uppmuntra högre utbUdningsinstitutioner att se över sina kursplaner och förstärka undervisningen i ekonomi för en hållbar utveckling,

b)

uppmuntra regionala och intemationella ekonomiska institutioner och icke-statliga forskningsinstitut med sakkunskap inom detta område att ar­rangera utbUdningskurser och seminarier för regeringstjänstemän,

c)

uppmuntra affärsliv (Kh industri, däribland även stora industriföretag och multinationella företag med sakkunskap i mUjöfrågor att organisera ut­bildningsprogram för den privata sektom och andra grapper.

Medel för genomförande

8.39    Detta program medför behov av justeringar eller omorientering av re­

geringamas politik. Det kräver också medverkan av internationella (Kh re­

gionala organisationer och organ inom ekonomi- och miljöområdena som

har sakkunskap i dessa frågor, däribland även transnationeUa företag.

a) Finansiering och kosmadsberäkning

8.40                                                                                             Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärdema i detta program till cirka 5 miljoner dol­

lar från världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig

127

här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av rege-     Skr. 1992/93:13 ringama. De faktiska kostnaderna och finansiella vUlkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, kommer bl.a. att bero pä vilka särskUda strategier och program regeringarna beslutar genomföra.

D. Att upprätta system som integrerar miljö i ekonomisk redovisning

Bakgrund

8.41    Ett första steg mot att föra in hållbarheten som en integrerad del i eko­

nomiförvaltningen är att åstadkomma en bättre värdering av miljöns avgö­

rande roll som en källa till naturkapital och som en sänka för biprodukter

som tillkommit vid produktionen av mänskligt genererat kapital och andra

mänskliga aktiviteter. Eftersom hållbar utveckling spänner över sociala,

ekonomiska och miljömässiga dimensioner är det ocksä viktigt att de meto­

der som används i den ekonomiska redovisningen inte inskränker sig till att

mäta produktion av varor (Kh tjänster i monetära termer. Gemensamma ra­

mar behöver utvecklas i vilka bidragen frän alla sektorer (Kh verksamheter

i samhället, som inte upptas i de konventionella nationalräkenskaperna, in­

går i en parallell bokföring i en utsträckning som är förenlig med sund teori

och praxis. Inom detta programområde föresläs ett program för att utveckla

nationella bokföringssystem, som integrerar miljö och ekonomisk redovis­

ning i alla länder.

Mål

8.42    Huvudmålet är att utvidga de nuvarande systemen för nationalräken­

skaperna för att integrera de miljömässiga och sociala dimensionerna inom

ramarna för bokföringen, vUket som ett minimum bör innebära parallella

redovisningssystem för naturresurser i alla medlemsstater. De system för in­

tegrerad miljö- och ekonomiredovisning (lEEA) som därför snarast bör in­

rättas i alla medlemsstater skall, under den tid som kan överblickas, ses som

ett komplement till, snarare än en ersättning för, de traditionella metoderna

inom nationalräkenskaperna. lEEA-system bör utformas som en integrerad

del i den nationella beslutsprocessen dä det gäller utvecklingsfrågor. Natio­

nalräkenskapsorganen bör arbeta i nära samverkan med de avdelningar som

ansvarar för miljöstatistik samt för geografiska resurser och naturresurser.

Definitionen av begreppet "ekonomiskt aktiv" kan utsträckas till att gälla

människor som utför produktiva men oavlönade uppgifter i alla länder. Där­

igenom skulle deras bidrag kunna mätas på ett korrekt sätt (Kh komma att

beaktas i beslutsfattandet.

Åtgärder

a) Att stärka det intemationella samarbetet

8.43    FN-sekretariatets statistikbyrå bör:

a) Ge aUa medlemsstater tillgång till de metoder som presenteras i SNA.s Handbok om integrerad miljö- och ekonomisk redovisning.

128

b)   i samarbete med övriga berörda FN-organ ytteriigare utveckla, ut-    Skr. 1992/93:13

prova, förfina och därefter standardisera sädana preliminära begrepp (Kh

metoder som de som föresläs i SNA:s handbok (Kh hålla medlemsstaterna underrättade om hur arbetet fortskrider,

c)   i nära samarbete med andra internationella organisationer samordna

UtbUdning i upprättande, anpassning och utveckling av nationella lEEA-sy-

stem för statsrevisorer, miljöstatistiker (Kh statlig teknisk personal i smä-

grapper.

8.44    FN-sekretariatets avdelning för ekonomisk och social utveckling bör, i

nära samarbete med övriga berörda FN-organ:

a)

Stödja användningen i alla medlemsstater av indikatorer för hållbar ut­veckling i de metoder som används vid nationell ekonomisk och social plane­ring och vid nationellt beslutsfattande, i syfte att säkerställa att lEEA-sy-stem integreras på ett användbart sätt i den nationella ekonomiska utveck­lingsplaneringen,

b)

främja en förbättrad insamling av miljödata och ekonomiska och so­ciala datauppgifter.

b)       Att förstärka de nationella räkenskapssystemen

8.45    På nationell nivä skulle programmet i första hand kunan införas av de

organ som sköter nationalräkenskapema, i nära samarbete med avdelning­

arna för miljöstatistik och naturresurser, i syfte att bistå de nationalekono­

mer och beslutsfattare som ansvarar för den nationella ekonomiska plane­

ringen. De nationella institutionerna har en avgörande betydelse, inte bara

som ansvariga för systemet utan även för att anpassa, upprätta och konti­

nuerligt tillämpa det. Oavlönat produktivt arbete, som t.ex. hushållsarbete

och barnavård bör på lämpligt sätt tas upp i paraUella nationalräkenskaper

första steg i arbetet med att utforma sådana parallella räkenskaper.

c)       Införande av utvärderingsrutiner

8.46

På internationell nivå bör FN:s Statistikkommission samla in (Kh granska erfarenheter av systemet och ge medlemsstateraa råd om tekniska och metodiska frågor som sammanhänger med den fortsatta utvecklingen (Kh tillämpningen av lEEA-system i medlemsstaterna.

8.47

Regeringarna bör söka identifiera, (Kh överväga åtgärder för att korri­gera sådana snedvridningar av prisema som kan följa av miljöprogram som påverkar mark, vatten, energi och andra naturresurser.

8.48

Regeringarna bör uppmuntra företagen att:

a)

Lämna relevant miljöinformation genom öppen redovisning tUl aktie­ägare, långivare, anställda, statliga myndigheter, konsumenter och alhnän­heten,

b)

utveckla och tillämpa bokföringsmetoder och -regler för hållbar ut­veckling.

129

9 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

d) Förstärkning av data-och informationsinsamlingen

Skr. 1992/93:13

8.49    De nationella regeringarna skulle kunna överväga att genomföra nöd­

vändiga förbättringar av datainsamlingen då nationella lEEA-system skall

inrättas för att de pragmatiskt skall bidra till en sund ekonomisk förvaltning.

Betydande ansträngningar bör göras för att förstärka kapaciteten att samla

in och analysera miljödata och miljöinformation och integrera dessa uppgif­

ter med ekonomiska data, även könsuppdelade data. Ansträngningar bör

även göras för att utveckla fysiska miljöräkenskaper. De internationella bi­

ståndsorganen bör överväga att finansiera en utveckling av databanker som

spänner över sektorerna för att bidra till att säkerställa att de nationella pla­

nerna för en hällbar utveckling grundas på exakt, tillförlitlig och effektiv in­

formation och är anpassade till de nationella förhållandena.

e) Förstärkning av det tekniska samarbetet

8.50    FN-sekretariatets statistikbyrå bör, i nära samarbete med berörda FN-

organ, stärka befintliga mekanismer för tekniskt samarbete mellan län­

derna. Detta bör även innefatta utbyte av erfarenheter om upprättandet av

lEEA-system, särskilt i förbindelse med värdering av icke-marknadsförda

naturresurser och standardisering av datainsamlandet. Man bör även söka

samarbete med affärsliv och industri, även stora industriföretag och transna­

tioneUa företag med erfarenhet av värdering av sådana resurser.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

8.51    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till cirka två miljoner

dollar från världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig

här endast om ungefärliga uppskattningar som inte har granskats av rege­

ringama. De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-

koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program regering­

arna beslutar att genomföra.

b) Förstärkning av institutionema

8.52    Ätgärder för att säkra genomförandet av lEEA-systemen:

a)

Nationella institutioner i utvecklingsländerna kan förstärkas för att sä­kerställa en effektiv integrering av miljö- och utvecklingsfrågor på plane­ringsnivån och i beslutsfattandet,

b)

FN:s statistikbyrå bör ge medlemsstaterna nödvändigt tekniskt stöd i nära samverkan med den utvärderingsverksamhet som Statistikkommissio­nen skall införa. Statistikbyrån bör, i samarbete med berörda FN-organ, ge lämpligt lämpligt stöd för upprättandet av lEEA-system.

130

c) Förbättrad användning av informationsteknologi

Skr. 1992/93:13

8.53    Riktlinjer och mekanismer kan utarbetas (Kh beslutas för hur informa­

tionstekniska system skall anpassas och spridas tUl utvecklingsländerna.

Avancerade tekniker för datahantering bör anpassas för att kunna göra an­

vändningen av lEEA-system så effektiv och omfattande som möjligt.

d) Förstärkning av den nationella kapaciteten

8.54    Regeringarna bör, med stöd av världssamfundet, förstärka de natio­

nella institutionernas kapacitet att samla in, lagra, organisera, bedöma (Kh

använda data som ett led i beslutsfattandet. Utbildning inom alla områden

som sammanhänger med upprättandet av lEEA-system, (Kh pä aUa nivåer,

kommer att krävas, särskUt i utvecklingsländema. Detta bör innefatta såväl

teknisk utbildning av dem som är verksamma med ekonomi- (Kh mUjöanaly­

ser, datainsamling och nationalräkenskaper som utbildning av beslutsfattare

i att använda informationen på ett pragmatiskt och lämpligt sätt.

131

AVSNITT II: ATT BEVARA OCH FÖRVALTA

Skr. 1992/93:13

RESURSER FÖR UTVECKLING

Kapitel 9

Skydd av atmosfären

Inledning

9.1

Skyddet av atmosfären är ett vittomfattande företag som har flera di­mensioner och påverkar många ekonomiska sektorer. De val och åtgärder som läggs fram i detta kapitel bör övervägas och i tillämpliga delar genomfö­ras av regeringar och andra organ som ett led i deras ansträngningar att skydda atmosfären.

9.2

Det skall påpekas att många av de frågor som diskuteras i detta kapitel också ingår i internationella avtal som Wienkonventionen om skydd av ozonskiktet (1985), Montrealprotokollet om ämnen som uttunnar ozonskik­tet (1987, ändrad version). Ramkonventionen om klimatförändringar (1992) och andra internationella juridiska dokument, även sådana som slutits mel­lan länder som tillhör samma region. 1 fråga om verksamheter som omfattas av sådana avtal gäller principen att de rekommendationer som lämnas i detta kapitel inte medför något tvång för någon regering att vidta åtgärder utöver vad som föreskrivs i dessa rättsinstrument. Regeringarna har dock frihet att, inom ramen för detta kapitel, vidta ytterligare åtgärder som är förenliga med dessa juridiska dokument.

9.3

Det skall även påpekas att handlingar som kan påbörjas för att nå målen i detta kapitel bör samordnas på ett integrerat sätt med den sociala och eko­nomiska utvecklingen så att ogynnsamma effekter på denna undviks med full hänsyn tagen till utvecklingsländernas legitima prioritering av behovet att nå en varaktig ekonomisk tillväxt och att utrota fattigdomen.

9.4

1 detta sammanhang hänvisas även särskilt tfll programområde A i kapi­tel 2 av Agenda 21.

9.5

I detta kapitel ingår följande fyra programområden:

A.   Att angripa osäkerheten: en förbättrad vetenskaplig grund för besluts­

fattandet

B. Att främja en hållbar utveckling:

i)   Energi: utveckling, effektivitet och förbrukning

ii) Transporter

iii) Industriell utveckling

132

iv) Utveckling av mark- och havsresurser samt markanvändning

Skr. 1992/93:13

C. Att förhindra uttunning av ozonskiktet i stratosfären

D. Gränsöverskridande föroreningar av atmosfären

Programområden

A. Att angripa osäkerheten: en förbättrad vetenskaplig grund för beslutsfattandet

Bakgmnd

9.6     Oron för klimatförändringar och klimatvariationer, luftföroreningar och

uttunning av ozonskiktet har skapat nya behov av vetenskaplig, ekonomisk

och social information för att minska den osäkerhet som fortfarande finns

inom dessa områden. Man behöver bättre kunna förstå och föratsäga de

olika egenskaperna hos atmosfären och de ekosystem den päverkar, och

även dessas hälsoeffekter och samspel med socioekonomiska faktorer.

Mål

9.7     Det grandläggande målet inom detta programområde är att förbättra

förståelsen av de processer som påverkar, och påverkas av, jordatmosfären -

globalt, regionalt och lokalt, dvs. bland annat fysikaliska, kemiska, geolo­

giska, biologiska, oceanografiska, hydrologiska, ekonomiska och scKiala

processer, att bygga upp kapacitet för, och utöka, det intemationella samar­

betet samt att förbättra förståelsen för de ekonomiska och sociala verkning­

arna av förändringar i atmosfären och av åtgärdema för att lindra (Kh be­

möta sådana förändringar.

Åtgärder

9.8     Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i samar­

bete med berörda FN-organ (Kh, där så är lämpligt, med meUanstatiiga och

ickestatliga organisationer och den privata sektorn:

a)

Främja forskning som berör de processer i naturen som påverkar, och påverkas av, atmosfären men ocksä de kritiska kopplingarna mellan en håll­bar utveckling och förändringama i atmosfären, vilket inkluderar verkningar på människors hälsa, ekosystem, ekonomiska sektorer och samhället,

b)

säkra en mer balanserad geografisk täckning för det globala systemet för klimatobservationer (Global Climate Observing System) och dess under­avdelningar, som t.ex. den globala atmosfärväktaren (Global Atmosphere Watch), bl.a. genom att underlätta skapandet (Kh driften av ytterligare forskningsstationer för systematiska observationer och genom att bidra tUl att dessa faktabaser utvecklas, utnyttjas och görs tUlgängliga,

c)

främja samarbete beträffande:

i)   utvecklingen av system för att tidigt detektera förändringar och

fluktuationen atmosfären, (Kh

ii) skapa och förbättra möjligheter att förutsäga sådana förändringar

133

och fluktuationer och att bedöma de miljömässiga och socioekono-     Skr. 1992/93:13 miska följdverkningarna

d)   bedriva forskningssamarbete i syfte att utveckla metoder och att fast­

ställa gränsvärden för luftföroreningar samt vilka nivåer av växthusgaskon­

centrationer i atmosfären som skulle orsaka farliga, av människan orsakad

påverkan på klimatsystemet och på miljön som helhet samt de därmed sam­

manhängande förändringstakter som inte skulle tillåta ekosystemen att an­

passa sig pä naturlig väg,

e)   främja, och samarbeta om, uppbyggnaden av vetenskaplig kapacitet,

utbyte av vetenskapliga data och information samt underlätta för experter

(Kh teknisk personal, särskilt från utvecklingsländerna, att delta och utbildas

i forskning som rör atmosfärsfrågorna, datasammanställning, -insamling

(Kh -bedömning samt i systematiska observationer av atmosfären.

B. Att främja en hållbar utveckling

2. Energi: utveckling effektivitet och förbmkning

Bakgmnd

9.9     Tillgång på energi är nödvändig för den ekonomiska och sociala utveck­

lmgen (Kh för en förbättrad livskvalitet. En stor del av energin i världen pro­

duceras (Kh förbrakas emellertid i dag på ett sätt som inte är uthålligt om

nuvarane teknologi bibehålls och vid en betydande kvantitetsökning. Beho­

vet att begränsa utsläppen i atmosfären av växthusgaser (Kh andra gaser och

substanser kommer i ökad utsträckning att förutsätta en ökad effektivitet i

produktion, transmission, distribution och förbrukning av energi samt en

ökad inriktning på mUjömässigt sunda energisystem, särskUt nya och fömy­

bara energikällor. 1) Alla energikällor kommer att behöva användas med

metoder som tar hänsyn till atmosfären, människors hälsa och miljön som

helhet.

9.10    De nuvarande hindren för att öka tUlförseln på miljömässigt sunda

energikällor som krävs för att fortsätta på den inslagna vägen mot en hällbar

utveckling, särskilt i utvecklingsländema, måste avlägsnas.

Mål

9.11    Det grundläggande och oeftergivliga målet inom detta programområde

är att minska de skadliga effekter på atmosfären som orsakas av energisek­

tom genom att främja program för att öka andelen miljömässigt säkra,

sunda och kostnadseffektiva energisystem, särskilt nya och fömybara sä­

dana, genom en mindre förorenande och mer effektiv produktion, transmis­

sion, distribution och förbmkning av energi. Detta mål skall vara ett utttyck

för behovet av rättvisa, tillräcklig tillgång på energi och ökande energiför­

brukning i utvecklingsländeraa och för behovet att beakta förhållandena i

länder som i hög grad är beroende av inkomster från produktion, bearbet­

ning och export och/eller konsumtion av fossila bränslen och därmed sam-

134

manhängande energiintensiva produkter och/eller användning av fossila    Skr. 1992/93:13 bränslen i länder som har allvarliga svårigheter med att övergå till alternativ samt i länder som i hög grad är sårbara för klimatförändringar.

er

9.12 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör i sam­arbete med berörda FN-organ och, där så är lämpligt, med meUanstatiiga och ickestatliga organisationer och den privata sektorn:

a)

Samarbeta för att finna och utveclda ekonomiskt realistiska och miljö­mässigt sunda energikällor för att skapa ökade energitillgångar till stöd för strävandena mot en hållbar utveckling, särskilt i utvecklingsländerna,

b)

på nationell nivå, främja utvecklingen av lämpliga metoder som inte­grerar energi-, miljö- och ekonomiska frågorna i beslut för en hållbar utveck­ling genom exempelvis miljökonsekvensbedömningar,

c)

främja forskning, utveckling, överförande och användning av förbätt­rade energieffektiva teknUcer och metoder, även inhemska tekniker inom alla relevanta sektorer, varvid särskild uppmärksamhet skall ägnas renove­ring och modernisering av kraftöverföringssystem, i synnerhet i utvecklings­länderna,

d)   främja forskning, utveckling, överförande och användning av teknUcer

(Kh metoder för miljömässigt sunda energisystem, även energisystem för ny

och fömybar energi, särskUt i utvecklingsländerna,

e)   främja utvecklingen av den institutionella, vetenskapliga, plan- och

förvaltningskapaciteten, särskilt i utvecklingsländerna, för att utveckla, pro­

ducera och använda allt mer effektiva och mindre förorenande energifor­

mer,

f)   göra en översyn av den nuvarande sammansättningen av energitUlför­

seln för att fastställa hur andelen miljömässigt sunda energisystem som hel­

het, särskilt nya och fömybara energisystem, kan ökas på ett ekonomiskt

effektivt sätt med hänsyn tUl varje lands unika sociala, fysiska, ekononuska

(Kh politiska särdrag samt granska och, då så är lämpligt, vidta åtgärder för

att överbtygga eventuella hinder för att de skall kunna utvecklas 6ch använ­

das,

g)   samordna energiplanerna i regioner och delar av regioner, då sä är

möjligt, och undersöka om en effektiv distribution av miljömässigt sund

energi från nya och fömybara energikällor kan genomföras,

h) utvärdera och, där sä är lämpligt, främja kostnadseffektiva program och även administrativa, sociala (Kh ekonomiska åtgärder i syfte att för­bättra energieffektiviteten i enlighet med den nationella socioekonomiska utvecklingen och mUjöprioriteringama,

i) bygga upp kapacitet för energiplanering och programstyming i fråga om energieffektivitet, samt för utveckling, införande och främjande av nya och föraybara energikällor,

j) främja framtagandet av lämpliga normer eller rekommendationer för utsläppsnivåer och energieffektivitet på nationell nivå 2) som syftar tUl att utveckla och använda tekniker som minimerar skadliga effekter på mfljön,

k) uppmuntra utbildning och program som ökar medvetenheten, pä lo-

135

kal, nationell och regional nivå, som gäller energieffektivitet CKh miljömäs-     Skr. 1992/93:13 sigt sunda energisystem,

1) upprätta eller förbättra program för produktmärkning, i samarbete med den privata sektom, som ger beslutsfattare och konsumenter informa­tion om möjligheter till effektivare energianvändning.

2. Transporter 

Bakgrund

9.13    Transportsektom spelar en viktig (Kh positiv roll i den ekonomiska och

S(Kiala utvecklingen och behovet av transporter kommer otvivelaktigt att

öka. Eftersom transportsektom också är en källa för luftföroreningar finns

det dock ett behov av en översyn av de nuvarande transportsystemen och av

en effektivare utformning och ledning av trafik- och transportsystemen.

Mål

9.14    Det grandläggande målet inom detta programområde är att utveckla

(Kh främja lämpliga kostnadseffektiva program för att begränsa, reducera

eller bemästra skadliga utsläpp i atmosfären och andra ogynnsamma miljöef­

fekter som orsakas av transportsektom. Detta skall ske med beaktande av

prioriteringar för utvecklingen men även speciella lokala och nationeUa för­

hållanden och säkerhetsaspekter.

Åtgärder

9.15    Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivä, bör i sam­

arbete med berörda FN-organ CKh, där sä är lämpligt, med mellanstatliga

och ickestatliga organisationer (Kh den privata sektom:

a)

Utveckla och främja kostnadseffektiva, effektivare, mindre förore­nande och säkrare transportsystem, särskilt kollektivtrafik som betjänar stad och landsbygd, samt miljömässigt sunda vägnät, med hänsyn tagen till beho­vet av långsiktiga sociala, ekonomiska och utvecklingsmässiga priorite­ringar, särskilt i utvecklingsländema,

b)

underlätta tUlgången tUl (Kh överförandet av, säker, effektiv - även re­surseffektiv - och mindre förorenande transportteknik, särskilt i utveck­lingsländerna, och även genomföra lämpliga utbildningsprogram,

c)

intensifiera arbetet med att inhämta, analysera och utbyta relevant in­formation om sambandet mellan transporter (Kh miljö, med särskUd tonvikt pä systematiska observationer av utsläpp (Kh på skapandet av en transport­databas,

d)   utvärdera och, där så är lämpligt, främja kostnadseffektiva program

och även administrativa, s(Kiala (Kh ekonomiska ätgärder i syfte att främja

användningen av transportmetoder som minimerar de skadliga effektema på

atmosfären, i enlighet med den nationella socioekonomiska utvecklingen

(Kh mUjöprioriteringama,

e) utveckla eller förbättra mekanismer för att integrera transportplane-

136

ringen i bostads- och bebyggelseplaneringen i städer (Kh regioner i syfta att     Skr. 1992/93:13 minska transporternas miljöeffekter,

f) undersöka möjligheteraa av att, inom ramen för FN:s (Kh dess regio­nala ekonomiska kommissioners verksamhet, sammankalla regionala konfe­renser om transport och miljö.

3. Industriell utveckling 

Bakgrund

9.16    Industrin är en föratsättning för produktionen av varor och tjänster och

en av de viktigaste källorna tfll sysselsättning och inkomster (Kh den industri­

ella utvecklingen är i sig en föratsättning för ekonomisk tillväxt. Samtidigt

är industrin en av de största förbrakarna av resurser cKh material och tUl

följd av detta resulterar industriell verksamhet i utsläpp i atmosfären och i

miljön som helhet. Skyddet av atmosfären kan förbättras bl.a. genom att öka

resurs- (Kh materialeffektiviteten inom industrin, installera eller förbättra

reningsteknik och ersätta klorfluorkarboner (CFC, freoner) och andra sub­

stanser som uttunnar ozonskiktet med lämpliga ersättningsämnen samt ge­

nom att reducera avfall och biprodukter.

Mäl

9.17    Det grundläggande målet inom detta programområde är att främja en

industrieU utveckling som minimerar de skadliga effekterna på atmosfären,

bl.a. genom att öka industrins effektivitet då det gäller produktion CKh kon­

sumtion av samtliga resurser och material, förbättra reningsteknikerna och

utveckla nya miljömässigt sunda tekniker.

Åtgärder

9.18    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med berörda FN-organ (Kh, där så är lämpligt, med mellanstatliga

och ickestatliga organisationer och den privata sektora:

a)

Utvärdera och, där sä är lämpligt, främja kostnadseffektiva program och även administrativa, sociala och ekonomiska åtgärder i syfte att mini­mera föroreningarna från industrin och de skadliga effektema på atmosfä­ren, i enlighet med den nationella s(Kioekonomiska utvecklingen och mil­jöprioriteringarna,

b)

uppmuntra industrin att öka och förstärka sin kapacitet att utveckla tekniker, produkter och processer som är säkra och mindre förorenande samt på ett effektivare sätt utnyttjar samtliga resurser och material, även energi,

c)

samarbeta om att utveckla och överföra sådana industriella tekniker (Kh att utveckla kapacitet att utnyttja dessa, särskflt då det gäller utveck­lingsländema,

d)   utveckla, förbättra och tUlämpa miljökonsekvensbedömningar i syfte

att gynna en lämplig industriell utveckling,

e)                                                                                                                    främja en effektiv användning av resurser och material, som tar hänsyn

137

till produkternas livslängd, i syfte att uppnå de ekonomiska och miljömäs-     Skr. 1992/93:13 siga fördelarna med en effektivare resursanvändning och en mindre avfalls­produktion,

f) främja mindre förorenande och effektivare tekniker och processer inom industrin, med hänsyn till de potentiella tUlgångarna tfll energi i områ­det, särskflt i fråga om säkra (Kh fömybara energUcäUor, i syfte att begränsa utsläppen från industrin och skadliga effekter på atmosfären.

4. Utveckling av mark- och havsresurser samt markanvändning

Bakgrund

9.19    Markanvändnings- och resurspolitUcen kommer både att påverka CKh

påverkas av förändringarna i atmosfären. Visst brak av mark- och havsresur­

ser kan minska absorptionen av växthusgaser och öka utsläppen i atmosfä­

ren. Förlust av den biologiska mångfalden kan minska ekosystemens anpass­

ningsförmåga vid klimatvariationer och skador av luftföroreningar. Föränd­

ringar i atmosfären kan ha betydande verkningar på skogaraa, den biolo­

giska mångfalden samt på ekosystemen i söt- och saltvatten och även pä eko­

nomiska verksamheter som t.ex. jordbraket. Målen för programmen inom

olika områden kan variera (Kh måste behandlas pä ett integrerat sätt.

Mäl

9.20    Målen inom detta programområde är:

a) Att främja en användning av mark- (Kh havsresurserna och lämpliga me­toder för markanvändningen som bidrar tUl att:

i)   minska utsläppen i atmosfären och/eller begränsa utsläpp av växt­husgaser som orsakas av mänsklig aktivitet, ii) bevara, varaktigt vårda och förbättra alla recipienter för växthusga­ser, iii) bevara och pä hållbart utnyttja natur- och miljöresurserna b) Att säkerställa att nuvarande (Kh potentiellt möjliga förändringar av atmosfären och åtföljande scKioekonomiska (Kh ekologiska verkningar beaktas fullt ut vid planering och genomförande av samhällsbeslut samt i program som gäller användning av mark- (Kh havsresurser och metoder för markanvändning.

Åtgärder

9.21    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med berörda FN-organ och, där så är lämpligt, med mellanstatliga

och ickestatliga organisationer (Kh den privata sektom:

a) Utvärdera (Kh, där så är lämpligt, främja kostnadseffektiva program

och även administrativa, sociala (Kh ekonomiska ätgärder i syfte att främja

miljömässigt sunda metoder för markanvändningen, i enlighet med den so­

cioekonomiska utvecklingen (Kh mUjöprioriteringama,

138

b)

genomföra program som avhåller från olämpliga och förorenande me-     Skr. 1992/93:13 toder för markanvändning och främjar en hållbar användning av mark- och havsresursema,

c)

överväga att främja en utveckling och användning av mark- och havsre­surserna och metoder vid markanvändningen som i större utsträckning låter sig anpassas tiU förändringar och fluktuationer i atmosfären,

d)   främja en långsiktigt inriktad hushällning CKh ett samarbete dä det gäl­

ler att bevara och förbättra recipienter för växthusgaser, bl.a. biomassa, sko­

gar och hav samt andra ekosystem på land, vid kuster och i hav.

C. Att förhindra uttunning av ozonskiktet 

Bakgrund

9.22    Analysen av nya vetenskapliga uppgifter har bekräftat den växande

oron över den fortgående uttunningen av ozonskiktet i jordens stratosfär på

grand av reaktivt klor och brom från industriellt framställda freoner (CFC),

haloner och besläktade ämnen. Trots att Wienkonventionen om skydd av

ozonskiktet (1985) och Montrealprotokollet om ämnen som uttunnar ozon­

skiktet (i dess lydelse efter ändring i London 1990) innebar betydande fram­

steg i de intemationella åtgärdema har den totala klorhalten i de ozonuttun-

nande ämnena i atmosfären fortsatt att öka. Detta kan ändras om de ätgär­

der för begränsning som återfinns i protokollet följs.

Mål

9.23    Målen inom detta programområde är:

a)

Att förverkliga de mål som anges i Wienkonventionen (Kh Montreal­protokoUet med dess ändringar av år 1990 och även de avsnitt i dessa juri­diska dokument som behandlar utvecklingsländernas särskUda behov och villkor och dessa länders möjligheter att få tillgång tiU alternativ till de äm­nen som uttunnar ozonskiktet. Tekniker och naturliga produkter som mins­kar efterfrågan på sådana ämnen bör gynnas,

b)

att utveckla strategier som syftar tUl att lindra skadeverkningarna av den UV-strålning som når jordytan till följd av uttunningen och föränd­ringen av Ozonskiktet i stratosfären.

Åtgärder

9.24    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med berörda FN-organ (Kh, där sä är lämpligt, med mellanstatliga

och ickestatliga organisationer (Kh den privata sektom:

a) Ratificera, godta eller godkännna MontrealprotokoUet med dess änd­ringar av år 1990, utan dröjsmål lämna sina bidrag tUl Wien/Montrealfon­derna och den interimistiska multilaterala ozonfonden samt pä lämpligt sätt bidra till det pågående arbetet enligt Montrealprotokollet och dess genom­förandemekanismer, bl.a. genom att göra ersättningsprodukter för CFC och andra ozonnedbtytande ämnen tUlgängliga och underlätta överförandet av

139

motsvarande teknologi tUl utvecklingsländerna för att göra det möjligt för    Skr. 1992/93:13 dem att uppfylla målsättningen i protokollet,

b)

stödja en utbyggnad av det globala systemet för ozonobservationer ge­nom att - med bilaterala (Kh multilaterala fonder - underlätta att ytterligare forskningsstationer för systematiska observationer inrättas och drivs, särskilt i tropikbältet på södra halvklotet,

c)

delta aktivt i den fortlöpande bedömningen av vetenskaplig informa­tion och hälso- och miljöeffekter samt av de tekniska och ekonomiska följd­verkningarna av uttunningen av ozonet i stratosfären samt överväga sådana ytterligare åtgärder som kan visa sig berättigade (Kh realistiska med stöd av dessa bedömningar,

d)   på grandval av forskningsresultaten om effekterna av den ytterligare

UV-strålning som når jordytan, överväga ytterligare åtgärder beträffande

människors hälsa, jordbmket och havsmUjön,

e)   ersätta freoner (CFC) och andra ozonnedbtytande ämnen i överens­

stämmelse med Montrealprotokollet utifrån insikten att bedömningen av en

ersättningsprodukts lämplighett skall göras genom en helhetsanalys och inte

endast på grandval av produktens förmåga att lösa ett enstaka atmosfäreller

miljöproblem.

D. Gränsöverskridande föroreningar av atmosfären 

Bakgmnd

9.25

Gränsöverskridande luftföroreningar ger skadeverkningar på männi­skors hälsa och har även en skadlig inverkan pä miljön, t.ex. genom träd-och skogsdöd och försurning av vatten. Övervakningsprogrammen för luft­föroreningar är ojänmt fördelade geografiskt med en kraftig underrepresen­tation för utvecklingsländema. Bristen på tillförlitliga emissionsdata utanför Europa (Kh Nordamerika är ett betydande hinder för mätningar av gräns­överskridande luftföroreningar. Det finns inte heller tillräcklig information om luftföroreningarnas miljö- och hälsoeffekter i andra regioner.

9.26

Genom FN:s Europeiska konvention om långväga tranporter av gräns­överskridande luftföroreningar 1979 och dess protokoll har ett regionalt sy­stem upprättats i Europa (Kh NordamerUca som grandas på ett uppföljnings­förfarande och på samarbetsprogram för systematisk observation, utvärde­ring och informationsutbyte i fräga om luftföroreningar. Dessa program be­höver fortgå och förstärkas (Kh erfarenhetema av dem behöver delas med andra regioner i världen.

Mäl

9.27    Målen inom detta programområde är:

a)

Att utveckla (Kh tUlämpa tekniker för begränsning och mätning av för­oreningar från stationära och mobUa källor tUl luftförorening samt att ut­veckla alternativa, miljömässigt sunda tekniker,

b)

att utföra observationer av och systematiskt utvärdera källorna tUl, och

omfattningen av, gränsöverskridande luftföroreningar som orsakas av natur-

g

liga processer och av människors verksamheter.

c)   att stärka kapaciteten, särskilt i utvecklingsländerna, att mäta, model-     Skr. 1992/93:13

lera och utvärdera verkningarna av gränsöverskridande luftföroreningar,

bl.a. genom informationsutbyte och utbildning av experter,

d)   att utveckla kapaciteten att utvärdera och lindra effekterna av gräns­

överskridande luftföroreningar som orsakas av industri- och kärnkrafts-

olyckor, naturkatastrofer och förstörelse av naturresurser, medveten och/el­

ler orsakad av olyckshändelser,

e)   att främja upprättandet av nya regionala avtal om begränsningar av

gränsöverskridande luftföroreningar och genomförandet av befintliga avtal

inom detta område,

f)   att utveckla strategier för att minska emissioner som orsakar gränsöver­

skridande luftföroreningar och verkningarna av dessa.

Åtgärder

9.28    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med berörda FN-organ och, där så är lämpligt, med mellanstatliga

och ickestatliga organisationer och den privata sektom:

a)

Upprätta och/eller förstärka regionala avtal om begränsning av gräns­överskridande luftföroreningar samt samarbeta, särskilt med utvecklingslän­derna, beträffande systematiska observationer (Kh utvärdering, modellut­formning samt utveckling och utbyte av teknik som begränsar utsläpp från mobila och stationära käUor tUl luftföroreningar. I detta sammanhang bör arbetet i större utsträckning inriktas på omfattningen, orsakerna, hälsomäs-siga och socioekonomiska verkningama av UV-strålning, försurningen av miljön och skador på skogar och annan växtiighet som orsakas av fotoke­miska oxidanter,

b)

upprätta och förstärka system för tidig varning och motåtgärder i fråga om gränsöverskridande luftföroreningar som orsakas av industriolyckor, na­turkatastrofer och förstörelse av naturresurser, medvetet (Kh/eller orsakad av olyckshändelser,

c)

främja möjlighetema till utbUdning och utbyte av data, information samt nationella och/eller regionala erfarenheter,

d)   samarbeta på regional, multUateral och bUateral nivå i utvärderingen

av gränsöverskridande luftföroreningar och utarbeta och genomföra pro­

gram som anger riktade åtgärder för att reducera utsläppen till atmosfären

och angripa dessas miljömässiga, ekonomiska, sociala (Kh övriga verk­

ningar.

Medel för genomförande

a) IntemationeUt och regionaU samarbete

9.29    De befintliga legala dokumenten har skapat institutionella stmkturer

som sammanhänger med avsiktema i dessa dokument och arbetet inom

detta programområde bör i första hand fortsätta inom dessa ramar. Rege­

ringama bör fortsätta att samarbete och öka sitt samarbete på regional och

intemationell nivå, bl.a. inom FN-systemet. I detta sammanhang skall också

hänvisas till rekommendationema i kapitel 38 av Agenda 21.

141

b) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

9.30 Länderna bör, i samarbete med berörda FN-organ, internationella bi­ståndsgivare och icke-statliga organisationer, mobilisera tekniska och eko­nomiska resurser och underlätta tekniksamarbete med utvecklingsländerna för att stärka deras tekniska och administrativa kapacitet och lednings- och planeringsförmåga för att främja en hållbar utveckUng och skyddet av atmo­sfären inom alla relevanta sektorer.

c) Kunskapsutveckling

9.31    UtbUdning och program som ökar medvetenheten behöver inledas och

förstärkas på lokal, nationell och intemationell nivå i syfte att främja en håll­

bar utveckling och skydda atmosfären inom alla relevanta sektorer.

d) Finansiering och kostnadsberäkning

9.32

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -2000) för att genomföra åtgärderna inom programområde A tUl cirka 640 miljoner dollar från världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncesionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

9.33

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostanden per år (1993 -2000) för att genomföra åtgärderna inom de fyra delama av programområde B till cirka 20 miljarder dollar från världssamfundet som bidrag eller förmån­liga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderaa och finansiella vUl­koren, däribland även eventuella icke-förmånsvillkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

9.34

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -2000) för att genomföra åtgärdema inom programområde C till storleksord­ningen 160-590 miljoner dollar från världssamfundet som bidrag eller som förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De verkliga kostnadema och finan­siella villkoren, däribland även eventuella ickeförmånsvUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar om att genomföra.

9.35

Konferenssekretariatet har inkluderat kostnaderna för tekniskt bistånd och pilotprojekt i punkt 9.32 och 9.33 ovan.

142

Kapitel 10

Skr. 1992/93:13

En integrerad syn på planering och hushållning av markresurser

Inledning

10.1

Mark definieras normalt som en fysisk enhet efter sin topografi och sina rumsegenskaper. 1 ett bredare, integrerat synsätt ingår också naturresur­serna: jordmån, mineral, vatten, flora och fauna inom markområdet. Dessa beståndsdelar är organiserade i ekosystem som i många olika avseenden bi­drar på ett avgörande sätt till att livsnödvändiga system bevaras och till pro­duktionsförmågan i området. Markresurserna utnyttjas på ett sätt som drar fördel av alla dessa egenskaper. Marken är en ändlig resurs, samtidigt som de naturresurser den är en förutsättning för kan variera över tiden och bero­ende på under vilka förhållanden och med vilken inriktning den förvaltas. Genom de ökande krav människorna ställer och genom de ekonomiska verksamheterna utsätts markresurserna för ett ständigt stigande ttyck som skapar konkurrens och konflikter som får till följd att såväl mark som mark­resurser inte används på ett optimalt sätt. Om människans krav också i fram­tiden skall kunna tillgodoses på ett hållbart sätt är det av avgörande bety­delse att dessa konflikter löses nu och att användningen av marken och markresurserna görs effektivare och ändamälsenligare. En integrerad fysisk planering och markhushållning är ett ytterst praktiskt sätt att uppnå detta. Genom att, på ett integrerat sätt, granska alla former av markanvändning är det möjligt att minimera konflikterna, finna de effektivaste kompromisserna och sammankoppla den sociala och ekonomiska utvecklingen med skyddet och förbättringen av miljön och på så sätt bidra till att målen för en hållbar utveckling uppnås. Kärnan i det integrerade synsättet tar sig utttyck i att sek­torsplaneringen och förvaltningsåtgärderna samordnas med de olika aspek­terna av markanvändningen och markresursema.

10.2

Detta kapitel behandlar ett programområde, en integrerad syn på pla­nering och förvaltning i fråga om markresurser, och behandlar omorganisa­tionen och, då så är nödvändigt, en viss förstärkning av strukturerna för be­slutsfattandet, i vilket ingår befintliga program samt planerings- och förvalt­ningsmetoder som kan bidra till att införa en integrerad syn på markresur­serna. Det behandlar inte de operationeUa aspekterna av planering och för­valtning, eftersom det är lämpligare att behandla dessa i programmen för de olika sektorerna. Eftersom programmet behandlar en viktig gränsöverskri­dande aspekt av beslutsfattandet för en hållbar utveckling har det nära sam­band med ett flertal andra program som direkt behandlar en enskild fråga.

143

Programområde

Skr. 1992/93:13

En integrerad syn på planering och hushållning ifråga om markresurser

Bakgrund

10.3

Markresurserna används för ett flertal ändamäl som påverkar, och även kan konkurrera med, varandra inbördes (Kh det är därför önskvärt att planera och förvalta all användning pä ett integrerat sätt. Integrationen bör ske på två plan och ta i beaktande dels samtliga miljömässiga, sociala (Kh ekonomiska faktorer (t.ex. de olika ekonomiska (Kh s(Kiala sektorernas på­verkan på miljön och naturresurserna), dels summan av mUjö- och resurs-faktorerna (dvs. luft, vatten, flora, fauna och mark samt geologiska resurser och naturresurser). Ett integrerat synsätt gör det lättare att finna lämpliga lösningar och kompromisser och på så sätt maximera den hållbara produkti­viteten och användningen. Tillfällen att avsätta mark för olika former av an­vändning uppstår vid större bebyggelse- eller utvecklingsprojekt eller stegvis i den takt som marken blir tUlgänglig på marknaden. Detta ger i sin tur tUlfäl­len att stödja traditionella mönster för en hållbar markhantering eller att skydda områden för att bevara den biologiska mångfalden eller betydelse­fulla ekologiska faktorer.

10.4

Det finns ett antal tekniker, ramar (Kh processer som kan kombineras för att underlätta en integrerad syn. De är det oundgängliga underlaget för planerings- och förvaltningsprocessen, på nationell och lokal nivå, ekosy­stems- eller områdesnivå samt för att utveckla särskilda handlingsplaner. Många av föratsättningama för detta existerar redan men behöver ges en vidare tillämpning, utvecklas ytterligare (Kh förstärkas. Detta programom­råde syftar i första hand till att skapa ramar för ett samordnat beslutsfat­tande. Innehåll och operationella funktioner tas därför inte upp här men be­handlas i respektive sektorsprogram i Agenda 21.

Mäl

10.5    Det övergripande målet är att underlätta att mark avsätts till de an­

vändningar som ger de största fördelarna och att främja övergången tiU en

långsiktig och integrerad markresurshushållning. För detta ändamål bör de

miljömässiga, sociala och ekonomiska faktorema beaktas. Skyddsområden,

privat äganderätt, ursprungsbefolkningars och deras samhällen samt kvin­

noraas roll i jordbruket och utvecklingen av landsbygden är andra frågor

som också bör beaktas. Mer konkret är målen:

a)

Att se över och utveckla program för att främja bästa möjliga markan­vändning och en hållbar hushållning med markresurser senast tUl år 1996,

b)

att förbättra och förstärka planerings-, hushållnings- och utvärderings­systemen för mark och markresurser senast tiU år 2000,

c)

att förstärka institutioner (Kh samordningsmekanismer senast tUl år 1998,

d)   att skapa mekanismer för att underlätta ett aktivt engagemang (Kh del­

aktighet för alla berörda, särskilt lokala grapper (Kh individer, i beslutsfat-

244

landet om markanvändning och -hushåUning senast till år 1996.

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

UtveckUng av stödjande plan- och programinstrument

10.6    Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd av regionala och intemationella organisationer, säkerställa att plan och

programinstramenten stöder bästa möjliga markanvändning och en hållbar

hushållning med markresurser. Särskild uppmärksamhet bör ägnas jord­

bruksmarkens betydelse. För detta ändamål bör de:

a)

Utveckla en integrerad utformning av målbeskrivning och program på nationell, regional och lokal nivä som beaktar miljömässiga, scKiala, demo­grafiska och ekonomiska faktorer,

b)

utveckla program som främjar en hällbar markanvändning och hus­hällning med markresurser och beaktar markresursbasen, demografiska fak­torer och lokalbefolkningens intressen,

c)

göra en översyn av de juridiska ramarna lagar, förordningar och rätts­medel - för att fastställa vilka förbättringar som behöver göras för att främja en hållbar markanvändning och hushållning med markresurser samt för att begränsa omställningen av odlingsbar mark till annan användning,

d)   tillämpa ekonomiska instrament och utveckla institutionella mekanis­

mer och incitament för att främja bästa möjliga markanvändning och en håll­

bar hushållning med markresurser,

e)   verka för principen att programarbetet skall delegeras till den lägsta

myndighetsnivå som kan verkställa åtgärderaa effektivt och med lokal för­

ankring.

Förstärkning av planerings- och förvaltningssystemen

10.7    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av regionala (Kh interaationella organisationer, göra en översyn av pla­

nerings- och förvaltningssystemen och, om så är lämpligt, omforma dem så

att ett integrerat synsätt underlättas. För detta ändamål bör de:

a)

Införa planerings- och förvaltningssystem som gör det lättare att inte­grera miljöfaktorer som luft, vatten, mark (Kh andra naturresurser med landskapsekologisk planering (LANDEP) eller andra metoder som t.ex. är inriktade på ett ekosystem eller ett avrinningsomräde,

b)

införa strategiska ramar som tillåter att säväl utvecklings- som miljö­mål integreras - exempel på sädana ramar är bl.a. system för hållbar försörj­ning, landsbygdsutveckling, World Consevation Strategy/Caring for the Earth /Omsorg om Jorden - En strategi för överlevnad (Kh primär miljö­vård,

c)

upprätta allmänna ramar för markanvändning och fysisk planering, inom vilka specialiserade (Kh mer detaljerade områdesplaner (t.ex. för skyddsområden, jordbrak, skog, bebyggelse, landsbygdsutveckling) kan ut­vecklas; upprätta konsultativa organ över sektorsgränserna för att rationali­sera planeringen och genomförandet av projekten,

d) förstärka system för hushållning med mark (Kh naturresurser genom

att införliva ändamålsenliga traditionella och inhemska metoder - exempel

145

W Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

på detta är betesdrift (pastoralism), Hema-reservat (traditionella islamiska     Skr. 1992/93:13 markreservat) och terrassodling,

e)   granska och, om det är nödvändigt, utarbeta nyskapande och flexibla

metoder för finansiering av programmen,

f)   sammanställa detaljerade förteckningar över markens möjligheter tUl

vägledning för en hållbar fördelning av markresurser, hushållning och an­

vändning på nationell och lokal nivå.

Att främja användningen av effektiva instrument för planering och hushällning

10.8    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av nationella och internationella organisationer, främja en förbättring,

ytterligare utveckling och bred användning av instrument för planering och

hushållning som gör det lättare att tUlämpa ett integrerat och hållbart synsätt

på mark och resurser. För detta ändamål bör de:

a)

Införa förbättrade system för tolkning och för en integrerad analys av data om markanvändning och markresurser,

b)

systematiskt tillämpa tekniker och metoder för att bedöma de miljö­mässiga, sociala och ekonomiska verkningarna, riskerna, kostnaderna och vinsterna med enskilda åtgärder,

c)

analysera och testa metoder som inkluderar funktionerna hos mark och ekosystem samt markresursvärden i nationalräkenskaperna.

Ati öka medvetenheten

10.9    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med nationella organisationer och med stöd av regionala och interna­

tionella organisationer, inleda kampanjer som ökar medvetenheten och kun­

skapen hos människor om betydelsen av en integrerad mark- och markre­

surshushållning och om den insats som individer och grupper i samhället kan

göra. Samtidigt med detta bör de medel som behövs för att införa bättre me­

toder för markanvändning och för en hållbar hushållning ställas till förfo­

gande.

Att främja allmänhetens medbestämmande

10.10 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med nationella organisationer och med stöd av regionala och interna­

tionella organisationer, använda nyskapande metoder, program, projekt och

tjänster som underlättar och befrämjar ett aktivt deltagande av dem som be­

rörs av besluts- och genomförandeprocessen, särskilt av grupper som hittills

ofta har ställts åt sidan, som t.ex. kvinnor, ungdomar, ursprungsbefolkningar

och deras samhällen och andra lokala samhällen.

146

b) Data och information

Skr. 1992/93:13

Förstärkning av informationssystemen

10.11  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med nationella institutioner (Kh den privata sektorn och med stöd av

regionala (Kh internationella organisationer, förstärka de informationssy­

stem som är nödvändiga för att fatta beslut och för att utvärdera kommande

förändringar i markanvändning (Kh markhushållning. Såväl kvinnornas som

männens behov bör beaktas. För detta ändamål bör de:

a)

Förstärka systemen för information, systematiska observationer och utvärdering i fråga om miljömässiga, ekonomiska och scKiala data som gäller markresurser på global, regional, nationell (Kh lokal nivå samt markens po­tential och mönster för markanvändning CKh hushållning,

b)

öka samordningen mellan befintliga sektorsbundna datasystem för mark och markresurser samt öka den nationella kapaciteten för inhämtande och utvärdering av data,

c)

svara för den tekniska information som är nödvändig för ett under­byggt beslutsfattande i fråga om markanvändning och markhushåUning och ge denna information en form som är tillgänglig för alla befolkningssektorer, SärskUt lokala gmpper cKh kvinnor,

d)   främja ekonomiska, lokalt ledda system för insamling av jämförbar in­

formation om tillståndet för, och de pågående förändringarna av, markresur­

serna, dvs. jordmån, skogstäckning, flora och fauna, klimat och andra fakto­

rer.

c) Intemationell och regional samordning och samarbete

Att upprätta regionala strukturer

10.12  Regeringar (Kh andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av regionala och intemationella organisationer, öka det regionala sam­

arbetet och informationsutbytet om markresurser. För detta ändamål bör

de:

a)

Granska (Kh utforma regionala stödmodeUer för markanvändnings­program och fysisk planering,

b)

verka för att markanvändningsplaner och fysisk planering utvecklas inom de länder som ingår i regionen,

c)

utforma informationssystem och främja utbildning,

d)   genom nät\'erk och på annat lämpligt sätt, utbyta information om erfa­

renheterna av arbetet med, (Kh resultaten av, en integrerad planering och

hushållning i fråga om markresurser, som bygger på delaktighet, på nationell

och lokal nivå.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning Finansieringskällor och koncessionell finansiering

10.13 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993 -2000) för att genomföra åtgärderna inom detta programområde till storleks-

147

ordningen 50 miljoner dollar från världssamfundet som bidrag eller förmån-     Skr. 1992/93:13 liga krediter. Det rör sig här endast om uppskattningar som inte har grans­kats av regeringarna. De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, in­klusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka särskilda strategier och program regeringarna beslutar om att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instniment

Att stärka den vetenskapliga förståelsen för markresurssystemet

10.14  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i na­

tionellt och internationellt samarbete med vetenskapsmän och med stöd av

nationeUa och internationella organisationer inom området, verka för och

stödja forskning, som är anpassad till de lokala förhållandena, om markre­

surssystemet och det sätt på vilket det påverkar metoderna för att uppnå en

hållbar utveckling och hushållning. Föjande områden bör prioriteras på

lämpligt sätt:

a)

Utvärdering av markens potentiella kapacitet och ekosystemens funk­tionssätt,

b)

samspel mellan ekosystem samt mellan markresurser och sociala, eko­nomiska och miljömässiga system,

c)

utveckling av indikatorer för markresursernas hållbarhet, med hänsyn tagen till miljömässiga, ekonomiska, sociala, demografiska, kulturella och politiska faktorer.

Att pröva forskningsresultat genom pilotprojekt

10.15  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i na­

tionellt och internationellt samarbete med vetenskapsmän och med stöd av

internationella organisationer inom området, inleda forskning, vars resultat

prövas genom pilotprojekt, om möjligheterna att tillämpa förbättrade meto­

der för en integrerad planering och hushållning i fråga om markresurser med

beaktande av tekniska, sociala och institutionella faktorer.

c) Kunskapssutveckling

Förbättrad utbildning

10.16  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med berörda lokala myndigheter, icke-statliga organisationer och in­

ternationella institutioner, verka för den utveckling av de mänskliga resur­

serna som krävs för en hållbar planering och hushållning i fråga om mark

och markresurser. Detta bör ske genom att erbjuda incitament tUl lokala ini­

tiativ och genom att öka den lokala ledningskapaciteten, särskUt från kvin­

nornas sida, genom att:

a)

Betona tvärvetenskapliga och samverkande metoder i läro- och kurs­planerna för skolor, teknisk utbildning, yrkesutbildning och universitet och högskolor,

b)

ge utbildning inom alla sektorer som krävs för en integrerad och håll­bar hantering av markresurserna,

148

c) organisera lämpliga decentraliserade utbildningar och utbildning för     Skr. 1992/93:13 grapper, gemenskaper och icke-statliga organisationer om tekniker för markhushållning och metoder som tillämpats med framgång på annat håll.

d) Kapacitetsuppbyggnad Förstärkning av den tekniska kapaciteten

10.17  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med andra regeringar och med stöd av internationella organisationer

inom området, verka för riktade och samlade åtgärder för utbildning och för

överförande av teknik som understödjer de olika aspekterna av det hållbara

planerings- och förvaltningsarbetet på nationell, regional och lokal nivå.

Förstärkning av institutioner

10.18  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella organisationer inom området:

a)

Göra en översyn av, och då så är lämpligt, ändra uppdragen för de insti­tutioner som förvaltar mark- och naturresurserna så att den tvärvetenskap­liga integrationen av miljömässiga, sociala och ekonomiska aspekter ut­ttyckligen ingår i dessa uppdrag,

b)

förstärka samordningsmekanismerna mellan de institutioner som handhar förvaltningen av markanvändning och resurser så att integrationen mellan uppgifter och strategier inom skilda sektorer underiättas,

c)

förstärka förmågan till lokalt beslutsfattande och förbättra samord­ningen med högre instanser.

149

Kapitel 11

Skr. 1992/93:13

Åtgärder mot avskogning 

Inledning

11.1    Detta kapitel omfattar de fyra programområden som följer av förhand­

lingarna vid Förberedande kommitténs fjärde session.

Programområden

A. Att upprätthålla de olika rollema och funktionema hos alla slags skogar och skogsmark

Bakgrund

11.2    Det finns stora svagheter i den politik och de metoder och mekanismer

som har antagits för att stödja och utveckla de olika ekologiska, ekono­

miska, sociala och kulturella funktionerna hos träd, skogar och skogsmark.

Många utvecklade länder har drabbats av effekterna av luftföroreningar och

brandskador i sina skogar. Ofta behövs mer effektiva åtgärder och metoder

på nationell nivå för att förbättra och harmonisera utformning av politik,

planering och programutformning , t.ex. lagstiftning, utvecklingsmönster,

deltagande från allmänhetens sida, särskUt vad gäUer kvinnor och ursprungs­

befolkningar, åtgärder för att engagera ungdomen, den privata sektorn, lo­

kala organisationer, icke-statliga organisationer och kooperativ, utveckling

av teknisk och tvärvetenskaplig kompetens och kvaliteten på de mänskliga

resurserna, rådgivnings- och folkbildningsverksamhet vad gäller skogsvård,

forskningskapacitet och stöd till forskningen, administrativa strukturer och

mekanismer, inklusive samordning mellan olika sektorer, decentralisering

och system för ansvar (Kh incitament samt informationsspridning och PR.

Detta är särskilt viktigt för att säkerställa en rationell helhetssyn på en håll­

bar och miljöanpassad utveckling av skogarna. Nödvändigheten av att säker­

ställa skogarnas och skogsmarkens många olika funktioner genom att på

lämpligt sätt stärka berörda institutioner har betonats upprepade gånger i

många av rapporterna, besluten och rekommendationerna från FAO, ITTO,

UNEP, Världsbanken, lUCN och andra organisationer.

Mål

11.3    Målen för detta programområde är följande:

a) Att stärka nationella skogliga institutioner, öka räckvidden och effekti­

viteten hos verksamhet som är inriktad på skötsel, bevarande och hållbar

utveckling av skogarna och att på ett effektivt sätt säkerställa att skogspro­

dukter och tjänster utnyttjas och produceras på ett långsiktigt hållbart sätt i

såväl utvecklade länder som utvecklingsländer; att senast år 2000 stärka de

nationella institutionernas kapacitet så att de kan förvärva de kunskaper som

behövs för att skydda och bevara skogarna och även utvidga sitt verksam­

hetsområde och på motsvarande sätt öka effektiviteten hos program och

verksamhet för skötsel och utveckling av skogarna,

150

b) att stärka och förbättra mänsklig, teknisk och yrkesmässig kompetens     Skr. 1992/93:13 samt kunnande och kapacitet för att effektivt utforma och genomföra poli­tik, planer, program, forskning och projekt om skötsel, bevarande och håll­bar utveckling av alla slags skogar, skogsbaserade resurser och skogsmark samt andra områden som har förutsättningar att skapa sådana resurser.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

11.4 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd från regionala, subregionala och internationella organisationer, vid be­hov öka den institutionella kapaciteten för att främja de olika rollerna och funktionerna hos alla slags skogar och vegetation, inklusive angränsande mark och skogsbaserade resurser, för att stödja en hållbar utveckling och miljövård inom alla sektorer. Detta bör göras, där så är möjligt och nödvän­digt, genom att stärka och/eller anpassa befintliga strukturer och förbättra samarbetet och samordningen mellan de olika uppgifterna. Viktiga åtgärder i detta avseende omfattar bl.a. följande:

a)

Att rationalisera och stärka administrativa strukturer och mekanismer, inklusive att säkerställa att det finns tillräcklig personal och fördela ansvar, decentralisera beslutsprocesser och sörja för infrastruktur och utrustning, samordning mellan sektorer och ett effektivt kommunikationssystem,

b)

att verka för att från den privata sektorn, fackföreningar, landsbygds­kooperativ, lokala samhällen, ursprungsbefolkningar, ungdomar, kvinnor, användargrupper och icke-statliga organisationer deltar i verksamhet som har samband med skogen och sörja för informationsspridning och utbild­ningsprogram på nationell nivå,

c)

granska och vid behov revidera åtgärder och program avseende alla slags skogar och vegetation och sätta dem i relation till annan markanvänd­ning och utvecklingspolitik och lagstiftning; att främja lämplig lagstiftning och andra åtgärder för att förhindra okontrollerad omställning tiU annan markanvändning,

d)   att utveckla och genomföra planer och program, inklusive sådana som

fastställer nationella CKh vid behov regionala och subregionala mål, program

och kriterier för deras genomförande och senare förbättring,

e)   att upprätta, utveckla och upprätthålla ett effektivt system för rådgiv­

ning och folkbildning om skogliga frågor för att höja medvetandet och upp­

skattningen av skogen cKh förbättra skogsbruk, med beaktande av trädens,

skogarnas och skogsmarkens olika roller och värden,

f)   att upprätta och/eller stärka institutioner för undervisning och utbild­

ning i skogslära och skogsindustri i syfte att skapa ett tillräckligt antal utbild­

ad personal, inklusive yrkesarbetare, tekniker och yrkeslärare, med tonvikt

på ungdomar och kvinnor,

g)   att bygga upp och stärka kapacitet för forskning om skogens och skogs­

produkters olika aspekter, t.ex. ett hållbart skogsbruk, biologisk mångfald,

effekterna av luftburna föroreningar, lokalbefolkningens och urspmngsbe­

folkningars traditionella utnyttjande av skogsresurser, förbättrad lönsamhet

för skogsbruk och icke-kommersiella värden.

151

b) Information

Skr. 1992/93:13

11.5    Regeringar (Kh andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­

arbete med intemationella, regionala, subregionala och bilaterala organ, där

så är lämpligt, upprätta de databaser och den basinformation som är nödvän­

diga för utvärdering och program. Bl.a. följande särskilda åtgärder bör vid­

tas:

a)

Samla in, sammanställa och fortlöpande uppdatera (Kh sprida informa­tion om markklassificering och markanvändning, inklusive information om skogsareal, områden som är lämpliga för nyskogsodling, utrotningshotade arter, ekologiska värden, traditionella/ursprangsbefolkningens markan­vändningsvärden, biomassa och produktivitet, korrelera demografisk CKh socioekonomisk information och information om skogsresurser på mikro-och makronivån samt utföra regelbundna analyser av skogsprogram,

b)

upprätta samband med andra informationssystem och informations­källor som är av betydelse för skötsel, bevarande och utveckling av skog, samtidigt som befintliga system, t.ex. geografiska informationssystem, vida­reutvecklas eller stärks,

c)

skapa mekanismer för att säkerställa att allmänheten får tillgäng till denna information.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

11.6    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, och insti­

tutioner bör samarbeta för att ställa sakkunskap och annat stöd tUl förfo­

gande och främja internationella forskningsinsatser, särskilt med sikte på att

förbättra teknologiöverföring och specialiserad utbildning och säkerställa

tillgång till erfarenheter och forskningsresultat. Det finns ett behov av att

stärka samordningen mellan befintliga internationella organisationer på det

skogliga området och förbättra deras resultat vad gäller att ge tekniskt bi­

stånd och stöd till intresserade länder för skötsel, bevarande och hållbar ut­

veckling av skogen.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

11.7    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000)

för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 2,5 miljar­

der dollar, inklusive ca. 860 miljoner dollar från det internationella samfun­

det i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostna­

derna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror

bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genom­

föra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

11.8                                                                                             Den angivna planerings-, forsknings- (Kh utbUdningsverksamheten ut­

gör det vetenskapliga och tekniska medlet för att genomföra programmet.

152

De system och metoder och det kunnande som blir resultatet av programmet     Skr. 1992/93:13 kommer att bidra tiU ökad produktivitet. Bl.a. följande åtgärder bör vidtas:

a)

Att analysera framgångar, begränsningar och sociala problem tUl stöd för utformning och genomförande av program,

b)

att analysera forskningsproblem (Kh forskningsbehov samt planering och genomförande av särskilda forskningsprojekt,

c)

att utvärdera behovet av kunskapsutveckling, kompetensutveckling och utbildning,

d)   att utveckla, pröva och tUlämpa lämpliga metoder vid genomförandet

av program och planer på det skogliga området.

c) Kunskapsutveckling

11.9    De olika delarna av skogsbraksutbildningen skall bidra effektivt tiU

kunskapsutveckling. Dessa är bl.a.:

a)

Att inrätta en skogslinje för universitetsstuderande och doktorander, inklusive specialisering och forskning,

b)

att stärka program för praktik, intern utbildning och vidareutbildning inom yrkesutbildningen, inklusive yrkesläramtbUdning, och utveckla läro­planer och undervisningsmaterial/metoder,

c)

att anordna särskild utbildning för personal inom nationella skogsorga­nisationer avseende t.ex. utformning och utvärdering av projekt.

d) Kapacitetsuppbyggnad

11.10  Detta programområde handlar om kapacitetsuppbyggnad pä det

skogliga området och alla angivna programverksamheter bidrar till detta än­

damål. Vid uppbyggnad och stärkande av kapacitet bör befintliga system och

redan vunna erfarenheter utnyttjas till fullo.

B. Att förbättra skydd, hållbar utveckling och bevarande av alla skogar och nyplantering avförstörda områden genom skogsrehabilitering, nyskogsodling nyplantering av skog och andra rehabiliteringsåtgärder

Bakgrund

11.11  Skogar i hela världen har hotats och är fortfarande hotade av okon­

trollerad förstöring och omställning tUl annan markanvändning till följd av

ökande mänskliga behov, jordbruksexpansion och miljöskadlig misshushåll­

ning, inklusive t.ex. bristande skogsbrandsförsvar och åtgärder mot tjuvjakt,

ohållbar kommersieU avverkning, överbetning (Kh okontrollerad betning,

skadliga effekter av luftbuma föroreningar, ekonomiska incitament och

andra åtgärder som har vidtagits inom andra sektorer. Förstöring av skogen

har lett tUl jorderosion, minskning av den biologiska mångfalden, skador på

de vUda djurens livsmiljöer och förstöring av avrinningsområden, försäm­

ring av livskvaliteten och minskning av valmöjligheterna vad beträffar ut­

veckling.

11.12 Den nuvarande situationen kräver brådskande och konsekventa åt-

153

gärder för att bevara och underhålla skogsresurserna. Nyplantering av lämp- Skr. 1992/93:13 liga områden är i alla avseenden en effektiv metod för att höja det allmänna medvetandet och deltagandet i skydd och förvaltning av skogsresurserna. Sådana åtgärder bör vidtas med beaktande av markanvändnings- och jord­ägandeförhållanden och lokala behov. Målen för olika nyplanteringsinsatser bör förklaras tydligt.

Mål

11.13  Målen för detta programområde är följande:

a)

Att bevara befintliga skogar genom skogsvård och bevara och utvidga områden som är täckta av skog och träd inom lämpliga områden i såväl ut­vecklade länder som utvecklingsländer genom bevarande av naturskog, skydd, rehabilitering, nyskogsodling och nyplantering av skog och träd i syfte att upprätthålla eller återställa den ekologiska balansen och öka sko­gens bidrag till människors behov och välfärd,

b)

att utarbeta och genomföra nationella handlingsprogram och/eller pla­ner för skötsel, bevarande och hållbar utveckling av skogen. Dessa program och/eller planer bör integreras med annan markanvändning. 1 detta sam­manhang genomförs för närvarande nationella handlingsprogram och/eller planer för skogen enligt handlingsprogrammet för tropiskt skogsbruk i mer än 80 länder med stöd från det internationella samfundet,

c)

att säkerställa en hållbar utveckling och, där så är lämpligt, bevarande av befintliga och framtida skogsresurser,

d)   att upprätthålla och öka skogsresursernas ekologiska, biologiska, kli­

matmässiga, sociokulturella och ekonomiska bidrag,

e)   att underlätta och stödja ett effektivt genomförande av det icke rätts­

ligt bindande auktoritativa uttalande om principer för global enighet om

skötsel, bevarande och hållbar utveckling av alla slags skogar som har anta­

gits av FNkonferensen om miljö och utveckling och på grundval av genom­

förandet av dessa principer överväga behovet och genomförbarheten av in­

temationeUt överenskomna åtgärder för att främja internationellt samarbete

om skötsel, bevarande och hållbar utveckling av alla slags skogar, inklusive

nyskogsodling, nyplantering och rehabilitering.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

11.14  Regeringar bör beakta vikten av en klassificering av skogar, inom ra­

men för en långsiktig politik för bevarande av skog och skogsvård, enligt

olika skogstyper och inrätta hällbara enheter inom varje region/avrinnings­

område i syfte att säkerställa att skogarna bevaras. Regeringar bör med med­

verkan från den privata sektorn, icke-statliga organisationer, lokala grupper,

ursprangsbefolkningar, kvinnor, lokala myndigheter och allmänheten vidta

åtgärder för att genom tekniskt samarbete och andra stödformer bevara och

utvidga det befintliga vegetationstäcket där detta är ekologiskt, scKialt och

ekonomiskt genomförbart. Följande angelägna åtgärder bör övervägas:

a) Att säkerställa en hållbar hantering av alla skogens ekosystem (Kh all

154

skogsmark genom bättre planering och regelbundna åtgärder för skogens Skr. 1992/93:13 skötsel, inklusive inventering och forskning, samt rehabilitering av förstörd naturskog för att återställa dess produktivitet och bidrag tUl miljön, med sär­skilt beaktande av människors behov av ekonomiska och ekologiska tjäns­ter, träbaserad energi, blandat jordbrak (Kh skogsbruk, andra skogsproduk­ter och -tjänster än virke, skydd av avrinningsområden och jord, viltvård och skogens genetiska resurser,

b)

att upprätta, utvidga och förvalta, allt efter behoven i landet i fråga, skyddsområdessystem, inklusive enheter som bevaras för sina miljömässiga, sociala och andliga funktioners och värdens skull, bevarande av skogar inom representativa ekologiska system och landskap och bevarande av gammal primärskog, viltvård, utnämning av världskulturminnesmärken enligt UNESCO:s Konvention om skydd för världens kultur- och naturarv, beva­rande av genetiska resurser, vilket kräver åtgärder in situ och ex situ och stödåtgärder för att säkerställa ett hållbart utnyttjande av biologiska resurser och bevarande av biologisk mångfald och ursprungsbefolkningars, skogsin­vånares och lokalbefolkningars traditionella boplatser,

c)

att sörja för och främja buffertzoner och övergångszoner,

d)   att genomföra återplantering i lämpliga bergsområden, höglandsområ­

den, kala områden, förstörda jordbruksområden, torra och karga jordar i

regnfattiga områden och i kustområden för att bekämpa ökenspridning och

förebygga erosionsproblem och för att uppfylla andra skyddsfunktioner och

nationella program för rehabilitering av förstörda jordar, inklusive lokalt

skogsbruk, socialt skogsbruk, blandat jordbruk och skogsbruk och betesdrift

i skogen, med beaktande av skogarnas roll som nationella kolreservoarer

och kolsänkor,

e)   att utveckla industriella och ickeindustriella planterade skogar för att

stödja och främja nationella mUjöanpassade program för nyskogsodling och

nyplantering/fötyngring på lämpliga platser, inklusive förbättring av befint­

liga industriella, icke-industriella och kommersiella planterade skogar för att

öka deras bidrag tUl mänskliga behov och minska trycket på primärskog/-

gammal skog. Ätgärder bör vidtas för att främja (Kh skapa mellanproduk-

tion och förbättra avkastningen på investeringar i planterad skog genom

mellanplantering och underplantering av avsalugrödor,

f)   att utveckla/stärka ett nationellt program och/eller en huvudplan som

prioriterar planterad skog och anger bl.a. var sådan skog skall planteras, vil­

ken omfattning den skall ha (Kh vilka arter som skall odlas där samt vilka

befintliga planterade skogar som behöver rehabilitering, med beaktande av

det ekonomiska perspektivet för utveckling av planterad skog i framtiden

(Kh med tonvikt på inhemska arter,

g)   att öka skyddet mot föroreningar, bränder, skadedjur (Kh sjukdomar

(Kh andra stömingar till följd av mänsklig aktivitet, t.ex. tjuvjakt, gruvdrift

(Kh okontrollerat svedjebruk, nytt okontrollerat införande av exotiska växt-

och djurarter samt utveckla och påskynda forskning om problem i samband

med skötsel och fötyngring av alla slags skogar; att stärka och/eller vidta

lämpliga åtgärder för att utvärdera (Kh/eller begränsa gränsöverskridande

vandring av växter cKh liknande material,

h) att stimulera utveckling av skog i städema för att skapa grönområden

155

i och omkring städer och landsbygdssamhällen för rekreations- och produk-     Skr. 1992/93:13 tionsändamål och för att skydda träd och skogsdungar,

i) att skapa eller förbättra möjlighetema för allas deltagande, inklusive ungdomar, kvinnor, ursprungsbefolkningar och lokala samhällen, i utform­ning, utveckling och genomförande av skogliga program och annan verksam­het, med beaktande av lokala behov och kulturvärden,

j) att begränsa och söka hejda destruktivt svedjebruk genom att ta itu med de underliggande sociala och ekologiska orsakerna.

b) Information

11.15  Lednings- och hanteringsfrågor bör omfatta insamling, sammanställ­

ning och analys av information, inklusive basundersökningar. Bl.a. följande

särskflda ätgärder kan nämnas:

a)

Att genomföra undersökningar och utarbeta och tillämpa markan­vändningsplaner vad gäller plantering, nyskogsodling, nyplantering och re­habilitering av skog,

b)

att sammanställa och uppdatera information om markanvändning, skogsinventering och skogsvård som underlag för förvaltning och markan­vändningsplanering vad gäller virke och andra resurser, inklusive informa­tion om svedjebrak och andra orsaker till skogsförstöring,

c)

att sammanställa information om genetiska resurser och relaterad bio­teknik, inklusive undersökningar och studier, där så är lämpligt,

d)   att genomföra studier och forskning om lokalbefolkningars/ursprungs­

befolkningars kunskaper om träd och skogar och användning av dessa för att

förbättra planering för och genomförande av ett hållbart skogsbrak,

e)   att sammanställa och analysera forskningsresultat om arter som an­

vänds i planterade skogar, inklusive information om hur dessa arter påverkar

växtplatsen, bedöma klimatförändringars möjliga effekter på skogen samt

skogarnas effekter på klimatet och inleda utförliga studier om kolets krets­

lopp i olika skogstyper i syfte att få fram ett underlag för vetenskaplig rådgiv­

ning och tekniskt stöd,

f)   att upprätta samverkan med andra informationskällor beträffande ett

hållbart skogsbruk och förbättra informationens tillgänglighet,

g)   att utveckla och intensifiera forskning för att förbättra kunskaperna om

problem och naturliga mekanismer som är av betydelse för skogsvård och

skogsrehabilitering, inklusive forskning om faunan och dess samspel med

skogen,

h) att sammanställa information om skogliga förhållanden och utsläpp till och från skogen som påverkar området i fråga.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

11.16  Miljöförbättring av lämpliga onuåden är en uppgift av global bety­

delse. Det internationella och regionala samfundet bör ge tekniskt bistånd

och annat stöd för detta programområde. SärskUda åtgärder av internatio­

nell karaktär till stöd för nationella insatser bör omfatta bl.a. följande:

156

a) Att öka samarbetet för att minska föroreningar och gränsöverskridande     Skr. 1992/93:13 effekter på träd och skogar och på bevarandet av representativa ekosystem,

b)

att samordna regional och subregional forskning om kolsekvestrering, luftföroreningar och andra miljöproblem,

c)

att dokumentera och utbyta information och erfarenheter till gagn för länder med liknande problem och utsikter,

d)   att stärka samordningen mellan och förbättra kapaciteten hos mellan­

statliga organisationer som FAO, ITTO, UNEP och UNESCO när det gäller

att ge tekniskt bistånd för skötsel, bevarande och hållbar utveckling av sko­

gar, inklusive stöd till förhandlingarna om 1983 års internationella avtal om

tropiskt virke som skall äga ram 1992/93.

Medel för genomförande

a)       Finansiering och kostnadsberäkning

11.17  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 10

miljarder dollar, inklusive ca. 3,7 miljarder dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella viUkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b)       Vetenskapliga och tekniska medel

11.18  Dataanalys, planering, forskning, tekniköverföring/utveckling och/el­

ler utbildningsinsatser utgör en integrerad del av programverksamheten och

säkerställer de vetenskapliga och tekniska medlen för genomförande. Natio­

nella institutioner bör:

a)

Utveckla lämplighetsstudier och operativ planering för viktiga åtgärder som berör skogen,

b)

Utveckla och tillämpa miljöanpassad teknik vad gäller de uppräknade åtgärderna,

c)

öka insatserna vad beträffar genetisk förädling och tillämpning av bio­teknik för att förbättra produktivitet och tålighet mot mUjöpåfrestningar, in­klusive t.ex. trädförädling, fröteknik, nätverk för fröinköp, genbanker, in vitroteknik och åtgärder för bevarande in situ och ex situ.

c)       Kunskapsutveckling

11.19  Viktiga medel för ett effektivt genomförande av åtgärderna omfattar

utbUdning och utveckling av lämplig kompetens, arbetsmöjligheter och för­

hållanden och höjande av det allmänna medvetandet. SärskUda åtgärder

omfattar bl.a.:

a)

Att anordna specialiserad utbildning vad gäller planering, ledning, mil­jövård, bioteknik m.m.,

b)

att inrätta demonstrationsomräden som kan tjäna som mönsteranlägg-

257 ningar och användas för utbildningsändamål.

c) att stödja lokala organisationer, samhällen, icke-statliga organisationer     Skr. 1992/93:13 och privata markägare, särskilt kvinnor, ungdomar, jordbrukare, ursprangs­befolkningar (Kh svedjebrukare, genom rådgivning och tillhandahållande av insatsvaror och utbildning.

d) Kapacitetsuppbyggnad

11.20  Nationella regeringar, den privata sektorn, lokala organisationer och

samhällen, ursprungsbefolkningar, fackföreningar och ickestatiiga organisa­

tioner bör utveckla kapacitet, med stöd från berörda internationella organi­

sationer, för att genomföra programåtgärderna. Sådan kapacitet bör utveck­

las och stärkas i samklang med programåtgärderna. Ätgärder för kapacitets­

uppbyggnad inkluderar upprättandet av policy strukturer och juridiska

strukturer, nationell institutionsuppbyggnad, kunskapsutveckling, utveck­

ling av forskning och teknik, utveckling av infrastruktur, höjande av det all­

männa medvetandet m.m.

C. Att främja ett effektivt utnyttjande och effektiv

utvärdering för att få ut det fulla värdet av de produkter och tjänster som härrör från skogar och skogsmark

Bakgrund

11.21  Skogens och skogsmarkens enorma möjligheter som en viktig utveck­

lingsresurs har ännu inte insetts till fullo. En förbättrad skogsvård kan öka

produktionen av varor och tjänster, bl.a. produktion av virke och andra

skogsprodukter, och därmed bidra till att skapa nya arbetstillfällen och in­

komster, mervärde genom förädling av och handel med skogsprodukter, ett

ökat bidrag till inkomster i utländsk valuta och ökat utbyte av investeringar.

Skogsresurser kan, eftersom de är fömybara, hanteras på ett sätt som är för­

enligt med miljöhänsyn. Verkningarna av uttag av skogsresurser för skogens

övriga värden bör beaktas till fullo vid utveckling av skogspolitik. Det är

också möjligt att öka skogens värde genom att utnyttja den på ett sätt som

inte skadar miljön, t.ex. ekologisk turism och kontrollerade uttag av gene­

tiskt material. Samfällda åtgärder behövs för att höja människors medve­

tande om skogens värde och nytta. Skogarnas överlevnad och fortsatta bi­

drag till mänsklig välfärd är till stor del beroende av att dessa ansträngningar

lyckas.

Mål

11.22  Målen för detta programområde är:

a) Att förbättra insikten om trädens, skogarnas och skogsmarkens so­

ciala, ekonomiska och ekologiska värde, inklusive de skador som uppstår till

följd av att skogar inte finns; att främja metoder som leder till att man beak­

tar trädens, skogarnas och skogsmarkens sociala, ekonomiska och ekolo­

giska värden i nationella räkenskapssystem; att säkerställa skogens hållbara

utveckling på ett sätt som tillgodoser behoven vad gäller markanvändning,

miljön och utveckling,

158

b)    att främja ett effektivt, rationellt och hållbart utnyttjande av alla slags     Skr. 1992/93:13

skogar och vegetation, inbegripet angränsande mark och skogsresurser, ge­

nom utveckling av effektiva skogsbaserade förädlingsindustrier, sekundär­

förädling och handel med skogsprodukter, på grundval av en hållbar hante­

ring av skogsresurser och i enlighet med planer som omfattar allt utbyte från

skogen, vare sig i form av virke eller andra värden,

c)    att främja en mer effektiv och hållbar användning av skogar och träd

till brännved och energiförsörjning,

d)    att främja en en allsidigare användning och ekonomiskt nyttiggörande

av skogsområden genom att inkludera ekologisk turism i skogsvård och

skogsplanering.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

11.23 Regeringar bör, med stöd från den privata sektorn, vetenskapliga in­stitutioner, ursprungsbefolkningar, icke-statliga organisationer, kooperativ och företagare, alltefter omständigheterna, vidta följande ätgärder, väl koordinerade på nationell nivä, med finansiellt och tekniskt bistånd från in­ternationella organisationer:

a)

Att genomföra detaljerade investeringsstudier, anpassa tillgång och efterfrågan till varandra och utföra mUjökonsekvensutredningar för att ra­tionalisera och förbättra utnyttjandet av träd och skog och utarbeta och in­föra lämpliga incitament och regler, inklusive regler om besittningsrätt till jord, för att skapa ett gynnsamt investeringsklimat och främja skogsvård,

b)

att ställa upp vetenskapligt håUbara kriterier och riktlinjer för skötsel, bevarande och hällbar utveckling av alla slags skogar,

c)

att förbättra mUjöanpassade och ekonomiskt lönsamma metoder för skogsproduktion, inklusive planering och hantering, förbättrat utnyttjande av utrustning, lagring och transport för att, där så är möjligt, minska och återvinna så mycket som möjligt av avfallet och förbättra värdet hos såväl virke som andra produkter,

d)    främja ett bättre utnyttjande och en bättre utveckling av naturskog,

inklusive planterad skog, där så är möjligt, genom lämpliga mUjöanpassade

och ekonomiskt lönsamma åtgärder, inklusive skogsbruk och vård av övriga

växt- och djurarter,

e)    främja och stödja förädling av skogsprodukter för att öka deras be­

hållna värde och andra vinster,

f)     att främja/popularisera andra skogsprodukter än trä och andra skogsre­

surser än brännved (t.ex. medicinalväxter, färgämnen, fibrer, gummisorter,

hartser, djurfoder, kulturella produkter, rotting, bambu) genom program,

socialt skogsbruk och skoglig verksamhet baserad på lokalbefolkningens del­

tagande, inklusive forskning om förädling och användning av sådana pro­

dukter,

g)    att utveckla och öka skogsbaserade förädlingsindustriers effektivitet,

både vad gäller träprodukter och andra produkter, t.ex. effektiv upparbet-

ningsteknik och förbättrat, hållbart utnyttjande av produktionsrester; att

159

främja undemtnyttjade arter i naturskog genom forskning, demonstration     Skr. 1992/93:13 och marknadsföring; att främja sekundärförädling för att skapa sysselsätt­ning, inkomster och vinster och skapa eller förbättra marknader för och han­del med skogsprodukter genom de institutioner, den politik och de kanaler som är mest ändamålsenliga i detta avseende,

h) att främja och stödja viltvård, ekologisk turism, inklusive jordbruk och skötsel och odling av vilda arter för att öka inkomster och sysselsättning på landsbygden, och skapa ekonomiska och sociala vinster utan miljöskadliga effekter,

i) att främja lämpliga småskaliga skogsbaserade företag som stöd för landsbygdsutveckling och lokalt företagande,

j) att förbättra och främja metoder för en allsidig värdering av skogarnas fulla värde med sikte på att inkludera detta värde i den marknadsbaserade prissättningsstrakturen för virke och andra produkter,

k) att harmonisera en hållbar utveckling av skogen med nationella ut­vecklingsbehov och nationell handelspolitik som är förenliga med en i miljö­mässigt avseende hållbar användning av skogsresurser, t.ex. i enlighet med lTTO:s riktlinjer för ett hållbart tropiskt skogsbruk,

1) att utarbeta, anta och stärka nationella program för att redovisa sko­gens ekonomiska och ickeekonomiska värde.

b) Information

11.24  De angivna målen och lednings- och hanteringsfrågorna förutsätter

 informationsanalys,    lämplighetsstudier,    marknadsundersökningar   och

granskning av teknisk information. Åtgärderna omfattar bl.a.:

a)

Att genomföra analyser av tillgång och efterfrågan vad gäller skogspro­dukter och -tjänster för att säkerställa ett effektivt utnyttjande, där så är nödvändigt,

b)

att genomföra investeringsanalyser och genomförbarhetsstudier, in­klusive miljökonsekvensutredningar, för etablering av skogsbaserade föräd­lingsföretag,

c)

att bedriva forskning om egenskaperna hos arter som för närvarande är underutnyttjade med sikte på att främja och saluföra dem,

d)   att stödja marknadsundersökningar av skogsprodukter för marknads­

förings- och informationsändamål,

e)   att underlätta tfllhandahåUande av lämplig teknisk information som ett

medel att främja ett bättre utnyttjande av skogsresurser.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

11.25                                                                                           Internationella organisationers och det internationella samfundets

samarbete och bistånd vad gäller teknologiöverföring, specialisering och

främjande av rättvisa handelsvillkor utan tillämpning av ensidiga restriktio­

ner och/eller förbud mot skogsprodukter i strid med GATT och andra multi­

laterala handelsavtal samt tillämpning av lämpliga marknadsmekanismer

och incitament kommer att bidra till en lösning av de globala miljöproble­

men. En annan särskild åtgärd är att stärka samordningen och det arbete

160

som utförs av befintliga internationella organisationer, särskilt FAO,     Skr. 1992/93:13 UNIDO, UNESCO, UNEP, ITC, UNCTAD, GATT, ITTO och ILO för att ge tekniskt bistånd och vägledning inom detta programområde.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

11.26   Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 18

miljarder dollar, inklusive ca. 880 miljoner dollar från det intemationeUa

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

11.27   Åtgärderna enligt detta program förutsätter betydande forskningsin­

satser och studier samt förbättring av teknik. Dessa åtgärder bör samordnas

av nationella regeringar i samarbete med och med stöd av berörda interna­

tionella organisationer och institutioner. Särskilda åtgärder omfattar bl.a.:

a)

Forskning om egenskaper hos virke och andra skogsprodukter och de­ras användning i syfte att främja ett bättre utnyttjande av dem;

b)

utveckling och tillämpning av miljöanpassad och renare teknik för ut­nyttjande av skogsresurser,

c)

modeller och teknik för analys av framtidsutsikter och utvecklingspla­nering,

d)    vetenskapliga undersökningar om utveckling och utnyttjande av andra

skogsprodukter än trä,

e) lämpliga metoder för en allsidig uppskattning av skogarnas värde.

c) Kunskapsutveckling

11.28   Åtgärdernas framgång och effektivitet inom detta programområde är

beroende av tillgången på utbildad personal. Specialiserad utbildning är en

viktig faktor härvidlag. Större tonvikt bör läggas på att engagera kvinnor i

arbetet. Kunskapsutveckling, i såväl kvantitativt som kvalitativt hänseende,

för genomförande av programmet bör omfatta följande åtgärder:

a)

Att utveckla nödvändig specialkompetens för att genomföra program­met, inklusive skapande av särskilda möjligheter tiU utbildning på alla ni­våer,

b)

att starta och stärka repetitionskurser, inklusive stipendier och studie­resor, för att uppdatera kompetens och tekniskt kunnande och förbättra pro­duktivitet,

c)

att stärka kapaciteten för forskning, planering, ekonomisk analys och

161

n Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

fortlöpande utvärderingar och analyser i syfte att förbättra utnyttjandet av     Skr. 1992/93:13 skogsresurser,

d) att främja den privata sektorns och kooperativens effektivitet och ka­pacitet genom att ställa resurser till förfogande och införa incitament.

d) Kapacitetsuppbyggnad

11.29  Kapacitetsuppbyggnad, inklusive stärkande av den befintliga kapaci­

teten, är ett självklart inslag i programåtgärderna. Att förbättra administra­

tion, politik och planer, nationella institutioner, mänskliga resurser, forsk­

ningskapacitet och vetenskaplig kapacitet, teknisk utveckling och fortlö­

pande utvärderingar är viktiga element i åtgärderna för kapacitetsuppbygg­

nad.

D. Att bygga upp ochleller stärka kapacitet för planering, utvärdering och systematisk observation av skogar och därtill knutna program, projekt och aktiviteter, inklusive handel och processer

Bakgrund

11.30  Utvärderingar och systematiska observationer är nödvändiga för att i

samband med långsiktig planering utvärdera effekter, såväl kvantitativt som

kvalitativt, och avhjälpa brister. Denna mekanism är emellertid en av de ofta

förbisedda aspekterna av hanteringen, bevarandet och utvecklingen av

skogsresurser. I många fall saknas även grundläggande information om

skogsareal och skogstyp, produktionspotential och awerkningsvolymer. I

många utvecklingsländer saknas strukturer och mekanismer för att utföra

dessa funktioner. Det är angeläget att avhjälpa dessa brister för att förbättra

kunskaperna om skogens roll och betydelse och på ett realistiskt sätt planera

för skogarnas effektiva bevarande, skötsel, föryngring och hållbara utveck­

ling.

Mål

11.31  Målen för detta programområde är följande:

a)

Att stärka eller införa system för utvärdering och systematisk observa­tion av skogar och skogsmark i syfte att bedöma effekterna av program, pro­jekt och åtgärder på kvaliteten och omfattningen av skogsresurser, mark som är tillgänglig för nyskogsodling och förhållandena vad beträffar besittnings­rätt till jorden eUer arrenden och att integrera systemen med en kontinuerlig process omfattande forskning och ingående analys, samtidigt som nödvän­diga ändringar och förbättringar görs med sikte på planering och beslutsfat­tande. Särskild tonvikt bör läggas vid landsbygdsbefolkningens deltagande i dessa processer,

b)

att ge ekonomer, planerare, beslutsfattare och lokala samhällen kor­rekt, tUlräcklig och aktuell information om skogs- och skogsmarksresurser.

162

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

11.32  Regeringar och institutioner bör, vid behov i samarbete med lämpliga

internationella organ, universitet och icke-statliga organisationer, genom­

föra utvärderingar och systematiska observationer av skogar och därtill

knutna program (Kh processer med sikte på en kontinuerlig förbättring av

dessa. Detta bör samordnas med forsknings- och ledningsverksamhet som

har anknytning till detta och, där så är möjligt, bygga på befintliga system.

De viktigaste åtgärderna som bör övervägas är:

a)

Att på lämplig nationell nivå utvärdera och utföra systematiska obser­vationer av situationen, både i kvantitativt och kvalitativt hänseende, och av förändringar vad gäller skogsareal och skogsresurser, inklusive klassificering av jordar och markanvändning och uppdateringar av dessa uppgifter. Dessa åtgärder bör, när så är lämpligt, samordnas med planering för att bilda un­derlag för utformning av politik och program,

b)

att införa nationella system för utredning och systematisk observation och utvärdering av program och processer, inklusive fastställande av defini­tioner, standarder, normer och interkalibreringsmetoder och kapacitet för att avhjälpa fel och brister samt förbättra utformningen och genomförandet av program och projekt,

c)

att beräkna effekterna av verksamhet som påverkar skogsexploatering och lämna förslag om åtgärder för att bevara skog, med beaktande av nyckel­variabler som utvecklingsmål, nytta/kostnader, skogens bidrag till alla sekto­rer, lokal välfärd, miljöförhållanden och biologisk mångfald samt påverkan på lokal, regional och global nivå i syfte att bedöma länders föränderliga tek­niska och ekonomiska behov,

d)   att utveckla nationella system för utredning och värdering av skogsre­

surser, inklusive nödvändiga forskningsoch dataanalyser som, där så är möj­

ligt, omfattar samtliga skogsprodukter och -tjänster, både vad gäller virke

och andra resurser, och använda resultaten i planer och strategier och, där

det är praktiskt genomförbart, i nationella räkenskaps- och planeringssy­

stem,

e)   att upprätta nödvändiga samband mellan sektorer och program, samt

förbättra tillgången till information, för att stödja en helhetssyn vad gäller

planering och programutformning.

b) Information

11.33  Tillförlitiig information är av avgörande betydelse för detta program­

område. Nationella regeringar och andra beslutande instanser bör, vid be­

hov i samarbete med berörda internationella organisationer, åta sig att konti­

nuerligt förbättra information och sörja för informationsutbyte. De vikti­

gaste åtgärder som bör övervägas är följande:

a) Att samla in, sammanställa och utbyta befintlig information och sam­manställa basinformation om aspekter som har betydelse för detta program­område,

163

. b) att harmonisera metodema för program som berör informationsverk­samhet för att säkerställa uppgifternas tillförlitlighet och konsekvens.

164

c)   att genomföra särskilda undersökningar, t.ex. om lämplig mark för ny-     Skr. 1992/93:13

skogsodling,

d)   att förbättra stödet till forskning och tillgång till och utbyte av forsk­

ningsresultat.

c) Samarbete och samordning på intemationd och regional nivå

11.34  Det internationella samfundet bör ge de berörda regeringarna nöd­

vändigt tekniskt och ekonomiskt stöd till genomförande av detta program­

område, inklusive följande åtgärder:

a)

Att ställa upp en begreppsmässig ram och formulera godtagbara krite­rier, normer och definitioner för systematiska observationer och utredning av skogsresurser,

b)

att skapa och stärka nationella institutionella samordningsmekanismer för utredning och systematisk observation av skogar,

c)

att stärka befintliga regionala och globala nätverk för utbyte av rele­vant information,

d)   att stärka kapaciteten och förbättra resultaten hos befintliga interna­

tionella organisationer, särskilt Konsultativa gruppen för internationella

jordbruksforskningscentra (CGIAR), FAO, ITTO, UNEP, UNESCO och

UNIDO när det gäller att ge tekniskt bistånd och vägledning inom detta pro­

gramområde.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

11.35

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 750 miljoner dollar, inklusive ca. 230 miljoner doUar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella vfllkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

11.36

För att påskynda utveckling måste ovannämnda ledningsoch hante­ringsfrågor och informationsåtgärder genomföras. Ätgärder avseende glo­bala miljöproblem kommer att skapa en grund på global basis för att be­döma, utvärdera och söka lösningar till världens miljöproblem. Med stär­kande av de internationella institutionernas kapacitet avses förbättringar vad gäller teknisk personal och flera internationella organisationers opera­tiva kapacitet för att tillgodose olika länders behov.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

11.37  Ätgärder för utredning och systematisk observation kommer att kräva

stora forskningsinsatser, statistiska modeller och teknisk innovation. Dessa

ingår i lednings- och hanteringsfrågorna. Dessa åtgärder kommer i sin tur att

förbättra de tekniska och vetenskapliga utredningarnas innehåll. De sär-     Skr. 1992/93:13

skilda vetenskapliga och tekniska åtgärderna inom dessa omräden omfattar

bl.a.:

a)

Utveckling av tekniska, ekologiska och ekonomiska metoder och mo­deller för utvärderingar,

b)

utvecklig av datasystem, databehandling och statistiska modeller,

c)

fjärrmätning och lantmätning,

d)    utveckling av geografiska informationssystem,

e)    utvärdering och förbättring av teknik.

11.38  Dessa åtgärder skall samordnas och harmoniseras med liknande åt­

gärder inom andra programområden.

c) Kunskapsutveckling

11.39  Programåtgärderna tillgodoser behovet att utveckla mänskliga resur­

ser vad gäller specialisering (t.ex. användning av fjärrmätning, kartläggning

("mapping") och statistiska modeller), utbildning, tekniköverföring, stipen­

dier och fältdemonstrationer.

d) Kapacitetsuppbyggnad

11.40  Nationella regeringar och andra beslutande instanser bör, i samarbete

med lämpliga internationella organisationer och institutioner, utveckla den

nödvändiga kapaciteten för att genomföra detta programområde. Detta bör

harmoniseras med kapacitetsuppbyggnad inom andra programområden.

Kapacitetsuppbyggnad bör omfatta sådana aspekter som politik, offentlig

verksamhet, nationella institutioner, kunskapsutveckling cKh kompetens,

forskningskapacitet, teknisk utveckling, informationssystem, programutvär­

dering, samordning mellan sektorer och internationellt samarbete.

e) Finansiering av det intemationella och regionala samarbetet

11.41  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 750

miljoner dollar, inklusive ca. 530 miljoner dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

165

Kapitel 12

Skr. 1992/93:13

Hantering av känsliga ekosystem: bekämpning av ökenspridning och torka

Inledning

12.1

De känsliga ekosystemen är betydelsefulla genom att de har unika egenskaper och resurser. Till dem räknas öknar, semiarida landområden, bergsområden, våtmarker, små öar (Kh vissa kustområden. De flesta av dessa ekosystem sträcker sig över nationsgränser och är alltså en regional angelägenhet. I detta kapitel behandlas markresursfrågorna då det gäller ök­nar och också arida, semiarida och torra subhumida områden. En hållbar utveckling för bergsområden behandlas i kapitel 13 av Agenda 21 och små öar och kustområden tas upp i kapitel 17.

12.2

Ökenspridning är markförstöring i arida, semiarida och torra subhu­mida områden som orsakas av skilda faktorer, som t.ex. klimatiska variatio­ner och mänsklig verksamhet. Ökenspridningen drabbar ungefär en sjätte­del av världens befolkning, 70% av alla torrområden, dvs. 3,6 miljarder hek­tar vilket är en fjärdedel av jordens totala landyta. Den mest påtagliga effek­ten av ökenspridningen är, vid sidan av utbredd fattigdom, förstörelse av 3,3 miljarder hektar av den totala betesmarken, vilket utgör 73% av betesmark med låg potentiell bärförmåga för människor och djur, försämrad markpro­duktivitet och markstraktur inom cirka 47% av torrområdena med marginell regnbevattnad åkermark och försämring av konstbevattnad åkermark som uppgår till 30% av torrområden med hög folktäthet och jordbrakspotential.

12.3

Prioritet i bekämpningen av ökenspridningen bör ges tUl genomföran­det av förebyggande åtgärder för mark som ännu inte förstörts, eller endast drabbats av liten förstörelse. De svårt drabbade områdena får dock inte för­summas. 1 bekämpningen av ökenspridning och torka är det av avgörande betydelse att få tUl stånd ett deltagande från lokala myndigheter, landsbygds­organisationer, regeringar, icke-statliga organisationer och internationella och regionala organisationer.

12.4

Följande programområden ingår i detta kapitel:

A.   Förstärkning av kunskapsbasen och utveckling av informations- och

övervakningssystem för områden som är hotade av ökenspridning och

torka, vflket även innefattar de ekonomiska och sociala aspekterna på

dessa ekosystem.

B.   Bekämpning av markförstöringen, bl.a. genom intensifierad jordför­

bättring och ny- och återplantering av skog.

C.   Utveckling och förstärkning av integrerade program för att utrota fattig­

domen och främja alternativa försörjningssystem i områden som hotas

av ökenspridning.

166

D.   Utveckling av omfattande program mot ökenspridning som integreras i     Skr. 1992/93:13

den nationella utvecklings- och miljöplaneringen.

E.    Utveckling av omfattande torkberedskapsoch hjälpplaner som även om­

fattar självhjälpsåtgärder för områden som ofta drabbas av torka och ut­

formning av program för att ta hand om flyktingar från miljödrabbade

områden.

F.    Främjande av befolkningens delaktighet och miljöutbildning som är in­

riktad på motåtgärder mot ökenspridning och torka.

Programområden

A. Förstärkning av kunskapsbasen och utveckling av

informations- och övervakningssystemen för områden som är hotade av ökenspridning och torka, vilket även inne­fattar de ekonomiska och sociala aspektema på dessa ekosystem

Bakgrund

12.5    De globala utvärderingar av tillståndet och hastigheten när det gäller

ökenspridningen som utförts av Förenta Nationernas miljöprogram (UNEP)

1977, 1984 och 1991 har visat att de grundläggande kunskaperna om öken­

spridningsprocesserna är otillräckliga. Ändamålsenligt utformade världsom­

spännande systematiska observationssystem bidrar till utvecklingen och ge­

nomförandet av effektiva program mot ökenspridning. De befintliga inter­

nationella, regionala och nationella institutionerna, särskilt i utvecklingslän­

derna, har begränsad kapacitet för att skaffa fram och utbyta information.

Ett integrerat och samordnat system för information och systematiska obser­

vationer, som bygger på ändamålsenlig teknik och täcker de globala, regio­

nala, nationella och lokala nivåerna, är en föratsättning för att kunna förstå

dynamiken i processerna för ökenspridning och torka. Det är också viktigt

för att kunna utveckla effektiva åtgärder mot ökenspridning och torka och

förbättra de socioekonomiska förhållandena.

Mäl

12.6    Målen inom detta programområde är:

a)

Att främja upprättandet och/eller förstärkning av nationella samord­ningscentra för miljöinformation som kan fungera som kontaktpunkter för fackdepartementen inom regeringarna och stå för de nödvändiga standardi­serings- och stödtjänsterna, samt att säkerställa att de nationella systemen för miljöinformation i fråga om ökenspridning och torka knyts samman i ett nätverk på regional nivå som även fungerar mellan regioner och för delar av regioner,

b)

att förstärka regionala och globala nätverk för systematiska observa­tioner som är kopplade till utvecklingen av nationella system för observatio­ner av markförstöring (Kh ökenspridning - orsakade såväl av klimatfluktua­tioner som av mänsklig verksamhet samt att fastställa prioriterade handlings-

267 områden.

c) att skapa ett permanent system på såväl nationell som internationell     Skr. 1992/93:13 nivå för kontroll av ökenspridning och markförstöring i syfte att förbättra levnadsbetingelserna i de drabbade områdena.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

12.7    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Skapa och/eller förstärka miljöinformationssystem på nationell nivå,

b)

förstärka den nationella, regionala och lokala kontrollen och säker­ställa samarbete/nätverk mellan befintliga miljöinformations- och miljö-kontrollsystem som t.ex. Earthwatch och Sahara och Sahelobservatoriet,

c)

förstärka de nationella institutionernas kapacitet att analysera miljö­data så att de ekologiska förändringarna kan kontrolleras och miljöinforma­tion lämnas fortlöpande på nationell nivå.

b) Data och information

12.8    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Göra en översyn av och granska de medel som används för att beräkna de ekologiska, ekonomiska och sociala konsekvenserna av ökenspridningen och markförstöringen och låta resultaten av dessa studier utnyttjas i de inter­nationella kontrollåtgärderna beträffande ökenspridning och markförstö­ring,

b)

göra en översyn av och granska samspelet mellan de socioekonomiska verkningarna av klimat, torka och ökenspridning och utnyttja resultaten av dessa studier i konkret handlande.

12.9    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Stödja integrerad datainsamling och forskningsarbete i program som gäller problemen med ökenspridning och torka,

b)

stödja nationella, regionala och globala program för en integrerad da­tainsamling och nätverk för forskning som syftar till kontroll av jord- och markförstöring,

c)

förstärka de nationella och regionala meteorologiska och hydrologiska nätverken (Kh kontrollsystemen för att säkerställa en ändamålsenlig insam­ling av gmndläggande information och kommunikation mellan nationella, regionala och internationella centra.

c) Intemationell och regional samverkan och samordning

12.10  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a) Förstärka regionala program och internationellt samarbete, som Per­manent Inter-State Committee on Drought Controi in the Sahel (CILSS),

168

Intergovemmental Authority for Drought and Development Coordination     Skr. 1992/93:13 Conference (SADCC), arabiska Maghrebunionen och andra regionala orga­nisationer samt organisationer som Sahara och Sahelobservatoriet,

b)

upprätta och/eller utveckla en heltäckande databasenhet för öken­spridning, markförstöring och människors förhållande med såväl fysiska som socioekonomiska parametrar. Detta bör bygga såväl på befintliga som där så är nödvändigt kompletterande hjälpmedel som Earthwatch och andra infor­mationssystem som utvecklats av internationella, regionala och nationella institutioner, förstärkta för detta ändamål,

c)

utveckla normer och definiera framstegsindikatorer som underlättar lokala och regionala institutioners arbete med att spåra framsteg i kampen mot ökenspridningen. Särskild uppmärksamhet bör ägnas indikatorer för lo­kal delaktighet.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

12.11  Konferenssekretariatet har uppskattat den genomsnittiiga samman­

lagda årskostnaden (1993 - 2000) för att genomföra åtgärderna inom detta

programområde till cirka 350 miljoner dollar, inklusive cirka 175 miljoner

dollar från Världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Dessa

uppskattningar avser endast att ge en antydan om storleksordningen och har

inte granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderna (Kh finansiella vill­

koren, däribland även eventuella icke-koncessionella villkor, kommer bl.a.

att bero på vilka särskilda strategier och program regeringarna kommer att

besluta om att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

12.12  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av de intemationella och regionala organisationer som arbetar med frå­

gorna om ökenspridning och torka:

a)

Företa inventeringar, och uppdatera befintliga inventeringar, av natur­resurser som energi, vatten, jordmån, mineral, växtiighet CKh djurs födotUl-gång och andra resurser som bostäder, sysselsättning, hälsa, utbildning och demografisk fördelning tids- och mmsmässigt,

b)

utveckla integrerade informationssystem för miljökontroll, mUjöbok-föring och konsekvensbedömning,

c)

internationella organ bör samarbeta för att underlätta tillkomsten och utvecklingen av lämplig teknik för kontroll och bekämpning av torka och ökenspridning.

c) Kunskapsutveckling

12.13  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av de internationella och regionala organisationer som arbetar med frå­

gorna om ökenspridning och torka, utveckla det tekniska och yrkesmässiga

kunnandet hos den personal som medverkar i kontrollen och bedömningen

269

av frågan om ökenspridning och torka.

d) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

12.14 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av de intemationella och regionala organisationer som arbetar med frå­

gorna om ökenspridning (Kh torka:

a)   Förstärka de nationella och lokala institutionema genom att förse per­

sonalen med tillräcklig utrastning och finansiering för kontrollen av öken­

spridningen,

b)   främja lokalbefolkningens, särskilt kvinnors och ungdomars, medver­

kan i insamlingen och utnyttjandet av miljöinformation genom utbUdning

och skapande av medvetenhet.

B. Bekämpning av markförstöringen, bl. a. genom

intensifierad jordförbättring och ny- och återplantering av skog

Bakgrund

12.15

Ökenspridningen påverkar cirka 3,6 miljarder hektar, vUket är cirka 70% av den sammanlagda arealen av torrområdena i världen eller nära en fjärdedel av jordens landyta. 1 bekämpningen av ökenspridningen i betes­mark och i regnbevattnad och konstbevattnad åkermark bör förebyggande åtgärder inledas i områden som ännu inte påverkats, eller endast påverkats i liten utsträckning, av ökenspridning. Korrigerande åtgärder bör genomfö­ras för att bevara produktiviteten i områden som drabbats måttligt och för att återstäUa torrområden som drabbats svårt eller mycket svårt av öken­spridningen.

12.16

Ett ökat vegetationstäcke skulle gynna och stabilisera den hydrolo­giska balansen i torrområden och bevara markens kvalitet och produktivitet. Förebyggande ätgärder för ännu inte förstörd mark och korrigerande åtgär-

, der för att återställa såväl måttligt som svårt förstörda torrområden - även områden som drabbats av sanddynvandringar - med införande av miljömäs­sigt sunda, socialt acceptabla, rättvisa och ekonomiskt realistiska markan­vändningssystem kommer att öka markens bärförmåga och bevara floran (Kh faunan i känsliga ekosystem.

Mål

12.17 Målen inom detta programområde är:

a)

I fråga om omräden som ännu inte påverkats, eUer endast påverkats i ringa utsträckning, av ökenspridningen: att säkerställa en lämplig hushåll­ning med befintiiga naturområden (även skogar) för att bevara den biolo­giska mångfalden, skydda avrinningsområden och långsiktigt säkra produk­tion och jordbraksutveckling samt andra mäl med full delaktighet från ur­sprangsbefolkningens sida,

b)

att återställa torrområden som, måttligt eller svårt, drabbats av öken­spridningen så att de kan utnyttjas på ett produktivt och hållbart sätt för jord- och skogsbraksutveckling, bl.a. genom jord- och vattenförbättring,

c)

att öka vegetationstäcket och främja hushållning med biotiska resurser

170

i omräden som drabbats, eller hotas av, ökenspridning och torka, särskilt     Skr. 1992/93:13 genom åtgärder som ny- (Kh återplantering av skog, agroforestty, koopera­tivt skogsbrak (Kh program för bevarande av växtligheten,

d) att förbättra hushållningen med skogsresurserna, även brännved, samt att minska konsumtionen av brännved genom effektivare användning (Kh genom att öka användningen av, och utveckla, andra energikällor, även al­ternativ energi.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

12.18 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd av intemationeUa och regionala organisationer inom omrädet:

a)   Genomföra brådskande, durekt förebyggande åtgärder i torrområden

som är sårbara men ännu inte drabbats och i torrområden som endast drab­

bats i ringa omfattning av ökenspridningen genom att införa:

i) förbättrade program och metoder för markanvändningen så att markens produktivitet ökas på ett mer hållbart sätt,

ii) lämpliga, miljömässigt sunda och ekonomiskt realistiska jord­bmks- och betesgängstekniker, (Kh

iii) en förbättrad hushållning med mark- och vattenresurser,

b)

genomföra snabbverkande program för ny- (Kh återplantering av skog med arter, särskilt inhemska grönsaker (Kh andra arter, som är resistenta mot torka och snabbväxande, i kombination med kooperativa skogsbraks-program. Man bör i detta sammanhang överväga storskaliga skogsplante­ringsprogram, särskUt skapandet av grönområden, med tanke på de många fördelarna med sådana åtgärder,

c)

genomföra brådskande, direkt korrigerande åtgärder för torrområden som drabbats svårt av ökenspridningen utöver de ätgärder som anges i punkt a ovan i syfte att återstäUa (Kh bevara deras produktivitet,

d)   verka för förbättrade system för hushållning med mark/vatten/grödor,

som gör det möjligt att bekämpa den ökade salthalten i konstbevattnad åker­

mark samt att stabUisera regnbevattnad åkermark och införa förbättrade

jordmäns/grödosystem i markanvändningen,

e)   verka för en hushållning med naturresursema, även betesmarken, som

är byggd pä nyskapande eller anpassade urspmngliga tekniker, med hänsyn

såväl till landsbygdsbefolkningens behov som till bevarandet av naturresur­

sema,

f)   verka för skydd pä platsen och bevarande av speciella ekologiska områ­

den genom lagstiftning (Kh andra medel i syfte att bekämpa ökenspridningen

samtidigt som den biologiska mångfalden skyddas,

g)   verka för (Kh främja skogsbraksinvesteringar i torrområden genom

skUda incitament, även lagstiftning,

h) verka för utveckling och användning av energikällor som minskar på­frestningen på virkesresurserna, även alteraativa energikällor och förbätt­rade spisar.

171

b) Data och information

Skr. 1992/93:13

12.19  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Utveckla markanvändningsmodeller som bygger på, och förbättrar, lo­kala metoder och är inriktade på att förhindra markförstöring. Dessa model­ler bör skapa en bättre förståelse av de olika naturliga och av människan ska­pade faktorer som kan bidra till ökenspridningen. Modellerna bör innefatta samspelet mellan nya såväl som traditionella metoder för att förhindra mark­förstöringen och ge utttyck för återhämtningsförmågan hos hela det ekolo­giska och sociala systemet,

b)

utveckla, pröva och införa - med vederbörlig hänsyn till miljösäker­hetsaspekterna - växtarter som är resistenta mot torka, snabbväxande, pro­duktiva och lämpliga i den aktuella miljön.

c) IntemationeU och regional samverkan och samordning

12.20  Berörda FN-organ, internationella och regionala organisationer, icke­

statliga organisationer och bilaterala organ bör:

a)

Samordna sina uppgifter i bekämpningen av markförstöringen samt verka för återplantering av skog, agroforestty och markhushållningssystem i drabbade länder,

b)

stödja regional och subregional verksamhet i fråga om utveckling och spridning av teknik, utbildning och genomförande av program för att hejda torrområdesförstöring.

12.21  Berörda nationella regeringar, FN-organ och bilaterala organ bör

stärka den samordnande roll i fråga om förstöringen av torrområdena som

spelas av de delregionala, mellanstatliga organisationer som inrättats för att

täcka denna verksamhet, t.ex. CILSS, IGADD, SADCC CKh arabiska

Maghrebunionen.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

12.22  Konferenssekretariatet har uppskattat den genomsnittliga samman­

lagda årskostnaden (1993 - 2000) för att genomföra åtgärderna inom detta

programområde till cirka sex miljarder dollar, inklusive cirka tre miljarder

dollar från Världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Dessa

uppskattningar avser endast att ge en antydan om storleksordningen och har

inte granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderna och finansiella vUl­

koren, däribland även eventuella icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på

vilka särskilda strategier och program regeringama beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

12.23  Regeringar och andra beslutande instanser pä lämplig nivä, och lokala

myndigheter bör, med stöd av intemationella (Kh regionala organisationer

inom området:

172

a)

integrera ursprungsbefolkningarnas kunskap som har samband med     Skr. 1992/93:13 skogar, skogklädd mark, betesmark och naturlig vegetation i forskningsverk­samheten i fräga om ökenspridning och torka,

b)

verka för integrerade forskningsprogram om skydd, återställande och bevarande av vatten- och markresurser och om en markanvändning som i görligaste mån bygger på traditionella metoder.

c) Kompetensutveckling

12.24  Regeringar och andra beslutande instanser på lämplig nivå, och lokala

myndigheter bör, med stöd av internationella och regionala organisationer

inom området:

a)

Skapa mekanismer för att säkerställa att markanvändarna, särskilt kvinnorna, är de huvudsakliga aktörerna i genomförandet av en förbättrad markanvändning, även agroforestty, som ett led i bekämpningen av mark­förstöringen,

b)

främja effektiva decentraliserade tjänster i områden som hotas av ökenspridning och torka, särskilt för att undervisa jordbrukare och boskaps­herdar i en förbättrad hushållning med markoch vattenresurser i torrområ­den.

d) Kapacitetsuppbyggnad

12.25  Regeringar och andra beslutande instanser på lämplig nivä, och lokala

myndigheter bör, med stöd av internationella och regionala organisationer

inom området:

a)

Utveckla, anta genom lämpliga nationella lagstiftningsåtgärder och in­stitutionellt införa nya, miljömässigt sunda och utvecklingsinriktade pro­gram för markanvändning,

b)

stödja lokalt baserade folkliga organisationer, särskilt bland jordbra­kare och herdefolk.

C. Utveckling och förstärkning av integrerade program för att utrota fattigdomen och främja altemativa försörj­ningssystem i områden som hotas av ökenspridning

Bakgmnd

12.26  1 omräden som hotas av ökenspridning och torka förmår de nuva­

rande systemen för försörjning och resursanvändning inte upprätthälla lev­

nadsstandarden. 1 de flesta arida och semiarida områden är inte de traditio­

nella försöijningssätten, som bygger på herdejordbruk, ändamålsenliga och

hållbara, särskUt inte med hänsyn till verkningarna av torka och det ökande

demografiska ttycket. Fattigdomen är en av de viktigaste orsakerna till att

förstöringen och ökenspridningen ökar i takt. Därför behövs handling för att

återställa och förbättra system med herdejordbruk som ger en håUbar hus­

hällning med betesmarkerna och även för att skapa altemativa försöijnings-

källor.

173

Mål

Skr. 1992/93:13

12.27 Målen inom detta programområde är:

a)

Att skapa en förmåga i bygemenskaperna och hos herdegrupper att ta hand om utvecklingen av, och hushållningen med, sina markresurser på ett socialt rättfärdigt och ekologiskt sunt sätt,

b)

att förbättra produktionssystemen så att en ökad produktivitet kan uppnås inom ramen för godkända program för bevarande av de nationella resurseraa och inom ramen för en integrerad syn på landsbygdens utveck­ling,

c)

att skapa möjligheter tfll alternativ försörjning och därigenom en grand för att minska ttycket på markresurserna och samtidigt erbjuda ytterligare inkomstkällor, särskUt för landsbygdsbefolkningen, som pä så sätt kan för­bättra sin levnadsstandard.

a) Lednings- och hanteringsfrågor

12.28  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av intemationeUa och regionala organisationer inom området:

a)

Anta program på nationell nivä som gäller ett decentraliserat synsätt på markresurshushållningen med decentralisering av ansvaret till lands­bygdsorganisationer,

b)

skapa eller stärka landsbygdsorganisationer som svarar för markhus-hällningen i byar och på betesmarker,

c)

skapa och utveckla lokala, nationella och sektorövergripande mekanis­mer för att hantera de miljö- och utvecklingsmässiga följderna av markinne­havet i fråga om användning och ägande av mark. Särskild uppmärksamhet bör ges åt skyddet av äganderätten för kvinnor samt för herde- och nomad-grapper som lever i landsbygdsområden,

d)   skapa eller stärka bysammanslutningar som är inrUctade på ekonomisk

jordbraksverksamhet av gemensamt intresse (trädgårdsodling, förädling av

jordbraksprodukter, husdjur, skötsel av boskapshjordar osv.),

e)   främja jordbrakskredit och nyttiggörande av sparandet genom att

jordbraksbanker upprättas,

f)   utveckla infrastrakturen och den lokala produktions- och marknadsför­

ingskapaciteten genom att lokalbefolkningen engageras i arbetet med att

skapa altemativa försörjningssystem och lindra fattigdomen,

g)   inrätta en revolverande fond för kredit till entreprenörer på landsbyg­

den och lokala grapper för att underlätta skapandet av bomullsindustrier/af­

färsprojekt och kreditmöjligheter för jordbraksverksamhet.

b) Data och information

12.29  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a) Genomföra socioekonomiska förstudier för att få en god förståelse av situationen inom programområdet, särskilt i fråga om resurs- och markinne-

174

havsförhållanden, traditionella markhushållningssystem (Kh karaktäristiska     Skr. 1992/93:13 för produktionssystemen,

b)

inventera naturresurserna (jordmånsförhållanden, vatten och vegeta­tion) och i vilken grad de drabbats av förstöring, i första hand med stöd av lokalbefolkningens kännedom (t.ex. snabb landsbygdstaxering),

c)

sprida information om tekniska paketlösningar som är anpassade till sociala, ekonomiska och ekologiska förhållanden,

d)    verka för informationsutbyte om utvecklingen av alternativa försörj­

ningssystem tillsammans med andra agroekologiska regioner.

c) IntemationeU och regional samverkan och samordning

12.30 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Främja samverkan och informationsutbyte mellan institutioner som sysslar med forskning om arida och semiarida områden i fråga om metoder och tekniker för att förbättra markens och arbetets produktivitet samt funk­tionsdugliga produktionssystem,

b)

samordna och harmonisera genomförandet av de program och projekt som bekostas av internationella organisationer och icke-statliga organisatio­ner och som är inriktade på lindrande av fattigdomen och främjande av alter­nativa försörjningssystem.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

12.31   Konferenssekretariatet har uppskattat kostnaderna för detta pro­

gramområde i kapitel 3, "Fattigdomsbekämpning" och kapitel 14, "Att

främja ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling".

b) Vetenskapliga och tekniska instrument

12.32   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Genomföra tillämpad forskning i markanvändning med stöd av lokala forskningsinstitutioner,

b)

underlätta regelbundna nationella, regionala och interregionala kom­munikationer om, och utbyte av, information och erfarenheter mellan dem som utför fältarbetet och forskare,

c)

stödja och uppmuntra införande och användning av tekniker för att skapa alternativa inkomstkällor.

c) Kunskapsutveckling

12.33   Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a) Utbilda medlemmar i landsbygdsorganisationerna i företagsledning

175

och jordbrukare i särskilda tekniker som mark- och vattenvård, vattenbrak.     Skr. 1992/93:13 agroforestty och småskalig konstbevattning,

b) utbilda fältarbetare och samordnare i arbete med delaktighet för inte­grerad markhushåUning.

d) Kapacitetsuppbyggnad

12.34  Regeringar CKh andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av intemationella och regionala organisationer inom området, skapa

och vidmakthålla mekanismer för att säkerställa att strategierna för att

lindra fattigdomen bland invånarna i områden som hotas av ökenspridning

integreras i planer och program på sektoriell och nationell nivå.

D. Utveckling av omfattande program mot ökenspridning som integreras i den nationella utvecklings- och miljö­planeringen

Bakgrund

12.35  1 flera utvecklingsländer som är drabbade av ökenspridningen är na­

turresursbasen den huvudsakliga resurs som är den enda förutsättning som

finns för utvecklingsprocessen. De sociala system som samverkar med mark­

resursema gör problemet ännu mycket mer komplicerat (Kh kräver ett inte­

grerat angreppssätt vid planering och hushällning i fråga om markresur­

serna. I handlingsplanema för att bekämpa ökenspridning och torka bör

hushållningsaspekterna på mUjön och utvecklingen ingå sä att de följer in­

riktningen att integrera nationella utvecklingsplaner och nationella hand­

lingsplaner för miljön.

Mål

12.36  Målen inom detta programområde är:

a)

Att stärka de nationella institutionernas förmåga att utveckla ända­målsenliga program mot ökenspridningen och integrera dessa i den natio­nella utvecklingsplaneringen,

b)

att utveckla strategiska planeringsramar för utveckling, skydd och hus­hållning i fråga om naturresurser i torrområden och integrera dessa i de na­tionella utvecklingsplanema, även i nationella planer för bekämpning av ökenspridningen och handlingsplaner för miljön i länder som är starkt ho­tade av ökenspridningen,

c)

att initiera en långsiktig process för att genomföra och kontrollera stra­tegier i Scunband med naturresurshushällning,

d)   att stärka det regionala och internationella samarbetet i kampen mot

ökenspridningen, bl.a. genom att införa rättsinstrument och andra medel.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

12.37                                                                                           Regeringama bör, på lämplig nivå, och med stöd av internationella

176

och regionala organisationer inom området:

a)   Skapa eller förstärka nationella och lokala myndigheter för bekämp-     Skr. 1992/93:13

ning av ökenspridningen, inom regeringsorgan och lokala verkställande or­

gan samt lokala kommittéer/sammanslutningar av markanvändare i alla lo­

kala församlingar som berörs i syfte att organisera en arbetssamverkan mel­

lan alla som är verksamma, från gräsrotsnivå (jordbrukare och herdar) tfll

högre beslutande nivå,

b)

utveckla nationella handlingsplaner för att bekämpa ökenspridningen och, där det är lämpligt, integrera dessa planer i nationella utvecklingsplaner och nationella handlingsplaner för miljön,

c)

genomföra program som är inriktade på en förbättrad markanvänd­ning, lämplig hushällning med allmän mark, skapande av incitament för småbrukare och herdar, kvinnors medverkan och uppmuntrande av privata investeringar i torrområdenas utveckling,

d)   säkerställa samordning mellan departement och institutioner som ar­

betar med program mot ökenspridningen på nationell och lokal nivå.

b) Data och information

12.38  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området, främja

informationsutbyte och samverkan i fråga om nationella planer och program

i drabbade länder, bl.a. genom nätverk.

c) IntemationeU och regional samverkan och samordning

12.39

Internationella organisationer, multUaterala finansiella institutioner, icke-statliga organisationer och bilaterala organ inom området bör stärka sitt samarbete i fräga om bistånd i utarbetandet av ökenspridningskontrollpro­gram och integreringen av dessa program i nationella planeringsstrategier samt genom upprättandet av nationella mekanismer för samordning och sys­tematiska observationer och regionala och globala nätverk för dessa planer och mekanismer.

12.40

Begäran riktas till generalförsamlingen att, vid sin fyrtiosjunde ses­sion, tillsätta en mellanstatiig förhandlingskommitté, under generalförsam­lingens överinseende, för att utarbeta en internationell konvention om att motverka ökenspridningen i de länder som är drabbade av allvarlig torka och/eller ökenspridning, särskilt i Afrika, i syfte att en sådan konvention skall kunna antas senast i juni 1994.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

12.41  Konferenssekretariatet har uppskattat den genomsnittliga totalkost­

naden per år (1993 - 2000) för att genomföra åtgärderna inom detta pro­

gramområde till cirka 180 miljoner dollar, inklusive cirka 90 miljoner dollar

från Världssamfundet som bidrag eller förmånliga krediter. Dessa uppskatt­

ningar avser endast att ge en antydan om storleksordningen och har inte

177

12 Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 13

granskats av regeringarna. De verkliga kostnaderna och finansiella vill-     Skr. 1992/93:13 koren, däribland även eventuella icke-koncessionella, beror bl.a. på vilka särskilda strategier och program regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska instmment

12.42  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Utveckla och införa ändamålsenliga och förbättrade hållbara jord­bruks- och betesgängstekniker som är socialt och miljömässigt godtagbara och ekonomiskt realistiska,

b)

genomföra tillämpade studier av integrering av miljö- och utvecklings­verksamhet i nationella utvecklingsplaner.

c) Kunskapsutveckling

12.43  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala ocganisationer inom området, företa

större landsomfattande kampanjer för ökad medvetenhet och kunskap om

ökenspridningen i de drabbade länderna med hjälp av befintliga nationella

massmedier, utbildningsnätverk och nyskapad eller förstärkt decentraliserad

utbildning. Detta bör säkra att människor får tillgång till kunskap om öken­

spridning och torka samt om de nationella handlingsplanerna mot öken­

spridningen.

d) Kapacitetsuppbyggnad

12.44  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av intemationeUa och regionala organisationer inom området, skapa

och vidmakthålla mekanismer för att säkerställa samordningen mellan fack­

departement och institutioner inklusive lokala institutioner och icke-statliga

organisationer i integreringen av program mot ökenspridning i nationella ut­

vecklingsplaner och nationella handlingsplaner för miljön.

E. Utveckling av omfattande torkberedskapsoch hjälpplaner som även omfattar självhjälpsåtgärder för områden som ofta drabbas av torka och utformning av program för ati ta hand om flyktingar från miljödrabbade områden

Bakgmnd

178

12.45

Torka är, med varierande frekvens och omfattning, ett återkommande fenomen i stora delar av utvecklingsländerna, särskilt i Afrika. Vid sidan av förlusterna i människoliv - man beräknar att tre miljoner människor dog på grund av torka i Afrika under mitten av 1980-talet - är de ekonomiska följ­derna av katastrofer i samband med torka också allvarliga och gäller förlorad produktion, tUlförsel som inte kommer tUl avsedd användning och stör­ningar i användningen av utvecklingsresurserna.

12.46

System med tidigt larm för att förutsäga torka kommer att göra det

möjligt att genomföra program för beredskap mot torka. Integrerade paket- Skr. 1992/93:13 lösningar pä bruksenhets- och vattenomrädesnivå, som alternativa skörde-metoder,mark- (Kh vattenvård och främjande av vattenbrakstekniker kan öka markens förmåga att klara torkan och tillfredsställa grundläggande be­hov och därigenom minimera antalet flyktingar av miljöskäl och behovet av katastrofhjälp vid torka. Samtidigt behövs katastrofhjälpsplaner för perio­der med akut vattenbrist.

Mäl

12.47  Målen inom detta programområde är:

a)

Att utveckla nationella strategier för beredskap mot torka, på säväl kort som lång sikt, som syftar till att minska produktionssystemens sårbarhet för torka,

b)

att förstärka flödet av larminformation tUl beslutsfattare och markan­vändare för att göra det möjligt för nationerna att genomföra strategier för ingripande mot torka,

c)

att utveckla hjälpprogram för torkperioder och möjlighet att ta hand om miljöflyktingar och att integrera detta i den nationella och regionala ut­vecklingsplaneringen.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

12.48  I områden som hotas av torka bör regeringar och andra beslutande

instanser, på lämplig nivå, och med stöd av internationella (Kh regionala or­

ganisationer inom området:

a)

Utforma strategier för att ta itu med nationell livsmedelsbrist under pe­rioder med produktionsbrist. Dessa strategier skall omfatta frågor om lager och lagerhållningsmetoder, import, hamnanläggningar, livsmedelslager, transport och distribution,

b)

förbättra den nationella och regionala kapaciteten i fräga om agrome-teorologi och katastrofplanering för skörden. Genom agrometeorologin kopplas väderleksprognosernas frekvens, innehåll och regionala täckning till skördeplaneringens och jordbmksrådgivningens krav,

c)

utarbeta landsbygdsprojekt för att skapa kortvarig sysselsättning pä landsbygden för hushåll som drabbats av torka. Förlusten av inkomster och medel till mat är en vanlig källa till nöd i tider av torka. Landsbygdsarbete bidrar till att skapa de inkomster som är nödvändiga för att fattiga familjer skall kunna köpa mat,

d)  upprätta katastrofarrangemang, där detta är nödvändigt, för distribu­

tion av mat och foder och vattenförsörjning,

e)    skapa säkerhetsnät för de mest utsatta hushållen.

b) Data och information

12.49                                                                                           Regeringar cKh andra beslutande instanser, på lämplig nivä, i de be­

rörda länderna bör med stöd av internationella (Kh regionala organisationer

279

inom området:

a)

Genomföra forskning om prognoser på årstidsbasis för att förbättra ka-     Skr. 1992/93:13 tastrofplanering (Kh hjälpåtgärder och göra det möjligt att vidta förebyg­gande åtgärder på jordbruksnivå, som t.ex. val av lämpliga arter och jord­bruksmetod i tider av torka,

b)

stödja tillämpad forskning om metoder att minska markens vattenför­luster och att öka jordens förmåga att absorbera vatten samt om vatten­brukstekniker i torkdrabbade områden,

c) IntemationeU och regional samverkan och samordning

12.50  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Skapa ett system för stödkapacitet i fråga om matvarulager, logistiskt stöd,personal och finansiering som ger snabba internationella hjälpåtgärder vid torkkatastrofer,

b)

stödja världsmeteorologiorganisationens (WMO) program för agro-hydrologi och agrometeorologi, det program som leds av Regional Training Centre for Agrometeorology and Operational Hydrology and their Applica­tions (AGRHYMET), centraler för kontroll av torka och African Centre of Meteorological Applications for Development (ACMAD) samt arbetet i Permanent Inter-State Committee on Drought Controi in the Sahel (CILSS) och Intergovemmental Authority for Drought and Development (IGADD),

c)

stödja FAO:s program och andra program för utveckling av tidig-var­ningsystem och biståndsprogram för att säkra tillgången tUl livsmedel,

d)   förstärka och utvidga området för befintliga regionala program och

verksamheterna inom berörda FNorgan och -organisationer som World

Food Programme (WFP), Office of the United Nations Disaster Relief

Coordinator (UNDRO) och Förenta Nationernas SudanSahelkontor samt

inom icke-statliga organisationer i syfte att lindra verkningarna av torka och

katastrofer.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

12.51  Konferenssekretariatet har uppskattat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderna inom detta programområde till cirka 1,2

miljarder dollar, inklusive cirka 1,1 miljarder dollar frän Världssamfundet

som bidrag eller förmånliga krediter. Dessa uppskattningar avser endast att

ge en antydan om storleksordningen och har inte granskats av regeringarna.

De verkliga kostnaderna och finansiella villkoren, däribland även eventuella

icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka särskilda strategier och pro­

gram regeringama beslutar om att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

12.52                                                                                           Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, och myn­

digheter i torkdrabbade områden bör, med stöd av regionala och intematio­

nella organisationer inom området:

180

a)

Använda traditionella mekanismer för svältbistånd för att kanalisera     Skr. 1992/93:13 hjälpen och utvecklingsstödet,

b)

stärka och utveckla nationell, regional och lokal tvärvetenskaplig forskning och utbildningskapacitet i fråga om strategier för att förebygga torka.

c) Kunskapsutveckling

12.53  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Främja utbildning av beslutsfattare och markanvändare i ett effektivt utnyttjande av informationen från tidig-varningsystem,

b)

förstärka kapaciteten inom forskningen och det nationella utbildnings­systemet för att utvärdera verkningarna av torkan och för att utveckla meto­der för att förutsäga torka.

d) Kapacitetsuppbyggnad

12.54  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Förbättra och vidmakthålla inrättningar med tillräcklig personal, ut­rustning och finansiering för att kontrollera parametrar för torka så att före­byggande åtgärder kan vidtas på regional, nationell och lokal nivä,

b)

skapa kopplingar mellan departementen och samordningsenheter för kontroll av torka, bedömning avverkningarna och ledning av hjälpprogram.

F. Främjande av befolkningens delaktighet och miljö­utbildning som är inriktad på motåtgärder mot ökenspridning och torka

Bakgrund

12.55  De hittillsvarande erfarenheterna av framgångar och misslyckanden

med planer och projekt visar på behovet av ett folkligt stöd för att hållbart

bedriva verksamheter som gäller kontroll av ökenspridning och torka. Det

är dock nödvändigt att gå längre än till det teoretiska idealet då det gäller

folklig delaktighet och inrikta sig på att skapa en faktisk, aktiv folklig delak­

tighet som utgår frän en medverkan på lika villkor. Detta innebär ett delat

ansvar och ett ömsesidigt engagemang frän alla parter. I detta sammanhang

bör detta programområde ses som ett väsentligt stödjande inslag i alla verk­

samheter som gäller bekämpning av ökenspridningen och torka.

Mål

12.56  Målen inom detta programområde är:

a)

Att utveckla och öka allmänhetens medvetenhet och kunskap om ökenspridning och torka, bl.a. genom att införa miljöundervisning i läropla­nerna för gmndskolor och gymnasier,

b)

att skapa och främja ett verkligt samarbete mellan statliga myndighe-

181

ter, pä såväl nationell som lokal nivä, andra verkställande organ, icke-stat-     Skr. 1992/93:13 liga organisationer (Kh markanvändare som drabbats av torka och öken­spridning och därvid ge markanvändarna ansvar i planerings- och verkstäl-landeprocesserna för att i full utsträckning kunna utnyttja utvecklingspro­jekten,

c)   att säkerställa att de samverkande parterna förstår varandras behov,

mål (Kh synpunkter genom ett flertal metoder, som utbildning, allmän med­

vetenhet och en öppen dialog,

d)   att stödja de lokala myndighetema i deras egna strävanden för att be­

kämpa ökenspridningen och utnyttja de berörda befolkningarnas kunskaper

och erfarenheter och därvid säkerställa att kvinnor och urbefolkning är del­

aktiga i full utsträckning.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsåtgärder

12.57  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom omrädet:

a)

Anta program och skapa administrativa strakturer för ett mer decent­raliserat beslutsfattande och genomförande,

b)

skapa och utnyttja mekanismer för att konsultera och engagera mark-användarna samt för att öka förmågan på gräsrotsnivä att bestämma och/el­ler bidra tiU att bestämma och planera aktionerna,

c)

definiera specifika mål för program och projekt i samarbete med lokala myndigheter, utforma lokala hushållningsplaner så att dessa mål ingår som mått pä framstegen och därigenom ger en möjlighet att där så är lämpligt ändra utformningen av projekten eUer ändra hushållningsmetoderna,

d)   införa juridiska, institutionella/organisatoriska och ekonomiska åtgär­

der för att säkerställa användarnas engagemang och tillgång till markresur­

serna,

e)   skapa och/eller utvidga förmånsvillkor för tjänsteförsöijning, som kre­

ditmöjligheter CKh avsättningsmöjligheter på marknaden för landsbygdsbe­

folkningen,

f)   utveckla utbildningsprogram för att öka människors bUdningsnivå och

delaktighet, särskilt för kvinnor och urbefolkning, bl.a. genom läskunnighet

och utveckling av tekniska färdigheter,

g)   skapa banksystem pä landsbygden för att göra det lättare för lands­

bygdsbefolkningen, särskilt kvinnor och grupper inom ursprangsbefolk-

ningen, att få möjligheter till kredit samt för att främja sparandet på lands­

bygden,

h) anta lämpliga program för att stimulera privata och offentliga investe­ringar.

b) Data och information

12.58  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av intemationella (Kh regionala organisationer inom området:

a) Göra en översyn av, utveckla och sprida könsseparerad information,

182

färdighet och kunnande på alla nivåer i fråga om metoder för att organisera     Skr. 1992/93:13 och främja folklig delaktighet,

b)

påskynda utvecklingen av det tekniska kunnandet med inriktning på anpassad teknik på mellannivå som kan tillämpas praktiskt,

c)

sprida kännedom om resultaten av den tillämpade forskningen om mark- och vattenfrågor, lämpade växt- och djurarter, jordbrukstekniker och tekniskt kunnande.

c) Intemationell och regional samverkan och samordning

12.59  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer inom området:

a)

Utveckla program för stöd till regionala organisationer som CILSS, IGADD, SADCC och arbiska Maghrebunionen och andra mellanstatliga organisationer i Afrika och i andra delar av världen för att förstärka övergri­pande program och öka deltagandet av icke-statliga organisationer tillsam­mans med landsbygdsbefolkning,

b)

utveckla mekanismer för att underlätta tekniksamarbete och främja sådant samarbete som en beståndsdel i allt externt bistånd och inom ätgärder som gäller tekniska biståndsprojekt inom offentlig eller privat sektor,

c)

främja samarbete mellan de olika medverkande i miljö- och utveck­lingsprogram,

d)   uppmuntra tillkomsten av representativa organisationsstrukturer för

att utveckla och bevara samarbete mellan organisationer.

Medel för genomförande

a)       Finansiering och kosmadsberäkning

12.60  Konferenssekretariatet har uppskattat totalkostnaden per år (1993 -

2000) för att genomföra åtgärderna inom detta programområde till cirka 1,0

miljarder dollar, inklusive cirka 500 miljoner dollar från Världssamfundet

som bidrag eller som förmånliga krediter. Dessa uppskattningar avser endast

att ge en antydan om storleksordningen och har inte granskats av regering­

arna. De verkliga kostnaderna och finansiella vUlkoren, däribland även

eventuella icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vUka särskilda strate­

gier och program regeringarna beslutar om att genomföra.

b)       Vetenskapliga och tekniska medel

12.61  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av regionala och internationella organisationer inom området, främja

utveckling av inhemskt tekniskt kunnande och tekniköverföring.

c)       Kunskapsutveckling

12.62  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd av regionala och intemationeUa organisationer inom området:

183

184

a)

Stödja och/eller stärka de institutioner som är verksamma inom den     Skr. 1992/93:13 allmänna utbildningen, bl.a. lokala medier, skolor och lokala gmpper,

b)

öka den allmänna utbildningsnivån.

d) Kapacitetsuppbyggnad

12.63 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd av internationella och regionala organisationer inom omrädet, stödja medlemmarna i de lokala landsbygdsorganisationerna och tillsätta fler rådgi­vare som arbetar på lokal nivå.

Kapitel 13

Skr. 1992/93:13

Hantering av känsliga ekosystem: hållbar utveckling av bergsområden

Inledning

13.1

Bergsområden utgör viktiga källor för vatten, energi och biologisk mångfald. De är även källor för sådana viktiga resurser som mineraler, skogsprodukter, jordbruksprodukter och rekreation. Som ett viktigt ekosy­stem i vår planets komplicerade och sammanhängande ekologi är bergsmil­jöer avgörande för det globala ekosystemets överlevnad. Bergsområdenas ekosystem är emellertid stadda i snabb förändring. De är känsliga för accele­rerande jorderosion, jordskred och en snabb minskning av mångfalden vad gäller livsmiljöer för växter och djur samt genetiska resurser. Pä det mänsk­liga planet karakteriseras bergsbefoikningar av utbredd fattigdom bland bergsbor och förluster av nedärvd kunskap. Som en följd av detta genomgår de flesta bergsområden en miljöförstöring. Därför måste åtgärder vidtas omedelbart som syftar till en riktig hantering av bergsresurser och social och ekonomisk utveckling för bergsbefolkningar.

13.2

Cirka 10 procent av världens befolkning är beroende av bergsresurser. En mycket större andel utnyttjar dessa resurser, främst vatten. Bergsområ­den utgör en reserv för biologisk mångfald och utrotningshotade arter.

13.3

Detta kapitel omfattar två programområden som ytterligare illustra­tion till problemet med känsliga ekosystem inom jordens alla bergsområden. Dessa är:

A.   Att utveckla och förbättra kunskaper om bergsekosystemens ekologi

och hållbara utveckling

B.   Att främja en integrerad utveckling av avrinningsområden och alterna­

tiva försörjningsmöjligheter

Programområden

A. Att utveckla och förbättra kunskaper om bergs­ekosystemens ekologi och hållbara utveckling

Bakgmnd

13.4   [REDACTED_EFTERNAMN] är mycket känsliga för ekologiska obalanser på grund av männi­

skans aktivitet eller naturliga påverkan. Bergsområden hör till områden som

är känsligast för klimatförändringar i atmosfären. Behovet av information

om ekologi, naturtillgångar och social och ekonomisk verksamhet är påtag­

ligt.[REDACTED_EFTERNAMN] och bergssluttningar hyser en rikedom av ekologiska system. På

grand av sina vertikala dimensioner skapar bergen gradienter vad gäller tem­

peratur, nederbörd och instrålning. En bergssluttning kan omfatta ett flertal

klimatsystem, t.ex. tropiskt, subtropiskt, tempererat samt alpint klimat, som

alla utgör ett mikrokosmos av en större mångfald av livsmiljöer. Kunska-

185

perna om bergsekosystem är emellertid bristfälliga. Det är därför nödvän-     Skr. 1992/93:13 digt att skapa en global bergsdatabank för att kunna upprätta program som bidrar till en hållbar utveckling av bergsekosystem.

Mål

13.5    Målen för detta programområde är:

a)

Att göra undersökningar av olika resurser i form av jord, skog, vatten, grödor, växter och djur som förekommer i bergsekosystem, med beaktande av internationella och regionala organisationers arbete,

b)

att hantera och skapa databaser och informationssystem för att under­lätta en integrerad hushållning med (Kh miljöutvärdering av bergsekosy­stem, med beaktande av internationella och regionala organisationers ar­bete,

c)

att med de lokala samhällenas deltagande förbättra och bygga upp be­fintlig kunskapsbas om mark- och vattenekologi med avseende på den tek­nologi och de jordbmks- och miljövårdsmetoder som tillämpas i världens bergsregioner,

d)   att skapa och stärka ett kommunUcationsnät och en informationscent­

ral för organisationer som är engagerade i frågeställningar som rör bergsom­

råden,

e)   att genom lämpliga mekanismer, inklusive lagstiftning och andra in­

strument på regional nivå, förbättra samordningen av regionala insatser för

att skydda känsliga bergsekosystem

f)   att få fram den information som behövs för att upprätta databaser och

informationssystem som kan underlätta en utvärdering av miljörisker och

naturkatastrofer i bergsekosystem.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

13.6    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Stärka befintliga institutioner eller upprätta nya institutioner på lokal, nationell och regional nivä för att skapa en tvärvetenskaplig kunskapsbas om bergsekosystem vad avser mark- och vattenekologi,

b)

främja nationell politik som ger lokalbefolkningar incitament för an­vändning och överföring av mUjövänlig teknologi och miljövänliga jord­bruks- och markvärdsmetoder,

c)

bygga upp kunskapsbasen och förståelse genom att skapa mekanismer för samarbete och informationsutbyte mellan nationella och regionala insti­tutioner som arbetar med känsliga ekosystem,

d)   uppmuntra politik som stimulerar jordbrakare och lokala befolkningar

till insatser för miljövård och förnyelse,

e)   diversifiera bergsekonomier bl.a. genom att skapa och/eller stärka tu­

rism i överensstämmelse med en integrerad hushållning med bergsresurser,

f)   integrera all verksamhet vad gäUer skogsvård, betesmarksvård och vilt­

vård på sä sätt att speciella bergsekosystem bevaras,

186

g) inrätta lämpliga naturreservat i representativa artrika områden.

b) Information

Skr. 1992/93:13

13.7    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda intemationella och regionala organisationer:

a)

Upprätthålla och bygga upp analyssystem CKh kapacitet för meteorolo­gisk, hydrologisk och fysisk övervakning som omfattar klimatvariation och vattenfördelning i olika bergsregioner på jorden,

b)

genomföra en inventering av olika resurser i form av jord, skog, vat­ten, grödor och växt- och djurgenetiska resurser, med prioritet för utrot­ningshotade resurser. Genetiska resurser bör skyddas in situ genom att un­derhålla och inrätta skyddade omräden, förbättra traditionella jordbruks-och djurhällningsmetoder och starta program för värdering av resursernas potentieUa värde,

c)

inventera de omräden som är mest utsatta för erosion, översvämningar, jordskred, jordbävningar, laviner och andra naturrisker,

d)   inventera bergsområden som hotas av luftföroreningar från angrän­

sande industri- och stadsområden.

c) IntemationelU och regionalt samarbete

13.8    Nationella regeringar och mellanstatliga organisationer bör:

a)

Samordna det regionala och internationella samarbetet och underlätta informations- och erfarenhetsutbyte mellan fackorganen. Världsbanken, IFAD och andra intemationeUa och regionala organisationer, nationeUa re­geringar, forskningsinstitutioner och icke-statliga organisationer som är en­gagerade i utveckling av bergsområden,

b)

uppmuntra skapandet av regionala, nationella och internationella nät­verk för folkliga initiativ och verksamheter hos internationella, regionala och lokal icke-statliga organisationer som är engagerade i utveckling av bergsområden, t.ex. FN-universitetet (UNU), instituten för skogsklädda berg (WMI), Internationellt centrum för integrerad utveckling av bergsom­råden (ICMOD), Internationella bergsförbundet (IMS), Afrikanska bergs-förbundet och Andinska bergsförbundet, fömtom att stödja dessa organisa­tioner vad gäller informations- och erfarenhetsutbyte,

c)

skydda känsliga bergsekosystem genom lämpliga mekanismer, inklu­sive lagstiftning och andra instrament pä regional nivå.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

13.9    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000)

för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 50 miljo­

ner dollar frän det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga kredi­

ter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive ickekoncessioneUa villkor, beror bl.a. på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

187

b) Vetenskapliga och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

13.10  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, stärka pro­

gram för vetenskaplig forskning och teknologisk utveckling, med spridning

via nationella och regionala institutioner, speciellt vad gäller meteorologi,

hydrologi, skogsvetenskap, markvetenskaper och botanikvetenskaper.

c) Kunskapsutveckling

13.11  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Starta utbildningsprogram för miljöanpassad teknologi och metoder som lämpar sig för bergsekosystem,

b)

stödja högre utbildning genom olika forskningsstipendier för studier av miljöförhållanden i bergsområden, särskilt för sökande från bergsbefolk­ningar,

c)

organisera miljöundervisning för jordbrukare, särskilt kvinnor, för att förbättra landsbygdsbefolkningens förståelse av de ekologiska frågeställ­ningarna i samband med en hållbar utveckling av bergsekosystem.

d) Kapacitetsuppbyggnad

13.12  Regeringar (Kh andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, bygga upp

nationella och regionala instutionella baser som kan bedriva forskning (Kh

UtbUdning och sprida information om en hållbar utveckling av ekonomier i

känsliga ekosystem.

B. Att främja en integrerad utveckling av avrinnings­områden och altemativa försörjningsmöjligheter

Bakgrund

13.13

Nästan halva världens befolkning påverkas på olika sätt av bergens ekologi och förstöring av avrinningsområden. Cirka 10 procent av världens befolkning lever på de högre sluttningama inom bergsområden medan cirka 40 procent lever på de angränsande medelhöga och låga avrinningsområ­dena. Dessa avrinningsområden drabbas av allvarliga miljöproblem, t.ex. står en stor del av jordbruksbefolkningen inom Andernas bergsområden i SydamerUca inför en snabb försämring av jordresurserna. På samma sätt ho­tas bergs- och höglandsområden i Himalaya, Sydostasien CKh Öst- och Cen­tralafrika, som lämnar viktiga bidrag till jordbraksproduktion, av att tvingas odla marginella jordar på grand av befolkningsökningen. Inom många områ­den förvärras problemen ytterligare av överbetning, avskogning och minsk­ning av vegetationstäcket.

13.14

Jorderosion kan fä förödande konsekvenser för det stora antal männi­skor på landsbygden som är beroende av regnbevattnat jordbruk inom

bergsområden. Fattigdom, arbetslöshet, ohälsa och dåliga sanitära förhål-

188

landen är utbredda. Att främja integrerade program för utveckling av avrin- Skr. 1992/93:13 ningsområden genom ett effektivt deltagande av lokalbefolkningen är ett viktigt medel för att förhindra ytterligare ekologiska obalanser. En integre­rad syn behövs vad gäller att bevara, förbättra och utnyttja mark-, vatten-, växt- och djurresurser samt mänskliga resurser. Att skapa alternativa för­sörjningsmöjligheter, särskilt genom att utarbeta sysselsättningsprojekt för att öka produktivitetsbasen, kommer dessutom att vara av stor betydelse för att förbättra levnadsstandarden bland den stora landsbygdsbefolkning som lever inom bergsekosystem.

Mål

13.15  Målen för detta programområde är:

a)

Att senast år 2000 utveckla ändamålsenlig planering och administra­tion av markanvändning för både odlingsbar jord och icke-odlingsbar mark inom avrinningsområden i bergstrakter för att förhindra jorderosion, öka produktion av biomassa och upprätthålla den ekologiska balansen,

b)

att främja inkomstinbringande aktiviteter, t.ex. hållbar turism, fiske och gruvdrift, som inte är skadlig för miljön och förbättra infrastrukturen och den sociala servicen, bl.a. för att skydda lokala samhällens och ur­sprungsbefolkningens försörjningsmöjligheter,

c)

att utveckla tekniska och institutionella system i de berörda länderna för att hindra effekterna av naturkatastrofer genom riskbegränsande åtgär­der, indelning i riskzoner, early warningsystem, evakueringsplaner och kris­förråd.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

13.16  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Vidta åtgärder mot jorderosion och främja erosionsbekämpningsåtgär-der inom alla sektorer,

b)

tillsätta arbetsgrapper eller kommittéer för utveckling av avrinnings­områden som komplement till befintliga institutioner för att samordna inte­grerade tjänsterpå alla administrativa nivåer tiU stöd för lokala initiativ vad gäller kreatursskötsel, fiske, trädgårdsodling och landsbygdsutveckling på alla administrativa nivåer,

c)

öka befolkningens deltagande i förvaltning av lokala resurser genom lämplig lagstiftning,

d)   stödja icke-statliga organisationer cKh andra privata grupper som bi­

står lokala organisationer och samhällen med att utarbeta projekt som är av­

sedda att öka lokalbefolkningens deltagande i beslutsprocessen,

e)   skapa mekanismer för att bevara hotade områden som skulle kunna

utnyttjas för viltvård eller för att bevara den biologiska mångfalden eller an­

vändas som nationalparker,

f) utveckla nationell politik i syfte att ge jordbrakare och lokalbefolk-

189

ningar incitament att vidtaga bevarandeåtgärder och använda miljöanpassad     Skr. 1992/93:13 teknik,

g) vidta åtgärder för att skapa inkomster från hemindustrier och föräd­lingsindustrier för jordbruksprodukter, t.ex. odling och förädling av medici­nalväxter och ktyddväxter,

h) vidta ovannämnda åtgärder med beaktande av kravet att kvinnor, in­klusive kvinnor i ursprangsbefolkningar och lokala samhällen, skall delta i full utsträckning i utvecklingen.

b) Infomiation

13.17   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Upprätthålla och bygga upp kapacitet för systematiska observationer och utvärdering på nationell, delstatiig eller provinsiell nivå för att få fram information för dagligt arbete och utreda de miljömässiga, sociala och eko­nomiska konsekvenserna av olika projekt,

b)

taga fram information om alternativa försörjningsmöjligheter och di-versifierade produktionssystem på bynivå vad gäller ettåriga grödor och trädgrödor, boskap, fjäderfä, biodling, fiske, byindustrier, marknader, transport och inkomstmöjligheter, med beaktande av kvinnornas roll och kravet att integrera dem i planerings- och genomförandeprocessen.

c) Intemationellt och regionalt samarbete

13.18   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Stärka de internationella forsknings- och utbildningsinstitutens roll, t.ex. Konsultativa gruppen för internationella jordbraksforskningscentra (CGIAR) och IntemationeUa rådet för jordmånsforskning och markvård (IBSRAM) samt regionala forskningscentra, t.ex. instituten för skogsklädda berg (WMI) och Internationellt centrum för integrerad utveckling av bergs­områden (ICMOD), vad gäller att bedriva tillämpad forskning av betydelse för utveckling av avrinningsområden,

b)

främja regionalt samarbete och informationsutbyte mellan länder som delar samma bergskedjor och flodområden, särskilt sådana som drabbas av bergskatastrofer och översvämningar,

c)

upprätthålla och upprätta samarbete med icke-statliga organisationer och andra privata grapper som är engagerade i utveckling av avrinningsom-räden.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

13.19   Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 13

miljarder dollar, inklusive ca. 1,9 miljarder dollar från det intemationeUa

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge-

190

farliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska     Skr. 1992/93:13 kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

13.20  Finansiering av arbetet med att skapa alternativa försörjningsmöjlig­

heter inom bergsekosystem bör ses som ett led i ett lands program mot fattig­

dom eller för alternativa försörjningsmöjligheter, vilket också behandlas i

kapitel 3 (Åtgärder mot fattigdom) och kapitel 14 (Att främja ett hållbart

jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling) i Agenda 21.

b) VetenskapUga och tekniska medel

13.21  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Överväga att starta försöksprojekt som förenar miljöskydds- och ut­vecklingsfunktioner med särskild tonvikt på vissa traditionella miljövårds­metoder eller system som har en gynnsam inverkan på miljön,

b)

utveckla teknologier för särskilda förhållanden vad gäller avrinnings-områden och jordbruk på grundval av en deltagandeprocess mellan lokala kvinnor och män, forskare och rådgivare som genomför experiment och för­sök om jordbruksförhållanden,

c)

främja teknologi som är billig, enkel och lätt för lokalbefolkningen att tillägna sig vad avser bevarande av växtlighet som erosionsskydd, metoder för fuktighetsbevarande in situ och förbättring av skördemetoder, foderpro­duktion och agroforestty.

c) Kunskapsutveckling

13.22  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Främja en multidisciplinär och tvärsektoriell syn vad gäller utbildning av och kunskapsspridning till lokalbefolkningar på en rad områden, t.ex. hemindustrisystem, bevarande och användning av odlingsbar och icke-od­lingsbar jord, behandling av dräneringssystem och påfyllnad av grundvatten, kreatursskötsel, fiske, agroforestty och trädgårdsodling,

b)

utveckla kunskaper genom att ge tUlgång till utbildning, hälsovård, energi och infrastruktur,

c)

höja lokalt medvetande och lokal beredskap för att förebygga och linda katastrofer, i kombination med bästa tillgängliga teknik för larm och progno­ser.

d) Kapacitetsuppbyggnad

13.23                                                                                           Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, utveckla och

stärka nationella centra för förvaltning av avrinningsområden för att upp­

muntra till en allsidig syn på de miljömässiga, sociala, ekonomiska, tekniska,

lagstiftningsmässiga, finansiella och administrativa aspekterna och ge stöd

191

till beslutsfattare, administratörer, fältpersonal och jordbrakare vad gäller    Skr. 1992/93:13 utveckling av avrinningsområden.

13.24 Den privata sektorn och lokala samhällen bör, i samarbete med natio­nella regeringar, främja utveckling av den lokala infrastrakturen, inklusive kommunikationsnät, utveckling av mini- eller mikrokraftverk för att stödja hemindustrier samt tillträde till marknader.

192

Kaptiel 14

skr. 1992/93:13

Att främja ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling

Inledning

14.1

Är 2025 kommer 83 procent av världens befolkning, som då väntas uppgå till 8,5 miljarder, att leva i utvecklingsländerna. Det är emellertid osä­kert huravida de tillgängliga resurserna och den befintiiga tekniken räcker till för att tillgodose denna växande befolknings behov av mat och andra jordbruksprodukter. Jordbraket måste klara denna utmaning, i första hand genom att öka produktionen på den mark som redan används för detta ända­mål och genom att undvika ytterligare användning av mark som endast mar­ginellt lämpar sig för odling.

14.2

Jordbraks- och miljöpolitik samt makroekonomisk politik behöver ändras radikalt pä både nationell och internationell nivå, i såväl de utveck­lade länderna som utvecklingsländerna, för att skapa förutsättningar för ett hållbart långsiktigt jordbmk och en hållbar landsbygdsutveckling (SARD). Huvudmålet för SARD är att öka livsmedelsproduktionen på ett hållbart sätt (Kh ttygga livsmedelsförsörjningen. För detta behövs utbildningsinitia­tiv, ekonomiska incitament och utveckling av ny teknik för att säkerställa en hållbar försörjning med från näringssynpunkt fullvärdiga livsmedel, tillgång till dessa livsmedel för utsatta grupper (Kh produktion för marknader, syssel­sättnings- och inkomsttillfällen för att minska fattigdom samt naturresurs­hantering och miljövård.

14.3

Högsta prioritet måste ges till bevarande och förbättring av de bättre jordbraksjordarnas kapacitet för att livnära en växande befolkning. Det är emellertid också nödvändigt att bevara och rehabilitera naturresurserna pä sämre jordar för att bibehålla förhållandet mellan jordbmksareal och antalet invånare. Huvudmedlen för genomförandet av SARD är reformer av jord­brakspolitik och jordreform, aktivt och allmänt deltagande, diversifiering av inkomster, markvärd och en bättre hushållning med insatsvaror. Ett fram­gångsrikt genomförande av SARD är i stor utsträckning beroende av stöd (Kh deltagande frän landsbygdsbefolkningen, nationella regeringar, den pri­vata sektom och det intemationeUa samarbetet, inklusive tekniskt (Kh ve­tenskapligt samarbete.

14.4

Detta kapitel omfattar följande programområden:

A.   Översyn av jordbrukspolitik, planering och integrerad programutform­

ning mot bakgrand av jordbrakets många olika funktioner, särskilt med

sikte på en ttygg livsmedelsförsörjning och en hållbar utveckling

B.   Att säkerställa människors deltagande i och främja kunskapsutveckling

för ett hållbart jordbrak

C. Att förbättra jordbruksproduktion och jordbrakssystem genom att kom­binera jordbruksarbete med annat arbete och utveckling av infrastraktu­ren

13 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

193

D.    Information om markanvändningsplaner och utbildning för jordbruks-     Skr. 1992/93:13

sektorn

E. Markvård och markrehabilitering

F. Vatten för hållbar livsmedelsproduktion och landsbygdsutveckling

G.   Bevarande och hållbart nyttjande av växtgenetiska resurser för livsme­

del och ett hållbart jordbruk

H. Bevarande och hållbart nyttjande av djurgenetiska resurser för ett håll­bart jordbruk

1. Integrerad skadedjursbekämpning inom jordbruket

J, En hållbar växtnäringsbalans för att öka livsmedelsproduktionen

K. Förändring av energiförsörjningen på landsbygden för att öka produkti­viteten

L. Utvärdering av effekterna av ultraviolett strålning på växter och djur till följd av uttunning av det stratosfäriska ozonskiktet

Programområden

A. Översyn av jordbrukspolitik, planering och integrerad programutformning mot bakgrund av jordbrukets många olika funktioner, särskilt med sikte på en trygg livsmedelsförsörjning och en hållbar utveckling

Bakgrund

14.5

Det är nödvändigt att integrera de frågor som rör hållbar utveckling med analys och planering av jordbrukspolitiken i alla länder, särskilt i ut­vecklingsländerna. Rekommendationer bör leda direkt till utarbetande av realistiska och operativa medel och långsiktiga planer och program, som i sin tur leder till konkreta åtgärder. Genomförandet av dessa åtgärder bör stödjas och följas upp.

14.6

En sammanhängande nationell politik för ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling (SARD) saknas på många håll, inte bara i ut­vecklingsländerna. Särskilt de ekonomier som genomför en övergång från planekonomi till marknadsinriktade system behöver en sädan politik för att bygga in miljöaspekterna i ekonomisk verksamhet, inklusive jordbruk. Alla länder behöver utförligt utvärdera följderna av en sådan politik för resulta­ten inom livsmedels- och jordbrukssektorn, en ttygg livsmedelsförsörjning, välfärden på landsbygden och internatione i. handelsrelationer för att göra det möjligt för dem att besluta om lämpliga förebyggande åtgärder. Huvud­målet för en politik för en ttygg livsmedelsförsörjning i detta sammanhang är att åstadkomma en väsentlig ökning av jordbruksproduktionen pä ett håll­bart sätt och en väsentiig förbättring av människors tUlgång till en livsme-delsförsöijning som är tillräcklig och lämplig från kulturell synpunkt.

14.7

Välbetänkta politiska beslut vad gäller internationell handel och kapi-

194

talflöden omfattar även ätgärder för att övervinna (a) bristande medveten- Skr. 1992/93:13 het om de miljökostnader som följer av sektorspecifik och makroekonomisk politik och följaktligen av det hot som dessa kostnader innebär för en hållbar utveckling (b) otillräcklig kompetens och erfarenhet vad gäller att bygga in aspekter som rör en hållbar utveckling i politik och program och (c) bristfäl­liga analys- och övervakningsverktyg.'

Mål

14.8    Målen för detta programområde är:

a)

Att senast 1995 se över och vid behov införa ett program för att inte­grera miljö- och utvecklingsfrågorna med analyser av politik inom livsme­dels- och jordbrukssektorn och analyser, utformning och genomförande av relevant makroekonomisk politik,

b)

att senast 1998 bibehålla och vid behov utveckla operativa planer, pro­gram och åtgärder tvärs över sektorsgränserna, inklusive program och åtgär­der för att på hållbar basis öka livsmedelsprodukton och en ttygg livsmedels­försörjning inom ramen för en hållbar utveckling,

c)

Att senast 2005 bevara och öka utvecklingsländernas, särskilt de minst utvecklade ländernas, kapacitet för självständig hantering av politik, pro­gramutformning och planering.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.9    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Se över den nationella politiken för en ttygg livsmedelsförsöijning, in­klusive säkerställande av tillräckliga kvantiteter, tillräcklig stabilitet och till­gång till livsmedel för aUa hushåll,

b)

se över nationell och regional jordbrakspolitik med avseende bl.a. pä utrikeshandel, prispolitik, växelkurspolitik, jordbrukssubventioner och -skatter samt en organisation för regional ekonomisk integration,

c)

genomföra politik för att i positiv riktning påverka frågan om besitt­ningsrätt och äganderätt till mark, med beaktande av den minsta areal per enhet som behövs för att bibehålla produktionsnivåer och förhindra ytterli­gare styckning av jordbraksfastigheter,

d)  studera demografiska tendenser och befolkningsrörelser för att kunna

fastställa kritiska områden vad gäller jordbruksproduktion,

e)  utforma, införa och följa upp politik, lagar och bestämmelser samt inci­

tament som leder till hållbart jordbruk, hållbar landsbygdsutveckling och

förbättrad livsmedelsförsörjning samt till utveckling och överföring av lämp­

lig jordbruksteknik, inklusive, där så är lämpligt, långsiktigt hållbara jord­

brukssystem med minimal användning av insatsvaror,

f)   stödja nationella och regionala förvarningssystem genom stödprojekt

för en ttygg livsmedelsförsörjning med övervakning av tillgång till och efter-

' Några av frågoma inom detta programområde presenteras i kapitel 3 i Agenda 21

(Fattigdomsbekämpning).

195

frägan på livsmedel och faktorer som påverkar hushållens tillgång till livsme-     Skr. 1992/93:13 del,

g) se över sin politik med sikte på att förbättra skörd, lagring, förädling, distribution och marknadsföring av produkter på lokal, nationell och regio­nal nivå,

h) utforma och genomföra integrerade jordbruksprojekt knutna till andra resurshanteringsverksamhet, t.ex. bruk av betesmark, skogsbruk och vilt­vård,

i) främja social och ekonomisk forskning och politik till stöd för en hållbar utveckling av jordbruket, särskilt inom känsliga ekosystem och tätbefolkade områden,

j) observera lagrings- och distributionsproblem som påverkar livsmedel­ens tillgänglighet; stödja forskning, där så är nödvändigt, för att övervinna dessa problem samt samarbeta med producenter och distributörer för att in­föra förbättrade förfaranden och system.

b) Information

14.10  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer.

a)

Samarbeta aktivt för att öka och förbättra information om förvarnings­system för livsmedel och jordbruk på såväl regional som nationell nivå,

b)

undersöka och bedriva forskning för att ta fram basinformation om si­tuationen vad gäller naturresurser av betydelse för livsmedels- och jord­bruksproduktion samt om planering för alt kunna bedöma hur olika slags resursanvändning påverkar dessa resurser och utveckla metoder och analys­verktyg, t.ex. miljöredovisningar.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

14.11  FN-organ som FAO, Väridsbanken, IFAD och GATT, regionala or­

ganisationer, bilaterala biståndsorgan och andra organ bör, inom ramen för

sina respektive mandat, åta sig uppgifter i samarbete med nationella rege­

ringar inom följande verksamheter:

a)

Tillämpa, på subregional nivå, integrerade strategier för en hållbar ut­veckling av jordbruket och livsmedelsförsörjning som använder sig av de möjligheter som erbjuds av regional produktion och handel, inklusive orga­nisationer för regional ekonomisk integration, för att ttygga livsmedelsför­sörjningen,

b)

inom ramen för målet att uppnå en hållbar utveckling av jordbruket och gällande internationella principer om handel och miljö främja ett mera öppet och icke-diskriminerande handelssystem som utesluter orättvisa han­delshinder, vilket tillsammans med annan politik skall underiätta ytterligare integrering av jordbruks- och miljöpolitik så att de stöder varandra,

c)

stärka och upprätta nationella, regionala och internationella system och nätverk för att öka insikten om samspelet mellan jordbruk och miljö, specificera miljöanpassad teknik och underlätta utbyte av information om informationskällor, politik och analysteknik och analysverktyg.

196

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.12 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 3 miljarder doUar, inklusive ca. 450 miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.13 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer, ge jordbm-karhushåll och jordbrukssamhällen stöd för användning av teknik för för­bättrad livsmedelsproduktion och livsmedelsförsörjning, inklusive lagring, kontroll av produktionen och distribution.

t) Kunskapsutveckling

.14.14 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Angagera och utbilda lokala ekonomer, planerare och analytiker för att genomföra översyn av nationell och internationell politik och utveckla strukturer för ett hållbart jordbruk,

b)

införa lagstiftning för att främja kvinnors rätt till jord och undanröja fördomar som hindrar dem från att delta i landsbygdsutveckling.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.15  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, stärka jord­

bruks-, naturresurs- och planeringsministerier.

B. Att säkerställa människors deltagande i och främja kunskapsutveckling för ett hållbart jordbrak

Bakgmnd

14.16                                                                                           Åtgärderna under denna rabrik knyter samman politik och integrerad

resurshantering. Ju större kontroll ett samhälle har över de resurser som det

är beroende av, desto större blir motivationen för utveckling av ekonomiska

oCh mänskliga resurser. Trots detta måste, för att säkerställa en avvägning

meUan långsiktiga och kortsiktiga behov, politiken bestämmas av den natio­

nella regeringen. Åtgärderna nedan betonar självtillit och samarbete, infor­

mationsutbyte och stöd till användarorganisationer. Tonvikten bör läggas på

ledningsmetoder, överenskommelser om ett förändrat resursutnyttjande, de

197

rättigheter och skyldigheter som hör samman med användning av mark, vat-     Skr. 1992/93:13 ten och skog, marknadens funktion, priser och tiUgång tUl information, kapi­tal och insatsvaror. Detta kräver utbildning (Kh kapacitetsuppbyggnad för att människor skall ta ett större ansvar för insatser för en hällbar utveckling.

Mål

14.17  Målen för detta programområde är:

a)

Att främja större allmänt medvetande om betydelsen av folkligt delta­gande och folkliga organisationer, särskilt kvinnogrupper, ungdomar, ur­sprangsbefolkningar och befolkningar som lever under ockupation, lokala samhällen och småjordbrukare, för ett håUbart jordbruk CKh en hållbar landsbygdsutveckling,

b)

att säkerstäUa att människor på landsbygden, särskUt kvinnor, små­jordbrukare, jordlösa, urinvånare och människor som lever under ockupa­tion, får tillgång pä rättvisa villkor tiU jord, vatten och skogsresurser och till teknik, finansiering, marknadsföring, förädling och distribution,

c)

att stärka och utveckla ledningen av och kapaciteten hos landsbygds­människors organisationer samt rådgivningstjänster (Kh decentralisera be­slutsfattandet tfll lägsta lokala nivå.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.18  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivä, bör med

stöd från berörda intemationeUa och regionala organisationer:

a)

Utveckla och förbättra integrerade rådgivningstjänster för jordbruks­frågor och landsbygdsorganisationer och genomföra åtgärder för naturre­surshantering och en ttygg livsmedelsförsörjning, med beaktande av de olika behoven inom naturahushåUsjordbruket och marknadsinriktad produktion,

b)

se över och ändra inriktningen på befintliga åtgärder för att uppnä tUl­gång tiU jord, vatten (Kh skogsresurser för fler befolkningsgrapper och sä­kerstäUa likaberättigande för kvinnor och andra eftersatta grapper, med sär­skild tonvikt på landsbygdsbefolkningar, ursprangsbefolkningar, människor som lever under (Kkupation (Kh lokala samhäUen,

c)

upprätta tydliga äganderättigheter (Kh tUldela andra rättigheter (Kh skyldigheter vad avser jord tUl individer eller samhällen för att uppmuntra till investeringar i jordresurser,

d)   utarbeta riktiinjer för en decentraliseringspolitik för landsbygdsut­

veckling genom omorganisering och stärkande av landsbygdsinstitutioner,

e)   utforma politik beträffande rådgivning, utbUdning, prissättning, distri­

bution av insatsvaror, krediter och skatter för att ge de nödvändiga incita­

menten och rättvis tUlgång för fattiga människor till tjänster för produktions­

stöd,

f) tillhandahålla stödtjänster och utbildning, med beaktande av olikhet-

 Några av frågoma inom detta programområde presenteras i kapitel 8 i Agenda 21

(Att integrera miljö och utveckling i beslutsfattandet) och i kapitel 37 (Nationella me­

kanismer (Kh intemationellt samarbete för kapacitetsuppbyggnad.

198

erna vad beträffar jordbruksförhållanden (Kh jordbruksmetoder inom olika Skr. 1992/93:13 områden; största möjliga användnig av insatsvaror som produceras pä plats och minimal användning av externa insatsvaror; största möjliga användning av lokala naturresurser och hushällning med fömybara energikällor samt upprättande av nätverk för utbyte av information om alternativa jordbruks­metoder.

b) Information

14.19  Regeringar CKh andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, samla, analy­

sera och sprida information om mänskliga resurser, regeringars roll, lokala

samhällen och icke-statliga organisationer vad beträffar socialt nytänkande

och strategier för landsbygdsutveckling.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

14.20  Vederbörande internationella och regionala organ bör:

a)

Intensifiera sitt samarbete med icke-statliga organisationer för att samla och sprida information om folkligt deltagande och folkliga organisa­tioner och människor som lever under ockupation, försök med olika meto­der för utveckling baserade på ett aktivt deltagande från befolkningens sida och utbildning för kunskapsutveckling och för att stärka landsbygdsorganisa­tioners ledningsstrukturer,

b)

medverka till att få fram information som finns tillgänglig hos icke-stat­liga organisationer och främja ett internationellt ekologiskt jordbruksnät­verk för att påskynda utveckling och tillämpning av ekologiska jordbruksme­toder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.21  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 4,4

miljarder dollar, inklusive ca. 650 miljoner dollar frän det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.22  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a) Uppmuntra människorna att delta i utveckling och överföring av jord-

199

bruksteknik, med utnyttjande av ursprangsbefolkningens ekologiska kun-     Skr. 1992/93:13 skaper och metoder,

b) upprätta tillämpad forskning om metoder baserade pä befolkningens deltagande i beslutsprocessen, ledningsstrategier och lokala organisationer.

c)       Kunskapsutveckling

14.23  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, anordna ad­

ministrativ och teknisk utbildning för regeringstjänstemän och medlemmar

av resursanvändargrupper vad gäller principerna, användningen och fördel­

arna med befolkningens deltagande i landsbygdsutveckling.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

14.24  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda intemationella och regionala organisationer, införa led­

ningsstrategier och -mekanismer, t.ex. redovisnings- och revisionstjänster

för organisationer och institutioner på landsbygden för kunskapsutveckling,

och delegera administrativt och ekonomiskt ansvar tiU den lokala nivån vad

gäller beslutsfattande, insamling av skatter och avgifter och betalningar.

C. Att förbättra jordbruksproduktion och jordbrukssystem genom att kombinera jordbruksarbete med annat arbete och utveckling av infrastrukturen

Bakgrund

14.25  Jordbruket måste intensifieras för att tillgodose framtida behov av va­

ror och uhdvika ytterligare spridning av jordbrak till marginella jordar och

intrång på känsliga ekosystem. Ökad användning av externa insatsvaror och

utveckling av specialiserad produktion och specialiserade jordbrukssystem

tenderar att göra jordbruket sårbarare för miljöpåfrestningar och konjunk­

tursvängningar. Därför är det nödvändigt att intensifiera jordbmket genom

att diversifiera produktionssystem för att uppnå maximal effektivitet vad gäl­

ler resursutnyttjande samtidigt som de miljömässiga och ekonomiska ris­

kerna minimeras. Där det inte finns möjlighet till intensifiering av jord­

brukssystem bör man finna och utveckla andra sysselsättningstillfällen inom

eller utanför jordbraket, t.ex. hemindustrier, viltexploatering, fiskodling

och fiske, lätt tillverkningsindustri inom byar, förädling av jordbraksvaror,

jordbruksbaserade näringar, rekreation, turism m.m.

Mål

14.26  Målen för detta programområde är:

a)

Att förbättra produktiviteten inom jordbraket på ett hållbart sätt och öka diversifiering, effektivitet, en ttygg livsmedelsförsöijning och inkomster på landsbygden samtidigt som riskema för ekosystem minimeras,

b)

att öka jordbrukarnas självtillit när det gäller att utveckla och förbättra

200

infrastrakturen på landsbygden och underlätta överföring av miljöanpassad     Skr. 1992/93:13 teknik för integrerade produktions- (Kh jordbrakssystem, inklusive inhemsk teknik och ett hållbart utnyttjande av biologiska och ekologiska processer, inklusive kombinerat skogs- och jordbrak, hållbar vUtvård, fiskodling, in­landsfiske och kreatursskötsel,

c) att skapa sysselsättningstillfällen såväl inom som utanför jordbruket, särskilt bland fattiga människor och dem som är bosatta inom marginella områden, med beaktande av förslagen om alternativ sysselsättning bl.a. inom regnfattiga områden.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.27  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla och till jordbrukarhushåll lära ut integrerade jordbmksmeto­der, t.ex. växelbruk, användning av organisk gödsel och annan teknik för att minska användning av jordbrukskemikalier, olika slags teknik för näringstill­försel och effektivt utnyttjande av externa insatsvaror, förbättrad teknik för att utnyttja avfall och biprodukter och förebygga förluster före och efter skörden, med särskilt beaktande av kvinnornas roll,

b)

skapa sysselsättningstillfällen utanför jordbruket genom privata små­skaliga enheter för förädling av jordbraksprodukter, servicecentra för lands­bygden och andra förbättringar vad gäller infrastrukturen,

c)

främja och förbättra finansiella nätverk på landsbygden som utnyttjar lokala investeringsresurser,

d)   säkerställa den vUctigaste infrastrakturen för att ta emot insatsvaror

och tjänster för jordbruket, samt för marknadsföring på nationella och lo­

kala marknader, och minska livsmedelssvinn,

e)   starta och upprätthålla kartläggningar av jordbruk, försök med lämplig

teknik på de enskilda jordbraken och en dialog med landsbygdssamhäUen

för att upptäcka begränsningar och flaskhalsar och finna lösningar,

f)   analysera och utpeka möjligheter till ekonomisk integrering av jord­

bruk och skogsbruk samt vatten och fiske och vidta effektiva åtgärder för

att stimulera skogsvård och trädodling på jordbrak som ett sätt att utnyttja

resurser,

b) Information

14.28  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Analysera effekterna av tekniska uppfinningar och incitament på jord-brukarhushållens inkomster och välfärd,

b)

starta och underhälla program, säväl inom som utanför jordbraket, för att samla in och dokumentera ursprungsbefolkningars kunskaper.

c)

Samarbete och samordning på interaationell (Kh regional nivå

14.29 Intemationella institutioner, som t.ex. FAO (Kh IFAD, internatio-

201

nella centra för jordbruksforskning som CGIAR och regionala centra bör Skr. 1992/93:13 genomföra undersökningar av världens viktigaste jordbruksekosystem, de­ras utbredning, ekologiska och socioekonomiska egenskaper, känslighet för försämring (Kh produktionspotential. Resultaten skulle kunna ligga till grand för utveckling och utbyte av teknik och för samarbete vad gäller regio­nal forskning.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.30  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 10

miljarder dollar, inklusive ca. 1,5 miljarder dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.31  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, stärka forsk­

ning om system för jordbruksproduktion inom områden med olika möjlig­

heter och jordbruksekologiska zoner, inklusive jämförande analyser av in­

tensifiering, diversifiering (Kh olika nivåer på externa och interna insatsva­

ror.

c) Kunskapsutveckling

14.32  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Främja utbildning och yrkesutbildning för jordbrukare och lands­bygdssamhällen genom formell och icke-formell undervisning,

b)

starta medvetande- och utbildningsprogram för företagare, företagsle­dare, bankfolk (Kh köpmän vad avser tjänster för landsbygden och teknik för småskaliga enheter för förädling av jordbruksvaror.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.33  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Förbättra sin organisatoriska kapacitet för att behandla frägor i sam­band med verksamhet utanför jordbrak (Kh utveckling av industri på lands­bygden,

b)

öka kreditmöjligheterna och landsbygdsinfrastruktur vad gäller föräd­lingsindustri, transport och marknadsföring.

202

D. Information om markanvändningsplaner och utbildning        Skr. 1992/93:13 för jordbrukssektom

Bakgrund

14.34

Olämplig (Kh okontrollerad markanvändning är en av de viktigaste orsakerna till förstöring och utarmning av markresurser. För närvarande an­vänds mark ofta utan hänsyn till resursernas verkliga potential, förmåga att tåla belastningar (Kh begränsningar samt till olikheterna i resurserna. Värl­dens befolkning, som nu uppgår till 5,4 miljarder, beräknas uppgå till 6,25 miljarder vid sekelskiftet. Behovet av att öka livsmedelsproduktionen för att tillgodose befolkningens ökande behov kommer att innebära ett enormt ttyck på alla naturresurser, inklusive mark.

14.35

Fattigdom och undernäring är redan endemiska inom mänga områ­den. Förstöringen av jordbruks- och miljöresurser är ett stort problem. Tek­nik för att öka produktionen samtidigt som jord- och vattenresurser bevaras finns redan, men används inte i någon större utsträckning eller systematiskt. En systematisk strategi behövs för att definiera en hållbar markanvändning och hållbara produktionssystem i varje land och klimatzon, inklusive de eko­nomiska, sociala och institutionella mekanismer som är nödvändiga för genomförande,'

Mål

14.36  Målen för detta programområde är:

a)

Att harmonisera planeringsförfaranden, fä jordbrukare att delta i pla­neringsprocessen, samla information om markanvändning, konstraera och upprätta databaser, avgränsa markområden med liknande potential, ta reda på resursproblem och resursvärden som behöver beaktas vid upprättande av mekanismer för att främja en effektiv och miljöanpassad resursanvändning,

b)

att upprätta organ för jordbruksplanering pä nationell (Kh lokal nivä för att fastställa prioriteringar, kanalisera resurser och genomföra program.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.37  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Upprätta och stärka planering, hantering, utbUdning och information för användning av jordbruksmark och för markresurser pä nationell och lo­kal nivå,

b)

starta (Kh underhålla grupper för planering, hantering och värd av jordbruksmarksresurser inom distrikt (Kh byar för att medverka vid pro­blemidentifiering, utarbetande av lösningar vad gäller teknik och markvård och genomföra projekt.

' Några av dessa frågor presenteras i kapitel 10 i Agenda 21 (En integrerad syn på planering och hushållning av markresurser).

203

b) Information

Skr. 1992/93:13

14.38  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Samla, kontinuerligt övervaka, uppdatera och sprida information, där sä är möjligt, om resursutnyttjande och levnadsförhållanden, klimat-, vat­ten- och jordfaktorer samt om markanvändning, fördelning av vegetations­täcket och djurarter, användning av vilda växter, produktionssystem och av­kastning, kostnader och priser och sociala och kulturella faktorer som kan påverka användning av jordbraksmark och angränsande mark,

b)

starta program för att sprida information och främja diskussion och bil­dande av ledningsgrupper.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

14.39  Vederbörande FN-organ och regionala organisationer bör:

a)

Stärka eller tillsätta internationella, regionala och subregionala tek­niska arbetsgmpper med särskUda direktiv och budgetar för att främja en integrerad användning av markresurser för jordbrak, planering, datainsam­ling och användning av simuleringsmodeller för produktion samt informa­tionsspridning,

b)

utarbeta internationellt godtagbara metoder för upprättande av data­baser, beskrivning av markanvändning och målövergripande optimering.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

14.40  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 1,7

miljarder doUar, inklusive ca. 250 miljoner dollar frän det internationella

samfundet i bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.41  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla databaser och geografiska informationssystem för att lagra och presentera fysisk, social och ekonomisk information om jordbruk och ekologiska zoner och utvecklingsområden,

b)

genom målövergripande optimering välja kombinationer av markan­vändning och produktionssystem som är lämpliga för markområden och stärka leveranssystem (Kh lokala samhällens deltagande,

c)

uppmuntra integrerad planering vad gäller avrinningsområden och landskap för att minska jordförluster och skydda yt- och grundvattenresurser

frän kemisk förorening.

204

c) Kunskapsutveckling

Skr. 1992/93:13

14.42 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utbilda specialister och planeringsgrapper pä nationell, distrikts- och bynivå genom formella och informella kurser och genom studieresor och samverkan,

b)

genom mediaprogram, konferenser och seminarier uppmuntra diskus­sion på alla niväer om policyfrågor och utvecklings- och miljöfrågor som är av betydelse för användning och vård av jordbruksmark.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.43 Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Inrätta kartläggnings- och planeringsenheter för markresurser på na­tionell, distrikts- och bynivå för att fungera som kontaktpunkter och länkar mellan olika institutioner och vetenskapsgrenar och mellan regeringar och människorna,

b)

upprätta eller stärka statliga och internationella institutioner med an­svar för undersökningar, hantering och utveckling av jordbruksresurser, ra­tionalisera och stärka rättsliga strukturer och tillhandahålla utrustning och tekniskt bistånd.

E. Markvård och markrehabilitering 

Bakgrund

14.44  Markförstöring är ett stort miljöproblem, som drabbar stora landom­

råden i såväl utvecklade länder som utvecklingsländer. Problemet med jord­

erosion är särskilt akut i utvecklingsländerna, medan problemen med för-

saltning, vattensjuk mark, förorenad jord och minskad bördighet ökar i alla

länder. Markförstöringen är allvarig eftersom produktiviteten inom enorma

landområden avtar jämsides med en snabb befolkningsökning och ökade

krav på att jorden skall producera mer livsmedel, fibrer och bränsle. Åtgär­

der mot markförstöring, särskilt i utvecklingsländerna, har hittiUs haft be­

gränsad framgång. Nu behövs välplanerade långsiktiga nationella och regio­

nala markvårds- och rehabiliteringsprogram, med starkt politiskt stöd och

tillräcklig finansiering. Medan markanvändningsplanering och zonindelning

tillsammans med bättre markvård bör vara lösningen på lång sikt är det ange­

läget att hejda markförstöringen och starta markvårds- och rehabiliterings­

program inom de hårdast drabbade och mest utsatta områdena.

Mål

14.45  Målen för detta programområde är:

a) Att före år 2000 se över och vid behov genomföra undersökningar av

nationella markresurser som omfattar områden där marken har förstörts

samt omfattningen och svårighetsgraden av markförstöringen,

205

b) att utarbeta och genomföra en heltäckande politik och ett heltäckande     Skr. 1992/93:13 program som leder till att förstörda områden återställs och riskområden be­varas samt förbättra den allmänna planeringen, hanteringen och använd­ningen av markresurser och bevara jordens bördighet med sikte på en håll­bar utveckling av jordbruket.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.46 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utarbeta och genomföra program för att undanröja de fysiska, sociala och ekonomiska orsakema till markförstöring, t.ex. arrendesystem, han­delssystem och strukturer för jordbrukspriser som leder till en olämplig markanvändning,

b)

ge incitament och, där så är lämpligt och möjligt, ställa resurser till för­fogande för lokala samhällens deltagande i planering, genomförande och un­derhållande av egna markvårds- och rehabiliteringsprogram,

c)

utarbeta och genomföra program för rehabilitering av mark som har blivit vattensjuk eller förstörts av försaltning,

d)   utarbeta och genomföra program för en successiv hållbar användning

av mark som inte har odlats men som kan vara lämpad för jordbruk.

b) Information

lA.Vl Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Göra periodiska undersökningar för att bedöma omfattningen av sina markresurser och deras tillstånd,

b)

stärka och upprätta nationella databaser för markresurser, med uppgif­ter om omräden där marken har förstörts och omfattningen och svårighets­graden av markförstöringen samt om områden som hotas av förstöring, och utvärdera utfallet av de markvårdsoch rehabiliteringsprogram som har star­tats,

c)

samla information om och dokumentera inhemska markvårds- och re­habiliteringsmetoder och jordbrukssystem som underlag för forsknings- och rådgivningsprogram.

c) Samarbete och samordning på internationell och regional nivå

14.48 Berörda FN-organ, regionala och icke-statliga organisationer bör:

a)

Utarbeta prioriterade markvårds- och rehabiliteringsprogram, inklu­sive rådgivning för regeringar och regionala organisationer,

b)

upprätta regionala och subregionala nätverk för vetenskapsmän och tekniker så att dessa kan utbyta erfarenheter, utarbeta gemensamma pro­gram och sprida framgångsrik teknik för markvård och rehabilitering.

206

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kosmadsberäkning

14.49 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 5 miljarder dollar, inklusive ca. 800 miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.50 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer, hjälpa jord­brukssamhällen att undersöka och främja platsspecifikt teknik- och jord­brukssystem som bevarar och rehabiliterar jorden samtidigt som jordbruks­produktionen ökas, däribland markvård genom kombinerad skogs- och jordbruksodling, terrassering och blandodling.

c)       Kunskapsutveckling

14.51  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, utbilda fält­

personal och markanvändare i inhemsk och modern teknik för markvård och

rehabilitering och bör inrätta utbildningsmöjligheter för rådgivningsperso­

nal och markanvändare.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

14.52  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla och stärka den nationella kapaciteten vad avser forskningsin­stitutioner för att utarbeta och tillämpa effektiva förfaranden för markvård och rehabilitering som lämpar sig för markanvändarnas sociala, ekonomiska och fysiska förhållanden,

b)

samordna all politik och alla strategier och program för markvård och rehabilitering, med pågående program som har beröringspunkter med detta område, t.ex. nationeUa planer för miljöåtgärder, handlingsplanen för tro­piskt skogsbruk och nationella utvecklingsprogram.

F. Vatten för hållbar livsmedelsproduktion och landsbygdsutveckling

14.53  Detta programområde behandlas i kapitel 18 (Skydd av kvalitet och

tillgång på färskvattenresurser), programområde F.

207

G. Bevarande och hållbart nyttjande av växtgenetiska

Skr. 1992/93:13

resurser för livsmedel och ett hållbart jordbruk

Bakgmnd

14.54 Växtgenetiska resurser för jordbruket är oumbärliga för att tUlgodose framtida livsmedelsbehov. Hoten mot dessa resurser växer och insatser för att bevara, utveckla och utnyttja den biologiska mångfalden lider av brist på finansiering och personal. Många befintliga genbanker är inte tillräckligt säkra och i vissa fall är förlusten av den växtgenetiska mångfalden lika stor i genbanker som på fältet.

14.55

Huvudmålet är att säkra världens genetiska resurser och bevara dem för ett hållbart nyttjande. För detta är det nödvändigt att utarbeta ätgär­der som underlättar bevarande och användning av växtgenetiska resurser, nätverk av in situ genetiska skyddsområden och användning av sådana hjälp­medel som ex situsamlingar och genbanker. Särskild tonvikt kan läggas på uppbyggnad av inhemsk kapacitet för beskrivning, utvärdering och använd­ning av växtgenetiska resurser för jordbruket, särskilt vad gäller marginella grödor och andra underutnyttjade eller outnyttjade arter, inklusive trädarter för kombinerat jord- och skogsbruk. Senare åtgärder kan omfatta konsolide­ring och effektiv drift av nätverk av in situmarkvårdsområden och använd­ning av sådana hjälpmedel som ex situ-samlingar och genbanker.

14.56

De befintliga nationella och internationella mekanismema för ut­värdering, studier, övervakning och användning av växtgenetiska resurser för att öka livsmedelsproduktionen lider av stora luckor och brister. Den be­fintliga institutionella kapaciteten och de befintliga strukturerna och pro­grammen är i allmänhet otillräckliga och i många fall underfinansierade. Det sker en genetisk erosion av värdefulla arter som används inom vegetabilie-produktion. Den befintliga mångfalden vad gäller sådana arter används inte i den utsträckning som skulle vara möjligt för att öka livsmedelsproduktio­nen på ett håUbart sätt.*

Mål

14.57 Målen för detta programområde är:

a)

Att snarast genomföra en första regenerering och en säker duplicering av befintliga ex situsamlingar på global basis,

b)

att genom gemensamma insatser, inklusive utbildning, inom ramen för nätverk av samverkande institutioner samla och studera växter som kan vara användbara för att öka livsmedelsproduktionen,

c)

att senast år 2000 anta politik och stärka eller starta program för beva­rande och hållbart nyttjande av växtgenetiska resurser, in situ inom enskilda jordbruk och ex-situ, för livsmedel CKh jordbruket, som skall integreras med strategier och program för ett hållbart jordbrak,

d)    att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa en rättvis fördelning av

de fördelar och resultat som uppnås av forskning och utbildning vad gäller

växtförädling mellan producenterna och användaraa av växtgenetiska resur­

ser.

* Åtgärdema inom detta programoipråde hänger samman med vissa av åtgärderna i

208

kapitel 15 i Agenda 21 (Bevarande av den biologiska mångfalden).

Ätgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.58  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla och stärka institutionell kapacitet och institutionella struktu­rer och program för vård och användning av växtgenetiska resurser för livs­medelsproduktion och jordbruk,

b)

stärka och igångsätta forskning inom den offentliga sektorn om utvär­dering och nyttjande av ovannämnda resurser med sikte pä att uppnå målen om ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling,

c)

utveckla system för förökning, utbyte och spridning av ovannämnda re­surser (frö- och växtmaterial), särskilt i utvecklingsländerna, och övervaka, kontrollera och utvärdera införandet av nya växter,

d)   utarbeta planer eller program för prioriterade åtgärder som syftar till

att bevara och på ett hållbart sätt nyttja ovannämnda resurser på grundval,

där sä är lämpligt, av studier av dessa resurser i enskilda länder,

e)   främja diversifiering av odling inom jordbrukssystem, inbegripet od­

ling av nya växter som kan vara av betydelse för livsmedelsproduktion,

f)   främja nyttjande av och forskning om otillräckligt kända växter och

grödor som kan vara av värde för livsmedelsproduktion,

g)   stärka den nationella kapaciteten för nyttjande av ovannämnda resur­

ser och växtförädling och fröproduktion genom såväl specialiserade institu­

tioner som jordbrukssamhällen.

b) Information

14.59  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla strategier för nätverk av in situ genetiska skyddsområden och användning av sädana hjälpmedel som ex situ-samlingar på enskilda jord­bruksenheter, genbanker och liknande teknik,

b)

upprätta nätverk för ex situ-bassamlingar,

c)

med jämna mellanrum se över och rapportera om situationen vad gäl­ler ovannämnda resurser, med utnyttjande av befintliga system och förfaran­den,

d)   klassificera och utvärdera det växtgenetiska material som har samlats,

sprida information för att underlätta användning av samlingar av detta mate­

rial och utvärdera den genetiska variationen i samlingarna.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

14.60  Berörda FN-organ och regionala organisationer bör:

a) Stärka Globala systemet för bevarande och hållbart nyttjande av växt­genetiska resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk, bl.a. genom att påskynda utvecklingen av Globala informations- och förvarningssystemet för att underlätta informationsutbyte; utveckla metoder för att främja över­föring av miljöanpassad teknik, särskilt till utvecklingsländerna, och vidta

209

U Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

ytterligare åtgärder för att säkerställa jordbrukarnas rättigheter ("farmers     Skr. 1992/93:13 rights"),

b)

utveckla subregionala, regionala och globala nätverk för växtgenetiska resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk in situ inom skyddsområ­den,

c)

utarbeta periodiska rapporter om den globala situationen vad beträffar växtgenetiska resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk,

d)   utarbeta en löpande handlingsplan för globalt samarbete om växtgene­

tiska resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk,

e)   stödja inför 1994 Fjärde internationella tekniska konferensen om beva­

rande och hållbart nyttjande av växtgenetiska resurser för livsmedelspro­

duktion och jordbruk, som skall anta den första globala rapporten och den

första globala handlingsplanen om bevarande och hållbart nyttjande av växt­

genetiska resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk,

f)   anpassa Globala systemet till utfallet av förhandlingarna om en kon­

vention om biologisk mångfald.

lyiedel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.61  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 600

miljoner dollar, inklusive ca. 300 miljoner dollar frän det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.62  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla grundforskning inom områden som växttaxonomi och växt­geografi, med utnyttjande av framsteg t.ex. inom datavetenskap, molekylär-genctik och in vitro ftysförvaring,

b)

utveckla större samarbetsprojekt mellan forskningsprogram i utveck­lade länder och utvecklingsländer, särskilt vad gäller förbättring av otillräck­ligt kända eller försummade grödor,

c)

främja kostnadseffektiv teknik för att hålla dubbla uppsättningar av ex situ-samlingar (som också kan användas av lokala samhällen),

d)  vidareutveckla teknik för bevarande av arter in situ och tekniska meto­

der för att förena detta med ex situ-insatser.

c) Kunskapsutveckling

14.63 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)   Främja universitetskurser inom miljövetenskap på såväl grandnivå     Skr. 1992/93:13

som doktorandnivå för drift av anläggningar för bevarande av växtgenetiska

resurser för livsmedelsproduktion och jordbruk och för utformning och ge­nomförande av nationella program för sädana resurser,

b)

höja medvetandet hos rådgivningsverksamheten för jordbrukare för att knyta samman verksamhet för att bevara växtgenetiska resurser med an-vändarkollektiv,

c)

utarbeta utbildningsmaterial för att främja verksamhet för att bevara och utnyttja växtgenetiska resurser pä lokal nivä.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.64  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, införa natio­

nell politik för rättsskydd beträffande växtgenetiska resurser för livsmedels­

produktion och jordbrak och stärka verksamhetens rättsliga ställning, bl.a.

genom långsiktiga finansiella åtaganden beträffande genbanker och andra

verksamheter.

H. Bevarande och hållbart nyttjande av djurgenetiska resurser för ett hållbart jordbruk

Bakgmnd

14.65  Behovet av att såväl kvantitativt som kvalitativt öka animalieproduk­

tionen och antalet dragdjur gör det nödvändigt att bevara den befintliga

mångfalden av djurraser för att tillgodose framtidens krav, bl.a. för använd­

ning inom biotekniken. Vissa lokala djurraser har, utöver deras sociokultu­

rella värde, unika egenskaper vad gäller anpassning, motståndskraft mot

sjukdomar och speciella fördelar och bör bevaras. Dessa lokala raser hotas

av utrotning till följd av införandet av exotiska raser och förändringar i sy­

stem för animalieproduktion.

Mål

14.66  Målen för detta programområde är:

a)

Att sä utförligt som möjligt räkna upp och beskriva alla djurraser som används inom animalieproduktion och starta ett tioårigt handlingsprogram,

b)

att starta och genomföra handlingsprogram för att fastställa vilka raser som är i riskzonen, med detaljer om riskernas karaktär och lämpliga åtgär­der för bevarande,

c)

att starta och genomföra program för utveckling av inhemska raser för att säkerställa deras överlevnad och undvika risken för att de ersätts med nya raser eller till följd av korsningsprogram.

211

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.67   Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utarbeta planer för bevarande av utrotningshotade populationer, in­klusive insamling och lagring av sperma/embryon, bevarande av inhemska raser på enskilda jordbruk eller bevarande in situ,

b)

planera och genomföra strategier för utveckling av raser,

c)

välja ut inhemska populationer på grundval av deras regionala bety­delse och genetiska sällsynthet för ett tioårsprogram och senare göra ytterli­gare ett urval av inhemska raser för utveckling.

b) Information

14.68   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, förbereda

och utföra en nationell inventering av tUlgängliga djurgenetiska resurser.

Frysförvaring bör ges företräde framför beskrivning och utvärdering. Ut­

bildning i teknik för bevarande och utvärdering bör särskilt uppmärksam­

mas.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

14.69   Vederbörande FN-organ och andra internationellaoch regionala or­

gan bör:

a)

Främja upprättandet av regionala genbanker, i den män detta är moti­verat, på grundval av tekniskt samarbete mellan utvecklingsländer,

b)

behandla, lagra och analysera djurgenetiska data på global nivå och även upprätta en global förteckning och ett globalt förvarningssystem för ut­rotningshotade raser; utvärdera på global basis vetenskaplig och mellanstat­iig styrning av program för och översyn av regional och nationell verksam­het; utveckla metoder, normer och standarder (inklusive internationella överenskommelser), övervaka genomförandet av dessa och av tekniskt och ekonomiskt bistånd i detta sammanhang,

c)

utarbeta och offentliggöra en allsidig databas för djurgenetiska resur­ser, med beskrivningar av varje ras, dess härstamning, släktskap med andra raser, populationens storlek och en begränsad uppsättning av biologiska egenskaper och produktionsegenskaper,

d)    utarbeta och offentliggöra en global förteckning över hotade lant­

bruksraser för att nationella regeringar skall kunna vidta åtgärder för att be­

vara utrotningshotade raser och vid behov ansöka om tekniskt bistånd.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.70   Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 200

212

miljoner doUar, inklusive ca. 100 miljoner dollar frän det intemationella Skr. 1992/93:13 samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.71  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Använda databaser och enkäter för att upprätta en global inventering,

b)

utnyttja ftysförvaring av arvsmassa, bevara allvarligt hotade raser och annat material som kan användas för att rekonstruera gener.

c) Kunskapsutveckling

14.72  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Anordna utbildningskurser för sina medborgare för att bygga upp det kunnande som behövs för insamling och behandling av data och för samman­ställning av representativa urval av genetiskt material,

b)

underlätta för forskare och chefer att upprätta en informationsbas för inhemska djurraser och främja program för att utveckla och bevara viktigt djurgenetiskt material.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.73  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Inrätta centra för artificiell insemination inom landet och in situ upp­födningsanläggningar,

b)

främja program och tillhörande fysisk infrastruktur inom landet för be­varande och utveckling av djurraser samt förstärkande av den nationella ka­paciteten för förebyggande åtgärder vad gäller utrotningshotade raser.

I. Integrerad skadedjursbekämpning inom jordbruket 

Bakgrund

14.74  Prognoser för världens livsmedelsbehov pekar på en 50 procentig ök­

ning till år 2000 och ännu en fördubbling av denna siffra till år 2050. Enligt

försiktiga räkningar förloras 25-50 procent av den årliga skörden till följd av

angrepp av skadedjur. Sjukdomar bland djur som orsakas av skadedjur leder

också till stora förluster och förhindrar inom mänga områden en utveckling

av animalieproduktionen. Skadedjursbekämpningen har dominerats av be­

kämpning med kemiska medel, men en alltför flitig användning av dessa me­

del har medfört negativa verkningar för jordbruksbudgetar, människors

hälsa och miljön samt den internationella handeln. Nya problem vad gäller

213

skadedjur visar sig hela tiden. Integrerad skadedjursbekämpning, vilken be- Skr. 1992/93:13 står i en kombination av biologisk bekämpning, motståndskraftiga växtsor­ter, lämpliga jordbruksmetoder och minimal användning av kemiska be­kämpningsmedel, erbjuder de bästa möjlighetema för framtiden eftersom den garanterar avkastning, minskar kostnaderna, är miljövänlig och bidrar till ett hållbart jordbrak. Integrerad skadedjursbekämpning bör gå hand i hand med lämplig övervakning av bekämpningsmedel för att göra det möj­ligt att reglera dessa medel, inbegripet handeln med dem, och en säker han­tering, inklusive avfallshantering, av bekämpningsmedlen, särskilt sädana som är giftiga och stabila.

Mål

14.75  Målen för detta programområde är:

a)

Att senast år 2000 förbättra tjänster för växtskydd och djurhälsa, inklu­sive mekanismer för att begränsa distribution och användning av bekämp­ningsmedel, och tUlämpa de internationella etiska principerna för distribu­tion och användning av bekämpningsmedel,

b)

att förbättra och genomföra program för att genom jordbrukarnät-verk, rådgivningstjänster och forskningsinstitutioner ge jordbrakare tillgäng till integrerad skadedjursbekämpning,

c)

senast 1998 upprätta operativa och interaktiva nätverk mellan jordbru­kare, forskare och rådgivningstjänster för att främja och utveckla integrerad skadedjursbekämpning.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.76  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Se över och reformera den nationella politiken och nationella mekanis­mer för att säkerställa en säker och lämplig användning av bekämpningsme­del, t.ex. prissättningsåtgärder, brigader för skadedjursbekämpning, pris­strukturen vad gäller insatsvaror och produktion samt politik och handlings­planer för integrerad skadedjursbekämpning,

b)

utveckla och anta effektiva system för att kontrollera och övervaka förekomsten av skadedjur och sjukdomar inom jordbruket och distribution och användning av bekämpningsmedel på landsnivån,

c)

uppmuntra forskning och utveckling vad gäller målspecifika bekämp­ningsmedel som är lättnedbtytbara efter användning,

d)   säkerställa att bekämpningsmedel märks på ett sådant sätt att jordbru­

kare fär överskådlig information om säker hantering, användning och kvitt-

blivning.

b) Information

\

A.11

Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

214

a)   Sammanställa och harmonisera befintlig information och befintliga     Skr. 1992/93:13

program om användning av bekämpningsmedel som har förbjudits eller

kraftigt begränsats i olika länder,

b)

sammanställa, dokumentera och sprida information om biologiska och organiska bekämpningsmedel samt om traditionella och andra relevanta kunskaper och färdigheter vad gäller bekämpningsmetoder utan användning av kemikalier,

c)

genomföra nationella undersökningar för att sammanställa basinfor­mation om användning av bekämpningsmedel i varje land och biverkning­arna för människors hälsa och miljön samt vidta lämpliga åtgärder.

c) Samarbete och samordning pä intemationeU och regional nivå

14.78  Vederbörande FN-organ och regionala organisationer bör:

a) Införa ett system för insamling, analys och spridning av kvantitativ och kvalitativ information om den årliga förbrukningen av bekämpningsmedel och deras inverkan på människors hälsa och miljön,

b)

stärka regionala tvärvetenskapliga projekt och upprätta nätverk för in­tegrerad skadedjursbekämpning för att demonstrera de sociala, ekonomiska och miljömässiga fördelarna av denna metod för livsmedel och avsalugrödor inom jordbruket,

c)

utveckla en välfungerande integrerad skadedjursbekämpning, som be­står i ett urval av biologiska, fysiska och kulturella bekämpningsmetoder samt kemiska bekämpningsmedel, med beaktande av särskilda regionala förhållanden.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.79  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 1,9

miljarder dollar, inklusive ca. 285 miljoner dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

14.80  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, inleda forsk­

ning inom jordbruksenheter om utveckling av teknik fÖr skadedjursbekämp­

ning utan användning av kemikalier.

c) Kunskapsutveckling

14.81                                                                                           Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

215

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)   Utarbeta och genomföra utbildningsprogram för arbetssätt och teknik     Skr. 1992/93:13

för integrerad skadedjursbekämpning i syfte att informera beslutsfattare,

forskare, icke-statliga organisationer och jordbrukare,

b)   utbilda rådgivande personal och säkra jordbrukares och kvinnogrup­

pers deltagande i användning av sunda odlingsmetoder och skadedjursbe­

kämpning inom jordbruket som utesluter kemikalier.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.82  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, stärka den

nationella offentliga verksamheten och kontrollorgan för skadedjursbe­

kämpning och överföring av teknik för en integrerad skadedjursbekämp­

ning.

J. En hållbar växtnäringsbalans för att Öka livsmedels­produktionen

Bakgmnd

14.83

Minskningen av växtnäringsämnen i jorden är ett allvarligt problem som leder tUl att jordens bördighet avtar, särskilt i utvecklingsländerna. För att upprätthåUa jordens produktionsförmåga kan FAOs program för en håll­bar växtnäringsbalans vara av värde. I Afrika söder om Sahara är mängden växtnäringsämnen som frigörs från samtliga källor för närvarande tre till fyra gånger större än tillförseln, och nettoförlusten beräknas till ca 10 miljoner ton årligen. Som en följd av detta sker en uppodling av allt fler marginella jordar och känsliga ekosystem, vUket leder till ytterligare jordförstöring och andra miljöproblem. Syftet med en integrerad växtnäringsbalans är att sä­kerställa en hållbar försörjning med växtnäringsämnen för att öka den fram­tida avkastningen utan att skada miljön och jordens produktionsförmåga.

14.84

I många utvecklingsländer ökar befolkningen med drygt 3 procent om året och den nationella jordbruksproduktionen har släpat efter livsmedels­behoven. Målet för dessa länder bör vara att öka jordbruksproduktionen med minst 4 procent per är utan att förstöra jordens produktionsförmåga. Detta kräver ökad jordbruksproduktion inom de bästa jordbruksområdena genom effektivt utnyttjande av insatsvaror. Det kommer också att krävas ut­bUdad arbetskraft, tillgång till energi, lämpliga redskap och lämplig teknik, växtnäringsämnen och jordförbättring.

Mål

14.85  Målen för detta programområde är:

a)

Att senast år 2000 utveckla och i alla länder bedriva systemet med inte­grerad tillförsel av växtnäringsämnen och optimera tillgängen pä gödsel och andra växtnäringsämnen,

b)

att senast år 2000 upprätta och underhälla den institutionella och

mänskliga infrastrukturen för att effektivisera beslutsfattande vad gäller jor-

_

dens produktionsförmåga.

c) att utveckla och sprida nationeUt och internationellt tekniskt kunnande     Skr. 1992/93:13 till jordbrukare, rådgivare, planerare och beslutsfattare vad gäller ny och be­fintlig miljöanpassad teknik och strategier för att öka jordens produktions­förmåga för att främja ett långsiktigt hållbart jordbruk.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.86   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utforma och tillämpa strategier för att varaktigt förbättra jordens pro­duktionsförmåga med sikte på en hållbar jordbruksproduktion och anpassa berörda jordbrukspolitiska instrament därefter,

b)

integrera organiska och oorganiska näringsämneskällor med ett system för att upprätthålla jordens produktionsförmåga och fastställa behoven av mineralgödsel,

c)

fastställa behoven av växtnäringsämnen, utforma strategier och opti­mera användningen av både organiska och oorganiska källor för att öka jordbruksproduktionens effektivitet,

d)    utveckla och uppmuntra processer för återföring av organiskt och oor­

ganiskt avfall till jorden utan att skada miljön, växternas tillväxt eller männi­

skors hälsa.

b) Information

14.87   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Upprätta "nationalräkenskaper" för växtnäringsämnen, inklusive till­försel (insatser) och förluster (frigörande) och upprätta balansräkningar och prognoser,

b)

undersöka den tekniska och ekonomiska potentialen hos olika närings­ämneskällor, inklusive nationella fyndigheter, och möjligheten att förbättra tillgången på organiska källor, avfall, matjord tillverkad av bortkastat orga­niskt material och biologisk kvävefixering.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

14.88   Vederbörande FN-organ, t.ex. FAO, de internationella jordbruks­

forskningsinstituten och icke-statliga organisationer, bör samarbeta när det

gäller att genomföra informations- och PR-kampanjer för systemet med in­

tegrerad tillförsel av näringsämnen, förbättring av jordens effektiva produk­

tionsförmåga och information om sambandet mellan dessa och miljön.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.89   Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 3,2

217

miljarder doUar, inklusive ca. 475 miljoner dollar från det internationella Skr. 1992/93:13 samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.90  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla platsspecifik teknik på referensplatser och jordbrukares åk­rar som är anpassad till de rådande sociala, ekonomiska och miljömässiga förhållandena genom forskning byggd på ett välfungerande samarbete med lokalbefolkningen,

b)

stärka tvärvetenskaplig internationell forskning och tekniköverföring vad gäller odlingsoch jordbrukssystem och förbättra tekniken för produk­tion av biomassa in situ och hantering av organiska restprodukter samt tek­nik för kombinerat skogs- och jordbruk.

c) Kunskapsutveckling

14.91  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utbilda rädgivningspersonal och forskare i hantering av växtnärings­ämnen, odlings- och jordbrukssystem och ekonomisk värdering av effek­terna av tillförsel av växtnäringsämnen,

b)

utbilda jordbrukare och kvinnogrupper i hantering av växtnäringsäm­nen, med särskild betoning på bevarande och produktion av matjord.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.92  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Utveckla lämpliga institutionella mekanismer för utformning av politik för styrning av program för integrerad tillförsel av växtnäringsämnen genom en interaktiv process med deltagande av jordbrukare, forskare, rådgivnings­tjänster och andra samhällssektorer,

b)

där sä är lämpligt, stärka befintliga rådgivningstjänster och utbilda per­sonal, utveckla och pröva ny teknik och underlätta införandet av metoder för att förbättra och upprätthålla jordens maximala produktionsförmåga.

K. Förändring av energiförsörjningen på landsbygden för att öka produktiviteten

Bakgrund

14.93                                                                                            I många länder svarar inte energiförsörjningen mot utvecklingsbeho­

ven, betingar ett högt pris och är föga pålitlig. Inom landsbygdsområden i

218

utvecklingsländerna är de huvudsakliga energikällorna brännved, skördere- Skr. 1992/93:13 ster och gödsel, tillsammans med djurens och människornas energi. Mer in­tensiv energitillförsel behövs för att öka arbetskraftens produktivitet och för att skapa inkomster. Därför bör politik och teknik vad gäller energi pä lands­bygden främja en blandning av kostnadseffektiva fossila och fömybara ener­gikällor som i sig själv är hällbar och säkrar ett hållbart jordbruk. Lands­bygdsområden tillför energi i form av ved. Potentialen hos jordbruket och det kombinerade skogs- och jordbraket samt gemensamt ägda resurser för att producera fömybar energi har långt ifrån realiserats. Förverkligandet av en hållbar landsbygdsutveckling hör nära samman med mönstren för tillgång och efterfrågan i fråga om energi.

Mäl

14.94   Målen för detta programområde är:

a)

Att senast år 2000 inleda och uppmuntra en process för övergång frän ohållbara energikällor till miljöanpassad energiförsörjning inom landsbygds­samhällen, dvs. strukturerade och diversifierade energikällor, genom att åstadkomma alternativa, nya och fömybara energikällor,

b)

att öka tillgången på energi för landsbygdshushåll och jordbruksrelate-rade industriella behov genom planering och lämplig tekniköverföring och utveckling,

c)

att genomföra tillitsprogram på landsbygden som gynnar en hällbar ut­veckling av fömybara energikällor och mer effektiv energianvändning.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

14.95   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Främja försöksplaner och försöksprojekt vad gäller mekanisk och ter-misk kraft (förgasare, biomassa, soltorkningsanläggningar, vindpumpar och förbränningssystem) som är lämpliga och bör kunna underhällas på ett tUl­fredsställande sätt,

b)

starta och främja energiprogram på landsbygden som stöds av teknisk utbildning, banker och tillhörande infrastruktur,

c)

intensifiera forskning och utveckling, diversifiering och bevarande av energi, med beaktande av behovet av effektivt utnyttjande och miljöanpas­sad teknik.

b) Information

14.96   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a) Samla in och sprida information om energiförsörjning på landsbygden

' Åtgärderna inom detta programområde hänger samman med några av åtgärdema i

kapitel 9 i Agenda 21 (Skydd av atmosfären).

219

220

och efterfrägemönster som päverkar energibehoven inom hushåll, jordbruk     Skr. 1992/93:13 och jordbruksrelaterad industri,

b) analysera energi- och produktionsuppgifter för olika sektorer för att fastställa energibehoven på landsbygden.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

14.97  Vederbörande FN-organ och regionala organisationer bör, med ut­

nyttjande av den erfarenhet och information som är tillgänglig hos icke-stat­

liga organisationer inom detta omräde, utbyta erfarenheter frän länder och

regioner om planeringsmetoder för energiförsörjning på landsbygden för att

främja en effektiv planering och val av kostnadseffektiv teknik.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

14.98  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 1,8

miljarder dollar, inklusive ca. 265 miljoner dollar frän det internationella

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

14.99  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a)

Intensifiera forskning inom den offentliga och privata sektorn i utveck­lingsländer och industriländer om föraybara energikällor för jordbruket,

b)

genomföra forskning och överföring av energiteknik vad gäller bio­massa- och solenergi för jordbraksproduktion och efterskördsarbete.

c) Kunskapsutveckling

14.100 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer, höja det all­

männa medvetandet vad beträffar energiproblem pä landsbygden, varvid de

fömybara energikällornas ekonomiska och miljömässiga fördelar bör beto­

nas.

d) Kapacitetsuppbyggnad

14.101 Regeringar (Kh andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer:

a) Skapa nationella institutionella mekanismer för energiplanering på

landsbygden och en hantering som skulle effektivisera produktiviteten inom     Skr. 1992/93:13 jordbrukssektorn och nä ut till byar och hushåll,

b) stärka rådgivningsverksamhet och hjälpa lokala organisationer att ge­nomföra planer och program för nya och fömybara energikällor på bynivå.

L. Utvärdering av effektema av ultraviolett strålning på växter och djur tillföljd av uttunning av det stratosfäriska ozonskiktet

Bakgmnd

14.102 Ökningen av den ultravioletta strålningen till följd av uttunning av

det stratosfäriska ozonskiktet är ett fenomen som har dokumenterats i

många delar av världen, särskilt på södra halvklotet. Det är följaktligen vik­

tigt att utvärdera dess följder för växt-,och djurliv samt för en hållbar utveck­

ling av jordbruket.

Mål

14.103 Målet för detta programområde är att genomföra forskning för att

fastställa följderna av ökad ultraviolett strålning till jordytan till följd av ut­

tunning av det stratosfäriska ozonskiktet och följderna för växt- och djurliv

inom de drabbade områdena samt för jordbruket och, där så är lämpligt,

utveckla strategier som syftar till att lindra dessa negativa följder.

Åtgärder

Lednings- och hanteringsfrågor

14.104 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd från berörda internationella och regionala organisationer, vidta nödvän­

diga åtgärder inom de drabbade områdena, inklusive institutionellt samar­

bete, för att underlätta genomförande av forskning och utvärdering av följ­

derna av ökad ultraviolett strålning för växfoch djurliv och för jordbruket

samt överväga att vidta lämpliga åtgärder för att komma tUlrätta med detta

problem.

221

Kapitel 15

Skr. 1992/93:13

Bevarande av den biologiska mångfalden

Bakgrund

15.1    Målen och åtgärderna i detta kapitel i Agenda 21 har till syfte att för­

bättra bevarandet av den biologiska mångfalden och åstadkomma ett håll­

bart nyttjande av biologiska resurser samt att stödja Konventionen om biolo­

gisk mångfald.

Inledning

15.2    Vår planets nödvändiga varor och tjänster är beroende av rikedomen

och mångsidigheten hos gener, arter, populationer och ekosystem. Biolo­

giska resurser ger oss mat och kläder, bostäder, läkemedel och andlig stimu­

lans. De naturliga ekosystemen i skogar, grässlätter, betesmarker, öknar,

tundraområden, floder, sjöar och hav innehåller merparten av jordens biolo­

giska mångfald. Jordbrukares åkrar och trädgårdar är ocksä av stor bety­

delse som förvaringsplatser, medan genbanker, botaniska trädgårdar, djur­

parker och andra källor till arvsmassa ger ett litet men viktigt bidrag. Den

nuvarande minskningen av den biologiska mångfalden är i mångt och

mycket ett resultat av mänskliga aktiviteter och utgör ett allvarligt hot mot

människans utveckling.

Programområde

Bevarande av den biologiska mångfalden

Bakgrund

15.3    Trots ökande motåtgärder under de senaste 20 åren har minskningen

av världens biologiska mångfald, huvudsakligen till följd av förstörelse av

livsmiljöer, alltför stort uttag av skördar, miljöförstöring och olämpligt inför­

ande av främmande växter och djur, pågått oavbrutet. Biologiska resurser

utgör en kapitaltillgång med stor förmåga att ge hållbara vinster. Brådskande

och målmedvetna åtgärder behövs för att bevara gener, arter och ekosystem

med sikte på ett hållbart utnyttjande av biologiska resurser. Kapacitet för

utredning, studier och systematisk observation och utvärdering av den biolo­

giska mångfalden behöver stärkas på nationell och internationell nivå. Ef­

fektiva nationella åtgärder och internationellt samarbete krävs för skydd av

ekosystem in situ, bevarande ex situ av biologiska och genetiska resurser och

förbättring av ekosystemens funktion. De lokala samhällenas deltagande

och stöd är avgörande för att dessa åtgärder skall lyckas. Nya landvinningar

inom biotekniken har visat pä de möjligheter för jordbruket, hälsa och väl­

färd och för miljöändamål som det genetiska materialet i växter, djur och

mikroorganismer kan erbjuda. Samtidigt är det särskilt viktigt i detta sam­

manhang att betona att stater har oinskränkt rätt att utnyttja sina egna biolo-

222

giska resurser i enlighet med sin miljöpolitik och ett ansvar för att säkerställa     Skr. 1992/93:13 att verksamhet som ligger inom deras jurisdiktion eller under deras kontroll inte vållar skador på miljön i andra stater eller områden utanför den natio­nella jurisdiktionen.

Mål

15.4 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i sam­arbete med vederbörande FNorgan och regionala, mellanstatliga och icke­statliga organisationer, den privata sektorn och finansiella institutioner, med beaktande av ursprungsbefolkningar och deras samhällen samt sociala och ekonomiska faktorer:

a)

Verka för ett tidigt ikraftträdande av Konventionen om biologisk mångfald och bredast möjliga deltagande,

b)

utveckla nationella strategier för bevarande av den biologiska mångfal­den och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,

c)

integrera strategier för bevarande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser med nationella strategier och/eller planer för nationell utveckling,

d)    vidta lämpliga åtgärder för en rättvis fördelning av de vinster som upp­

kommer till följd av forskning och utveckling och utnyttjande av biologiska

och genetiska resurser, inklusive bioteknik, mellan dem som tillhandahäller

dessa resurser och dem som utnyttjar dem,

e)    genomföra landstudier, där sä är lämpligt, om bevarande av den biolo­

giska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser, inklusive

kostnadsnyttoanalyser med särskild tonvikt på samhällsekonomiska aspek­

ter,

f)     utarbeta och regelbundet uppdatera världsrapporter om biologisk

mångfald baserade på nationella bedömningar,

g)    erkänna och uppmuntra ursprungsbefolkningars och deras samhällens

traditionella metoder och kunskaper, med betoning på kvinnornas speciella

roll, som är av betydelse för bevarande av den biologiska mångfalden och

ett hållbart nyttjande av biologiska resurser och se till att dessa grupper får

möjligheter att få del av de ekonomiska och kommersiella vinsterna som blir

följden av användning av sådana traditionella metoder och kunskap,'

h) tillämpa mekanismer för förbättring, skapande, utveckling och håll­bart nyttjande av bioteknik och dess säkra överföring, särskilt till utveck­lingsländerna, med beaktande av bioteknikens möjligheter att bidra till be­varande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biolo­giska resurser,

i) främja ett mera omfattande internationellt och regionalt samarbete vad gäller att förbättra de vetenskapliga och ekonomiska kunskaperna om bety­delsen av biologisk mångfald och dess funktioner inom ekosystem,

j) utforma åtgärder för att tillvarata rätten för ursprungsländer för gene-

' Se kap. 26 (Att erkänna och stärka ursprungsbefolkningars och deras samhällens

roll) och kap. 24 (Globala ätgärder för kvinnor med sikte pä en hällbar och rättvis

utveckling).

 Se kap. 16 (Miljöanpassad hantering av bioteknik).

223

tiska resurser eller länder som tUlhandahåller genetiska resurser, enligt defi-     Skr. 1992/93:13 nitionen i Konventionen om biologisk mångfald, särskilt utvecklingsländer, att dra fördel av den biotekniska utvecklingen och den kommersiella an­vändningen av produkter baserade pä sådana resurser. -

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

15.5 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör i enlig­het med nationell politik och praxis och i samarbete med vederbörande FN­organ och, där så är lämpligt, mellanstatliga organisationer och med stöd från ursprungsbefolkningar och deras samhällen, icke- statliga organisatio­ner och andra grupper, inklusive näringslivet och det vetenskapliga kollekti­vet och i enlighet med folkrättsliga krav, där det är lämpligt:

a)

Utarbeta nya eller stärka befintliga strategier, planer eller handlings­program för bevarande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nytt­jande av biologiska resurser, med beaktande av utbildningsbehoven,

b)

integrera strategier för bevarande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser med relevanta sektorspecifika eller tvärsektoriella planer, program och politik, med särskild betoning på den speciella betydelsen för livsmedel och jordbruk av biologiska och gene­tiska terrestra och akvatiska resurser,'*

c)

genomföra landstudier eller använda andra metoder för att identifiera element av den biologiska mångfalden av betydelse för att bevara och på ett hållbart sätt nyttja biologiska resurser, värdera biologiska och genetiska resurser, fastställa processer och verksamheter som har stor inverkan på den biologiska mångfalden, bedöma de möjliga ekonomiska följderna av beva­rande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser samt föreslå prioriterade åtgärder,

d)    vidta effektiva ekonomiska, sociala och andra lämpliga stimulansåtgär­

der för att uppmuntra bevarande av den biologiska mångfalden och ett håll­

bart nyttjande av biologiska resurser, inklusive främjande av hållbara pro­

duktionssystem, t.ex. traditionella metoder för jordbruk, kombinerat skogs-

och jordbruk, skogsbruk och betesmarks- och viltvård som utnyttjar, beva­

rar eller ökar den biologiska mångfalden,''

e)    om inte annat följer av nationell lagstiftning, vidta åtgärder för att re­

spektera, dokumentera, skydda och främja en mer omfattande tillämpning

av ursprungsbefolkningars och lokala samhällens kunskaper, uppfinningar

och metoder som bygger på traditionella levnadsmönster för bevarande av

* Artikel 2 med rubriken "Definitioner" i Konventionen om biologisk mångfald inne­håller följande definitioner:

Med "ursprungsland för genetiska resurser" avses ett land som besitter dessa gene­tiska resurser in situ.

Med "land som tillhandahäller genetiska resurser" avses ett land som tillhandahäller genetiska resurser som har insamlats in situ, inklusive populationer av säväl vilda som naturaliserade arter, eller sädana som har tagits frän ex situ-källor, oavsett om de har sitt ursprung i det landet.

' Se kap. 36 (Att främja utbildning och höja det allmänna medvetandet).

'' Se kap. 14 (Alt främja ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling)

och kap. 11 (Åtgärder mot avskogning).

224

den biologiska mångfalden och hållbart nyttjande av biologiska resurser.     Skr. 1992/93:13 med sikte pä en rättvis fördelning av de vinster som uppkommer och främja mekanismer för att uppmuntra dessa samhällen, inklusive kvinnor, att delta i bevarande och vård av ekosystem,'

f)   bedriva långsiktig forskning om betydelsen av den biologiska mångfal­

den för ekosystemens funktion och deras betydelse för produktion av varor,

miljötjänster och andra värden som stöder en hållbar utveckling, med beto­

ning pä biologin och fortplantningskapaciteten hos viktiga terrestra eller ak­

vatiska arter, inklusive inhemska och odlade arter, ny teknik för observatio­

ner och inventering, de ekologiska förhållanden som utgör en förutsättning

för bevarande av den biologiska mångfalden och fortsatt evolution samt soci­

alt beteende och kostvanor som är beroende av naturliga ekosystem, där

kvinnor spelar en avgörande roll. Detta arbete bör bedrivas med bredast

möjliga deltagande, särskUt av ursprungsbefolkningar och deras samhällen,

inklusive kvinnor,'

g)   vid behov vidta ätgärder för bevarande av den biologiska mångfalden

genom bevarande in situ av ekosystem och naturliga livsmiljöer, inklusive

primitiva odlade sorter och deras vilda släktingar, och upprätthållande och

återvinnande av livsdugliga artpopulationer i deras naturliga omgivning och

vidta åtgärder ex situ, helst i ursprungslandet. In situätgärder bör omfatta

förstärkning av system av skyddade omräden pä land, i havet och i andra

vatten och omfatta bl.a. känsliga sötvattensekosystem och andra våtmarks-

och kustekosystem, t.ex. flodmynningar, korallrev och mangrove,'

h) främja rehabilitering och återställande av skadade ekosystem och räddning av hotade arter,

i) utarbeta politik för att uppmuntra bevarande av den biologiska mång­falden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser på privat mark,

j) främja en miljöanpassad och hållbar utveckling inom områden som gränsar till skyddsområden i syfte att förbättra skyddet av dessa områden,

k) införa lämpliga förfaranden för miljökonsekvensbedömningar vad gäl­ler föreslagna projekt som kan ha signifikanta effekter på den biologiska mångfalden, se till att lämplig information görs allmänt tillgänglig och sörja för deltagande från allmänhetens sida, där så är lämpligt, och uppmuntra tUl utvärdering av effekterna av politik och program på den biologiska mångfal­den,

1) där det är lämpligt, främja upprättande och förstärkning på lämplig nivå av nationella inventeringar och regel- eller kontrollsystem avseende biologiska resurser,

m) vidta åtgärder för att främja större förståelse för den biologiska mång­faldens värde, såväl vad gäller enskilda komponenter som dess värde för ekosystem.

b) Information

15,6 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör i enlig­het med nationell politik och praxis och i samarbete med vederbörande FN-

' Se kap. 17 (Skydd av oceaner, alla slags slutna och halvslutna hav och kustomräden

samt skydd, rationell användning och utveckling av deras levande tillgångar).

225

15 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

organ och, där så är lämpligt, mellanstatliga organisationer och med stöd     Skr. 1992/93:13 frän ursprungsbefolkningar och deras samhällen, icke-statliga organisatio­ner och andra grupper, inklusive näringslivet och det vetenskapliga kollekti­vet och i enlighet med folkrättsliga krav, där så är lämpligt:*

a)

Regelbundet sammanställa, utvärdera och utbyta information om be­varande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biolo­giska resurser,

b)

utarbeta metoder i syfte att på ett systematiskt sätt följa och på natio­nell basis utvärdera den biologiska mångfaldens beståndsdelar pä grundval av vad som har fastställts genom landstudier,

c)

undersöka eller vidareutveckla metoder och börja eller fortsätta att ar­beta med undersökningar pä lämplig nivå om tiUståndet i olika ekosystem och ta fram basinformation om biologiska och genetiska resurser, inklusive resurser i terrestra och akvatiska ekosystem, kustnära ekosystem och havs­ekosystem, samt inventeringar som har gjorts med deltagande av lokala och ursprangsbefolkningar och deras samhällen,

d)   undersöka och utvärdera, på grundval av landstudier, de möjliga eko­

nomiska och sociala följderna och fördelarna av bevarande och hållbart nytt­

jande i varje land av terrestra och akvatiska arter,

e)   uppdatera, analysera och tolka den information som sammanställs i

samband med de åtgärder som har beskrivits ovan,

f)   samla, utvärdera och sprida relevant och tillförlitlig information i god

tid och i en form som är avpassad för beslutsfattande på alla nivåer, med

lokala och ursprungsbefolkningars och deras samhällens fulla stöd och delta­

gande.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

15.7 Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i enlig­het med nationell politik och praxis och i samarbete med vederbörande FN­organ och, där det är lämpligt, mellanstatliga organisationer och med stöd från ursprungsbefolkningar och deras samhällen, icke-statliga organisatio­ner och andra grupper, inklusive näringslivet och det vetenskapliga kollekti­vet och i enlighet med folkrättsliga krav, där det är lämpligt:

a)

Överväga att bygga upp eller stärka nationell eller internationell kapa­citet och nätverk för utbyte av information som är av betydelse för beva­rande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,*

b)

utarbeta och regelbundet uppdatera världsrapporter om biologisk mångfald baserade på nationeUa bedömningar i alla länder,

c)

främja tekniskt och vetenskapligt samarbete vad gäller bevarande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser. Särskild tonvikt skall läggas på att utveckla och stärka den nationella kapaci­teten genom kunskapsutveckling och institutionsuppbyggnad, inklusive tek­nologiöverföring och/eller utveckling av resurser för forskning och handha-

' Se kap. 40 (Information om beslutsfattande).

226

vande, t.ex. herbarier, museer, genbanker och laboratorier, som behövs för    Skr. 1992/93:13 bevarande av den biologiska mångfalden,

d)   om inte annat följer av de relevanta bestämmelserna i Konventionen

om biologisk mångfald, underlätta överföring av teknik för bevarande av

den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser

eller teknik som använder sig av genetiska resurser och som inte nämnvärt

skadar miljön, i enlighet med kapitel 34 (Kh med beaktande av att sådan tek­

nik omfattar bioteknik, -

e)   främja samarbete mellan parterna i relevanta internationella konven­

tioner och handlingsplaner i syfte att stärka och samordna insatser för att

bevara den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska

resurser,

f)   stärka stödet för internationella (Kh regionala instrament, program och

handlingsplaner som omfattar bevarande av den biologiska mångfalden och

ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,

g)   främja en förbättrad internationell samordning av åtgärder för effek­

tivt bevarande av utrotningshotade arter utom skadedjur, inklusive lämpliga

stödniväer för inrättande och förvaltning av skyddsområden belägna tvärs

över nationella gränser,

h) främja nationella insatser vad avser undersökningar, informationsin­samling, urval och utvärdering samt underhåll av genbanker.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

15.8    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-2000)

för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 3,5 miljar­

der dollar, inklusive ca. 1,75 miljarder dollar frän det internationella samfun­

det i bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga

uppskattningar, som inte har granskats av regeringama. De faktiska kostna­

derna och finansiella vUlkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror

bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genom­

föra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

15.9    Särskilda frågor som skall behandlas inkluderar behovet att utveckla:

a)

Effektiva metoder för basundersökningar och inventeringar samt för systematiska urval (Kh utvärdering av biologiska resurser,

b)

metoder och teknik för bevarande av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,

c)

förbättrade och diversifierade metoder för bevarande ex situ med sikte pä långsiktigt bevarande av genetiska resurser som är av betydelse för forsk­ning och utveckling.

'' Se kap. 34 (Överföring av miljöanpassad teknologi, samarbete och kapacitetsupp­

byggnad).

227

c) Kunskapsutveckling

Skr. 1992/93:13

15.10   Det finns ett behov av att, där det är lämpligt:

a)

Utöka och/eller använda mer effektivt utbildad personal inom veten­skapliga och tekniska områden som är av betydelse för bevarandet av den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,

b)

driva eller starta program för vetenskaplig och teknisk utbildning och utbildning av chefer och specialister, särskilt i utvecklingsländerna, avseende åtgärder för att bevara den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser,

c)

främja förståelse för betydelsen av de åtgärder som krävs för att bevara den biologiska mångfalden och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser på alla nivåer i beslutsprocessen inom regeringar, företag och kreditinstitu­tioner och verka för att dessa aspekter ingår i utbildningsprogram.

d) KapacUetsuppbyggnad

15.11   Det finns ett behov av att, där det är lämpligt:

a)

Stärka befintliga institutioner och/eller upprätta nya institutioner med ansvar för bevarande av den biologiska mångfalden och överväga utveckling av mekanismer, t.ex. nationella institut eller centra för biologisk mångfald,

b)

fortsätta att bygga upp kapaciteten för bevarande av biologisk mång­fald och ett hållbart nyttjande av biologiska resurser inom alla berörda sek­torer,

c)

bygga upp kapacitet, särskilt inom regeringar, företag och bilaterala och multilaterala utvecklingsorgan, för integrering av problematiken kring biologisk mångfald, dess potentiella fördelar och kostnadskalkyler över möj­ligheterna med processer för projektutformning, genomförande och utvär­dering samt för utvärdering av följderna av föreslagna utvecklingsprojekt för biologisk mångfald,

d)    öka kapaciteten, pä lämplig nivå, hos statiiga och privata institutioner

med ansvar för planering och förvaltning av skyddade områden för att till­

sammans med andra statliga institutioner, ickestatliga organisationer och,

där det är lämpligt, ursprungsbefolkningar och deras samhällen genomföra

samordning och planering mellan olika sektorer.

228

Kapitel 16

Skr. 1992/93:13

Miljöanpassad hantering av bioteknik Inledning

16.1 Biotekniken utgörs av ny teknik som utvecklas ur modern bioteknik och som integrerats med den traditionella bioteknikens väletablerade meto­der. Bioteknik är ett kunskapsintensivt omräde under utveckling och utgörs av olika tekniker och förfaranden för att åstadkomma förändringar av DNA (deoxiribonukleinsyra) eller genetiskt material i växter, djur eller mikroor­ganismer, i syfte att framställa nyttiga produkter och nya tekniska metoder. Biotekniken kan inte av egen kraft lösa alla grundläggande miljö- och ut­vecklingsproblem, varför förväntningarna måste hållas inom realistiska ra­mar. Biotekniken kan dock ge ett mycket betydelsefullt bidrag till utveck­lingen av bl.a. bättre hälso- och sjukvård, säkrare livsmedel genom tillämp­ning av hållbara jordbruksmetoder, bättre tillgång pä dricksvatten, effekti­vare utvecklingsprocesser i industrin för bearbetning av råmaterial, stöd tUl hållbara metoder för skogsplantering och återbeskogning samt avgiftning av miljöfarligt avfall. Biotekniken ger också nya möjligheter till globalt samar­bete, i synnerhet mellan länder som har stora biologiska resurser (inklusive genetiska resurser) men som saknar den expertis och de ekonomiska till­gångar som krävs för att utnyttja dessa resurser med hjälp av biotekniken och länder som har utvecklat en teknisk expertis för att omvandla biologiska resurser så att de kan tjäna en hållbar utveckling.' Biotekniken kan bidra till att sädana resurser kan bevaras, t.ex. genom olika ex situ-metoder. De programområden som tas upp nedan syftar till att främja tillämpningen av internationellt överenskomna principer för att säkra en mUjöanpassad han­tering av biotekniken, skapa tillit och förtroende hos allmänheten, främja utvecklingen av hållbara biotekniska tillämpningar samt fastställa lämpliga metoder och tekniker, i synnerhet i utvecklingsländerna, genom följande åt­gärder:

A. Öka tillgången pä livsmedel, foder CKh fömybara råmaterial

B. Förbättra människors hälsa

C. Förstärka miljöskyddet

D. Öka tryggheten och utveckla internationella samarbetsmekanismer

E. Upprätta kompetenshöjande mekanismer för utveckling och miljöanpas­

sad tillämpning av bioteknik

' Se kapitel 15 (Bevarande av den biologiska mångfalden).

229

Programområden

Skr. 1992/93:13

A.   Öka tillgången på livsmedel, foder och fömybara råmaterial

Bakgmnd

16.2    För att möta den globala befolkningens allt större konsumtionsbehov

krävs inte bara ökad tiUgäng på livsmedel, utan (Kkså avsevärt effektivare

distribution av livsmedel, samtidigt som mer hållbara jordbruksmetoder

måste utvecklas. En stor del av denna produktivitetsökning måste ske i ut­

vecklingsländerna. För detta krävs en väl fungerande och miljösäker tillämp­

ning av bioteknik inom jordbmket, miljöskyddet CKh sjukvärden. Större de­

len av investeringarna inom bioteknikområdet har gjorts i den industrialise­

rade världen. Biotekniken kräver stora nyinvesteringar och omfattande kun­

skapsutveckling, i synnerhet i utvecklingsländema.

Mål

16.3    Följande målsättningar föresläs, med beaktande av behovet att vidta

lämpliga säkerhetsåtgärder enligt programområde D:

a)

Optimera avkastningen av de viktigaste grödoma, samt inom boskaps­skötsel och arter inom fiskodling, genom att kombinera bioteknik och tradi­tioneUa förbättringsmetoder för växter, djur (Kh mikroorganismer. Detta in­nebär bl.a. en mer mångsidig användning av genetiskt material, såväl hy­brid- som originalmaterial. Avkastningen av skogsprodukter bör ökas på samma sätt för att säkra en hällbar skogsanvändning,

b)

minska behovet av volymökningar av livsmedel, foder (Kh råmaterial genom att förbättra näringsvärdet (sammansättningen) hos basgrödor, djur och mUcroorganismer, samt nunska förlusterna efter skörd av växt- och ani-malieprodukter,

c)

öka användningen av integrerade odlingstekniska metoder (Kh meto­der för bekämpning av skadedjur och sjukdomar, i syfte att undvika ett allt­för kraftigt beroende av jordbmkskemikalier, och därigenom främja miljö­mässigt hållbara jorbraksmetoder,

d)   utvärdera marginella markområdens jordbrakspotential, jämfört med

andra tänkbara användningsområden, och utveckla system som möjliggör

hällbara procluktivitetsökningar,

e)   införa biotekniska tUlämpningar i skogsbraket, både för att öka avkast­

ningen och utnyttja skogsprodukter på ett effektivare sätt, och för att fä

bättre metoder för skogsplantering och återbeskogning. Åtgärderna bör

koncentreras på arter och produkter som odlas i och är särskUt värdefulla för

utvecklingsländerna,

f)   uppnå effektivare kvävefixering och mineralabsorption genom symbios

mellan högre växtarter och mikroorganismer,

g)   höja kompetensen inom grandforskning och tillämpad forskning samt

förmågan att leda och bedriva komplexa tvärvetenskapliga forskningspro­

jekt.

 Se kapitel 14 (Att främja ett hållbart jordbruk och en hållbar landsbygdsutveckling).

230

'Se kapitel 11 (Åtgärder mot avskogning).

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

16.4

Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med bistånd från intemationella och regionala organisationer och med stöd frän ickestatliga organisationer, den privata sektorn, universitet och högskolor och forskningsinstitutioner, utnyttja såväl traditionell som modern bioteknik för att förbättra djurappfödning, växtodling och mikroorganismers kvalitet, i syfte att öka avkastningen från jordbruket på ett hållbart sätt, i synnerhet i utvecklingsländerna, för att därigenom göra livsmedlen säkrare. Innan så­dan bioteknisk modifiering genomförs skall önskvärda egenskaper identifie­ras, utifrån lantbrukamas behov och de samhällsekonomiska, kulturella och miljömässiga effekterna av biotekniska förändringar och med hänsyn till be­hovet av att främja en håUbar scKial och ekonomisk utveckling. Effekterna av användning av bioteknUc pä möjligheterna att skydda och bevara miljön skall särskflt beaktas.

16.5

Mer specifUct bör dessa organ sträva efter att:

a)

Förbättra avkastningen av livsmedel och djurfoderprodukter samt des­sas näringsvärde (Kh hållbarhet, bl.a. genom åtgärder för att minska förlus­ter före och efter skörd,

b)

förbättra motståndskraften mot sjukdomar och skadedjur,

c)

genom förädling utveckla växtsorter med hög tolerans och/eller mot­ståndskraft mot påverkan från skadedjur, sjukdomar (Kh abiotiska faktorer,

d)   främja användning av undemtnyttjade grödor av potentiell betydelse i

framtiden för tillgängen pä humanlivsmedel och tillgången på råvaror inom

industrin,

e)   öka effektiviteten hos sädana symbiotiska processer som kan bidra tUl

en hållbar jordbruksproduktion,

f)   underlätta bevarande och säkert utbyte av genetiskt material från väx­

ter, djur och mikroorganismer genom tiUämpning av olika förfaranden för

riskbedömning och riskhantering, bl.a. förbättrad diagnostik för att upp­

täcka skadedjur och sjukdomar genom effektivare metoder för snabb förök­

ning (Kh fortplantning,

g)   utveckla bättre diagnosmetoder och vaccin för att förhindra spridning

av sjukdomar, samt för snabb bedömning av gifter eller smittsamma organis­

mer i produkter avsedda att användas som livsmedel eUer boskapsfoder,

h) identifiera högavkastande stammar av snabbväxande skog, särskUt så­dan som är avsedd att användas som bränsle, samt utveckla snabba förök­ningsmetoder för att främja dess spridning och användning,

i) utvärdera olika biotekniska metoder för att öka avkastningen av fisk, alger och andra arter av vattendjur (Kh vattenväxter,

j) främja en hållbar jordbraksproduktion genom att stärka och bredda befintliga forskningsorgans kompetens och inriktning, i syfte att erhålla den kapacitet som krävs för att uppnå detta mål. Forskning som syftar tUl utveck­ling av biologiska produkter och processer som är ekonomiskt och socialt godtagbara och värdefuUa ur produktivitets- och miljöhänseende skall där­för uppmuntras och följas upp, med beaktande av säkerhetsaspekterna.

231

k) främja integration av lämpliga biotekniska metoder och traditionell     Skr. 1992/93:13 bioteknik för odling av genetiskt modifierade växter, uppfödning av friska djur och skydd av skogens genetiska resurser,

1) utveckla processer för att öka tillgängen på biotekniskt framställt mate­rial för användning i livsmedel och foder och för produktion av fömybara råvaror.

b) Data och information

16.6    Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Utveckla jämförande bedömningar av olika tekniker och hur dessa kan tUlämpas inom produktionen av livsmedel, samt ett system för bedömning av hur biotekniken kan påverka den intemationella handeln med jordbruks­produkter,

b)

undersöka effekterna av avskaffande av subventioner och av använd­ning av andra ekonomiska styrmedel för att visa på de miljökostnader som blir följden av ohållbar användning av jordbrukskemikalier,

c)

underhälla (Kh utveckla databanker med information om olika orga­nismers miljö- och hälsokonsekvenser, i syfte att underlätta riskbedömning,

d)   påskynda utvecklingsländemas anskaffande, övergång (Kh anpassning

till ny teknik, för att stödja nationela åtgärder för främjande av livsmedelssä­

kerhet.

c) Intemationellt och regionalt samarbete och samordning

16.7    Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör i enlig­

het med intemationella avtal eUer överenskommelser avseende den biolo­

giska mångfalden och med stöd av berörda internationella och regionala or­

ganisationer främja följande ätgärder:

a)  Samarbeta om frägor om bevarande, tillgång till och utbyte av genetiskt

material, rättigheter till immateriella tillgångar och oskyddade upptäckter,

t.ex. lantbrakares och odlares rättigheter, tillgång tUl de fördelar som biotek­

niken erbjuder samt biologisk säkerhet,

b)

främja program för forskningssamarbete, i synnerhet i utvecklingslän­derna, till stöd för de åtgärder som föreslås i detta programområde. Samar­bete med lokala befolkningsgmpper och urspmngsbefolkningar för att be­vara den biologiska mångfalden och för en hällbar användning av biologiska resurser, samt för att utnyttja dessa gruppers traditionella metoder och kun­skap i samband med dessa ätgärder, skall betonas särskUt,

c)

påsltynda förvärv, övergång och anpassning till ny teknUc i utvecklings­länderna för att stödja nationella åtgärder för säkrare livsmedel, genom ut­veckling av system för stora och hållbara produktivitetsökningar som inte skadar eller äventyrar lokala ekosystem,*

d)   utveckla lämpliga säkerhetsförfaranden baserade på programområde

D, med beaktande av etiska hänsyn.

* Se kapitel 34 (Överföring av miljöanpassad teknologi, samarbete och kapacitetsupp­

byggnad).

232

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kostnadsbedömning

16.8    UNCED-sekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (åren 1993-

2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring fem miljar­

der dollar, varav omkring 50 miljoner dollar frän världssamfundet i form av

bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga upp­

skattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostna­

derna och finansiella vUlkoren inklusive ickekoncessionella villkor beror

bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genom­

föra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

16.9    Se 16.6 och 16.7 ovan.

c) Kunskapsutveckling

16.10  Utbildning av kompetent personal inom grundläggande och tillämpad

vetenskap pä samtiiga niväer (bl.a. forskare, teknisk personal och fältarbe­

tare) är en av de viktigaste komponenterna i program av detta slag. Det är

ocksä mycket viktigt att skapa en medvetenhet om de fördelar och risker

som biotekniken medför. För att stora tvärvetenskapliga projekt skall kunna

genomföras framgångsrikt krävs det att forskningsresurserna hanteras på

rätt sätt. Program för vidareutbildning av forskare bör därför omfatta ledar­

skapsutbildning. Projektspecifika utbUdningsprogram bör ocksä utarbetas

för att möta behov på regional eller nationell nivå av allsidigt utbildad och

tekniskt kvalificerad personal, i syfte att minska begåvningsflykten från ut­

vecklingsländer tiU den industrialiserade världen. Utbildning av forskare,

fältarbetare och användare och samarbete mellan dessa kategorier bör sär­

skilt betonas, med målsättningen att skapa integrerade system. Vidare bör

genomförande av program för utbildning om och utbyte av kunskap om tra­

ditionell bioteknik och för utbildning om säkerhetsförfaranden prioriteras.

d) Kapacitetsuppbyggnad

16.11  För att bygga upp teknisk, ledarskaps-, planerings- och administrativ

kompetens på nationell nivå till stöd för åtgärdema inom detta programom­

råde krävs att institutioner och organ uppgraderas på lämpligt sätt. Sädana

ätgärder bör backas upp genom internationellt, vetenskapligt, tekniskt (Kh

ekonomiskt bistånd i tillräcklig omfattning för att underlätta tekniskt samar­

bete och höja kompetensnivån i utvecklingsländerna. Programområde E be­

skriver detta mer i detalj.

B. Förbättra människors hälsa 

Bakgmnd

233

16.12  Att förbättra människors hälsa är ett av de viktigaste målen för ut­

veckling. Försämringen av miljöns kvalitet, i synnerhet förorening av luften.

vattnet och jorden från giftiga kemikalier, miljöfariigt avfall, strålning och Skr. 1992/93:13 andra föroreningskällor, är ett problem som blir allt allvarligare. Nedbryt­ningen av miljön till följd av undermålig eller olämplig utveckling får direkta negativa konsekvenser för människors hälsa. Undernäring, fattigdom, då­liga bostäder, brist på dricksvatten av god kvalitet och undermåliga sanitära förhållanden förvärrar problemen med såväl smittsamma som icke smitt­samma sjukdomar. Följden av detta är ett ständigt växande hot mot männi­skors hälsa och välfärd.

Mål

16.13  Detta programområdes huvudmålsättning är att utnyttja miljöanpas­

sad bioteknik, för att utforma ett övergripande hälsovårdsprogram, i syfte

att:'

a)

Förstärka eller (i akutfall) inleda kampanjer för att bekämpa allvarliga och vanligt förekommande smittsamma sjukdomar,

b)

främja god hälsa bland människor i alla åldrar,

c)

utforma och effektivisera särskilda program för behandling av och skydd mot allvarliga och vanligt förekommande icke smittsamma sjukdo­mar,

d)   utarbeta och förstärka lämpliga säkerhetsrutiner baserade pä program­

område D, med beaktande av etiska hänsyn,

e)   skapa bättre förutsättningar för att bedriva grundforskning, tillämpad

forskning och tvärvetenskapliga forskningsprojekt.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

16.14  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd från internationella och regionala organisationer, universitet och hög­

skolor, forskningsinstitutioner och läkemedelsindustrin, vidta följande åt­

gärder, med beaktande av säkerheten och etiska hänsyn:

a)

Utarbeta nationella och internationella program för att identifiera och inrikta verksamheten på de befolkningsgmpper i världen som har störst be­hov av åtgärder för bättre hälsa och skydd mot sjukdomar,

b)

utarbeta kriterier för att utvärdera de föreslagna åtgärdernas effektivi­tet samt den nytta och de risker de medför,

c)

faststäUa och genomföra obligatoriska förfaranden för kontroll, syste­matisk provtagning och utvärdering av läkemedel och medicinsk teknik, för­bjuda användning för försöksändamål av substanser och metoder som inte är riskfria, och se till att läkemedel och metoder som används inom repro­duktionsmedicinen är säkra, effektiva och etiskt godtagbara,

d)   införa särskilda rutiner, t.ex. för diagnostisering av vattenbuma pato-

gener och föroreningsämnen för förbättring, systematisk provtagning och

kvalitetsbedömning av dricksvatten,

e)    utveckla och göra nya och bättre vaccin mot allvarliga och vanligt före-

' Se kapitel 6 (Att skydda och främja människors hälsa).

234

kommande smittsamma sjukdomar aUmänt tillängliga. Vaccinen skall vara    Skr. 1992/93:13 effektiva oeh säkra och ge skydd efter så få doser som möjligt. Arbetet för att utveckla vaccin mot vanliga barnsjukdomar skall förstärkas,

f)   utveckla biologiskt nedbrytbara vaccinationssystem som ger fullgott

skydd genom engångsdoser, underlättar befolkningstäckande vaccinations­

kampanjer och minskar vaccinationskostnadema,

g)   utveckla effektiva agens för biologisk kontroll av sjukdomsöverför­

ande vektorer, t.ex. moskiter och motståndskraftiga varianser, med beak­

tande av miljöskyddsaspekterna,

h) utnyttja den moderna biotekniken för att utveckla bättre diagnosmeto­der, nya läkemedel och bättre system för behandling och administration av läkemedel,

i) utveckla metoder för att förbättra och utnyttja medicinalväxter och andra liknande resurser mer effektivt,

j) utveckla processer för att öka tiUgängUgheten till biotekniskt framställt material för att förbättra människors hälsa.

b) Dafa och information

16.15  Följande ätgärder bör vidtas:

a)

Forskning för jämförande bedömningar av olika inrUctningar för all­män- och reproduktionshälsovård och de sociala, miljömässiga och ekono­miska kostnader och fördelar som dessa medför, med beaktande av allmän säkerhet CKh etiska hänsyn,

b)

utarbetande av utbildnings- och upplysningsprogram som vänder sig till beslutsfattare och till allmänheten, för att öka medvetenheten och insUc­ten om den moderna bioteknikens relativa risker och fördelar, utifrån etiska och kulturella hänsynstaganden.

c) Intemationellt och regionaU samarbete och samordning

16.16  Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivä, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer vidta följande

åtgärder:

a)

Utarbeta och förstärka lämpliga säkerhetsförfaranden baserade på programområde D, med beaktande av etiska hänsyn,

b)

stödja utvecklingen av nationeUa program, i synnerhet i utvecklings­länderna, för att förbättra det allmänna hälsotillståndet, i synnerhet skyddet mot allvarliga och vanligt förekommande smittsamma sjukdomar, vanliga barnsjukdomar (Kh sjukdomsöverförande faktorer.

Medel för genomförande

16.17  De mål som fastställs ovan kräver skyndsamma åtgärder för att bättre

kontroll av smittsamma sjukdomar skall kunna uppnås inom den närmaste

tioårsperioden. Spridningen av vissa sjukdomar över hela världen kräver

globala ätgärder. För mer lokalt förekommande sjukdomar är regionala eller

nationella program lämpligare. För att uppnä målen krävs:

235

a) Kontinuerligt internationellt engagemang.

Skr. 1992/93:13

b)

Nationella prioriteringar med bestämda tidsramar.

c)

Vetenskapligt och ekonomiskt stöd på internationell och nationell nivå.

a) Finansiering och kostnadsbedömning

16.18  UNCED-sekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (åren

1993-2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 14

miljarder dollar, varav omkring 130 miljoner dollar från världssamfundet i

form av bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär­

liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren inklusive icke-koncessionella villkor

beror bl.a. på vUka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

16.19  Väl samordnade tvärvetenskapliga insatser, som bl.a. omfattar samar­

bete mellan forskare, finansieringsorgan och näringslivet, kommer att krä­

vas. Pä global nivå kan detta innebära samarbete mellan forskningsinstitut i

olika länder som finansieras gemensamt av flera stater och som eventuellt

understöds av liknande samarbete på nationell nivå. Stödet till forskning och

utveckling behöver ocksä förstärkas, liksom mekanismerna för att möjlig­

göra överföring av relevant teknik.

c) Kunskapsutveckling

16.20  Utbildning och tekniköverföring behövs pä global nivå, för att ge re­

gioner och länder tillgång till och möjlighet att delta i utbytet av information

och expertkunskaper, i synnerhet inhemsk och traditionell kunskap och där­

med förbunden bioteknisk kunskap. Det är av största betydelse att skapa

eller förstärka en inhemsk kompetens i utvecklingsländerna så att dessa får

möjlighet att delta aktivt i de biotekniska produktionsprocesserna. Utbild­

ning av personal bör ske på tre nivåer:

a)

Forskaratbildning för grundforskning och produktinriktad forskning,

b)

utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal (utbildning i användning av nya, säkra produkter) samt av forskningsledare för breda tvärvetenskapliga projekt,

c)

utbildning av teknisk personal för arbete på fältet.

d) Kapacitetsuppbyggnad

16.21  Se programområde E.

C. Förstärkt miljöskydd 

Bakgrund

16.22                                                                                            Miljöskyddet är en av de viktigaste faktorerna för hållbar utveckling.

236

Idag är alla de biotiska och icke-biotiska delar som tillsammans utgör vår

237

miljö hotade: djur, växter, mikroorganismer och ekosystem med biologisk Skr. 1992/93:13 mångfald, vatten, jord och luft, dvs. de fysiska grundföratsättningarna för naturtyper och ekosystem, liksom allt samspel mellan den biologiska mång­faldens olika livsformer och dessas habitat och ekosystem. De miljöproblem som orsakas av den växande globala befolkningens ökande användning av kemikalier, energi och icke fömybara resurser blir allt allvarligare. Trots åt­gärder för att förhindra att avfallsmängderna ökar och för att främja återan­vändning förväntas dessutom de miljöskador som orsakas av överkonsum­tion, ökade avfallsmängder och ohållbar markanvändning tillta i omfattning.

16.23   Det är nödvändigt att bygga upp en omfattande genbank av genetiskt

material från växter, djur och mikroorganismer för att säkra hållbar utveck­

ling. Biotekniken är ett av många viktiga verktyg i arbetet med att återställa

skadade ekosystem och landskap, bl.a. genom utveckling av nya metoder för

nyplantering av skog och återbeskogning, bevarande av genetiskt material

och förädling av nya växtsorter. Biotekniken kan också användas för att stu­

dera hur nya organismer som införs i ett ekosystem päverkar befintliga och

andra organismer.

Mål

16.24   Målsättningen med detta program är att förhindra, hejda och vända

miljöförstöringsprocessen genom ändamålsenlig tillämpning av bioteknik

tillsammans med annan teknik, och med säkerhetsförfarandena som en inte­

grerad del av programmet. Bl.a. skall särskilda projekt med specifik inrikt­

ning inledas sä snabbt som möjligt, i syfte att:

a)

Införa produktionsprocesser som utnyttjar naturresursema optimalt, genom återanvändning av biomassa, energiätervinning och minimering av avfallsproduktionen,'

b)

främja användningen av bioteknik, med särskild tonvikt på biologisk återhämtning av mark och vatten, avfallsbehandling, markbevarande ätgär­der, nyplantering av skog och återbeskogning samt markäterhämtning,-

c)

tillämpa biotekniken och biotekniska produkter för att skydda miljön, med ekologisk säkerhet som långsiktig målsättning.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

16.25   Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivå, bör med

stöd frän berörda internationella och regionala organisationer, den privata

sektorn, icke-statliga organisationer, universitet och högskolor samt forsk­

ningsinstitutioner, vidta åtgärder för att:

a)

Utveckla mUjöanpassade alternativ till och förbättra miljöskadliga pro­duktionsprocesser,

b)

utveckla tillämpningar för att minimera behovet av ohållbar använd-

*Se kapitel 21 (Miljöanpassad hantering av fast avfall och avloppsvatten).

Se kapitel 10 (En integrerade syn på planering och hushällning av markresurser).

*Se kapitel 18 (skydd av kvalitet och tillgång på färskvattenresurser).

ning av syntetiska kemikalier och maximera användningen av miljöanpas-     Skr. 1992/93:13 sade produkter, inklusive naturprodukter (Se programområde A),

c)   utveckla processer för att minska avfallsproduktionen, behandla avfal­

let före deponering och finna användningsområden för biologiskt nedbryt-

bart material,

d)   utveckla processer för energiåtervinning och för att framställa fömy­

bara energikällor, djurfoder och råmaterial ur återanvänt organiskt avfall

och biomassa,

e)   utveckla processer för att rena miljön från föroreningar, t.ex. tUl följd

av oavsiktliga oljeutsläpp, där den konventionella tekniken är dyr, ineffektiv

eller undermålig eller saknas helt,

f)   utveckla processer för att öka tillgången på odhngsmaterial, i synnerhet

inhemska sorter, för nyplantering av skog och återbeskogning samt för att

förbättra skogsavkastningen pä ett hållbart sätt,

g)   utveckla tillämpningar för att öka tillgängen pä stresståliga odlingsma­

terial för markförbättring och jordbevarande åtgärder,

h) främja tiUämpningen av integrerade metoder för skadedjursbekämp­ning, genom omdömesgUl användning av biologiska kontrollagens,

i) främja användningen av biologiska gödningsmedel i nationella göd­ningsprogram,

j) främja användning av bioteknik för bevarande av och forskning om den biologiska mångfalden och hållbar användning av biologiska resurser,

k) utveckla teknUc för behandling av avloppsvatten och organiskt avfall som är enkel att tillämpa,

1) utveckla ny teknUc för snabb bedömning av organismer med avseende pä nyttiga biologiska egenskaper,

m) främja ny bioteknik för miljömässigt hällbar utvinning av mineralre­surser.

b) Data och information

16.2jS 

Åtgärder bör vidtas för att förbättra tUlgängligheten till såväl befintlig bioteknisk information som tUl information i globala databaser, c) Internationellt och regionalt samarbete (Kh samordning

16.27 Regeringar och andra beslutande instanser, pä lämplig nivå, bör med stöd från berörda interaationella (Kh regionala organisationer:

a)

Förbättra kompetens och resurser för forskning, utbildning och ut­veckling, i synnerhet i utvecklingsländema, till stöd för åtgärderaa inom detta programområde.

b)

utveckla metoder för tillämpning och spridning av mUjöanpassad bio­teknik av stor betydelse för mUjön, särskUt på kort sikt, även om sådan bio­teknik är av begränsat kommersiellt intresse,

c)

förbättra samarbetet för kompetensutveckling, inklusive överföring av bioteknik, mellan de länder som deltar i samarbetet,

d)   utarbeta lämpliga säkerhetsförfaranden baserade på programområde

D, med beaktande av etiska hänsyn.

238

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kosmadsbedömning

16.28  UNCED-sekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (åren 1993-

2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring en miljard

dollar, varav omkring 10 miljoner dollar frän världssamfundet i form av bi­

drag eUer förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga upp­

skattningar, som inte har granskats av regeringama. De faktiska kostna­

derna och finansiella villkoren inklusive icke-koncessionella vUlkor beror

bl.a. på de specifika strategier och program som regeringama beslutar att

genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

16.29  Se 16.25-16.27 ovan.

c) Kunskapsutveckling

16.30  Verksamheten inom detta programområde leder tUl ökat behov av ut­

bildad personal. Stödet till befintliga utbildningsprogram behöver förstär­

kas, t.ex. pä universitets- och högskolenivå, liksom utbytet av utbildad per­

sonal mellan länder och regioner. Utbildningsprogram för nya verksamheter

och för vidareutbUdning behöver ocksä utarbetas, bl.a. för teknisk personal

och stödpersonal. Det är också nödvändigt att så snabbt som möjligt öka

insikten bland beslutsfattare inom myndigheter, ekonomiska och andra or­

gan om biologiska principer och dessas politiska betydelse.

d) Kapacitetsuppbyggnad

16.31  Det är nödvändigt att berörda institutioner tar ansvar för och ges de

politiska, ekonomiska och personella möjligheterna att vidta sädana åtgär­

der som anges ovan, samt att de har ett dynamiskt förhållningssätt till den

biotekniska utvecklingen (se programområde E).

D. Öka säkerheten och utveckla intemationella samarbetsmetoder

Bakgrund

16.32  Det är nödvändigt att vidareutveckla de principer för riskbedömning

(Kh riskhantering i fråga om alla aspekter av bioteknik som har överenskom­

mits på internationell nivä och som bör bygga på nationellt fastställda princi­

per. Först när tUlfredsställande och transparenta förfaranden för säkerhet

och gränskontroll har införts blir det möjligt att tUl fullo utnyttja biotekniken

och acceptera säväl de potentiella fördelarna som riskeraa med denna tek­

nik. Dessa säkerhetsförfaranden kan bygga på bl.a. följande grandläggande

principer: principen att organismen, om vilken man skall ha ingående kun­

skaper, skall stä i centrum. Dock skall denna princip tillämpas på ett flexibelt

sätt, med beaktande av nationella krav CKh av att det logiska tillvägagångs-

239

sättet är att arbeta steg för steg och fall för fall. Samtidigt visar erfarenheten Skr. 1992/93:13 att man i många fall bör tillämpa en mer allsidig metod som bygger på de erfarenheter som har gjorts under inledningsskedet, vilket bl.a. kan leda till ett rationaliserat arbetssätt med indelning i kategorier, principen om utnytt­jande av riskbedömning och riskhantering samt klassificering av huravida organismerna skall användas i slutna system eller fär släppas ut i miljön.

Mål

16.33 Målsättningen med detta programområde är att garantera säkerhet vid utveckling, tillämpning, utbyte och överföring av bioteknik, genom in­ternationella överenskommelser om principer för tillämpning vid riskbe­dömning och riskhantering***, med särskild tonvikt på hälso- och miljöfak­torer, samt bredast möjliga deltagande från allmänhetens sida och beak­tande av etiska hänsyn.

Åtgärder

16.34   De föreslagna åtgärderna inom detta programområde kräver omfat­

tande internationellt samarbete. De skall bygga pä planerade eller redan in­

förda åtgärder för att skynda på tillämpningen av miljöanpassad bioteknik,

i synnerhet i utvecklingsländerna.***

a) Lednings- och hanteringsfrågor

16.35   Regeringar och andra beslutande instanser pä lämplig nivå, bör med

stöd från berörda intemationella och regionala organisationer, den privata

sektorn, icke-statliga organisationer, universitet och högskolor och forsk­

ningsinstitutioner, vidta följande ätgärder:

a)

Göra etablerade säkerhetsförfaranden tUlgängliga pä bred basis, ge­nom att samla in befintlig information och anpassa den till olika länders och regioners specifika behov,

b)

efter behov vidareutveckla säkerhetsförfaranden för att främja veten­skaplig utveckling och kategorisering inom områdena riskbedömning och riskhantering (informationsbehov, databaser, förfaranden för riskbedöm­ning och vUlkor för utsläppande, fastställande av säkerhetsvUlkor samt upp­följning och besUctningar, med beaktande av initiativ som redan tagits på na­tionell, regional och internationell nivä. När så är möjligt skall upprepning eller duplicering av initiativ undvikas),

c)

sammanställa, uppdatera och utarbeta kompatibla säkerhetsförfaran­den inom ramen för internationellt överenskomna principer, som grand för rUctiinjer för bioteknisk säkerhet, samt undersöka behovet och lämpligheten av ett intemationellt avtal. Vidare skall infomationsutbyte som grand för vi-

'" Se forskningsrapport 55: "Miljöanpassad hantering* av bioteknik: Säkerhet inom

bioteknik - riskbedömning och riskhantering" (februari 1992). Sammanställd av UN­

CED-sekretariatet i syfte att beakta kommentarer vid UNCED:s förberedande kom­

mittés tredje session till del 

II 

av dokument A/CONF.151/PC/67, med diskussionema

från expertmötet i London i juni 1991 om bedöming och hantering av risker med bio­

teknik.

240

dareutyeckling främjas, på basis av åtgärder som redan vidtagits av intema-     Skr. 1992/93:13 tionella organisationer eller andra expertorgan,

d)   bedriva utbildningsprogram pä nationell och regional nivå om tiUämp­

ning av de föreslagna tekniska riktlinjema,

e)   bidra till informationsutbyte om de förfaranden som krävs för säker

hantering (Kh riskhantering och om viUkoren för utsläppande av biotekniska

produkter, samt samarbeta för att kunna ge omedelbar hjälp i händelse av

nödsituationer som kan uppträda i samband med användning av biotekniska

produkter.

b) Data och information

16.36  Se 16.35 och 16.37.

c) Intemationellt och regionalt samarbete och samordning

16.37

Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med stöd från berörda internationella och regionala organisationer, höja medve­tenheten om de risker (Kh fördelar som biotekniken kan medföra.

16.38

Se 16.35. Ytterligare ätgärder bör bl.a. omfatta följande:

a)

Anordna ett eller flera regionala möten mellan länder för att fastställa ytterligare praktiska åtgärder för att underlätta det intemationella samarbe­tet för biologisk säkerhet.

b)

upprätta ett internationellt nätverk med nationeUa, regionala och glo­bala kontaktpunkter,

c)

på begäran ge direkt bistånd genom det intemationella nätverket, med hjälp av informationsnät, databaser och informationsratiner.

d)   beakta behovet och den praktiska tiUämpbarheten av intemationellt

överenskomna riktlinjer om säkerhet vid utsläppande av biotekniska pro­

dukter bl.a. riskbedömning (Kh riskhantering, samt överväga att studera

lämpligheten av att anta riktlinjer som skulle kunna underlätta nationell lag­

stiftning om ansvars- och ersättningsfrågor.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsbedömning

16.39  UNCED-sekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (åren

1993-2000) för att genomföra åtgärdema i detta program tUl omkring 2 mil­

joner dollar från världssamfundet i form av bidrag eller förmånliga krediter.

Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats

241

\6 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

av regeringarna. De faktiska kostnadema (Kh finansiella villkoren inklusive     Skr. 1992/93:13 icke-koncessionella viUkor beror bl.a. på vilka strategier (Kh program som regeringarna beslutar att genomföra.

b)       Vetenskapliga och tekniska medel

16.40  Se 16.35.

c)       Kunskapsutveckling

16.41  Se 16.35.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

16.42  Utvecklingsländer bör ges tillräckligt internationellt bistånd av tek­

nisk och ekonomisk art och det tekniska samarbete med dessa länder bör

underlättas, i syfte att bygga upp deras lednings-, planerings-, administrativa

och tekniska kompetens på nationell nivå tiU stöd för åtgärderna inom detta

programområde. Se även programområde E.

E. Upprätta kompetenshöjande mekanismer för utveckling och miljöanpassad tillämpning av bioteknik

Bakgrund

16.43

På gmnd av den allt snabbare utvecklingen och tiUämpningen av bio­teknik, i synnehet i utvecklingsländerna, blir stora insatser nödvändiga för att bygga upp de institutionella resursema pä nationeU och regional nivä. De resurser som möjliggör detta, t.ex. inom utbildning, tekniskt kunnande, forskning och utveckling, industrins infrastraktur, kapital (inklusive riskka­pital), det immaterialrättsliga skyddet samt expertkunskaper på områden som marknadsföring, forskning, teknikvärdering, socioekonomisk bedöm­ning och säkerhetsbedömning är ofta otillräckliga i utvecklingsländerna. Ät­gärder måste därför vidtas för att bygga upp kompetens på dessa (Kh andra områden och dessa åtgärder måste backas upp av ekonomiskt stöd. Det är därför nödvändigt att stärka den inhemska kompetensen i utvecklingslän­derna genom nya internationella initiativ för att stödja forskningen, i syfte att påskynda utveckling och tillämpning av såväl ny som traditionell biotek­nik till stöd för behovet av en hållbar utveckling på lokal, nationell och regio­nal nivä. Nationella mekanismer som gör det möjligt för allmänheten att hålla sig informerad och diskutera forskningen om och tillämpningen av bio­teknik skall ingå i denna process.

16.44

Vissa ätgärder har redan vidtagits på nationell, regional och global nivä med avseende på de frågor som tas upp under programområdena A, B, C och D, och rådgivning har getts till enskilda länder om utveckling av nationella riktlinjer och om system för att genomföra dessa riktlinjer. Dessa åtgärder är dock i allmänhet dåligt samordnade och inbegriper mänga olika

organisationer, prioriteringar, grapper, tidsramar, finansieringskällor (Kh re-

242

sursbegränsningar. För att kunna utnyttja befintliga resurser pä effektivast Skr. 1992/93:13 möjliga sätt krävs en betydligt mer sanUad och samordnad strategi. Liksom vid tillämpning av annan ny teknik kan den biotekniska forskningen och till-. lämpningen av forskningsresultaten fä omfattande både positiva och nega­tiva scKioekononuska CKh kultureUa effekter. Vilka dessa effekter är mäste faststäUas i början av det biotekniska utvecklingsarbetet, så att konsekven­serna av överföring av bioteknik kan hanteras pä rätt sätt.

Mål

16.45  Följande mål föresläs:

a)   Främja utveckling och tUlämpning av bioteknik, särskilt i utvecklings­

länderna, genom att:

i) stärka redan vidtagna åtgärder pä nationell, regional (Kh global nivä,

ii) ge erforderligt stöd till beiotekniken, särskilt till forskning och pro­duktutveckling, pä nationell, regional och internationell nivä,

iii) höja medvetenheten hos allmänheten om fördelarna och riskerna med bioteknik, i syfte att bidra till hållbar utveckling,

iv) bidra tiU att skapa ett gynnsamt klimat för investeringar, kompe­tensuppbyggnad i industrin och distribution/marknadsföring

v) främja utbytet av forskare mellan alla länder och motarbeta begäv-ningsflykt,

vi) erkänna och främja ursprungsbefolkningars och deras samhällens traditionella metoder och kunskaper, och se tUl att de ges möjlighet att ta del av de ekonomiska (Kh kommersiella fördelar som den bio­tekniska utvecklingen medför.'

b)

Fastställa metoder och medel för att stärka redan pågående projekt, där så är möjligt genom att bygga på redan etablerade mekanismer, i synner­het på regional nivä, för att exakt faststäUa behoven av ytterligare initiativ, framförallt med avseende på utecklingsländerna, samt utveckla lämpliga strategier, där bl.a. förslag tUl nya internationella mekanismer skall ingå.

c)

Fastställa eller anpassa lämpliga mekanismer för säkerhets- och riskbe­dömning pä lokal, regional och internationell nivå, aUt efter det aktueUa fal­let.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

16.46  Regeringar (Kh andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd frän interaationella och regionala organisationer, den privata sektora,

ickestatliga organisationer samt universitet och högskolor och forskningsin­

stitutioner, vidta följande ätgärder:

a)

Utarbeta rUctiinjer (Kh mobilisera ytterligare resurser för att underlätta tillgängligheten till ny bioteknik, i synnerhet för och i utvecklingsländema,

b)

genomföra kampanjer för att skapa större medvetenhet bland allmän-

' Se kapitel 26 (Att erkänna och stärka ursprungsbefolkningars och deras samhällens

roll).

243

heten och bland beslutsfattare i nyckelställning om de möjligheter samt de     Skr. 1992/93:13 fördelar och risker som miljöanpassad tillämpning av bioteknik medför,

c)   så snart som möjligt granska metoder, program och ätgärder som redan

införts eller vidtagits på nationell, regional och global nivå, för att identifiera

dessas starka respektive svaga sidor och eventuella brister, samt bedöma

vilka prioriteringar som är nödvändiga i utvecklingsländerna,

d)   utnyttja befintlig kompetens för att fastställa och genomföra strategier,

för att lösa problem med begränsningar och brister inom områdena livsme­

del, foder och fömybara råmaterial, hälsovård och miljöskydd,

e)   så snart som möjligt göra en uppföljning och kritisk genomgäng för att

fastställa metoder och medel för att stärka utvecklingsländernas möjligheter

att tillämpa biotekniken med hänsyn till miljön. Ett första steg i detta arbete

är att fastställa metoder för att förbättra befintliga mekanismer, i synnerhet

på regional nivå. Detta skall följas upp av diskussioner om tänkbara nya in­

ternationella mekanismer, t.ex. regionala biotekniska centra,

f)   utarbeta strategier för att lösa problem med förväntade brister och be­

gränsningar, genom ändamålsenlig forskning, produktutveckling och mark­

nadsföring,

g)   vid behov fastställa ytterligare standarder för kvalitetssäkring för bio­

tekniska tillämpningar och produkter.

b) Data och information

16.47  Följande ätgärder bör vidtas: tillgängligheten tUl befintliga system för

informationsspridning bör underlättas, i synnerhet för utvecklingsländerna,

och där så behövs förbättras. Vidare bör möjligheten att sammanställa en

informationskatalog diskuteras.

c) IntemationelU och regionaU samarbete och samordning

16.48  Regeringar och andra beslutande instanser, på lämplig nivä, bör med

stöd av internationella och regionala organisationer ta nya lämpliga initiativ

för att fastställa prioriterade forskningsområden utifrån specifika problem.

Vidare bör tillgängligheten till ny bioteknik förbättras, i synnerhet för ut­

vecklingsländerna och för berörda organisationer i dessa länder, i syfte att

stärka den inhemska kompetensen och stödja uppbyggande av forsknings­

kompetens och institutionella resurser i dessa länder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsbedömning

16.49                                                                                            UNCED-sekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (åren

1993-2000) för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring fem

miljoner dollar från världssamfundet i form av bidrag eller förmänliga kredi­

ter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderaa och finansiella villko­

ren, inklusive eventuella icke-koncessionella villkor beror bl.a. på vilka stra­

tegier och program som regeringarna beslutar genomföra.

244

b) Vetenskapliga och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

16.50  "Workshops", symposier, seminarier och annat utbyte inom forskar-

kretsar om specifika prioriterade ämnesområden bör anordnas pä regional

och global nivä. Kompetensen hos forskare och teknisk personal i de olika

länderna skall utnyttjas till fullo för att åstadkomma ett sädant utbyte.

c) Kunskapsutveckling

16.51  Personalutvecklingsbehov behöver identifieras och vidareutbildnings­

program utvecklas på nationell, regional och global nivä, i synnerhet i ut­

vecklingsländerna. Dessa skall understödjas av ökad utbildning och träning

på samtliga niväer, säväl grandutbildningar på universitet och högskolor som

forskarutbildningar och fortbildning för studerande med doktorsgrad, lik­

som utbildning av tekniker och assistenter, med särskild tonvikt på utbild­

ning av arbetskraft inom konsultverksamheter, design, ingenjörsvetenskap

(Kh marknadsundersökning. Vidare är det nödvändigt att utarbeta och in­

rätta utbildningsprogram för föreläsare som utbildar forskare och tekniker

inom institutioner för kvalificerad forskning i olika länder över hela världen,

och system för belöning, stunulas och erkännande av forskare och teknolo­

gier (se 16.50). Det är också nödvändigt att förbättra tjänstevillkoren på na­

tioneU nivå i utvecklingsländerna, för att stimulera den utbildade arbetskraf­

ten så att den stannar i landet. Samhället bör informeras om de sociala och

kulturella effekterna av utveckling och tillämpning av bioteknik.

d) Kapacitetsuppbyggnad

16.52  Bioteknisk forskning och utveckling bedrivs säväl under mycket kvali­

ficerade förhållanden som pä praktisk nivå i många länder. Ätgärder behö­

ver vidtas för att se till att den nödvändiga infastrakturen för forskning, tUl-

lämpning ute på fältet och teknisk verksamhet finns tillgänglig pä decentrali­

serad nivå. Det globala och regionala samarbetet inom såväl grandforskning

som tillämpad forskning och utveckling behöver också stärkas och alla tänk­

bara ätgärder vidtas för att se till att befintliga nationella och regionala organ

(Kh institutioner utnyttjas maximalt. Sådana institutioner finns redan i vissa

länder och det borde vara möjligt att utnyttja dem för utbildning och gemen­

samma forskningsprojekt. Det är nödvändigt att förstärka kompetensen och

resursema inom universitet, tekniska utbildningar (Kh lokala forskningsan­

stalter där biotekniskt utvecklingsarbete bedrivs och utveckla organisationer

för tillämpning ute pä fältet, i synnerhet i utvecklingsländerna.

245

Kapitel 17

Skr. 1992/93:13

Skydd av oceaner, alla slags hav, inklusive slutna och halvslutna hav och kustområden, samt skydd, rationell användning och utveckling av deras levande tillgångar

Inledning

17.1    Den marina miljön, som omfattar oceaner, andra typer av hav och in­

tilliggande kustområden, utgör en integrerad helhet som är en oumbäriig del

av livet på jorden, ett försörjningssystem och en reeU tUlgäng som möjliggör

hällbar utveckling. De folkrättsliga principer som ligger tfll grand för FN:s

Havsrättskonvention'- som hänvisas till i detta kapitel av Agenda 21, fast­

ställer stateraas rättigheter och skyldigheter och utgör den intemationeUa

granden för arbetet med att skydda och säkra en hällbar utveckling av mUjön

och tillgångama i haven och längs kustema. Detta arbete kräver nya strate­

gier för vård, förvaltning och utveckling av marina områden och kustområ­

den, såväl pä nationell som på subregional, regional och global nivä; strate­

gier som skall vara innehållsmässigt integrerade och bygga på försiktighets­

principen och ett föregripande tynsätt. Programområdena i detta kapitel

speglar denna inriktning:-'

A.   Integrerad förvaltning och hållbar utveckling av kustområden, bl.a. ex­

klusiva ekonomiska zoner

B. Skydd av den marina miljön

C.   Hållbar användning och bevarande av levande marina tUlgångar på det

fria havet

D.   Hällbar användning och bevarande av levande marina resurser under na­

tionell jurisdiktion

E.    Osäkra faktorer av central betydelse för förvaltning av den marina mU­

jön och klimatförändringar

F.    Förstärkt samarbete och samordningen på intemationeU och regional

nivå

G. Hällbar utveckling av små öar

17.2    Utvecklingsländernas genomförande av åtgärderna nedan skall stå i

rinUig proportion till de enskUda ländernas tekniska (Kh ekonomiska möjlig-

' Hänvisningar till FN:s havsrättskonvention i detta kapitel av Agenda 21 skall inte vara till förfång för någon stats stälhiing, med avseende på undertecknande, ratifice­ring eller anslutning till konventionen.

 Hänvisningar till FN:s havsrättskonvention i detta kapitel av Agenda 21 skall inte

vara till förfång för stater som anser konventionen vara av enhetlig natur.

* Inget av vad som sägs under respektive programområde i detta kapitel skall tolkas

som en inskränkning av rättigheterna för stater som är inbegripna i tvister om suverä­

nitet eller avgränsning av de havsområden som avses.

246

heter och deras prioriteringar vid fördelningen av resurser för utvecklingsbe-     Skr. 1992/93:13 hov, och bestäms i sista hand av i vilken mån deras behov av tekniköverfö­ring och ekonomiska resurser tillgodoses.

PROGRAMOMRÅDEN

A. Integrerad förvaltning och hållbar utveckling av

kustområden och marina områden, inbegripet de exklusiva ekonomiska zonerna

Bakgrund

17.3

Kustomrädena omfattar mångsidiga (Kh produktiva livsmiljöer av be­tydelse för människors bosättning, för utveckling och för lokal försörjning. Över hälften av världens befolkning bor inom 60 km från en kust och år 2020 kan denna andel ha stigit tUl tre fjärdedelar. En stor del av världens fattiga befolkning trängs i kustområdena. Resursema i dessa omräden är av livsav­görande betydelse för mänga lokalsamhällen (Kh ursprungsbefolkningar. De exklusiva ekonomiska zonema (EEZ) utgör också vUctiga marina omräden inom vUka staterna själva ansvarar för utveckling och bevarande av naturre­sursema tUl gagn för befolkningen. För små ö-nationer är det i första hand dessa omräden som kan utnyttjas för utvecklingsåtgärder.

17.4

Oaktat ätgärder på nationell, subregional, regional och global nivå har den politik för förvaltning av marina och kustnära resurser som tUlämpas idag inte alltid kunnat säkra hällbar utveckling. I många delar av världen utarmas och förstörs de kustnära resurserna och kustmiljön i snabb takt.

Mäl

17.5    Kuststateraa skall verka för integrerad förvaltning (Kh hällbar utveck­

ling av kustnära områden och marin miljö under deras nationella jurisdik­

tion. För detta ändamäl är det bl.a. nödvändigt att:

>a) Ombesörja integration av politUc och beslutsprocesser inom alla be­rörda sektorer i syfte att främja samverkande åtgärder och en balanserad resursanvändning,

b)

kartlägga pågående och projekterad användning av kustområden och hur denna användning påverkar annan verksamhet,

c)

fokusera pä särskUda frågor avseende förvaltning av och planering av kustomräden,

d)   tUlämpa ett förebyggande och försUctighetsgrandat synsätt vid plane­

ring och genomförande av projekt, inklusive förhandsbedömningar och sys­

tematisk bevakning av effekterna av större projekt,

e)   främja utveckling och tUlämpning av metoder, t.ex. nationell resurs-

och miljöredovisning som speglar värdeförändringar till följd av utnyttjande

av kustomräden och marina omräden, t.ex. föroreningar, erosion i marin

miljö, resursförluster och skövling av livsmiljöer,

f)   sä långt möjligt ge berörda individer, grupper och organisationer tUl­

gång till relevant information och möjligheter att samräda och delta i plane­

ring och beslutsfattande på lämplig nivä.

''

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

17.6    Kuststaterna bör överväga att upprätta eller, där sä är nödvändigt,

stärka lämpliga samordningsmekanismer (t.ex. ett överordnat organ för po­

licyfrågor) för integrerad förvaltning och hållbar utveckling av kustområden

och marina områden och deras resurser, såväl på lokal som pä nationell nivä.

Sådana mekanismer bör där så är lämpligt omfatta samråd med forskare och

vetenskapsmän, den privata sektom, icke-statliga organisationer, lokala or­

gan, resursanvändargrupper och ursprungsbefolkningar. Dessa nationella

samordningsmekanismer skulle bl.a. kunna ombesörja:

a)

Planering och tillämpning av riktlinjer för mark- CKh vattenanvändning och lokalisering,

b)

genomförande av planer och program på lämpliga nivåer för integrerad förvaltning och utveckling av kustområden och marina omräden,

c)

utarbetande av översiktsplaner för kustområden i syfte att kartlägga känsliga områden, inklusive erosionszoner, fysiska processer, användarkon-flikter och särskilda prioriteringar i fråga om förvaltning,

d)    miljökonsekvensbedömningar, systematiska observationer och upp­

följning av större projekt, bl.a. genom att resultaten av dessa verksamheter

införlivas i beslutsprocessen på ett systematiskt sätt,

e)   planer för att möta katastrofer som framkallats av människan eller na­

turkatastrofer, bl.a. avseende sannolika effekter av potentiella klimatför­

ändringar och höjningar av havsytan, samt katastrofplaner för att åtgärda

miljöförstöring och föroreningar som beror av människan, t.ex. utsläpp av

olja och andra material,

f)   ätgärder för att förbättra boendemiljön i kustomräden, särskilt med av­

seende på bostäder, dricksvatten samt hantering och rening av avloppsvat­

ten, fast avfall och industriutsläpp,

g)   periodiska bedömningar av effektema av yttre faktorer och fenomen,

i syfte att se till att målen för integrerad förvaltning (Kh hållbar utveckling

av kustomräden och den marina miljön uppnås,

h) bevarande (Kh restaurering av försämrade känsliga livsmUjöer,

i) integrering av sektorsprogrammen för hällbar utveckling av bebygg­else, jordbmk, turism, fiske, hamnar och industrier som påverkar kustomrä­dena,

j) anpassning av infrastrukturen och alternativa försörjningsmöjligheter,

k) insatser för kunskapsutveckling och utbUdning,

1) allmän utbUdning och program för ökad medvetenhet hos och informa­tion tfll allmänheten,

m) främjande av miljöanpassad teknik och hållbart brak,

n) utarbetande och samtidig tUlämpning av miljökvalitetskriterier.

17.7    Kuststater bör, med stöd från internationella organisationer om staten

ifråga begär detta, vidta ätgärder för att bibehålla den biologiska mångfal­

den och upprätthälla produktiviteten hos marina arter och i livsmUjöer un­

der statens jurisdiktion. Sädana ätgärder kan bl,a. omfatta kartläggning av

den biologiska mångfalden i den marina miljön, förteckning över hotade ar-

248

ter och känsliga marina och kustnära livsmiljöer, inrättande och förvaltning    Skr. 1992/93:13 av skyddade omräden, samt stöd till den vetenskapliga forskningen och spridning av forskningsresultat.

b) Data och information

17.8    Kuststater bör vid behov bygga ut sin kapacitet för insamling, analys,

bedömning och utnyttjande av information för hållbar resursanvändning, in­

begripet miljökonsekvenser av verksamhet som påverkar kustoch marina

områden. Nödvändig information för styrning och förvaltning skall priorite­

ras, mot bakgrund av intensiteten och omfattningen av förändringarna i

kust- och marina områden. För detta ändamäl är det nödvändigt att bl.a:

a)

Utveckla och underhålla databaser för bedömning, styming och för­valtning av kustområden samt olika typer av hav liksom kustområdenas och havens resurser,

b)

utveckla samhällsekonomiska indikatorer och miljöindikatorer,

c)

regelbundet utföra bedömningar av miljötillståndet i kustomräden och marina omräden,

d)   utarbeta och upprätthålla översiktsplaner, grundade på kriterier för

hällbar utveckling av kustområden avseende resurser och resursanvändning,

verksamheter, livsmiljöer och skyddade omräden,

e) utbyta information och data.

17.9    Samarbetet med utvecklingsländerna och, där sä är lämpligt, med sub­

regionala och regionala mekanismer, skall stärkas för att förbättra dessa län­

ders möjligheter att genomföra ovanstående ätgärder.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

17.10

Det internationella samarbetet och samordningen på bilateral basis samt, i förekommande fall, subregionala, interregionala, regionala eller glo­bala stmkturer, har till uppgift att stödja och komplettera kuststaternas na­tionella åtgärder för att främja integrerad förvaltning och hållbar utveckling av kustomräden och marina omräden.

17.11

Med utnyttjande av vunna erfarenheter bör staterna samarbeta, dä så är lämpligt, i utarbetandet av nationella riktiinjer för integrerad förvaltning och utveckling av kustzoner. En världskonferens för utbyte av erfarenheter på detta omräde bör kunna hållas före 1994.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

17.12  Konferenssekretariatet har beräknat den artiga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program tUl omkring 6 mil­

jarder dollar, varav cirka 50 miljoner dollar från det internationella samfun­

det i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är endast

ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De fak-

249

tiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella    Skr. 1992/93:13 villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomförandet som regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

17.13

Staterna bör samarbeta för att utveckla erforderliga system för syste­matisk observation, forskning och informationshantering avseende kustom­råden. De bör överföra och ställa miljöanpassad teknik och mUjöanpassade metoder för hållbar utveckling av kustnära och marina områden till utveck­lingsländernas förfogande. De bör också utveckla tekniken och den in­hemska vetenskapliga och tekniska kapaciteten.

17.14

Internationella organisationer på subregional, regional eller global nivå bör, då sä är lämpligt, pä kuststaternas begäran bistä dem i arbetet med ovanstående åtgärder och därvid ägna utvecklingsländema särskild upp­märksamhet.

c) Kunskapsutveckling

17.15

Kuststaterna skall främja och förenkla organisationen av undervis­ning och utbildning om integrerad förvaltning av kustnära och marina områ­den och om hällbar utveckling för bl.a. forskare, tekniker, lednings- och för­valtningspersonal och användare, även pä lokal nivå, samt för ledare, ur­sprungsbefolkningar, fiskare, kvinnor och ungdomar. Frågor om förvalt­ning, utveckling, miljöskydd och lokal planering skall föras in i utbildnings­planer och program för att höja allmänhetens medvetenhet, med vederbör­ligt beaktande av traditionell ekologisk kunskap och samhällskulturella vär­den.

17.16

Internationella organisationer, på subregional, regional eller global nivä, allt efter omständigheterna skaU på begäran bistå kuststater, i synner­het utvecklingsländer, inom de områden som anges ovan.

d) Kapacitetsuppbyggnad

17.17  Oinskränkt samarbete skaU på begäran erbjudas kuststater i deras ka­

pacitetsuppbyggande arbete. Där så är lämpligt skall kapacitetsuppbyggnad

ingå i det bilaterala och multUaterala utvecklingssamarbetet. Kuststater kan

överväga att vidta bl.a. följande ätgärder:

a)

Säkerställa kapacitetsuppbyggnad på lokal nivå,

b)

rådgöra med lokala myndigheter, näringslivet, universitetssektorn, re-sursanvändargrapper och allmänheten om frågor som rör kustnära och ma­rina omräden,

c)

samordna program för olika sektorer i samband med kapacitetsupp­byggnaden,

d)   kartlägga befintiiga och potentiella föratsättningar, resurser och behov

för kunskapsutveckling (Kh för en infrastraktur för vetenskap och teknik,

e) utveckla vetenskapliga och tekniska medel samt forskning,

250

f) främja och underlätta kunskapsutveckhng och UtbUdning,

Skr. 1992/93:13

g)   stödja "kunskapscentra" för integrerad förvaltning av kustnära (Kh

marina resurser,

h) stödja pilotprogram i demonstrationssyfte och projekt inom integrerad förvaltning av kustområden och marina omräden.

B. Skydd av den marina miljön

Bakgrund

17.18

Förstöringen av den marina miljön härrör från en mängd olika källor. Landbaserade källor står för 70% av havsföroreningarna medan sjötran­sporter och dumpning i haven stär för 10% vardera. De största hoten mot den marina miljön kommer frän avloppsvatten, närsalter, syntetiska orga­niska föreningar, sediment, avfall och plaster, metaller, radioaktiva ämnen, olja/kolväten och polycykliska aromatiska kolväten (PAH). De olika förore­ningskällornas betydelse varierar mellan länder och regioner, beroende pä omständigheterna. Mänga föroreningsämnen frän landbaserade källor utgör särskilt allvarliga hot mot den marina mUjön, då de samtidigt är toxiska och svårnedbtytbara och ackumuleras i näringskedjan. Det finns idag ingen glo­bal plan att angripa havsföroreningar från landbaserade källor.

17.19

Den marina miljön förstörs också av en mängd olika landbaserade verksamheter. Bebyggelse, markanvändning, uppförande av infrastraktur längs kusterna, jordbmk, skogsbruk, tätortsutbyggnad, turism CKh industri kan påverka den marina mUjön. Stranderosion och igenslamning är särskilt allvarliga problem.

17.20

Sjöfart och havsbaserad verksamhet förorenar också den marina mil­jön. Omkring 600.000 ton olja hamnar årligen i världshaven till följd av nor­mal sjöfart, olyckor och otiUätna utsläpp. Utsläpp till luften från utrustning för utvinning av olja och gas till havs regleras för närvarande av intematio­nella överenskommelser och sex regionala konventioner för kontroll av ut­släpp från plattformar har diskuterats. Omfattningen och typen av miljöpå­verkan från offshore-verksamhet för utvinning och produktion av olja utgör i allmänhet en mycket liten del av havsföroreningarna.

17.21

Ett synsätt som baseras pä försUctighetsprincipen och på förebyg­gande åtgärder, snarare än ett återställande synsätt, är nödvändigt för att förhindra att den marina miljön förstörs. Detta kräver bl.a. att förebyggande åtgärder, miljökonsekvensbeskrivningar, rena produktionsmetoder, återvin­ning och avfallsredovisning införs samt att avfallsmängderna minimeras, re­ningsverk uppförs och effektiviseras och att kvalitetskriterier för korrekt hantering av miljöfarliga ämnen införs. Dessutom behövs en samlad strategi för hantering av skadliga effekter frän luft, land och vatten. Ätgärder på detta område skall ocksä omfatta förbättringar av kustnära bebyggelse samt integrerad förvaltning och utveckling av kustomräden.

251

Mål

Skr. 1992/93:13

17.22  Stater bör, i enlighet med bestämmelserna i FN:s havsrättskonvention

om skydd och bevarande av den marina miljön och i enlighet med egen poli­

tik, samt egna prioriteringar och resurser, verka för att förhindra, minska

och bemästra miljöförstöringen i den marina miljön, så att dess livsuppehål­

lande och produktiva kapacitet upprätthålls och förstärks. För det ändamål

är det nödvändigt att:

a)

Tillämpa förebyggande (Kh föregripande synsätt som baseras på försik­tighetsprincipen för att förhindra att den marina miljön förstörs och för att minska risken för långsiktiga eller irreversibla miljöskador,

b)

göra miljökonsekvensbeskrivningar av verksamheter som kan ge all­varliga skador på den marina miljön,

c)

integrera skyddet av den marina mUjön i den övergripande miljöpoliti­ken, i scKialpolitiken och i utvecklingspolitiken,

d)  förhindra miljöförstöring av den marina mUjön genom att utveckla

ekonomiska incitament, där så är lämpligt, för att tUlämpa ren teknik samt

andra styrmedel som innebär att mUjökostnadema beaktas som en del av

totalkostnaden, t.ex. principen att förorenaren betalar,

e)  förbättra kustbefolkningars levnadsstandard, i synnerhet i utvecklings­

länderna, för att bidra tiU att minska miljöförstöringen i kustnära (Kh marina

områden.

17.23  Stateraa är överens om att tUlskott av additionella ekonomiska resur­

ser, genom lämpliga internationella mekanismer, samt tiUgång tUl renare

teknik och relevant forskning krävs för att stödja utvecklingsländemas åtgär­

der för att genomföra detta åtagande.

Åtgärder

a) Ledrungs- och hanteringsfrågor

Förhindrande, minskning och uppsikt över förstöringen av den marina mUjön från landbaserade verksamheter

n.2A För att förhindra förstöring av den marina miljön från landbaserade verksamheter bör staterna vidta åtgärder som är förenliga med åtgärderna under programområde A. Dessa ätgärder bör vidtas på nationell och, där sä är lämpligt, på regional och subregional nivä, samt beakta riktiinjema från Montreal-konferensen om skydd av den marina mUjön från landbaserade föroreningskällor.

17.25 För detta ändamål (Kh med stöd från berörda intemationeUa organi­sationer för mUjöfrågor, forskning, teknik och finansiering, bör statema samarbeta för att bl.a:

a)

I förekommande fall uppdatera, förstärka och utvidga riktiinjema från Montreal-konferensen,

b)

där sä är lämpligt bedöma befintliga regionala överenskommelsers och handlingsplaners effektivitet, i syfte att fastställa metoder för att vid behov vidta kraftigare åtgärder för att förhindra, minska och hålla uppsikt över för­störingen av den marina mUjön från landbaserad verksamhet,

252

c)   vid behov, där sä är lämpligt, ta initiativet till och främja tillkomsten av     Skr. 1992/93:13

nya regionala överenskommelser,

d)   utveckla medel för att på basis av de senaste forskningsrönen ge tek­

nisk vägledning för att angripa de viktigaste typerna av föroreningar av den

marina nuljön från landbaserade källor,

e)    utarbeta riktlinjer för lämpliga globala finansieringsmekanismer,

f) identifiera ytterligare åtgärder som kräver internationellt samarbete,

17.26

FN:s miljöstyrelse (UNEP) uppmanas att, sä snart det är praktiskt möjligt, sammankalla ett möte med representanter för ländernas regeringar om skydd av den marina miljön frän landbaserad verksamhet.

17.27

Med avseende på avloppsvatten bör staterna prioritera följande ätgär­der:

a)

Integrera avloppsfrägor i utarbetande eller revidering av utvecklings­planer för kustomräden, inklusive planer avseende den byggda miljön,

b)

uppföra och driva reningsverk för avloppsvatten i enlighet med natio­neU politik och utifrån ländernas kapacitet (Kh i den utsträckning som är möjlig genom internationellt samarbete,

c)

placera utlopp för avloppsvatten längs kusterna på sådant sätt att en miljömässigt godtagbar kvalitet upprätthälls och att mussel- och snäckbe-stånd, vattenintag och badplatser inte utsätts för sjukdomsalstrande organis­mer,

d)   främja miljöanpassad samhantering av avloppsvatten frän hushåll och

likartade industriutsläpp, och där sä är möjligt, införa kontrollmekanismer

för att förhindra att utsläpp som inte bör ingå i systemet tillförs detta,

e)   främja primär rening av kommunalt avloppsvatten som släpps ut till

floder, flodmynningsområden och havet, eller andra, för specifika platser,

lämpliga lösningar,

f)   efter behov upprätta och förbättra lokala, nationella, subregionala och

regionala program för reglering (Kh övervakning av utsläpp av avloppsvat­

ten, med hjälp av minimiriktlinjer för utsläpp av avloppsvatten och kriterier

för vattnets kvalitet, samt med beaktande av egenskaperna hos recipienter

och föroreningarnas typ och omfattning.

17.28  Med avseende pä andra föroreningskällor bör de åtgärder som sta-,

terna prioriterar onrfatta följande åtgärder:

a)

Efter behov upprätta och förbättra program för reglering och övervak­ning av utsläpp av avloppsvatten och emissioner, inklusive utveckling och tillämpning av kontrollmetoder och teknik för återvinning,

b)

främja risk- (Kh miljökonsekvensbedömningar för att bidra till att säkra en godtagbar miljökvalitet,

c)

där så är lämpligt främja bedömningar och samarbete på regional nivå med avseende på tfllförsel av föroreningar frän punktkällor i nya installatio­ner,

d)   stoppa emissioner eller utsläpp av organiska halogenerade ämnen där

risk för ackumulation till farliga niväer i den marina miljön föreligger,

253

e)   minska emissioner eller utsläpp av andra syntetiska organiska för­

eningar där risk för ackumulation till farliga niväer i den marina miljön före­

ligger.

f)   främja kontroU av antropogen tillförsel av kväve (Kh fosfor tiUkustvatt-     Skr. 1992/93:13

nen, där problem som t.ex. eutrofiering hotar den marina mUjön och dess

resurser,

g)  samarbeta med utvecklingsländema, genom ekonomiskt och tekniskt

stöd, för att uppnå bästa möjliga reglering och minskning av avfall och äm­

nen som är toxiska, stabUa och bioackumulerbara, samt i fråga om avfalls­

hantering utveckla mUjöanpassade landbaserade alternativ tUl dumpning i

havet,

h) samarbeta i utvecklingen och genomförandet av mUjöanpassade mark­användningsmetoder och förfaranden för att minska sådan avrinning till vat­tendrag och flodmynningsomräden som ger upphov tUl förorening eller för­sämring av den marina miljön,

i) främja användning av mindre mUjöfarliga bekämpnings- (Kh gödnings­medel (Kh av alternativa metoder för skadedjursbekämpning, samt överväga förbud mot miljöfarliga medel,

j) ta nya initiativ på nationell, subregional och regional nivå för kontroll av tillflödet av föroreningar som inte härrör frän punktkällor (Kh som kräver stora förändringar av hanteringen av avfall och avloppsvatten samt av jord­brak, gruvdrift, byggnadsindustri och transporter.

17.29  Prioriteringarna för att motverka den fysiska mUjöförstöringen i kust­

nära och marina omräden som leder till försämring av den marina mUjön

bör bl.a. omfatta reglering av och förebyggande ätgärder för att förhindra

stranderosion och igenslamning tUl följd av antropogena faktorer, t.ex.

markanvändning och byggnadsteknik. TUlsyn och förvaltning av avrinnings-

områden bör främjas i syfte att förhindra, bemästra och minska försäm­

ringen av den marina miljön.

Förhindra, minska och kontrollera försämringen av den marina mUjön tUl 

följd av havsbaserad verksamhet

17.30  Statema skall genom egna, bUaterala, regionala eller multUaterala åt­

gärder samt inom ramen för IMO och andra berörda internationella organi­

sationer på subregional, regional eller global nivå, allt efter omständighe­

terna bedöma behovet av ytterligare ätgärder för att hejda försämringen av

den marina miljön:

a) till följd av sjöfart, genom att:

i) Stödja ratificering och genomförande från fler länders sida av rele­vanta konventioner och protokoll avseende sjöfarten,

ii) underlätta de processer som avses under i) genom att hjälpa en­skUda stater att övervinna hinder för genomförandet, om staterna begär detta,

iU) samarbeta för att övervaka föroreningar av den marina miljön (t.ex. genom flygövervakning) tiU följd av utsläpp frän fartyg, i syn­nerhet illegala utsläpp, och genom att se till att MARPOL:s ut­släppsbestämmelser efterlevs,

254

iv) bedöma omfattningen av föroreningar tUl följd av sjöfart i områden som IMO bedömt som särskUt känsliga, CKh verka för att lämpliga åtgärder, där så är nödvändigt, vidtas inom sådana områden för att se till att allmänt vedertagna intemationella regler efterlevs.

v) vidta åtgärder för att se tfll att respekten upprätthålls för de områ-     Skr. 1992/93:13 den, som kuststaterna, i enlighet med folkrätten, har avsatt inom sina exklusiva ekonomiska zoner i syfte att skydda och bevara säll­synta och känsliga ekosystem, t.ex. korallrev och mangroveskogar,

vi) överväga lämpliga regler för utsläpp av ballastvatten för att för­hindra spridning av organismer som inte förekommer naturligt i omrädet,

vii) främja säkerheten tUl havs genom tillfredsställande kartering av kuster och sjöfartsmtter,

vuijbedöma behovet av striktare internationella regler för att ytterli­gare minska risken för olyckor (Kh föroreningar från lastfartyg (in­klusive bulkfårtyg),

ix) uppmana IMO och lAEA att samarbeta för att anta ett regelverk för fartygstransport av radioaktivt kärnbränsle i behållare,

x) revidera och uppdatera IMO:s säkerhetsregler för kämbränsled-rivna handelsfartyg och diskutera hur ett sådant reviderat regelverk bör tUlämpas på bästa sätt,

xi) stödja lMO:s pågående arbete med att utarbeta lämpliga åtgärder för att minska luftföroreningar genom utsläpp tUl luften frän fartyg,

xii) stödja IMO:s pågående arbete med att utarbeta ett internationellt regelverk för fartygstransporter av miljöfarliga och giftiga ämnen, samt ytterligare diskutera om ersättningsfonder av samma typ som de som inrättats enligt Fondkonventionen vore lämpliga med av­seende på föroreningsskador som uppkommit genom utsläpp av andra substanser än olja.

b) Till följd av dumpning, genom att:

i)   Stödja ratificering, genomförande och aktivt deltagande frän fler   länders sida i konventionema om dumpning tUl havs, bl.a. för att snabbt komma fram till en strategi för framtiden inom ramen för Londonkonventionen om dumpning,

ii) uppmana Londonkonventionens parter att vidta lämpliga åtgärder för att stoppa dumpning och förbränning av miljöfarliga ämnen till havs.

c)   till följd av vericsamhet på offshoreplattformar för utvinning av gas och

olja, genom att utvärdera redan vidtagna åtgärder avseende utsläpp till luft

och vatten och säkerhet, samt bedöma behovet av ytterligare åtgärder,

d)   till följd av verksamhet i hamnar, genom att underlätta uppförande av

mottagningsanläggningar i hamnama för uppsamling av olje- och kemikalie­

rester och avfaU frän fartyg, i synnerhet i MARPOL-områden, samt genom

att stödja uppförande av mindre anläggningar i smäbäts-och fiskehamnar.

17.31

IMO och andra berörda FN-organ skall på berörda staters begäran, där så är lämpligt, bedöma tillståndet i den marina miljön i omräden med stor fartygstrafik, t.ex. högtrafikerade intemationella sund, i syfte att se tfll att allmänt vedertagna intemationella regler följs, särskUt sädana regler som avser olagliga utsläpp från fartyg, i enlighet med bestämmelseraa i del III av FN:s havsrättskonvention.

17.32

Staterna skall vidta ätgärder för att minska vattenföroreningar som

255 orsakas av tennföreningar som ingår i beväxningshämmande bottenfärger.

17.33  Stateraa skall överväga ratificering av Konventionen om beredskap.     Skr. 1992/93:13

åtgärder och samarbete avseende oljeföroreningar som bl.a. tar upp bered­

skapsplaner på nationell och internationell nivå, inklusive material för olje­

bekämpning och utbildning av personal, samt om denna konvention skall

omfatta åtgärder vid kemikalieutsläpp.

17.34  Stateraa bör intensifiera det intemationeUa samarbetet för att stärka

eller vid behov inrätta regionala centra eller, då sä är lämpligt, mekanismer

för hantering av olje- och kemUcalieutsläpp, i samarbete med berörda subre­

gionala, regionala eller globala meUanstatiiga organisationer (Kh, där så är

lämpligt, med näringslivets organisationer.

b) Data och information

17.35  Stateraa bör, då sä är lämpligt, och allt efter de medel som står tiU

deras förfogande samt med hänsyn till deras tekniska och vetenskapliga ka­

pacitet och resurser, göra systematiska observationer av tillståndet i den ma­

rina miljön. För detta ändamål bör statema överväga att:

a)

Införa observationssystem för att mäta den marina miljöns kvalitet, bl.a. orsaker till och följderna av att den marina miljön försämras, som grand för förvaltningsätgärder,

b)

regelbundet utbyta information om miljöförstöringen till havs från landbaserad och havsbaserad verksamhet, samt om åtgärder för att för­hindra, hålla uppsikt över och minska sådan miljöförstöring,

c)

stödja och bygga ut interaationella observationsprogram, t.ex. mussel-programmet, pä basis av befintliga resurser och med särskild tonvikt pä ut­vecklingsländerna,

d)   inrätta ett centralt organ för information om kontroll av marina miljö­

föroreningar bl.a. processer och teknUc för sädan kontroll samt för att stödja

överföring av sådan teknik tiU utvecklingsländer och till länder med ett up­

penbart behov av sädan kompetens,

e)   upprätta en global översikt och databas med information om källor, ty­

per, mängder och effekter av föroreningar av den marina miljön frän landba­

serad verksamhet i kustomräden och från havsbaserad verksamhet,

f)   avsätta tillräckliga medel för kapacitetsuppbyggnad och utbildnings­

program för att ge utvecklingsländema möjlighet att delta i full utsträckning,

i synnerhet i internationella FN-program för insamling, analys och använd­

ning av data och information.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

256

17.36  Konferenssekretariatet har beräknat den ärliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärdema i detta program tUl omkring 200

miljoner dollar frän det internationella samfundet i form av bidrag eller för­

månliga krediter. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar

och har inte granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna (Kh finan­

sieringsvillkoren, inklusive ickekoncessionella villkor, beror bl.a. pä vUka

strategier och program för genomförandet som regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

17.37  Tekniköverföring i enlighet med kapitel 34 krävs, där så är lämpligt,

för att genomföra nationella, subregionala och regionala handlingsprogram.

Dessutom krävs ekonomiska resurser, i synnerhet för utvecklingsländernas

vidkommande, som bl.a. bör omfatta:

a)

Stöd till industrin för att utarbeta och införa teknik för ren produktion eller kostnadseffektiv teknik för reglering av föroreningar,

b)

planering för utveckling och användning i utvecklingsländer av avfalls­anläggningar och teknik för avfallshantering med låga installations- och un­derhällskostnader,

c)

laboratorieutrustning för systematiska observationer av mänsklig och annan påverkan på den marina miljön,

d)   kartläggning av lämpliga material att bekämpa olje- och kemikalieut­

släpp, bl.a. billiga, lokalt framställda eller lokalt tillgängliga material och

tekniker som är lämpliga vid kritiska föroreningssituationer i utvecklingslän­

derna,

e)   granskning av användningen av svårnedbtytbara organiska halogene­

rade ämnen som ackumuleras i den marina miljön, i syfte att fastställa vilka

ämnen som inte kan bemästras på ett tillfredsställande sätt och för att ge en

grand för beslut om en tidsram för avveckling av sådana ämnen så snart detta

är praktiskt möjligt,

f)   upprättande av ett centrum för information om förhindrande av havs­

föroreningar och om metoder och teknik för marin miljövård samt stöd för

överföring av sådan information till till utvecklingsländer och andra länder

som har behov av stöd.

c) Kunskapsutveckling

17.38  EnskUt eller i samarbete med varandra och med stöd av internatio­

nella organisationer, på subregional, regional eller global nivå, allt efter om­

ständigheterna, skall staterna:

a)

Tillhandahålla utbildning för personal som behövs för ett fullgott skydd av den marina miljön enligt de beräkningar som gjorts över utbildningsbeho­ven pä nationell, regional och subregional nivå,

b)

främja tillkomsten av kurser om skyddet av den marina miljön i läro­planen för studieprogram om haven,

c)

anordna kurser för utbildning av personal för bekämpning av olje- och kemikalieutsläpp, i samarbete, där sä är lämpligt, med oljeindustrin och den kemiska industrin,

d)   anordna seminarier och kurser om miljöfrågor i samband med hamn­

verksamhet och utveckling i hamnområden,

e)   stärka och tillhandahålla en säker finansiering av nya och befintliga in­

ternationella fackskolor för yrkesutbildning på sjöfartsområdet,

f)   staterna bör genom bUateralt och multilateralt samarbete stödja och

komplettera nationeUa åtgärder i utvecklingsländerna för kunskapsutveck­

ling i syfte att förhindra och minska försämringen av den marina miljön.

257

17 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

258

d) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

17.39

Nationella planerings- och samordningsorgan skall ges kompetens och behörighet att granska all landbaserad verksamhet och alla landbaserade föroreningskällor med avseende på deras påverkan på den marina miljön, samt föreslå lämpliga kontrollåtgärder.

17.40

Forskningsresurserna bör stärkas och, där så är lämpligt, utvecklas i utvecklingsländerna för att möjliggöra systematiska observationer av marina föroreningar, miljökonsekvensbeskrivningar och utarbetande av rekom­mendationer för miljötillsyn. Här nämnd verksamhet bör ledas och bedrivas av lokala experter.

17.41

Särskilda arrangemang är nödvändiga för att förse utvecklingslän­derna med tillfredsställande ekonomiska och tekniska resurser för att där­med hjälpa dem att förhindra och lösa problem i samband med verksamheter som hotar den marina miljön.

17.42

En internationell finansieringsmekanism bör skapas för utnyttjande av lämplig teknik och uppförande av anläggningar för avfallsbehandling. En sådan mekanism bör omfatta bidrag eller förmänliga krediter frän interna­tionella institutioner liksom regionala fonder som åtminstone delvis fyUs på enligt ett roterande system genom användaravgifter.

17.43

Vid genomförande av dessa programåtgärder bör särskilt beaktas de problem som följer av att utvecklingsländerna får bära en orimligt stor börda, genom deras brist på resurser, expertis eller teknisk kapacitet.

C. Hållbar användning och bevarande av marina tillgångar på det fria havet

Bakgmnd

17.44

Under de senaste tio åren har fisket på det fria havet ökat kraftigt och utgör nu cirka fem procent av all landad fisk i världen. Bestämmelserna i FN:s havsrättskonvention om marina levande resurser på det fria havet före­skriver staters rättigheter och skyldigheter med avseende pä bevarande och utnyttjande av dessa resurser.

17.45

Tillsynen av fisket i internationella vatten, liksom införande, övervak­ning och genomförandet av effektiva åtgärder för resursbevarande, är dock OtUlfredsstäUande i många delar av världen och många tUlgångar överutnytt­jas. Problemen omfattar bl.a. oreglerat fiske, överutnyttjande, för stora fis­keflottor, omflaggning av fartyg för att undvika tillsyn, otillräckligt selektiva fiskeredskap, otUlförlitliga databaser och bristfäUigt samarbete mellan sta­terna. Stater vars medborgare och fartyg fiskar på det fria havet mäste vidta åtgärder, och dessutom krävs samarbete på bilateral, subregional, regional och global nivä, i synnerhet med avseende på migrerande arter och gräns­överskridande bestånd. Sådana åtgärder och sådant samarbete bör inriktas på brister med avseende på fiskemetoder och biologiska kunskaper, fiskesta­tistik och bättre system för databehandling. Tonvikten skall också läggas på

beaktande av mångfalden av fiskslag och på hänsyn till samspelet mellan     Skr. 1992/93:13 olika arter, i synnerhet med avseende på utrotningshotade arter, men även för att fastställa undemtnyttjade eller outnyttjade populationers potential.

Mål

17.46  Statema åtar sig att verka för bevarande och hållbar användning av

marina levande tillgångar. För detta ändamäl är det nödvändigt att:

a)

Utveckla och öka marina levande tillgängars potential för att möta människans näringsbehov, såväl som sociala och ekonomiska mäl och ut­vecklingsmål,

b)

bibehålla och återställa populationer av marina arter pä och till nivåer som kan ge maximalt hällbar avkastning, utifrån de begränsningar som sätts av miljömässiga och ekonomiska faktorer, och med beaktande av samspelet mellan arterna,

c)

främja utveckling och användning av selektiva fiskeredskap och meto­der som minimerar säväl svinnet vid fiske av mälarter som bifångsterna,

d)    säkra effektiv övervakning och efterlevnad av regler för fisket,

e)    skydda och restaurera hotade marina arter,

f) bevara habitat och andra ekologiskt känsliga områden,

g)   främja vetenskaplig forskning om marina levande tillgångar på det fria

havet.

17.47

Paragraf 17.46 ovan begränsar inte pä något sätt staternas rättigheter eller, i förekommande fall, internationella organisationers behörighet att förbjuda, begränsa eller införa strängare regler för utnyttjandet av marina däggdjur pä det fria havet än de som föreskrivs i stycket. Staterna skall sam­arbeta för att skydda marina däggdjur och, i synnerhet med avseende pä va­lar, verka inom berörda internationella organisationer för skydd, skötsel CKh studier av dessa djur.

17.48

Utvecklingsländernas möjligheter att uppnå ovan angivna mål är be­roende av deras kapacitet, bl.a. med avseende på de ekonomiska, veten­skapliga och tekniska medel som står till deras förfogande. TUlräckligt eko­nomiskt, vetenskapligt och tekniskt samarbete skall erbjudas tUl stöd för ut­vecklingsländernas åtgärder för att uppnå dessa mål.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

17.49  Statema bör agera kraftfullt, bl.a. genom bilateralt och multUateralt

samarbete och pä subregional, regional och global nivå, allt efter omständig­

hetema, för att se till att fiske på det fria havet bedrivs i enlighet med bestäm­

melserna i FN:s havsrättskonvention. Framförallt bör de:

a)

Tillämpa och genomföra dessa bestämmelser tUl fullo med avseende på fiskpopulationer viUcas utbredningsområden sträcker sig både inom och utanför de exklusiva ekonomiska zonema (gränsöverskridande bestånd),

b)

tillämpa och genomföra dessa bestämmelser tfll fullo med avseende pä

migrerande arter,

259

c)   där så är lämpligt förhandla fram internationella avtal för effektiv för-     Skr. 1992/93:13

valtning och bevarande av fiskbestånd,

d) definiera och kartlägga lämpliga förvaltningsenheter.

17.50

Staterna bör så snart som möjligt sammankalla en FN-konferens på regeringsnivå, med beaktande av relevant verksamhet på subregional, regio­nal och global nivå, i syfte att se till att bestämmelserna i FN:s havsrättskon­vention om gränsöverskridande fiskbestånd och migrerande arter genomförs sä effektivt som möjligt. Konferensen, som bl.a. bör baseras pä resultaten av de vetenskapliga och tekniska studier som utförts av FAO, skall kartlägga och utvärdera problem som avser bevarande och förvaltning av sädana fisk­bestånd samt diskutera möjligheter att förbättra det meUanstatiiga samarbe­tet om fiskefrågor och utarbeta lämpliga rekommendationer. Överiäggning-arna och resultaten från konferensen skall vara helt förenliga med bestäm­melserna i Havsrättskonventionen, i synnerhet rättigheterna och skyldighe­terna för kuststater och stater som fiskar på det fria havet.

17.51

Staterna skall se till att fiske på det fria havet frän fartyg som för deras flagga, bedrivs på sådant sätt att bifängster minimeras.

17.52

Staterna skall agera kraftfullt, i enlighet med folkrätten, för att över­vaka och reglera fiske på det fria havet frän fartyg som för deras flagga, i syfte att se till att gällande regler om bevarande och förvaltning av fiskbe­stånden efterlevs. Bl.a. skall fullständiga, utförliga och korrekta lägesrap­porter om fångster och fängstinsatser upprättas.

17.53

Staterna skall agera kraftfullt i enlighet med folkrätten för att avhålla sina medborgare från att omflagga sina fartyg i syfte att kringgå gällande reg­ler om bevarande och förvaltning av fiskbestånd vid fiske på det fria havet.

17.54

Staterna skall förbjuda fiske med sprängämnen, gifter, ämnen och andra jämförbara, destruktiva fiskemetoder.

17.55

Staterna skall oinskränkt tiUämpa generalförsamlingens resolution 46/215 om storskaligt pelagiskt fiske med drivgarn.

17.56

Staterna skall vidta åtgärder för att öka tillgängen på marina levande tillgångar som livsmedel genom att minska svinn, förluster efter fångst och kassering av fångst, samt genom bättre processteknik och effektivare distri­butions- och transportmetoder.

b) Data och information

Yl.51 Staterna skaU med stöd frän intemationeUa organisationer pä subre­gional, regional eller global nivä, allt efter omständighetema, samarbeta för att:

a)

Förbättra insamlingen av erforderliga data för bevarande och hållbar användning av marina levande tillgångar på det fria havet,

b)

ombesörja regelbundet utbyte av aktuell information och av data som möjliggör bedömning av fiskeverksamhet.

260

c)   utveckla och utbyta analys- (Kh prognosinstrament, t.ex. för bedöm-     Skr. 1992/93:13

ning av fiskbestånd och bioekonomiska modeller.

d)   utarbeta och utvidga lämpliga program för övervakning och bedöm­

ning.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

17.58

Staterna skall genom bilateralt och multilateralt samarbete och inom ramen för subregionala och regionala fiskeorganisationer, allt efter omstän­digheterna, samt med stöd frän andra internationella organ på regerings­nivå, bedöma det fria havets potentiella tillgångar och utarbeta bestånds­översikter avseende såväl målarter som icke målarter.

17.59

Staterna skall, där så är lämpligt och efter omständigheterna, söija för tillfredsställande samarbete och samordning av åtgärder avseende slutna och halvslutna hav, samt mellan subregionala, regionala och globala fiskeorgani­sationer pä regeringsnivå.

17.60

Effektivt samarbete inom befintliga subregionala, regionala eller glo­bala fiskeorganisationer skall främjas. Där organisationer av detta slag sak­nas skall staterna, där så är lämligt, samarbeta för att bilda sådana.

17.61

Stater som har intresse av fiske pä det fria havet men som står utanför befintliga subregionala och regionala fiskeorganisationer vilka reglerar detta fiske, skall uppmanas att ansluta sig till berörd organisation, allt efter om­ständigheterna.

17.62

Staterna erkänner:

a)

Internationella valfångstkommissionens ansvar för bevarande och för­valtning av valbeständet och för reglering av valfångsten i enlighet med 1946 ärs intemationella konvention för reglering av valfångst,

b)

det arbete som bedrivs av Internationella valfångstkommissionens forskningskommitté, i form av studier av framförallt stora valar, men även andra valar,

c)

andra organisationers verksamhet, t.ex. interamerikanska tropiska tonfiskkommissionen och avtalet om småvalar i Östersjön och Nordsjön un­der Bonnkonventionen, för bevarande, förvaltning och studier av valar och andra marina däggdjur.

17.63  Staterna bör samarbeta för att bevara, förvalta och studera valar.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

261

17.64  Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 12 mU­

joner dollar i form av bidrag eller förmånliga krediter från det internatio­

nella samfundet. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar

och har inte granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finan­

sieringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka

strategier och program för genomförandet som regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

17.65

Staterna bör, vid behov med stöd frän berörda internationella organi­sationer, utarbeta program för tekniskt samarbete och forskning för att öka kunskaperna om livscykler och vandringsmönster hos arter i det fria havet, samt kartlägga särskilt känsliga områden och olika livsstadier.

17.66

Staterna bör med stöd frän berörda intemationella organisationer på subregional, regional eller global nivå, allt efter omständigheterna:

a)

Utveckla databaser om marina levande tillgångar och fiske pä det fria havet,

b)

samla in (Kh korrelera data om den marina miljön med data om marina levande tillgångar på det fria havet, bl.a. påverkan av regionala och globala förändringar av naturliga och antropogena orsaker,

c)

samarbeta för samordning av forskningsprogram för att erhålla erfor­derlig kunskap för förvaltning av resurser i det fria havet.

c) Kunskapsutveckling

17,67 Kunskapsutvecklingen på nationell nivå skall inriktas både på utveck­ling och förvaltning av tillgångarna i det fria havet bl,a. utbildning för fiske på det fria havet och för bedömning av dess tillgångar, utbildning av personal för förvaltning och bevarande av dessa och hantering av relaterade miljöfrå­gor, samt utbildning av observatörer och inspektörer som skall tjänstgöra på fiskefartyg.

d) Kapacitetsuppbyggnad

17.68

Staterna bör, där så är lämpligt med stöd från berörda internationella organisationer pä subregional, regional eller global nivå, samarbeta för att utveckla eller förbättra system och institutioner för uppföljning, förvaltning och övervakning, liksom forskningskompetensen för bedömning av popula­tioner av marina levande tUlgångar.

17.69

Särskilt stöd, bl.a. i form av samarbete mellan stater, är nödvändigt för att förbättra utvecklingsländernas kapacitet i fråga om data och informa­tion, vetenskapliga och tekniska resurser och kunskapsutveckling, i syfte att kunna delta effektivt för bevarande och en hållbar användning av marina levande tillgångar i det fria havet.

D. Hållbar användning och bevarande av marina levande tillgångar i områden under nationell jurisdiktion

Bakgmnd

17.70 Havsfisket ger mellan 80 och 90 miljoner ton fisk och skaldjur per är,

varav 95 % fiskas i vatten som stär under enskUda staters jurisdiktion. Av­

kastningen har nära nog femdubblats under de senaste fyrtio åren. Bestäm­

melserna i FN:s havsrättskonvention om marina levande tillgångar i exklu­

siva ekonomiska zoner under nationell jurisdiktion anger staternas rättighe-

262

ter och skyldigheter med avseende på bevarande och utnyttjande av dessa     Skr. 1992/93:13 tillgångar.

17.71

De marina levande tUlgångarna utgör en viktig proteinkälla i många länder och är ofta av central betydelse för lokalsamhällen och ursprangsbe­folkningar. Miljontals människor hämtar sin föda och sin utkomst frän dessa tillgångar och om de används på ett hållbart sätt förbättrar de möjligheterna att tUlfredsstäUa säväl sociala behov som behov av livsmedel, i synnerhet i utvecklingsländerna. För att utnyttja denna potential är det nödvändigt att förbättra kunskaperna om och kartlägga bestånd av marina levande till­gångar, i synnerhet underutnyttjade och outnyttjade bestånd och arter, an­vända ny teknik, förbättra hanterings- och processmetoderna för att undvika svinn och förbättra kompetensen hos och utbUdningen av personal för effek­tiv förvaltning och bevarande av levande marina tillgångar i de exklusiva ekonomiska zonerna och i andra områden under nationell jurisdiktion. Ton­vikt skall ocksä läggas på förvaltning av artrikedomen och på andra strate­gier som tar hänsyn till samspelet mellan arterna.

17.72

Fisket i många omräden under nationell jurisdiktion står inför aUt större problem, t.ex. lokalt överfiske, otillåtna intrång av utländska fiske­flottor, ödeläggelse och skövling av ekosystem, överexploatering och för stora fiskeflottor, undervärdering av fångster, otillräckligt selektiva fiskered­skap, otillföriitliga databaser och ökande konkurrens mellan små- och stor­skaligt fiske och mellan fiske och andra typer av verksamhet.

17.73

Problemen omfattar dock mer än bara fiske. Korallrev och kusthabi-tat, som mangrove och flodmynningsområden, utgör några av världens mest varierade, integrerade och produktiva ekosystem. De fyller ofta en mycket viktig ekologisk funktion, skyddar kusterna, utgör viktiga livsmedels- och energiresurser och är av central betydelse för turismen och den ekonomiska utvecklingen. 1 många delar av världen är sädana kustnära och marina mil­jöer utsatta för kraftig påverkan eller hot från en mängd olika faktorer, såväl naturliga som antropogena.

Mål

17.74

Kuststater, i synnerhet utvecklingsländer och stater vars ekonomier är höggradigt beroende av exploatering av marina levande resurser i staternas exklusiva ekonomiska zoner, bör oinskränkt tillgodogöra sig den sociala och ekonomiska nyttan av ett hållbart utnyttjande av de levande marina tillgång­arna i de exklusiva ekonomiska zonerna och i andra områden som faller un­der deras jurisdiktion.

17.75

Statema åtar sig att verka för bevarande och hållbar användning av levande marina tillgångar i områden som faller under deras jurisdiktion. För detta ändamål är det nödvändigt att:

a)

Utveckla och öka de levande marina resursernas potential för att möta behoven av livsmedel, liksom för att uppnå sociala, ekonomiska mäl och ut­vecklingsmål,

b)

beakta traditionell kunskap och intressen hos lokalsamhällen, samt fis-

263

käre som bedriver smäskaligt hantverksmässigt fiske och ursprungsbefolk-     Skr. 1992/93:13 ningar i program för utveckling och förvaltning,

c)   bibehålla och återställa populationer av marina arter på (Kh till nivåer

som kan ge maximal, hällbar avkastning utifrån de begränsningar som sätts

av miljömässiga och ekonomiska faktorer, och med beaktande av samspelet

mellan artema,

d)   främja utveckling och användning av selektiva fiskeredskap som mini­

merar såväl svinnet vid fiske av målarter som bifångsterna,

e)    skydda och återställa hotade marina arter,

f)   bevara sällsynta eller känsliga ekosystem, liksom habitat och andra

ekologiskt känsliga omräden.

17.76 Stycke 17.75 ovan begränsar inte pä något sätt en kuststats rättighe­

ter eller internationella organisationers behörighet, allt efter omständighe­

terna, att, utöver vad som sägs i stycket, i ökad utsträckning förbjuda, be­

gränsa eller reglera utnyttjandet av marina däggdjur. Staterna skall samar­

beta för att skydda marina däggdjur och, i synnerhet med avseende pä valar,

verka inom berörda internationella organisationer för att skydda, bevara och

studera dessa djur.

17.77  Utvecklingsländernas möjligheter att uppnå ovan angivna mål är be­

roende av deras kapacitet, bl.a. med avseende på de ekonomiska, veten­

skapliga och tekniska medel som står till deras förfogande. Tillräckligt eko­

nomiskt, vetenskapligt och tekniskt samarbete skall erbjudas till stöd för ut­

vecklingsländemas åtgärder för att uppnå dessa mål.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

17.78

Staterna skall se till att de levande marina tillgångarna i deras exklu­siva ekonomiska zoner och i andra områden under deras jurisdiktion bevaras och förvaltas i enlighet med bestämmelserna i FN:s havsrättskonvention.

17.79

Kuststater bör bl.a., antingen på egen hand eller genom bUateralt och multilateralt samarbete, allt efter omständighetema, med stöd från interna­tionella organisationer pä subregional, regional eller global nivå:

a)

Bedöma de levande marina tillgångarnas potential, inklusive undemt­nyttjade eller outnyttjade bestånd och arter, genom att vid behov utföra in­venteringar i syfte att kunna bevara och utnyttja dessa tillgångar på ett håll­bart sätt,

b)

anta och tillämpa strategier för hällbar användning av levande marina tillgångar, med beaktande av de särskilda behov och intressen som omfattas av grupper som bedriver hantverksmässigt smäskaligt fiske, samt av lokala samhällen och ursprungsbefolkningar, för att tillfredsställa behovet av nä­ring och livsmedel och andra utvecklingsbehov,

c)

anta och tillämpa mekanismer, i synnerhet i utvecklingsländerna, för att utveckla havsbmk, vattenbmk och djuphavsfiske, oceanfiske och smä­skaligt fiske inom områden under nationell jurisdiktion där skattningar har

påvisat att levande marina tillgångar är potentiellt tUlgängliga,

254

d)   stärka sin lagstiftning och sina regelverk bl.a. förvaltning, övervak-     Skr. 1992/93:13

ningskapacitet och resurser att kontrollera efterlevnad av lagar cKh regler,

i syfte att reglera verksamhet inom ramen för de strategier som beskrivits ovan,

e)   vidta åtgärder för att öka tillgängen på levande marina tiUgångar som

livsmedel, genom att minska svinnet, förlusteraa efter fångst CKh kassering

av fångst, samt genom bättre process-, distributions- (Kh transportmetoder,

f)   utveckla och främja användningen av mUjöanpassad teknik enligt krite­

rier som är förenliga med häUbar användning av levande marina tillgångar,

bl.a. genom bedömning av effekterna på miljön av mera betydande nya fis­

kemetoder,

g)   förbättra produktiviteten och utnyttjandet av levande marina tUl­

gångar som livsmedel och inkomstkälla,

17.80

Vid tiUämpning av bestämmelsema i FN:s havsrättskonvention skall staterna ta upp frågoma om gränsöverskridande bestånd (Kh migrerande ar­ter samt, med beaktande av målsättningen i punkt 17.74, frågan om tillgäng till överskotten i de tillåtna fångstkvoterna.

17.81

Kuststaterna bör undersöka möjlighetema att utöka fritids- (Kh turist­aktiviteter som baseras pä levande marina tiUgångar, bl.a. för alternativa för­sörjningskällor. Sådan verksamhet skaU vara förenlig med rUctiinjer och pla­nering för bevarande och hållbar utveckling.

17.82

Kuststaterna skall stödja ett hållbart, smäskaligt hantverksmässigt fiske. För detta ändamäl bör de, aUt efter omständigheteraa:

a)

Integrera utvecklmgen av det småskaliga hantverksmässiga fisket i pla­neringen för hav och kustomräden och därvid ta hänsyn tUl och, där sä är möjligt, se tUl att fiskare, lokalsamhäUen (Kh ursprangsbefolkningar bereds möjlighet att företräda sina intressen,

b)

erkänna rättighetema för dem som bedriver smäskaligt fiske samt ur­spmngsbefolkningars och lokala samhäUens speciella situation, bl.a. rätten tUl hållbart utnyttjande och skydd av deras livsmiljöer,

c)

utveckla system för att samla in och nedteckna traditionell kunskap om levande marina tillgångar och miljön, (Kh stödja införlivandet av sådan kun­skap i lednings- och förvaltningssystem.

17.83

Kuststaterna skall i förhandlingar om (Kh tillämpningen av internatio­nella avtal om utveckling och bevarande av levande marina tUlgångar se tfll att lokala samhällens och urspmngsbefolkningars intressen, i synnerhet de­ras rätt tUl försörjning, beaktas.

17.84

Kuststaterna skaU, där så är lämpligt, med stöd frän internationella organisationer analysera möjlighetema att bedriva vattenbmk i marina om­räden och kustomräden under egen jurisdiktion och vidta lämpliga skyddsåt­gärder vid införande av nya arter.

17.85

Stateraa skall förbjuda fiske med sprängämnen, bedövande eller gif­tiga ämnen och andra jämförbara, destraktiva fiskemetoder.

17.86 Staterna skall kartlägga marina ekosystem med stor biologisk mång-

265

fald och hög produktivitet samt andra känsliga naturtyper och livsmiljöer.     Skr. 1992/93:13 och göra nödvändiga begränsningar av utnyttjandet av dessa områden, bl.a. genom att förklara vissa onuåden för skyddsområden. Följande naturtyper skall, allt efter omständigheterna, prioriteras:

a)

Korallrevens ekosystem,

b)

flodmynningsområden,

c)

tempererade och tropiska våtmarker, inklusive mangrove,

d) sjögräsbottnar,

e) andra lek- och tUlväxtplatser.

b) Data och information

17.87  Statema bör, antingen på egen hand eller genom bilateralt eller multi­

lateralt samarbete och med stöd, allt efter omständigheterna, från interna­

tionella organisationer pä subregional, regional eller global nivå:

a)

Förbättra insamling och utbyte av erforderliga data för bevarande och hållbar användning av marina levande tillgångar i omräden under nationell jurisdiktion,

b)

ombesörja regelbundet utbyte av aktuell data och information för be­dömning av fiskeverksamhet,

c)

utveckla och utbyta analys- och prognosinstrament, t.ex. för bedöm­ning av fiskbestånd (Kh bioekonomiska modeller,

d)   utarbeta och bredda lämpliga program för mätning, övervakning och

bedömning,

e)   utarbeta och uppdatera översikter över den biologiska mångfalden, le­

vande marina levande tillgångar och känsliga livsmiljöer i de exklusiva eko­

nomiska zonerna och andra omräden under nationell jurisdiktion, med

beaktande av förändringar av miljön till följd av naturliga eller antropogena

orsaker.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

17.88  Statema skall genom bilateralt och multUateralt samarbete och med

stöd frän berörda FNorgan och andra internationella organisationer, samar­

beta för att:

a)

Utveckla ekonomiskt och tekniskt samarbete för att förbättra utveck­lingsländemas kapacitet inom smäskaligt fiske och havsfiske, liksom inom vatten- och havsbruk längs kustema,

b)

främja användningen av levande marina tillgångar för att bekämpa un­dernäring och göra utvecklingsländerna självförsörjande på livsmedel, bl.a. genom att minunera förlusterna efter fångst CKh genom skötsel av bestånden så att en hällbar avkastning garanteras,

c)

utarbeta gemensamma kriterier för användning av selektiva fiskered­skap och metoder för att minimera säväl svinnet vid fångst av målarter som bifångst av andra arter,

d)   främja kvaliteten på fisk och skaldjur, t.ex. genom nationella kvalitets­

normer, i syfte att nä ut pä marknaderna, öka kundernas förtroende CKh

maximera den ekonomiska avkastningen.

266

17.89 Statema bör, där så är lämpligt och ändamålsenligt, säkra tillfredsstäl-     Skr. 1992/93:13 lande samarbete och samordning med avseende på slutna och halvslutna hav samt mellan subregionala, regionala och globala fiskeorganisationer på rege­ringsnivå.

17.90. Staterna erkänner:

a)

Internationella valfångstkommissionens ansvar för bevarande och till­syn av valbeståndet och reglering av valfångst i enlighet med 1946 ärs inter­nationella konvention för reglering av valfångsten,

b)

det arbete som bedrivs av Internationella valfängstkommissionens forskningskommitté, i form av studier av framförallt stora valar, men även av andra valar

c)

andra organisationers verksamhet, t.ex. interamerikanska tropiska tonfiskkommissionen och avtalet om småvalar i Östersjön och Nordsjön un­der Bonn-konventionen, för bevarande, tillsyn och studier av valar och andra marina däggdjur.

17.91  Statema bör samarbeta för att bevara, utöva tillsyn över och studera

valar.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

17.92  Konferenssekretariatet har beräknat den ärliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärdema i detta program till omkring 6 miljar­

der dollar, varav cirka 60 mUjoner dollar från det intemationella samfundet

i form av bidrag eller förmänliga krediter. Dessa beräkningar är endast unge­

färliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De faktiska

kostnadema och finansieringsviUkoren, inklusive icke-koncessionella vUl­

kor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomförandet som rege­

ringama beslutar om.

b) VetenskapUga och tekniska medel

17.93  Statema bör med stöd frän berörda intemationella organisationer på

regeringsnivå, allt efter omständigheterna:

a)

Ombesörja överföring av miljöanpassad teknik för att utveckla fiske, vattenbruk och havsbruk, i synnerhet i utvecklingsländerna,

b)

lägga särskilt tonvikt pä mekanismer för överföring av information om resurser och bättre teknik för fiske och vattenbmk tiU lokala samhällen där fiske bedrivs,

c)

främja studium, vetenskaplig bedömning och utnyttjande av lämplig traditionell förvaltning,

d)   där så är lämpligt följa FAOACES regler om överföring och införande

av marina organismer och sötvattensorganismer,

e)   främja forskning om marina områden av särskilt stor betydelse för le­

vande marina tilgångar, t.ex. områden med stor biologisk mångfald, före­

komst av endemiska arter (Kh hög produktivitet, samt uppehällsplatser för

migrerande arter.

267

c) Kunskapsutveckhng

Skr. 1992/93:13

17.94  Statema bör, antingen på egen hand eller genom bilateralt eller multi­

lateralt samarbete samt med stöd frän berörda intemationella organisationer

pä subregional, regional eller global nivå, allt efter omständigheterna, upp­

muntra och stödja utvecklingsländemas åtgärder för att:

a)

Bredda tvärvetenskaplig undervisning, utbUdning och forskning om le­vande marina tUlgångar, i synnerhet inom samhällsvetenskap (Kh ekonomi,

b)

tillhandahälla utbildningsmöjligheter pä nationell och regional nivä för att stödja hantverksmässigt fiske, inklusive husbehovsfiske, i syfte att ut­veckla det småskaliga utnyttjandet av levande marina tiUgångar samt för att uppmuntra lokala samhällen, fiskare som bedriver smäskaligt fiske, kvinnor (Kh urspmngsbefolkningar att delta pä lika villkor,

c)

införa ämnen som tar upp de levande marina tillgångars betydelse i läroplaner på alla niväer.

d) Kompetensuppbyggnad

17.95  Kuststater bör med stöd från berörda subregionala, regionala och glo­

bala organisationer, allt efter omständighetema:

a)

Utveckla forskningskapaciteten för bedömning och övervakning av po­pulationer av levande marina tillgångar,

b)

stödja lokala samhällen där fiske bedrivs, i synnerhet samhällen som är beroende av fisket som försörjningskälla, ursprangsbefoUcningar och kvinnor, bl.a. genom att ge erforderligt tekniskt och ekonomiskt bistånd för att organisera, underhålla, ombesöija kunskapsutbyte, och öka traditionella kunskaper om levande marina tillgångar och fiskemetoder, samt förbättra kunskaperaa om marina ekosystem,

c)

fastställa strategier för hållbar utveckling av vattenbrak, bl.a. miljö­skyddsförvaltning för att därmed stödja landsbygdssamhällen där fiskodling bedrivs,

d)   där sä behövs utveckla och stärka institutioner för genomförande av

målsättningar (Kh verksamheter med avseende på bevarande (Kh förvaltning

av levande marina tillgångar.

17.96  Det är nödvändigt att ge utvecklingsländema särskilt stöd, bl.a. i form

av meUanstatiigt samarbete, för att förbättra dessa länders kapacitet i fräga

om data och information, vetenskapliga CKh tekniska metoder samt utveck­

ling av mänskliga resurser, i syfte att ge länderna möjlighet att delta effektivt

i arbetet på att bevara CKh säkra en hållbar användning av levande marina

tillgångar under nationell jurisdiktion.

E. Beaktande av osäkra faktorer av central betydelse för hantering av den marina miljön och klimatförändringar

Bakgmnd

17.97                                                                                                                  Den marina miljön är sårbar (Kh känslig för klimatförändringar och

atmosfariska förändringar. En förnuftig användning och utveckling av kust­

områden, hav (Kh marina tillgångar, liksom bevarande av den marina mil-

268

jön, kräver förmåga att bedöma systemens nuvarande tillstånd och göra Skr. 1992/93:13 prognoser om framtida förhållanden. Den stora osäkerhet som känneteck­nar den information som finns idag förhindrar en effektiv förvaltning och begränsar möjligheterna att göra prognoser och bedöma förändringar i mil­jön. Systematisk insamling av data om parametrar av betydelse för den ma­rina miljön behövs för att kunna tiUämpa en integrerad förvaltning, samt för att föratsäga effektema av globala klimatförändringar och atmosfariska fe­nomen, t.ex. uttunningen av ozonlagret, pä de levande marina tillgångarna och den marina miljön. För att man skall kunna fastställa havens roU för de globala systemen och göra prognoser om naturliga och antropogena föränd­ringar av marina och kustnära miljöer måste mekanismema för att samla in, sammanställa och sprida forskningsresultat och information frän systema­tiska observationer omstmktureras och förbättras.

17.98

Frågan om klimatförändringar och i synnerhet höjning av havsytan är en av de stora osäkerhetsfaktorerna. Mindre höjningar av havsytan kan ge upphov till stora skador pä små öar och låglänta kustomräden. Strategier för att motverka detta mäste baseras på korrekta data. Ett långsiktigt åtagande om forskningssamarbete är nödvändigt för att få fram sådana uppgifter som krävs för att utveckla globala klimatmodeller och för att minska osäkerhe­ten. På kort sikt bör försiktighetsåtgärder vidtas för att minska riskerna och effekterna, i synnerhet med avseende på små öar och låglänta omräden och kustområden runt om i världen.

17.99

Ökad ultraviolett strålning till följd av uttunningen av ozonskiktet har rapporterats från olika delar av världen. En värdering av effektema härav pä den marina miljön erfordras för att minska osäkerheten och ge grand för att vidta ätgärder.

Mål

17.100 Staterna skaU i enlighet med bestämmelserna om vetenskaplig forsk­

ning om haven i FN:s havsrättskonvention åtaga sig att förbättra förståelsen

av den marina miljön och dess betydelse för de globala processerna. För

detta ändamål är det nödvändigt att:

a)

Främja forskning om och systematisk observation av den marina mil­jön, såväl i territorialvatten som på det fria havet, bl.a. samspelet med at­mosfariska fenomen, t.ex. uttunningen av ozonskiktet,

b)

främja utbyte av forskningsresultat samt av data och information från systematiska observationer och traditionell ekologisk kunskap, samt se till att sådan information och sädan kunskap är tUlgänglig för politiker och för allmänheten på nationell nivå,

c)

samarbeta för att utveckla standardiserade och samordnade förfaran­den, mätteknik, kapacitet för lagring och behandling av data för forskning om och systematisk observation av den marina miljön.

269

Ätgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

17.101 Staterna bör bl.a. överväga följande:

a)

Samordning av nationella och regionala observationsprogram av­seende fenomen som uppträder i kustomräden och strandnära omräden tUl följd av klimatförändringar, samt av forskningsparametrar av stor betydelse för förvaltning av marina och kustnära områden i samtliga regioner,

b)

utveckla bättre prognoser om marina förhållanden för kustinvänares ttygghet och säkerhet samt för effektivare verksamhet till havs,

c)

samarbeta för att vidta särskUda åtgärder för att kunna utöka och göra en anpassning tfll potentiella klmiatförändringar och höjningar av havsytan, t.ex. globala överenskommelser om metoder för bedömning av kustområ­dens sårbarhet, utveckling av modeller och handlingsstrategier, i synnerhet för prioriterade områden som mindre öar (Kh låglänta och utsatta kustomrä­den,

d)   kartlägga pågående (Kh planerade program för systematisk observa­

tion av den marina miljön, i syfte att integrera olika verksamheter och fast­

ställa prioriteringar för att möta den särskUda osäkerhet sin råder beträf­

fande oceaner och andra hav,

e)   initiera forskningsprogram för att fastställa de marinbiologiska effek­

terna av ökad ultraviolett strålning till följd av uttunning av ozonskiktet i

stratosfären och utvärdera de eventuella effekterna av detta.

17.102 Med beaktande av den viktiga roll som haven spelar för att mildra

effekterna av potentiella klimatförändringar skall lOC och andra berörda

FNorgan, med stöd från länder som har erforderliga resurser och expertis,

utföra analyser samt göra bedömningar och systematiska observationer av

oceanernas roll som kolsänka.

b) Data och information

17.103 Staterna bör bl.a. överväga följande ätgärder:

a)

Öka det internationella samarbetet, särskUt i syfte att stärka nationell, vetenskaplig och teknisk kapacitet för att utföra analyser, bedömningar och prognoser av globala klimat- och miljöförändringar,

b)

stödja 10C:s roll i samarbete med WMO, UNEP, cKh andra intematio­nella organisationer i arbetet med att samla in, analysera och sprida data och information om oceaner och alla hav, bl.a., då så är lämpligt, genom det glo­bala system för observation av oceaner som föreslagits, med särskild beto­ning pä behovet av att lOC utarbetar en strategi för utbildning (Kh tekniskt bistånd till utvecklingsländerna genom det s.k. TEMA-programmet för praktisk och teoretisk utbildning och ömsesidigt stöd,

c)

skapa sektorsövergripande nationella informationsbaser med resultat från forskning och systematiska observationsprogram,

d)   sammanlänka dessa databaser med befintliga organ och mekanismer

för data- och informationstjänster, t.ex. World Weather Watch och Earth­

watch,

270

e)   samarbeta för utbyte, lagring och arkivering av data och information     Skr. 1992/93:13

genom globala och regionala datacentraler,

f)   samarbeta för att tillförsäkra möjlighet i synnerhet för utvecklingslän­

derna att delta till fullo, i internationella program som leds av FN:s olika

organ eller organisationer för insamling, analys CKh utnyttjande av data och

information.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

17-104 Staterna bör bUateralt eller multilateralt och i samarbete med inter­nationella organisationer på subregional, regional, interregional eller global nivå, allt efter omständigheterna, överväga följande ätgärder:

a)

Ombesöija tekniskt samarbete för att utveckla kuststaters och ö-natio-ners kapacitet att bedriva marin forskning och utföra systematiska observa­tioner samt för att tUlämpa resultaten av detta arbete,

b)

stärka befintliga nationella institutioner och där sä behövs skapa inter­nationella mekanismer för analys och prognosarbete i syfte att sammanställa och organisera ett utbyte av regionala och globala oceanografiska analyser och prognoser, samt tillhandahålla resurser för internationell forskning och utbildning pä nationell, subregional och regional nivä, där så är tillämpligt.

17.105 Antarktis erkänns som ett område av stor betydelse för forsknings­

ändamål, i synnerhet forskning för att skapa insikt om den globala miljön.

De stater som bedriver forskning i Antarktis bör därför, i enlighet med be­

stämmelserna i artikel 3 i Antarktisfördraget, fortsätta att:

a)

Tillse att data och resultat från sådan forskning även fortsättningsvis är fritt tillgänglig för det intemationella samfundet,

b)

utvidga möjligheterna för internationella forskare och FN:s specialor­gan att framledes få förbättrad tillgång till forskningsdata och forskningsre­sultat, bl.a. genom att främja regelbundet återkommande seminarier och symposier.

17.106 Staterna bör förbättra samordningen pä hög nivå mellan subregio­

nala, regionala och globala organ (Kh studera mekanismer för att utveckla

och integrera nätverk för systematiska observationer. Detta arbete skall om­

fatta:

a)

Genomgång av befintliga regionala och globala databaser,

b)

mekanismer för utveckling av jämförbara och förenliga metoder, god­kännande av metoder och mätningar, anordna regelbundet återkommande vetenskapliga genomgångar, utveckla altemativa återställningsåtgärder, ut­arbeta gemensamma format för presentation och lagring samt sprida den in­samlade informationen till potentiella användare,

c)

systematisk observation av livsmiljöer längs kuster och av höjningar av havsytan, förteckning av marina föroreningskällor och granskning och ge­nomgång av fiskestatistik,

d)  organisation av periodiska bedömningar av tUlståndet i oceaner, andra

hav och kustområden och av den sannolika utvecklingen i dessa områden.

17.107 Internationellt samarbete, genom berörda organisationer inom FN-

271

systemet, bör stödja länderna i arbetet med att utveckla långsiktiga systema- Skr. 1992/93:13 tiska observationsprogram på regional nivå och, där sä är möjligt, integrera dessa program i de regionala på ett samordnat sätt, i syfte att upprätta, där så är lämpligt, subregionala, regionala och globala observationssystem som baseras pä utbyte av data. Ett syfte med detta arbete är att kunna fömtsäga effekterna av klimatrelaterade nödsituationer på den befintliga fysiska infra­strakturen och på den samhällsekonomiska infrastrakturen i kustnära omrä­den.

17.108 Statema och internationella organisationer bör, med ledning av

forskningsresultat om effekterna på människors hälsa, på jordbmket och

den marina miljön av ökad ultraviolett strålning mot jordytan, överväga

lämpliga stödåtgärder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsbedömning

17.109

Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden för åren 1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 750 mU­joner dollar, varav cirka 480 miljoner dollar från det internationella samfun­det i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringama. De fak­tiska kostnadema och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och program för genomförandet som regeringarna beslutar om.

17.110

Utvecklade länder bör tillhandahålla finansiering för vidare utveck­ling och genomförande av det föreslagna Globala systemet för observation av oceanerna (GOOS).

b) Vetenskapliga och tekniska medel

17.1111 syfte att behandla viktiga frågor om vilka stor osäkerhet råder bör kuststaterna samarbeta för att utveckla förfaranden som möjliggör jämför­ande analyser och korrekt rapportering av data, genom systematiska obser­vationer av och forskning om kustnära och marina områden. De bör ocksä samarbeta pä subregional (Kh regional basis inom ramen för redan antagna program, dela infrastraktur samt dyr och avancerad utrastning, utveckla för­faranden för säkerställande av kvalitet och gemensamt bidra till kunskapsut­veckling. Särskild tonvikt skall läggas på överföring av vetenskaplig (Kh tek­nisk kunskap (Kh medel för att stödja stater, i synnerhet utvecklingsländer, för att utveckla den inhemska kapaciteten.

17.112 Intemationella organisationer, bör, när så begärs, stödja kuststaterna för att genomföra forskningsprojekt om effekterna av ökad ultraviolett strål­ning.

272

c) Kunskapsutveckling

Skr. 1992/93:13

17.113 Staterna bör, antingen på egen hand eller genom bUateralt och multi­

lateralt samarbete och med stöd, där sä är lämligt, frän internationella orga­

nisationer pä subregional, regional eller global nivå, utveckla och genomföra

genomgripande program, i synnerhet i utvecklingsländerna, för att möta de

grandläggande behoven av mänskliga resurser inom de marina vetenska­

perna pä ett sä brett och samordnat sätt som möjligt.

d) Kapacitetsuppbyggnad

17.114

Staterna bör stärka och vid behov inrätta vetenskapliga och tekniska oceanografiska kommissioner eller likvärdiga organ på nationell nivå, för att utveckla, stödja och samordna verksamheten inom de marina vetenskaperna och upprätta ett nära samarbete med internationella organisationer.

17.115

Staterna bör i tillämpliga fall utnyttja befintliga subregionala (Kh re­gionala mekanismer för att öka kunskapen om den marina mUjön, utbyta information, organisera systematiska observationer och bedömningar (Kh säkra effektivast möjliga utnyttjande av forskningskompetens, resurser (Kh utrastning. De bör också samarbeta för att främja de inhemska forsknings­kapaciteten i utvecklingsländerna.

F. Stärka samarbetet och samordningen på intemationell och regional nivå.

Bakgund

17.116 Det är aUmänt erkänt att internationellt samarbete har tUl uppgift att

stödja och komplettera ätgärder på nationell nivå. För att genomföra strate­

gier och aktiviteter under de programområden som avser marina områden,

kustområden och hav krävs effektiva institutionella arrangemang pä natio­

nell, subregional, regional och global nivå. Det finns ett flertal nationella

och internationella och regionala institutioner, säväl inom som utanför FN-

systemet, med kompetens inom det marina området. Det är nödvändigt att

förbättra samordningen och kontaktema mellan dessa institutioner. Det är

ocksä viktigt att man på samtliga niväer tillämpar en integrerad sektorsöver­

gripande strategi för marina frågor.

Mäl

17.117 Staterna åtar sig att utifrån egen politik samt egna prioriteringar och

resurser, bidra till uppbyggnad av sädana institutionella arrangemang som är

nödvändiga för att stödja genomförandet av programområdena i detta kapi­

tel. För detta ändamål är det nödvändigt att:

a)

Integrera sektorsåtgärder för miljö och utveckling i marina områden och kustomräden på nationell, subregional, regional och global nivå, allt ef­ter omständighetema,

b)

främja ett effektivt informationsutbyte och, där sä är lämpligt, samar­betet mellan bilaterala och multilaterala institutioner för miljö- och utveck-

273

18 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

lingsfrågor i marina omräden och kustomräden på nationell, regional, subre-     Skr. 1992/93:13 gional och interregional nivä,

c)   främja inom ramen för FN:s arbete, regelbunden genomgång och dis­

kussion pä regeringsnivå om miljö- och utvecklingsfrågor som rör marina

omräden och kustområden,

d)   främja effektivt utnyttjande av samordningsmekanismer för de organ

inom FN-systemet som arbetar med miljö- och utvecklingsfrågor som rör

marina omräden och kustområden, liksom kontakterna med berörda inter­

nationella utvecklingsorgan.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor Globala åtgärder

17.118, Generalförsamlingen bör inom FN-systemet anordna diskussioner pä regeringsnivå om marina frågor och kustfrägor av allmän natur, bl.a. mil­jö- och utvecklingsfrågor, och begära att FN:s generalsekreterare och che­ferna för FN:s olika organ och institutioner:

a)

Stärker samordningen och utvecklar bättre förbindelser mellan be­rörda FN-organ och deras subregionala och regionala kontor med ansvar för marina frägor och kustfrägor,

b)

stärker samordningen, dä så är lämpligt, mellan dessa organisationer och andra organisationer, institutioner och fackorgan inom FN som arbetar med utveckling, handel och relaterade ekonomiska frågor,

c)

förbättrar representationen av de FN-organ som arbetar med den ma­rina miljön i FN:s systemomfattande samordningsåtgärder,

d)   där så behövs främjar samarbetet mellan FN-organ och subregionala

och regionala program för kustnära och marina områden,

e)   utvecklar ett centraliserat system för information om lagstiftning och

rådgivning om genomförande av juridiskt bindande avtal om frågor som rör

den marina miljön och dess utveckling.

17.119 Staterna är överens om att miljöpolitiken skall inriktas på grandorsa­kerna tUl miljöförstöringen, och därmed förhindra att miljöåtgärder leder till onödiga begränsningar av handeln. Handelspolitiska åtgärder som vidtas i miljösyfte bör inte användas som medel för godtycklig eller omotiverad dis­kriminering eller för förtäckta begränsningar av den internationella handeln. Ensidiga åtgärder från en importstats sida avseende miljöproblem som ligger utanför dess jurisdiktion bör undvikas. Miljöåtgärder som avser internatio­nella miljöproblem bör sä långt möjligt baseras pä internationell enlighet. Handelspolitiska åtgärder kan krävas för att målinriktade inhemska miljö­politiska åtgärder skall bli effektiva. Om handelspolitiska åtgärder visar sig vara nödvändiga för att genomföra miljöpolitiska åtgärder bör vissa princi­per och regler tillämpas, bl.a.

-

principen om icke-diskriminering,

-

principen om att den handelspolitiska åtgärd som väljs inte skall be­gränsa handeln i större omfattning än vad som krävs för att uppnå målen.

274

-

skyldighet att säkra transparens vid tillämpning av handelspolitiska åt-     Skr. 1992/93:13 gärder i miljösyfte och att i god tid underrätta om nationella regler, samt

-

kravet pä att beakta utvecklingsländernas särskilda villkor och utveck­lingsbehov i arbetet med att uppnå internationellt överenskomna miljömål.

Subregionala och regionala åtgärder

17.120 Staterna skall, dä så är lämpligt:

a)

Stärka (Kh där så behövs bredda det regionala samarbetet på regerings­nivå, de regionala havsprogrammen inom FN:s miljöprogram, regionala och subregionala fiskeorganisationer och regionala kommissioner,

b)

där sä behövs samordna det arbete som bedrivs av berörda FN-organ och andra multilaterala organisationer på subregional och regional nivå, bl.a. genom gemensam lokalisering av personella resurser,

c)

anordna regelbundna överläggningar pä inomregional nivä,

d)   utnyttja nationella organisationer för att förbättra tillgängligheten tUl

och utnyttjande av expertis och teknik i subregionala och regionala centra

och nätverk, t.ex. de Regionala centra för marinteknologi.

b) Data och information

17.121 Staterna bör, där så är lämpligt:

a)

Främja informationsutbyte om marina frågor och kustfrågor,

b)

stärka internationella organisationers kapacitet för informationshante­ring och stödja, där sä är lämpligt, utvecklingen av nationella, subregionala och regionala data- och informationssystem. Detta kan också omfatta nät­verk för kontakter mellan länder med likartade miljöproblem,

c)

vidareutveckla befintliga internationella mekanismer, t.ex. Earthwatch och GESAMR

Medel för genomförande

a) Fmansiering och kosmadsbedömning

17.122 Konferenssekretariatet har beräknat den ärliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program tiU omkring 50 mil­

joner dollar frän det intemationella samfundet i form av bidrag eller förmän­

liga krediter. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar och

har inte granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema och finansie­

ringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka stra­

tegier och program för genomförandet som regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel, kunskapsutveckling och kompe­tensuppbyggnad

17.123 De medel för genomförande som beskrivs i övriga programområden

som avser marina frägor och kustfrågor, under rabrikema vetenskapliga (Kh

tekniska medel, kunskapsutveckling och kompetensuppbyggnad kan tilläm­

pas fullt ut på detta programområde. Dessutom bör staterna, genom interna­

tionellt samarbete, utarbeta ett brett program för att möta de grandläggande

behoven av mänskliga resurser inom de marina vetenskaperna på samtliga

nivåer.

275

G. Hållbar utveckling av små öar

Skr. 1992/93:13

Bakgmnd

17.124

Små ö-nationer under utveckling och öar som försörjer små samhäl­len utgör specialfall, såväl i miljö- som i utvecklingshänseende. De är ekolo­giskt bräckliga och sårbara. Deras storlek, begränsade resurser, geografiska spridning och isolering frän marknaderna försätter dem i ett ogynnsamt eko­nomiskt läge och omöjliggör stordriftsfördelar. För små ö-nationer under ut­veckling är havs- och kustmiljön av strategisk betydelse och utgör en värde­full utvecklingsresurs.

17.125

Dessa ö-nationers geografiska isolering har inneburit att deras fiora och fauna omfattar ett jämförelsevis stort antal unika arter, vilket innebär att dessa nationer står för en mycket stor del av den globala biologiska mång­falden. De har ocksä rika och mångskiftande kulturer som är anpassade tUl de specifika miljöer som kännetecknar öar och de besitter stor kunskap om hur öarnas resurser skall förvaltas pä bästa sätt.

17.126

Små ö-nationer under utveckling ställs inför alla de miljöproblem och utmaningar som drabbar kustzoner i begränsade landområden. De anses vara extremt känsliga för fenomen som växthuseffekten och höjning av havs­ytan. Vissa små, låglänta öar hotas t.o.m. av förlust av hela sitt nationella territorium. Flertalet tropiska öar drabbas dessutom nu av de mer omedel­bara effekterna av den ökande förekomsten av cykloner, stormar och orka­ner som förknippas med klimatförändringar och som leder tiU stora bakslag för dessa länders samhällsekonomiska utveckling.

17.127

Eftersom utvecklingsmöjligheterna i små ö-nationer är begränsade innebär planering och genomförande av en hållbar utveckling i dessa länder speciella problem. Små ö-nationers möjligheter att möta dessa problem utan samarbete och bistånd från det internationella samfundets sida är begräns­ade.

Mål

17.128 Staterna åtar sig att behandla de problem som är förbundna med en

hållbar utveckling i små ö-nationer under utveckling. För detta ändamål är

det nödvändigt att:

a)

Anta och genomföra planer och program för att stödja en hållbar ut­veckling och användning av dessa länders marina och kustnära resurser, bl.a. för att tillfredsställa grundläggande mänskliga behov, bibehålla den biolo­giska mångfalden och förbättra öbefolkningarnas livskvalitet,

b)

vidta åtgärder för att möjliggöra för små önationer under utveckling att på ett effektivt, kreativt och hållbart sätt möta förändringar av miljön, mildra effekterna av sådana förändringar och minska hoten mot marina och kustnära resurser.

276

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

17.129. Små ö-nationer under utveckling bör, i förekommande fall med bi­stånd frän det internationella samfundet (Kh pä basis av arbete som redan utförts av nationella och internationella organisationer:

a)   Studera små öars speciella miljö- och utvecklingskarakteristika, utar­

beta miljööversikter och sammanställningar över egna naturresurser, käns­

liga marina livsmiljöer och den biologiska mångfalden,

b)

utveckla tekniker för att fastställa och övervaka vilken belastning små öar kan tåla under olika utvecklingsvillkor och resursbegränsningar,

c)

utarbeta planer pä medellång och lång sikt för hållbar utveckling, med tonvikt pä mångsidig resursanvändning, integration av miljöhänsyn i den ekonomiska och sektoriella planeringen och politiken, fastställande av åt­gärder för att bibehålla den kulturella (Kh biologiska mångfalden och beva­rande av hotade arter och känsliga marina livsmiljöer,

d)   anta och anpassa tekniker för styming (Kh förvaltning av kustområden,

t.ex. planering, lokalisering och miljökonsekvensbeskrivningar med hjälp av

geografiska informationssystem, som är lämpliga för små öars speciella si­

tuation och villkor samt med beaktande av ö-nationernas och deras ur­

sprungsbefolkningars traditionella och kulturella värden,

e)   göra en genomgång av befintiiga institutionella arrangemang samt

kartlägga och genomföra lämpliga och nödvändiga institutionella reformer

för att effektivt kunna genomföra planer för en hällbar utveckling, bl.a. tvär­

sektoriell samordning och olika gruppers deltagande i planeringsarbetet,

f)   genomföra planer för hållbar utveckling, bl,a. granska och revidera nu­

varande politik och metoder som bedöms ohållbara,

g)   utarbeta och genomföra rationella strategier pä basis av försiktighets­

principen och ett föregripande synsätt, för att behandla de miljömässiga, so­

ciala och ekonomiska konsekvenserna av klimatförändringar och höjningar

av havsytan, samt utarbeta lämpliga beredskapsplaner,

h) främja miljöanpassad teknik för hällbar utveckling i små ö-nationer under utveckling och redovisa sådan teknik som bör awecklas eftersom den utgör hot mot ekosystem av central betydelse för önationer.

b) Data och information

17.130 Ytterligare information om öars geografiska, miljömässiga, kultu­

rella och samhällsekonomiska karakteristika bör sammanställas och utvär­

deras till stöd för planeringsarbetet. Befintiiga databaser om öar bör utvid­

gas och geografiska informationssystem bör utvecklas och anpassas till de

särskilda villkor som gäller för öar.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

17.131 Små ö-nationer under utveckling bör med stöd, då så är lämpligt,

från internationella organisationer på subregional, regional eller global nivå,

utveckla och stärka samarbetet och informationsutbytet mellan ö-nationer

277

på regional och interregional nivå, bl.a. genom regionala och globala möten     Skr. 1992/93:13 om hällbar utveckling av små ö-nationer under utveckling samt genom den första världskonferensen om hällbar utveckling av små ö-nationer under ut­veckling som skall hällas 1993.

17.132 Internationella organisationer pä subregional, regional eller global

nivå skall erkänna de särskilda utvecklingsbehoven hos små ö-nationer un­

der utveckling (Kh prioritera dessa vid fördelning av bistånd, i synnerhet

med avseende på utarbetande och genomförande av planer för hållbar ut­

veckling.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

17.133 Konferenssekretariatet har beräknat den ärliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 130 mU­

joner dollar, varav cirka 50 miljoner dollar från det internationella samfun­

det i form av bidrag eller förmänliga krediter. Dessa beräkningar är endast

ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De fak­

tiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella

villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomförandet som

regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

17.134 Centra för utveckling och spridning av vetenskaplig information och

rådgivning om tekniska medel och tekniker som är lämpUga för små ö-natio­

ner under utveckling, i synnerhet med avseende pä förvaltning av kustzoner,

exklusiva ekonomiska zoner och marina resurser, bör upprättas eller stärkas,

allt efter omständigheterna, på regional basis.

c) Kunskapsutveckling

17.135 Eftersom befolkningarna i små ö-nationer under utveckling inte

själva kan tillgodose behovet av alla erforderliga specialiseringar bör utbild­

ningsprogram för integrerad förvaltning och utveckling av kustområdena

syfta till att utbUda en kärna av ledningspersonal eller vetenskapsmän, in­

genjörer och kustplanerare med förmåga att integrera de många olika fakto­

rer som mäste beaktas för en integrerad förvaltning av kustområden.

Resursanvändare skall vara beredda att ansvara såväl för ledningsfunktioner

som för miljöskyddet och tillämpa principen om att förorenaren betalar,

samt bidra till utbildning av den egna personalen. Utbildningssystem skall

revideras för att möta dessa behov och särskilda utbildningsprogram utarbe­

tas pä området förvaltning (Kh utveckling av öar. Den lokala planeringen bör

ingå som en integrerad del i läroplaner pä samtliga niväer och kampanjer bör

genomföras, med bistånd från icke-statliga organisationer (Kh ursprangsbe­

folkningar i kustområden, för att höja allmänhetens medvetenhet.

278

d) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

17.136

Små ö-nationer under utveckling kommer alltid att ha en begränsad kapacitet. Deras befintliga kapacitet måste därför struktureras om för att de på ett effektivt sätt skall kunna möta de omedelbara behoven av hållbar ut­veckling och integrerad hantering och ledning. Samtidigt måste tillräckligt och ändamålsenligt stöd frän det internationella samfundet inriktas på att kontinuerligt möta behovet av mänskliga resurser på olika områden för att genomföra planer för hållbar utveckling.

17.137

Ny teknik bör utnyttjas för att de begränsade mänskliga resurserna skall kunna utnyttjas sä effektivt som möjligt, i syfte att förbättra mycket små befolkningsgruppers kapacitet att tillfredsställa de egna behoven. Ut­veckling och tillämpning av traditionell kunskap för att förbättra ländernas kapacitet att genomföra en hällbar utveckling bör främjas.

279

Kapitel 18

Skr. 1992/93:13

Skydd av kvalitet och tillgång på färskvattenresurser: Integrerade strategier för utveckling, styrning och användning av vattenresurserna

Inledning

18.1

Färskvattentillgängarna är en viktig del av jordens hydrosfär och utgör en oumbärlig del av jordens alla ekosystem. Färskvattenmiljön karaktärise­ras av det hydrologiska kretsloppet, inkluderande översvämningar och torka, företeelser vars konsekvenser i vissa regioner blivit alltmer extrema och dramatiska. De globala klimatförändringarna liksom luftföroreningarna kan också påverka färskvattenresuiserna och deras tUlgänglighet och genom stigande havsnivå hota låglänta kustområden och små ö-ekosystem.

18.2

Vatten är en nödvändighet för allt liv på jorden. Den allmänna målsätt­ningen är att säkerställa att en tillräcklig vattenförsörjning av god kvalitet kan upprätthållas för hela världens befolkning genom att bevara ekosyste­mets hydrologiska, biologiska och kemiska funktioner, anpassa mänsklig verksamhet till de gränser naturen sätter och bekämpa organismer som spri­der vattenburna sjukdomar. En innovativ teknologi, som omfattar en för­bättring av beprövade teknologier, behövs för att till fullo kunna ta tillvara de begränsade vattenresurserna och skydda dem mot föroreningar.

18.3

Den stora knappheten på färskvatten, den gradvisa förstörelsen, den allt värre föroreningen av färskvattenresurserna i många av världens regio­ner samt de tilltagande ingreppen genom skadliga verksamheter kräver en integrerad planering och förvaltning av världens vattentillgångar. En sädan integrering måste täcka alla typer av färskvattenförekomster som har förbin­delse med varandra, inklusive både ytvatten och grundvatten, och ta veder­börlig hänsyn till kvantitets- och kvalitetsaspekter på vattnet. Vattentillgång­arnas multisektoriella utveckling i förening med den scKioekonomiska ut­vecklingen måste erkännas, liksom också att vattentillgångarna utnyttjas för många olika ändamäl såsom vattenförsörjning och hygien, jordbruk, indu­stri, stadsutveckling, vattenkraft, sötvattensfiske, transporter, rekreation, förvaltning av låg- och slättland med flera verksamheter. Rationella vatten­användningsplaner för utveckling av yt- och grundvattenkällor och andra po­tentiella vattenkällor måste gå hand i hand med ätgärder för att skydda vatt­net och minska avfallsmängderna. Förebyggande insatser mot översväm­ningar samt kontrollåtgärder och, vid behov, sedimenteringskontroll måste emellertid prioriteras.

18.4

Gränsöverskridande vattentillgångar och användningen av dem är av stor betydelse för strandstaterna. 1 detta sammanhang kan det vara önskvärt med ett samarbete mellan dessa länder i enlighet med befintliga avtal och/el­ler andra relevanta uppgörelser där hänsyn tas tUl alla berörda strandstaters intressen.

280

18.5                                                                            Följande programområden föreslås för färskvattensektorn:

Skr. 1992/93:13

A Integrerad utveckling och förvaltning av vattentiUgångama;

B Uppskattning av tUlgängliga vattenresurser;

C Skydd av vattentillgångar, vattenkvalitet och vatten-ekosystem;

D Dricksvattenförsörjning och avloppsredning;

E Vatten och en hållbar stadsutveckling;

F Vatten för en hållbar livsmedelsproduktion och landsbygdsutveckling;

G Klimatförändringars inverkan pä vattentiUgångama.

Programområden

A. Integrerad utveckling och förvaltning av vattentillgångarna

Bakgrund

18.6    Hur mycket utvecklingen i vattentillgångarna bidrar till den ekono­

miska produktiviteten och sociala välfärden inses vanligen inte till fullo, trots

att all social och ekonomisk verksamhet är starkt beroende av färskvatten­

försörjningen och dess kvalitet. I takt med befolkningtUlväxt och tUlväxt av

ekonomiska aktiviteter når mänga länder snabbt förhållanden som vatten­

knapphet eller gränserna för sin ekonomiska utveckling. Efterfrågan på vat­

ten stiger snabbt, 70 - 80 procent åtgår för konstbevattning, mindre än 20

procent för industrin och knappt 6 procent för hushållskonsumtionen. En

holistisk hantering av färskvattnet som en ändlig och sårbar resurs och inte­

grering av sektoriella vattenplaner och -program inom ramen för national­

ekonomin och socialpolitiken är av största vikt för verksamheten under 90-

talet och framöver. Spridningen av ansvaret för vattentillgångarnas utveck­

ling bland sektoriella organ visar sig emellertid vara ett ännu större hinder

för en utveckling mot en integrerad förvaltning av vattenresursema än tidi­

gare ansetts. Effektiva tUlämpnings- och samordningsmekanismer krävs.

Mål

281

18.7

Det övergripande målet är att tillgodose alla länders behov av färskvat­ten för en hållbar utveckling.

18.8

En integrerad förvaltning av vattenresursema grundar sig pä antagan­det att vattnet är en integrerad del av ekosystemet, en naturresurs och en social och ekonomisk tillgäng, en vara vars mängd och kvalitet är avgörande för det sätt pä vilket den används. Därför måste vattentUlgångama skyddas, varvid hänsyn måste tas tiU hur vatten-ekosystemen fungerar (Kh till resur­sens beständighet för att tUlfredsställa och tillgodose människans behov av vatten i hennes verksamhet. Vid utvecklingen och användningen av vatten­tillgångarna bör uppfyllandet av grandläggande behov och skydd av ekosys­temen prioriteras. Men utöver dessa behov skall vattenanvändningen pä lämpligt sätt avgiftsbeläggas.

18.9    En integrerad förvakningavvattenresurseraa, innefattande en integra-     Skr. 1992/93:13

tion av land- och vattenrelaterade aspekter, bör äga rum på vatteneller biflö-

desomrädesnivä. Härvid bör fyra huvudsakliga målsättningar eftersträvas,

nämligen:

a)

Att främja en dynamisk, växelverkande, upprepande och multisekto-riell inställning till förvaltning av vattenresurserna, inklusive identifiering och skydd av potentiella färskvattenkällor, som omfattar både teknologiska, socio-ekonomiska, miljö- och hälsoaspekter,

b)

att planera för hällbar och rationell användning, skydd, bevarande och förvaltning av vattentillgångarna med utgängspunkt från samhällets behov och prioriteringar inom ramen för den nationalekonomiska utvecklingspoli­tiken,

c)

att utforma, genomföra och utvärdera projekt och program som är både ekonomiskt effektiva CKh socialt rimliga inom ramen för klart definie­rade strategier, baserade på en total delaktighet från allmänhetens sida, in­klusive av kvinnor, ungdomar, ursprangsbefolkningar, lokala samhällen, i policyarbetet och beslutsfattande vad gäller förvaltning av vattenresurser,

d)   att, särskilt i utvecklingsländerna, identifiera och stärka eller utveckla

alltefter behov lämpliga institutionella, juridiska och ekonomiska mekanis­

mer för att säkerställa att vattenpolicyn och dess tillämpning utgör en kataly­

sator för ett hållbart socialt framåtskridande och en ekonomisk tUlväxt.

18.10

Vad gäller gränsöverskridande vattenresurser behöver strandstaterna formulera sina vattenresursstrategier, utarbeta handlingsprogram för hante­ring av vattenresurserna och överväga där så är lämpligt en harmonisering av dessa strategier och handlingsprogram.

18.11

Alla länder bör alltefter förmåga och tillgängliga resurser och i bilate­ralt eUer multUateralt samarbete inklusive samarbete med Förenta Natio­nema och andra berörda organisationer kunna fatta beslut om följande mål­sättningar:

a) Att senast år 2000:

i) ha utformat och igångsatt kostnadsberäknade och målinrUctade na­tionella handlingsprogram och ha inrättat lämpliga institutionella strukturer och juridiska instmment;

ii) ha utarbetat effektiva vattenanvändningsprogram för att åstad­komma hållbara resursanvändningsmönster;

b) Att senast år 2025:

i) ha uppfyllt subsektoriella målsättningar inom alla programområ­den beträffande färskvatten.Det är underförstått att uppfyllandet av de målsättningar som anges under i) (Kh ii) ovan är beroende av nya och additionella ekonomiska resurser som kommer att göras tillgängliga för utvecklingsländeraa i enlighet med relevanta åtgär­der utgående från Generalförsamlingens resolution nr 44/228.

Åtgärder

18.12                                                                                           Alla länder bör allt efter förmåga och tUlgängliga resurser och i bilate­

ralt eller multUateralt samarbete inklusive samarbete med Förenta Natio-

282

nerna och andra berörda organisationer vidta följande ätgärder för att åstad-     Skr. 1992/93:13 komma en bättre integrerad förvaltning av vattenresurserna:

a)

Utarbeta kostnadsberäknade och målinrUctade nationella handlings­planer och investeringsprogram,

b)

integrera ätgärder för att skydda och bevara potentiella källor för färskvattentillgängar inklusive inventeringen av resursema med planering av mark- och skogsresursanvändning, skydd av bergssluttningar och flodbankar samt övriga relevanta utvecklings- (Kh bevaringsåtgärder,

c)

utveckla samverkande databaser, prognosmodeller, ekonomiska pla­neringsmodeller och metoder för förvaltning och planering av vattenresur­serna inklusive metoder för miljökonsekvensbedömningar,

d)   optimera utfallet för vattenresursfrågor då fysiska och socioekono­

miska aspekter medför restriktioner,

e)   genomföra fördelningsbeslut genom efterfrågestyming, prissättnings­

mekanismer och regleringsåtgärder,

f)   utarbeta planer för hantering av översvämningar och torka, inklusive

riskanalys och bedömning av miljö- och sociala konsekvenser,

g)   främja planer för en rationell vattenanvändning genom att skapa en

medvetenhet bland allmänheten, utbildningsprogram och uttag av vattenav­

gifter och andra ekonomiska instrament,

h) mobflisera vattenresurser speciellt i torra och halvtorra områden, i) främja internationellt vetenskapligt forskningssamarbete på färskvatte­nområdet,

j) utveckla nya och alternativa källor för vattenförsörjning säsom havs-vattenavsaltning, konstgjord regenerering av grundvatten, användning av vatten av marginell kvalitet, återanvändning av avloppsvatten samt vattenå­tervinning,

k) integrera vattenkvantitets- och kvalitetsförvaltning (inkluderande både yt- och underjordiska vattentUlgängar),

1) vidta ätgärder för bevarande av vattenresurserna genom en effektivare vattenanvändning och planer för att minska avfallsmängderna för alla använ­dare samt utveckling av vattensparplaner,

m) ge stöd tUl vattenanvändargrapper för att optimera förvaltningen av lokala vattenresurser,

n) utveckla tekniker för allmänhetens deltagande och genomföra dessa i beslutsfattandet, särskUt för att förstärka kvinnornas roU i planering och för­valtning av vattenresursema,

o) utveckla och stärka säsom lämpligt är samarbetet pä alla niväer inklu­sive mekanismer på tillämpliga områden, nämligen:

i) Generellt delegera förvaltningen av vattenresurserna tiU lägsta

lämpliga nivä, dvs. den nivä som nationell lagstiftning medger, in­

klusive decentralisering av ansvar tiU lokala myndigheter, privata

företag och samhällen,

ii) integrera planering och förvaltning av vattenresursema på nationell

nivä inom ramen för den nationella planeringsprocessen och där så

är lämpligt inrätta en oberoende reglering och kontroll av färskvat­

ten med utgångspunkt från nationell lagstiftning och ekonomiska

åtgärder,

283

iii) pä regional nivå där så är lämpligt överväga en harmonisering av     Skr. 1992/93:13

nationella strategier och handlingsprogram, iv) pä global nivä söka fä till stånd en bättre avgränsning av ansvarsom­råden, arbetsfördelning och samordning mellan internationella or­ganisationer och program inklusive underlättandet av diskussioner och utbytet av erfarenheter pä områden som berör förvaltning av vattenresurserna, p) sprida information inklusive riktlinjer för arbetet och främja utbild­ningen för vattenanvändare inkluderande Förenta Nationernas övervägan­den om en Världsvattendag.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

18.13  Konferenssekretariat har beräknat den ärliga kostnaden för åren

1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 115

miljoner dollar från det internationella samfundet i form av bidrag eller för­

mänliga krediter. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar

och har inte granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finan­

sieringsvillkoren, inklusive kommersiella villkor, beror bl.a. på vilka strate­

gier och program för genomförande som regeringarna beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

18.14

För utvecklingen av interaktiva databaser, prognosmetoder och eko­nomiska planeringsmodeller lämpade för uppgiften att styra vattenresur­serna på ett effektivt och hållbart sätt måste nya tekniker komma till använd­ning, säsom geografiska informationssystem och expertsystem för att samla in, sammanstäUa, analysera och redovisa multisektorieU information och att optimera beslutsfattandet. För att utveckla nya och alternativa vattenför­sörjningskällor och billig vattenteknologi krävs det en innovativt inriktad forskning. Detta innefattar överföring, anpassning och spridning av ny tek­nik (Kh teknologi till utvecklingsländerna liksom utveckling av inhemsk ka­pacitet för att kunna hantera den nytillkomna dimensionen av integrering av tekniska, ekonomiska, miljö- och sociala aspekter på förvaltningen av vat­tenresurser och förutsäga tänkbara konsekvenser av människans påverkan.

18.15

Eftersom vattnet förstås som en social och ekonomisk tillgång, måste de olika möjligheterna som står till buds för att kostnadsbelasta de som an­vänder vatten (inklusive vattenanvändare i hushållen, städerna, industrin och jordbruket) närmare utvärderas och fälttestas. Det behövs en fortsatt utveckling av ekonomiska instrament som tar hänsyn till alternativa kostna­der och yttre miljöförhållanden. Fältstudier avseende betalningsviljan bör genomföras under landsbygds- och stadsförhåUanden.

18.16

Utvecklingen och förvaltningen av vattenresurserna bör planeras pä ett integrerat sätt både med hänsyn till de långsiktiga planeringsbehoven och behovet av en kortsiktigare planering, det vill säga, vid detta arbete bör hän­syn tas till miljö, ekonomi och sociala aspekter baserade pä hållbarhetsprin-

284

cipen; det bör omfatta alla användarbehov liksom också de behov som avser Skr. 1992/93:13 förebyggande och lindring av risker i samband med vattenanvändningen; de bör också ingå som en integrerad del i den socio-ekonomiska planeringspro­cessen. En förutsättning för en hållbar förvaltning av vatten som en knapp och sårbar resurs är kravet att vid all planering och utveckling erkänna dess fulla kostnad. Planeringen bör reflektera förmänsinvesteringar, mUjöskydd och driftkostnader säväl som att de aktuella kostnaderna skall återge det bästa alternativet för vattenanvändningen. Alla mottagare behöver inte nöd­vändigtvis drabbas, genom konsekvenser av dessa överväganden, av faktiska avgifter. Men avgiftsmekanismerna bör i största möjliga utsträckning åter­spegla både de faktiska kostnaderna för vattnet när det används som en eko­nomisk tillgäng och samhällenas betalningsförmåga.

18.17

Vattnets roll som en social, ekonomisk och livsuppehållande tillgång bör komma till utttyck i mekanismerna för styrning av efterfrågan och för­verkligas genom bevarande och återanvändning av vattnet, genom uppskatt­ning av tillgängliga resurser och genom användning av ekonomiska instm­ment.

18.18

När nya prioriteringar för privata och offentliga investeringsstrategier skall bestämmas, bör hänsyn tas till (a) maximalt utnyttjande av befintliga projekt genom underhåll, restauration och optimal drift; (b) nya eller alter­nativa rena teknologier; samt (c) miljövänlig och socialt gjmnsam vatten­kraft.

c) Kunskapsutveckling

18.19

Vid delegering av styrningen av vattentillgångarna till lägsta lämpliga nivå är det nödvändigt att utbilda den personal som skall ansvara för förvalt­ningen av vattenanvändningen på alla nivåer och att säkerställa att kvinnor deltar på lika villkor i utbildnings- och träningsprogrammen. Särskild tonvikt skall läggas pä införandet av tekniker för allmänhetens delaktighet inklusive en ökning av kvinnornas, ungdomens, ursprungsbefolkningens och de lokala samhällenas roll. Kunskaper i olika vattenförvaltningsfunktioner måste ut­vecklas av lokala myndigheter och vattenmyndigheter såväl som inom den privata sektorn, hos lokala/nationella privata organisationer, kooperativ, bo­lag och andra vattenanvändargrupper. Upplysning till allmänheten beträf­fande vattnets betydelse och vikten av att det hanteras pä rätt sätt behövs också.

18.20

För att omsätta dessa principer i praktiken behöver samhäUena lämp­lig kapacitet. De som bestämmer ramarna för utveckling och förvaltning av vattentillgångarna vare sig det rör sig om internationell, nationell eller lokal nivå måste förvissa sig om att resurser finns för att bygga upp dessa kapacite­ten Dessa medel kan variera från faU till fall. Vanligen handlar det om:

a)

Program för att väcka medvetenhet och mobilisera engagemang och stöd på alla nivåer samt ta initiativ till globala och lokala ätgärder för att främja sädana program;

b)

Utbildning av ledningspersonal för vattenhantering på aUa nivåer och

285

förmedling av kunskaper om alla de element som behövs för att de skall     Skr. 1992/93:13 kunna fatta sina beslut;

c)    Stärkande av utbildningskapaciteten i utvecklingsländerna;

d)  Erforderlig utbildning av det yrkesfolk som behövs inklusive fältperso­

nal;

e)    Förbättring av karriärstmkturerna;

f)   Utbyte av erforderliga kunskaper och teknologi, både för insamling av

uppgifter och för genomförande av planerad utveckling inklusive förore-

ningsfria teknologier och de kunskaper som behövs för att få ut bästa möjliga

resultat från det befintliga investeringssystemet.

d) Kapacitetsuppbyggnad

18.21

Den institutionella kapaciteten för genomförande av en integrerad vattenförvaltning bör granskas och utvecklas där det föreligger klara behov. Befintliga administrativa strukturer kan ofta ha tillräcklig kapacitet för att hantera förvaltningen av lokala vattenresurser, men behovet av nya institu­tioner kan öka exempelvis med tanke pä nederbördsområden, distriktut­vecklingsråd och lokala ortskommittér. Även om vattenanvändningen för­valtas på olika niväer i det socio-politiska systemet, så kräver den efterfrå-gedrivna förvaltningen en utveckling av vatteninstitutioner på lämpliga ni­våer, där man också tar hänsyn till behovet av en integrering med förvalt­ningen av markanvändningen.

18.22

När man försöker skapa bättre förutsättningar för förvaltning på lägsta lämpliga nivå, så ingår det i regeringens roll att mobilisera finansiella och mänskliga resurser, att lagstifta, fastställa normer och andra reglerings-strakturer, kontrollera och uppskatta användningen av vatten- och markre­surserna samt skapa möjligheter för allmänheten att delta i processen. Inter­nationella företag och givare spelar en viktig roll när det gäller att stötta ut­vecklingsländerna i arbetet med att skapa erforderliga förutsättningar för en integrerad förvaltning av vattenresurserna. Detta bör omfatta där så är lämpligt givarstöd till lokala nivåer i utvecklingsländerna, såsom lokala insti­tutioner, icke-statliga organisationer och kvinnogrupper.

B. Uppskattning av tillgängliga vattenresurser 

Bakgmnd

18.23  Uppskattningen av tillgängliga vattenresurser inklusive identifiering

av potentiella källor till färskvattentillgångar innebär en kontinuerlig be­

stämning av källor, oinfattning, tillförlitlighet och kvalitet samt mänsklig

verksamhet som påverkar dessa tillgångar. En sådan bedömning utgör den

praktiska grunden för en hållbar förvaltning och är en förutsättning för ut­

värderingen av utvecklingsmöjligheterna. Men det råder en växande oro för

att de hydrologiska organen i en tid då det behövs en mer exakt och tillförlit­

lig information om vattentillgångarna har mindre kapacitet än tidigare att

tillhandahälla denna information, särskilt när det gäller information om

gmndvatten och vattenkvalitet. De största hindren är bristen på ekonomiska

286

resurser för uppskattning av vattentillgångarna, den hydrologiska servicens Skr. 1992/93:13 fragmentariska natur och bristen på kvalificerad personal. Samtidigt är det allt svårare för utvecklingsländerna att få tillgång till den alltmer avancerade teknologin för insamling och bearbetning av data. Det är emellertid viktigt att man kan inrätta nationella databaser för kartläggning av vattenresurserna och att man lyckas mildra följderna av översvämningar, torka, ökensprid­ning och föroreningar.

Mäl

18.24

I enlighet med handlingsprogrammet från Mar del Flata-konferensen har detta programområde förlängts in på 90-talet och längre med den över­gripande målsättningen att säkerställa en kartläggning och prognostisering av vattenresursernas kvantiteter och kvalitet för att kunna uppskatta den to­tala mängden tillgängliga vattenresurser och den framtida tillgången, liksom också för att kunna bestämma deras nuvarande kvalitetsstatus, förutsäga tänkbara konflUcter mellan tillgång och efterfrågan samt för att kunna till­handahålla en vetenskaplig databas för rationell vattenresursanvändning.

18.25

För detta ändamål har man bestämt sig för fem specifika mål, nämli­gen:

a)

Att göra teknologi för uppskattning av vattenresurserna tillgängliga för alla länder lämplig för deras behov, oberoende av vilken utvecklingsnivå de befinner sig på, detta också'omfattande metoder för uppskattning av klimat­förändringarnas följdverkningar på färskvattenresurserna,

b)

att förmå alla länder att alltefter ekonomiska förutsättningar anslå eko­nomiska medel till bedömning av vattentillgångarna i linje med de ekono­miska och sociala behoven av tillgång pä data om tillgängliga vattenresurser,

c)

att säkerstäUa att bedömningsinformationen utnyttjas till fullo i utveck­lingen av policies för vattenresursförvaltningen,

d)   att förmå aUa länder att vidta de institutionella ätgärder som erfordras

för att på ett integrerat sätt säkerställa en effektiv insamling, behandling,

lagring, återvinning och spridning till användarna av information om tUl­

gängliga vattenresursers kvantitet och kvalitet i flodområden och grundvat-

tenakvifärer,

e)   att rekrytera och behålla tillräckligt med välutbildad och kvalificerad

personal hos de organ som arbetar med uppskattning av tillgängliga vatten­

resurser och tiUse att denna personal erhåller den utbildning och vidareut­

bildning som den behöver för att på ett framgångsrikt sätt kunna fullgöra

sina uppgifter.

18.26  Alla länder kan allt efter kapacitet och tUlgängliga resurser genom bi­

lateralt eller multilateralt samarbete inklusive samarbete med Förenta Na­

tionerna och andra berörda organisationer sätta upp följande mäl:

a)

Att senast är 2000 i detalj ha undersökt möjligheterna att inrätta ser­vice för uppskattning av tUlgängliga vattenresurser,

b)

att som ett långsiktigt mål kunna förfoga över fullt fungerade organ baserade på finmaskiga hydrometriska nätverk.

287

åtgärder

Skr. 1992/93:13

18.27 Alla länder bör alltefter kapacitet och tillgängliga resurser och genom bilateralt eller multilateralt samarbete samt i samarbete med Förenta Natio­nerna och andra berörda organisationer kunna vidta följande ätgärder: a. Institutionell ram:

i)   Upprätta lämpliga policyramar och göra nationeUa prioriteringar, ii) upprätta och stärka ländernas institutionella möjligheter inklusive de lagstiftnings- och regleringsåtgärder som krävs för att säkerställa en nöjaktig uppskattning av deras vattenresurser och ta fram över­svämnings- och torkperiodsprognoser, iii) upprätta och underhålla ett effektivt samarbete pä nationell nivå mellan olika organ som ansvarar för insamling, lagring och analys av hydrologiska data, iv) samarbeta vid uppskattningen av gränsöverskridande vattentUl­gängar enligt tidigare överenskommelse med vaije berörd strand­stat,

b) Datasystem:

i) Se över befintliga nätverk för insamling av data och bedöma deras lämplighet inklusive sådana som tUlhandahåller realtidsdata för översvämnings- och torkperiodsprognoser,

ii) förbättra nätverken för att kunna följa antagna riktiinjer för fram­tagning av data om vattenkvantitet och -kvalitet för yt- och grand­vatten, liksom relevanta markanvändningsdata,

iii) tillämpa standarder och andra medel för att säkerställa datakompa­tibUitet,

iv) förbättra utrastning och rutiner som används för att lagra, behandla och analysera hydrologiska data och göra sädana data och de pro­gnoser som tas fram på basis av dem tillgängliga för potentiella an­vändare,

v) upprätta databaser över alla typer av tUlgängliga hydrologiska data på nationell nivä,

vi) genomföra "dataräddnings"-operationer, exempelvis bygga upp nationella arkiv över vattenresursema,

vii) använda lämpliga, väl beprövade tekniker för behandling av hydro­logiska data,

viii)|öra omrädesrelaterade uppskattningar med ledning av punkthyd-rologiska data,

ix) samla fjärranalysdata och där sä är lämpligt använda geografiska informationssystem,

c) Spridning av data:

i) Undersöka vUka behov som finns av vattenresursdata för olUca pla-neringsändamäl,

ii) analysera och presentera data och information om vattenresurser i de former som behövs för planering och styrning av ländernas so­cio-ekonomiska utveckling och för användning i miljöskyddsstrate­gier samt vid utarbetandet och genomförandet av specifika vatten-relaterade projekt.

288

iii) tillhandahälla prognoser och utfärda varningar om översvämningar    Skr. 1992/93:13 och torka till allmänheten och civilförsvaret, d) Forskning och utveckling:

i) Upprätta eller stärka forsknings- (Kh utvecklingsprogram på natio­nell, subregional, regional och internationell nivå till stöd för arbe­tet med att uppskatta befintliga vattenresurser,

ii) övervaka forsknings- och utvecklingsverksamheten för att säker­ställa att man till fullo utnyttjar lokal expertis och andra lokala re­surser och att de är anpassade till respektive lands eller länders be­hov.

Medel för genomförande

a)       Finansiering och kosmadsberäkning

18.28  Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden för åren

1993-2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 355

miljoner dollar, varav cirka 145 miljoner dollar från det internationella sam­

fundet i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är en­

dast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De

faktiska kostnadema och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessio­

nella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomförande

som regeringama beslutar om.

b)       VetenskapUga och tekniska medel

18.29

Till de viktiga forskningsbehoven hör (a) utveckling av globala hydro­logiska modeller för att analysera konsekvenserna av klimatförändringarna och bedöma vattenresurserna i makroskala; (b) överbtyggande av klyftan mellan markhydrologi och ekologi i olika skalor, inklusive de kritiska vatten-relaterade processerna som ligger bakom förlusten av vegetation och mark­försämringen samt återställandet; samt (e) undersökningar av nyckelproces­serna i vattenkvalitetgenesen för att överbtygga klyftan mellan hydrologiska flödes- och biogeokemiska processer. Forskningsmodellerna bör bygga på hydrologiska balansstudier och även omfatta vattenförbrukningen. Detta angreppssätt bör ocksä, där så är lämpligt, tillämpas på fiodomrädesnivä.

18.30

För att kunna uppskatta de befintliga vattenresurserna krävs dels en förstärkning av befintliga system för överföring, bearbetning och spridning av teknologi, dels utveckling av ny teknologi för tillämpning i fält liksom också utveckling av inhemska resurser. Innan ovannämnda åtgärder påbör­jas måste kataloger tas fram över de vattenresursinformationer som myndig­hetema, den privata sektorn, utbildningsinrättningar, konsulter, lokala vat­tenanvändarorganisationer och övriga förfogar över.

c)       Kunskapsutveckling

289

18.31  Vid uppskattningen av vattenresurserna är det nödvändigt att bygga

upp (Kh underhålla en välutbildad, motiverad och tUlräckligt stor personal

19 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

som kan genomföra ovannämnda åtgärder. Utbildningsoch träningsprogram Skr. 1992/93:13 som är dimensionerade för att säkerställa en godtagbar tillgång på sädan kvalificerad personal bör utarbetas och stärkas på lokal, nationell, subregio­nal och regional nivå. Dessutom bör man uppmuntra erbjudandet av attrak­tiva anställningsvillkor och karriärvägar för sådan kvalificerad och teknisk personal. Behovet av mänskliga resurser bör kontrolleras regelbundet pä alla anställningsnivåer. Planer måste utarbetas för att tillgodose dessa behov i form av utbildnings och internationella kurs- och konferensprogram.

18.32  Eftersom det är särskilt viktigt med en välutbUdad personal för arbetet

med att bedöma befintliga vattenresurser och för det hydrologiska progno­

sarbetet, bör man ägna särskilt stor uppmärksamhet åt personalfrågorna

inom detta område. Målet bör vara att locka till sig och behålla tillräckligt

med personal med rätt utbUdningsnivå, som kan delta i arbetet med att un­

dersöka vattenresurserna och säkerställa att planerade åtgärder genomförs

på ett effektivt sätt. Utbildning kommer att efterfrågas både på nationell och

internationell nivå, varvid rimliga anställningsvillkor är varje lands eget an­

svar.

18.33  Rekommenderade åtgärder:

a)

Utreda behoven av utbildning för respektive länders speciella krav,

b)

utarbeta och stärka utbildningsprogrammen i vattenrelaterade ämnen i ett miljö- och utvecklingssammanhang för alla personalkategorier som ar­betar med bedömningen av vattenresurserna. Härvid skall avancerad utbild­ningsteknologi användas och, där så är lämpligt, utbildningen vända sig tUl både män och kvinnor,

c)

utveckla en bra rektyterings-, personal- och lönepolitik för personal vid nationella och lokala vattenorgan.

d) Kapacitetsuppbyggnad

18.34  För att en uppskattning av befintliga vattenresurser skall kunna ge­

nomföras med utgängspunkt frän nationella hydrometriska nätverk mäste

goda förutsättningar skapas på alla nivåer. Följande nationella stödåtgärder

är nödvändiga för att förbättra ländernas kapacitet:

a)

En översyn över lagstiftnings- och regleringsunderlagen för uppskatt­ning av tillgängliga vattenresurser,

b)

underiättande av ett nära samarbete mellan vattensektorns olika or­gan, särskilt mellan dem som producerar och dem som använder informa­tion,

c)

tillämpning av en politik för förvaltning av vattenanvändningen base­rad på realistiska bedömningar av vattenresursernas tillstånd och trender,

d)   förstärkning av förvaltningsförutsättningarna för vattenanvändargrap­

per säsom kvinnor, ungdomar, ursprungsbefolkningar och lokala samhällen

för att fä tiU stånd en effektivare användning av vattnet pä lokal nivå.

290

c. Skydd av vattenresursema, vattenkvaliteten och vatten-

Skr. 1992/93:13

ekosystemen

Bakgrund

18.35 Färskvatten är en odelbar resurs. För en långsiktig utveckling av jor­dens färskvatten krävs det en helhetssyn på hanteringen av tUlgångarna (Kh en insikt om samspelet meUan de element som hänger samman med tUl­gången på färskvatten och dess kvalitet. Det finns bara ett fåtal regioner i världen som fortfarande är förskonade från problem med förlust av poten­tiella färskvattenkällor, försämrad vattenkvalitet och föroreningar i yt- och grandvattentillgångarna. Stora problem som päverkar vattenkvaliteten i flo­der och sjöar uppstår, varierande i svårighetsgrad beroende på olika situatio­ner med allt från olämplig hantering av avloppsvatten från hushällen, dålig kontroll av industriella avloppsutsläpp, förlust och förstörelse av floders upptagningsområden, dåligt genomtänkt lokalisering av industrianlägg­ningar, skogsavverkning, okontroUerat växelbrak och undermåUga jord­bruksmetoder. Detta ger upphov tfll läckage av näringsämnen (Kh bekämp­ningsmedel. Vattenekosystemen är störda (Kh levande färskvattenresurser hotas. Under vissa omständigheter påverkas vattenekosystemen också av ut­vecklingsprojekt för jordbrukets vattenbehov, säsom dammar, flodomlägg­ningar, vatteninstaUationer och konstbevattningssystem. Erosion, sedimen­tation, skogsavverkning (Kh ökenspridning har medfört en ökad markförstö­ring och byggandet av reservoarer har i en del fall resulterat i negativa effek­ter pä ekosystemen. Mänga av dessa problem har uppkommit genom en ut­vecklingsmodell som är miljöförstörande och genom en brist på allmän med­vetenhet och UtbUdning i skyddet av yt- (Kh grandvattentUlgångama. Följd­verkningarna för de ekologiska systemen (Kh människors hälsa är de mät­bara konsekvensema, även om medlen för att kontrollera dem är otiUräck­Uga eller saknas helt i många länder. Det finns en utbredd brist pä insikt om sambanden mellan utveckling, förvaltning, användnmg och behandling av vattenresursema och vattenekosystemen. Det är nu avgörande att där så är lämpligt vidta förebyggande åtgärder för att undvika kostnadskrävande in­satser i framtiden för att restaurera, behandla (Kh utveckla nya vattenresur­ser.

Mäl

18.36 De komplicerade sambanden i färskvattensystemen kräver helhetssyn pä förvaltningen av färskvattenanvändningen (med en inriktning pä upptag-ningsområdesnivä) som är baserad pä en balanserad syn pä människans (Kh miljöns behov. I handlingsplanen frän Mar del Platå insågs redan detta inne­boende samband mellan utvecklingsprojekten för vattenresurserna (Kh de­ras betydelsefulla fysiska, kemiska, biologiska, hälso- och socio-ekonomiska återverkningar. Det övergripande miljö-hälso-mälet formulerades sä här: "att utvärdera konsekvensema av olika vattenanvändares inverkan på mil­jön, att främja åtgärder som är inriktade på att kontrollera vattenbuma sjuk­domar (Kh att skydda ekosystemen".'

Förenta Nationemas rapport om vattenkonferensen. Mar del Platå 14-25 mars 1977

291

(United Nations publication, Sales No. E.77.II.A.12), del ett, kap. I, sekt. C, st. 35.

18.37  Den omfattning och det allvar som kontaminationen av omättade zo-     Skr. 1992/93:13

ner och grundvattenförande lager har antagit har länge varit underskattade

på grund av akvifärernas relativa otillgänglighet och bristen på tillförlitlig information om akvifärsystemen. Skyddet av grundvattnet är därför ett mycket viktigt inslag i förvaltningen av vattenresursema.

18.38  Tre mål måste samverkande eftersträvas för att integrera olika ele­

ment i vattenkvaliteten i förvaltningen av vattenresurserna:

a)

Bevarande av ekosystemens integritet enligt en förvaltningsprincip för bevarande av vattenekosystem inklusive levande resurser samt ett effektivt skydd av dem mot alla former av försämring pä nederbördsomrädesnivå;

b)

AUmän hälsovård, en uppgift som inte bara kräver tillgång till tjänligt dricksvatten utan också kontroll av sjukdomsalstrande organismer i vatten­miljön;

c)

Kunskapsutveckling, nyckeln till kapacitetsuppbyggnaden och en för­utsättning för införande av vattenkvalitetsstyrning.

18.39  Alla länder bör alltefter förmåga och tillgängliga resurser genom bila­

teralt eller multUateralt samarbete inkusive samarbete med Förenta Natio­

nerna och andra berörda organisationer där sä är lämpligt sätta upp följande

mål:

a)

Att identifiera de yt- och grundvattenresurser som skulle kunna ut­vecklas för en hållbar användning av dem samt andra stora utvecklingsbara vattenberoende resurser och samtidigt ta initiativ till program för skydd, be­varande och rationell användning av dessa resurser på ett hållbart sätt,

b)

att identifiera aUa potentiella källor för vattentillgångar och utarbeta planer för att skydda, bevara och utnyttja dem på ett rationellt sätt,

c)

att ta initiativ till program för att effektivt förebygga och kontrollera vattenföroreningar med utgångspunkt från en lämplig blandning av strate­gier för minskning av föroreningarna vid källan, bedömningar av miljökon­sekvenser och genomförbara standarder för större punktutsläpp och hög­riskområden för ickepunktutsläpp mot bakgrunden av deras socio-ekono­miska utveckling,

d)   att vid behov delta så långt det är lämpligt i internationella vattenkvali­

tetskontroll- och styrningsprogram såsom Global Water Quality Monitoring

Programme (GEMS/WATER), UNEP Environmentally Sound Manage­

ment of Inland Waters (EMINWA), FAO regional inland fishety bodies och

Convention on Wetlands of International Importance Especially as Water­

flow Habitat (Ramsarkonventionen),

e)   att minska förekomsten av vattenburna sjukdomar och därvid börja

med att utrota dracunculiasis (Guinea-mask-infektionen) och onchocerciasis

(river blindness) fram till år 2000,

f)   att allt efter möjligheter och behov fastställa biologiska, hälso-, fysika­

liska och kemiska kvalitetskriterier för alla vattenreserver (yt- och grundvat­

ten), med sikte pä en fortiöpande förbättring av vattenkvaliteten,

g)   att anta ett integrerat synsätt för en miljömässigt hållbar förvaltning av

vattenresursema, inklusive skydd av vatten-ekosystem och levande färskvat­

tenresurser.

292

h) att lägga upp strategier för en miljöanpassad förvaltning av färskvatten     Skr. 1992/93:13 och därtill hörande kustekosystem med hänsyn till fisket, akvakultur, djur­bete, jordbruksverksamhet och biologisk mångfald.

Åtgärder

18.40 Alla länder bör allt efter förmåga och tillgängliga resurser och genom bilateralt eller multilateralt samarbete inklusive samarbete med Förenta Na­tionerna och andra berörda organisationer vidta följande ätgärder:

a) Skydd och bevarande av vattenresurser:

i) Skapa och stärka tekniska och institutionella möjligheter för att identifiera och skydda potentiella vattenförsöijningskällor inom samhällets alla omräden,

ii) identifiera potentiella källor för vattenförsörjning och utarbeta na­tionella profiler,

iii) utarbeta nationeUa planer för att skydda och bevara vattenresur­serna,

iv) restaurera viktiga, men skadade, upptagningsområden för vatten­täkter, särskilt på små öar,

v) stärka administrativa och lagstiftande åtgärder för att förhindra övergrepp på befintiiga och potentiellt användbara vattentäkts­områden.

b) Förebyggande och kontroll av vattenföroreningar:

i) Tillämpning av principen att förorenaren betalar, där så är lämpligt, för alla slags föroreningskällor, inklusive avloppsrening inom och utanför källan,

ii) främjandet av uppbyggandet av reningsverk för hushällsavlopps-vatten och industriutsläpp och utvecklingen av lämpliga teknolo­gier med beaktande av goda traditionella och ursprangliga meto­der,

iii) utarbetandet av standarder för utsläpp av avloppsvatten och för re-cipienten,

iv) introduktion av förebyggande åtgärder i vattenkvalitetsstyrningen, där sä är lämpligt, med inriktning på att minimera och förebygga föroreningar med hjälp av ny teknologi, produkt- och processför­ändringar, minskning av föroreningar vid källan och återanvänd­ning, återvinning och återställande av det renade avloppsvattnet samt miljövänlig användning,

v) obligatorisk miljökonsekvensbedömning för alla större vattenre­sursutvecklingsprojekt som kan förväntas medföra försämrad vat­tenkvalitet och negativt påverka vatten-ekosystemen, i kombina­tion med en planering för lämpliga hjälpåtgärder och förstärkt kon­troll av nya industriinstallationer, upplag av fast avfall och utveck­lingsprojekt för infrastrukturen,

vi) tillämpning av riskbedömning och riskstyrning i samband med be­slut inom detta omräde och säkerställa uppföljning i överensstäm­melse med dessa beslut,

vii) identifiering och tillämpning av bästa miljömetoder till rimliga

293

kostnader för att undvika spridning av föroreningar, dvs. genom en Skr. 1992/93:13 begränsad, rationell och planerad användning av kvävehaltigt konstgödsel och andra jordbrukskemikalier (bekämpningsmedel, växtgifter) inom jordbruket, viii)uppmuntrande och främjande av användningen av adekvat be­handlat och renat avloppsvatten inom jordbruket, akvakulturen, industrin och övriga sektorer.

c) Utveckla och tillämpa ren teknologi:

i) integrerad kontroll av industriutsläpp, inklusive produktionstekno­logier med låga avfallsmängder och återcirkulering av vattnet ge­nom att sätta in förebyggande åtgärder på grandval av en brett upp­lagd livscykelanalys,

ii) rening av kommunalt avloppsvatten för säker återanvändning i jordbrak och akvakulturen,

iii) utveckling av bioteknik bl a för avfallshantering, produktion av bio­gödsel och andra verksamheter,

iv) utveckling av lämpliga metoder för kontroll av vattenföroreningar med hänsyn till sunda traditionella och ursprangliga metoder.

d) Skydd av grundvattnet:

i)   Utveckling av jordbraksmetoder som inte skadar grundvattnet,

ii) vidtagande av nödvändiga åtgärder för att förhindra att saltvatten tränger in i grundvattenförande lager på små öar och i låglänta kust­områden till följd av att havsnivån stiger eller pä grund av överex­ploatering av grundvattenförande lager i kustomräden,

iii) förhindrande av förorening av akvifärer genom reglering av giftiga ämnen som tränger ned i marken samt upprätta skyddszoner i grandvattenåterbildningsoch uttagningsområden,

iv) utformning och styrning av avfallsupplag på grundval av tillförlitlig hydrogeologisk information och konsekvensbedömning med hjälp av bästa genomförbara och bästa tUlgängliga teknologi,

v) främjande av ätgärder för att förbättra brannars och källomrädens säkerhet och integritet för att därigenom hindra biologiska sjuk­domsalstrande organismer och farliga kemikalier från att tränga in i akvifärer och vattentäkter,

vi) kontrollering, efter behov, av vattenkvaliteten på yt- och grundvat­ten som kan förväntas påverkas av utsläpp frän upplag av giftiga (Kh farliga ämnen.

e) Skydd av vatten-ekosystem:

i) Restauration av förorenade och skadade vattenreservoarer för att återställa vattenmiljöer och ekosystem,

ii) restaurationsprogram för jordbraksmark och andra vattenanvän­dare, med likvärdiga åtgärder till skydd för och för användning av sädana grundvattenresurser som är viktiga för jordbrukets produk­tivitet och för den biologiska mångfalden i tropikerna,

iii) bevarande och skydd av våtmarker (pä grund av deras ekologiska betydelse och hemvist för många arter) med beaktande av sociala och ekonomiska faktorer.

294

iv) kontroll av skadliga vattenlevande arter som kan tillintetgöra andra     Skr. 1992/93:13 vattenlevande arter.

f) Skydd av levande färskvattenresurser:

i)   Kontroll och övervakning av vattenkvaliteten för att möjliggöra en

hållbar utveckling inom insjöfisket, ii) skydd av ekosystem mot föroreningar och kvalitetsförsämring för

utveckling av akvakulturprojekt i färskvatten.

g)  Kontroll och kartläggning av vattenresurser och vatten som får ta emot

avfall:

i) Inrättandet av nätverk för kontroll och kontinuerlig kartläggning av vatten som tar emot avfall och av punktkällor och diffusa förore­ningsutsläpp,

ii) främjande och ökning av tillämpningen av miljökonsekvensbedöm­ningar i geografiska informationssystem,

iu) kartläggning av föroreningskällor för att åstadkomma en bättre överensstämmelse med standarder och föreskrifter och för att re­glera frågan om utsläppstillstånd,

iv) kontrollering av användningen av sådana kemiska ämnen i jordbru­ket som kan ha negativ inverkan pä mUjön,

v) rationell markanvändning för att förhindra försämring av marken, erosion och igenslamning av sjöar och andra vattendrag, h) Utveckling av nationella och internationella lagstiftningsinstrument som i vissa fall kan behövas för att skydda vattenkvaliteten, särskilt vad gäl­ler:

i) Kontroll och övervakning av föroreningar och deras följdverk­ningar i nationella och gränsöverskridande vattendrag,

ii) kontroll av atmosfärisk överföring av föroreningar över långa sträckor,

iii) kontroll av oavsiktliga och/eller avsiktliga utsläpp i nationella och/-eller gränsöverskridande vattendrag,

iv) miljökonsekvensbedömning.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

18.41  Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden för åren

1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 1 mil­

jard dollar, varav cirka 340 miljoner dollar frän det internationella samfun­

det i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är endast

ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De fak­

tiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessionella

villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomförande som

regeringarna beslutar om.

b) VetenskapUga och tekniska medel

18.42                                                                                           Länder bör driva gemensamma forskningsprojekt för att utveckla lös­

ningar av de tekniska problem som hänger samman med de vUlkor som råder

295

i varje vattenområde eller land. Länder bör överväga att stärka (Kh utveckla Skr. 1992/93:13 nationella forskningscentra sammankopplade i nätverk och med stöd av re­gionala vattenforskningsinstitut. Nord-syd-samordningen av forsknings­centra och fältstudier mellan internationella vattenforskningsinstitut bör främjas aktivt. Det är viktigt att en minsta pr(Kentuell andel medel för ut­vecklingsprojekt beträffande vattenresurseraa anslås till forskning (Kh ut­veckling, särskilt i externt finansierade projekt.

18.43  Kontroll och bedömning av komplicerade vattensystem kräver ofta

multidisciplinära studier där flera institutioner och forskare deltar i ett ge­

mensamt program. Internationella vattenkvalitetsprogram, såsom GEMS/-

WATER, bör inriktas pä vattenkvaliteten i utvecklingsländema. Användar-

vänlig mjukvara och Geografiska Informationssystem (GIS) och Global Re-

sourse Information Databas (GRID)-metoder bör utvecklas för behandling,

analys och tolkning av kontrolldata och för utarbetande av förvaltningsstra­

tegier.

c) Kunskapsutveckling

18.44

Innovativa åtgärder bör vidtas för utbUdning av professionell förvalt­ningspersonal för att klara de föränderliga behoven och utmaningama. Flexibihtet och anpassningsförmåga när det gäller uppkommande vattenför­oreningsfrågor måste utvecklas. LItbildningen bör anordnas periodvis pä aUa nivåer inom de organisationer som ansvarar för skötsel av vattenkvaliteten och nya pedagogiska metoder tillämpas för speciella aspekter pä mätning och kontroll av vattenkvaliteten, inklusive utveckling av utbUdningsför-måga, praktisk utbUdning, workshops för problemlösning och fortbildnings­kurser.

18.45

Lämpliga åtgärder kan vara att stärka och förbättra möjligheterna för mänskliga resurser vid lokala myndigheter i arbetet för skydd, behandling (Kh användning av vatten, särskUt i städer liksom att utarbeta nationella och regionala tekniska kurser i ämnen som rör skydd och kontroll av vattenkvali­teten vid befintiiga skolor och kurser i skydd och bevarande av vattenresur­ser för laboratorie- och fälttekniker, kvinnor och andra vattenanvändargrap­per.

d) Kapacitetsuppbyggnad

18.46  För att effektivt skydda vattenresurserna och ekosystemen mot för­

oreningar behövs det en betydande förbättring av den nuvarande kapacite­

ten i de flesta länder. Förvaltningsprogram för vattenkvalitet kräver ett visst

minimum av infrastmktur och personal för identifiering (Kh genomförande

av tekniska lösningar och genomdrivande av reglerande ätgärder. Ett av da­

gens och framtidens nyckelproblem är att fä tUl stånd en hällbar drift och

underhåll av de resurser som finns. För att inte låta de resurser man byggt

upp genom tidigare investeringar ytterligare skall försämras, är det nödvän­

digt att sätta in omedelbara ätgärder på en rad omräden.

296

D. Dricksvattenförsörjning och avloppsrening

Skr. 1992/93:13

Bakgmnd

18.47  En bettyggande vattenförsörjning och miljövänlig avloppsrening är av

vitalt intresse för att skydda miljön, förbättra människors hälsotUlstånd (Kh

lindra fattigdomen. En bettyggande vattenförsörjning är (Kkså livsavgö­

rande för mänga traditionella och kulturella verksamheter. Uppskattningsvis

80 procent av alla sjukdomar och över en tredjedel av alla dödsfall i utveck­

lingsländema orsakas av konsumtion av kontaminerat vatten, och i genom­

snitt sä mycket som en tiondel av varje persons produktiva tid upptas av

sjukdomar som orsakats av dåligt vatten. Samlade ansträngningar under 80-

talet bidrog tUl att förse hundratals miljoner av världens fattigaste människor

med vatten och avloppsrening. Den mest framträdande av dessa insatser var

införandet av IntemationeUa årtiondet för dricksvattenförsörjning (Kh av­

loppsrening (Intemational Drinking Water Supply and Sanitation Decade)

1981, som var ett resultat av handlingsprogrammet frän Mar del Plata-konfe-

rensen, antaget av Förenta Nationernas Vattenkonferens 1977. Man var all­

mänt överens om att "alla folk, oberoende av vUken utvecklingsnivä de lever

pä och vilka sociala och ekonomiska vUlkor de lever under, har rätt tUl tUl­

gång på dricksvatten i de mängder och med den kvalitet som motsvarar deras

grandläggande behov". Målsättningen för dekaden var att senast 1990

kunna förse underförsörjda stads- och landsbygdsonuäden med friskt dricks­

vatten och en tillfredsställande avloppsrening senast 1990, men trots aldrig

tidigare skådade framgångar under detta årtionde var insatserna ändå inte

tUlräckliga. Fortfarande saknar var tredje människa i utvecklingsländerna

dessa två mest grandläggande föratsättningar för hälsa (Kh värdighet. Man

har också konstaterat att mänskliga exkrement CKh avloppsvatten är viktiga

orsaker tfll den försämrade vattenkvaliteten i utvecklingsländerna och att

man skulle kunna åstadkomma betydande förbättringar om man införde tUl­

gänglig (Kh lämplig teknologi och satsade på att bygga reningsverk.

Mäl

18.48  I New Delhi-resolutionen (som antogs vid Global Consuhation on

Safe Water and Sanitation for the 1990s, vilken ägde ram i New Delhi den

10 till 14 september 1990) formaliserade man behovet av en hällbar tUlgång

pä friskt vatten i tillräckliga mängder och en tUlfredsställande avloppsrening

för alla, med tonvikten på "heUre litet ät alla än mer åt några". Följande fyra

principer ligger till grund för de mål som sätts upp i programmet:

a)

Skydd av miljö och hälsa genom integrerad förvaltning av vattenresur­ser och flytande och fast avfaU,

b)

institutionella reformer för främjande av integrerade åtgärder (Kh änd­rade ratiner, attityder och beteenden samt fuUt deltagande av kvinnor pä aUa niväer inom sektorns olika mstitutioner,

c)

offentlig förvaltning av service med stöd av åtgärder för att stärka lo-

Förenta Nationemas rapport om vattenkonferensen. Mar del Platå, 14-25 mars 1977 (United Nations Publications, Sales No. E.77.II.A.12), del 1, kap. I, resolution II.

297

298

kala institutioner vid genomförandet och upprätthållandet av vatten- och av-     Skr. 1992/93:13 loppsreningsprogrammen,

d) sunda finansiella rutiner uppnådda genom en bättre förvaltning av be­fintliga tillgångar och en utbredd användning av lämplig teknik.

18.49  Tidigare erfarenheter har visat att varje enskilt land bör sätta upp sina

egna speciella mål. På Barntoppmötet (World Summit for Children) i sep­

tember 1990 krävde statsöverhuvuden och regeringschefer både tillgäng tUl

vattenförsöijning och avloppsrening för alla och utrotning av guineamaskin-

fektionen senast 1995. Bara för den mer realistiska målsättningen att helt

kunna täcka behoven av vattenförsörjning senast är 2025 räknar man med

att de ärliga investeringarna måste fördubblas jämfört med nuvarande ni­

väer. En realistisk strategi att klara de nuvarande och framtida behoven är

därför att utveckla en billigare men tillfredsställande försörjning som kan

genomföras och upprätthållas på lokal nivå.

Åtgärder

18.50  Alla länder skulle allt efter förmåga och tillgängliga resurser och ge­

nom bilateralt eller multilateralt samarbete inklusive genom samarbete med

Förenta Nationerna och andra berörda organisationer kunna vidta följande

åtgärder:

a) Miljö och hälsa:

i)   Upprätta skyddsområden för källor för dricksvattenförsörjning,

ii) ta hand om exkrement och avloppsvatten genom användning av lämpliga system för avloppsrening i stads- och landsbygdsområden,

iii) bygga ut vattenförsörjningen i stads- och landsbygdsmiljö och ut­veckla och utöka system för användning av regnvatten, särskilt pä små öar, som ett komplement till det ordinarie vattenförsörjnings-nätet,

iv) bygga upp och utöka reningsverk och dräneringssystem där sä är lämpligt,

v) behandla och på ett bettyggande sätt återanvända hushälls- och in­dustriavloppsvatten i stads- och landsbygdsområden,

vi) kontrollera vattenburna sjukdomar.

b) Människor och institutioner:

i) Stärka myndigheternas insatser när det gäller förvaltningen av vat­tenresurserna och samtidigt till fullo erkänna de lokala myndighe­ternas roll,

ii) uppmuntra utveckling cKh styrning av vattenhanteringen baserat på samarbete mellan användare, planerare och politiker på alla nivåer,

iii) tUlämpa principen att beslutsfattandet skaU äga rum på lägsta lämp­liga nivä efter samråd med allmänheten och involvering av använ­darna vid planering (Kh genomförande av vattenprojekt,

iv) stödja kunskapsutveckling pä alla nivåer inklusive specialprogram för kvinnor,

v) genomföra brett upplagda utbUdningsprogram med särskUd tonvikt pä hygien, lokal förvaltning och minskning av riskerna.

vi) internationella stödmekanismer för finansiering, genomförande     Skr. 1992/93:13 och uppföljning av programmen.

c) Förvalta på nationell och lokal nivå:

i) Stödja och assistera lokala organ i en hållbar hantering av egna sy­stem,

ii) uppmuntra lokalbefolkningen, särskilt kvinnor, ungdom, ur-sprangsbefolkning och lokala organ att delta i skötseln av vattenre­surserna,

iii) bygga upp ett samband mellan nationella vattenförsörjningsplaner och kommunernas förvaltning av den lokala vattenförsörjningen,

iv) integrera samhällets förvaltning av vattnet i den totala samhällspla­neringen,

v) främja den primära hälso- och miljövärden pä lokal nivå samt ut­bilda lokala organ i lämplig vattenhanteringsteknik och primär häl­sovård,

vi) ge stöd till serviceorganen inom vattensektorn för att göra dem mer kostnadseffektiva och uppmärksamma pä konsumenternas behov,

vii)ägna större uppmärksamhet ät underförsörjda landsbygdsregioner och stadsområden med låginkomstprofil,

viiiyestaurera defekta system, minska avfåUsmängdema och införa en bettyggande återanvändning av vatten och avloppsvatten,

ix) program för rationell vattenanvändning och säker drift och under­håll,

x)  forskning och utveckling av lämpliga tekniska lösningar,

xi) betydligt ökad kapacitet för rening av stadsavlopp i takt med den ökande belastningen.

d) Skapa medvetenhet hos samt informera/engagera allmänheten:

i) Stärka styrningen av kontroll och information på sub-nationeU och nationell nivå,

ii) årlig behandling, analys och publicering av kontrollresultat på na­tionell och lokal nivå som ett verktyg för sektorstyrning och ett sätt att främja/väcka medvetenhet hos allmänheten,

iii) använda begränsade sektorindikatorer på regional och global nivå för att främja sektorn och skaffa fram pengar,

iv) förbättra sektoriell samordning, planering och genomförande med hjälp av en förbättrad styrning av kontroll- och informationsverk­samheten för att öka sektorns upptagningskapacitet, särskilt i lo­kala självhjälpsprojekt.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

18.51 Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden för åren 1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program tiU omkring 20 miljarder dollar, varav cirka 7,4 miljarder dollar från det internationella samfundet i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är endast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna.

299

De faktiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive icke-konces-     Skr. 1992/93:13 sionella villkor, beror bl.a. pä vUka strategier (Kh program för genomfö­rande söm regeringama beslutar om.

b) VetenskapUga och tekniska medel

18.52  För att säkerställa att planerade vattenförsörjningsätgärder är genom­

förbara, godtagbara (Kh hållbara, bör den teknUc som väljs svara upp mot

de behov (Kh begränsningar som förhållandena i samhället medför. Krite­

rierna för utfornmingen av åtgärderaa kan således omfatta tekniska, hälso-,

sociala, ekonomiska, provinsiella, institutionella och miljöfaktorer som är

avgörande för det planerade systemets karaktäristika, storlek och kostnader.

I aktuella intemationella stödprogram bör utvecklingsländerna uppmanas

att bl.a.:

a)

I görligaste mån sträva efter att finna billiga vetenskapliga och telcniska hjälpmedel,

b)

i görligaste män utnyttja traditionella och ursprangliga ratiner för att maximera och bevara det lokala engagemanget,

c)

ge bistånd tUl tekniska/vetenskapliga institutioner på nationsnivå för att underlätta utarbetandet av utbUdningsprogram till stöd för omräden som är viktiga för vatten- (Kh avloppsreningssektorn.

c) Kunskapsutveckling

18.53  För att effektivt kunna planera och styra vattenförsörjningen och av­

loppssystemet pä nationell, provinsieU, distrikts- och kommunal nivä (Kh för

att pä ett mera verkningsfullt sätt kunna utnyttja de ekonomiska resurserna

måste varje land utbilda tiUräckligt med yrkeskunnig oeh teknisk personal.

För detta ändamäl mäste länderaa utarbeta personalutvecklingsplaner med

beaktande av nuvarande behov (Kh planerad utveckling. Det innebär att ut­

vecklingen (Kh resultaten från utbUdningsinstitutioneraa på nationell nivå

bör förbättras sä att de kan spela en styrande roll i kapacitetsuppbyggnaden.

Det är (Kkså viktigt att ländema ser tUl att kvinnoraa får en tillfredsställande

UtbUdning i frägor som rör hållbart underhäll av utrastning, styming av vat­

tenresursema och mUjövänlig rening.

d) Kapacitetuppbyggnad

18.54  Genomförandet av vattenförsöijnings- och avloppsregningsprogram

är ett nationellt ansvar. I varierande grad bör ansvaret för genomförandet av

projekten (Kh driften av systemen delegeras till aUa administrativa nivåer

ända ner tiU lokal och individuell nivå. Det innebär ocksä att nationella myn­

digheter tUlsammans med organ (Kh enheter inom FN och andra externa stö­

dorgan som främjar uppbyggnaden av nationeUa program bör utveckla me­

kanismer och ratiner för samarbete pä alla nivåer. Det är särskilt viktigt om

man skall kunna dra full fördel av samhällets angreppssätt och självhjälpsin­

satser som verktyg för en hällbar utveckling. Detta medför en hög grad av

engagemang från samhällets sida, vilket också omfattar kvinnorna, i upp-

300

läggningen, planeringen, beslutsfattandet, genomförandet och utvärde-     Skr. 1992/93:13 ringen av projekt för hushållens vattenförsöijning (Kh avloppsrening.

18.55  En övergripande nationell kapacitetsuppbyggnad på alla administra­

tiva niväer som också omfattar institutionell utveckling, samordning, mänsk­

liga resurser, lokalt engagemang, hälso- och hygienutbildning och läs- och

skrivkunnighet, måste utvecklas i enlighet med de grandläggande samban­

den både med insatserna för att förbättra den hälso- och socio-ekonomiska

utvecklingen genom vattenförsörjning och avloppsrening och med dess in­

verkan på människans miljö. Kapacitetsuppbyggnaden bör därför vara en av

de bakomliggande nyckelfaktorerna i strategin för genomförande av dessa

planer. Institutionell kapacitetsuppbyggnad bör anses spela en lika viktig roll

som försörjnings- och utrustningssektorn, så att resurserna kan riktas in på

bådadera. Detta kan ske på planerings- eller program/projekt-formulerings­

stadiet samtidigt som man klart definierar målen. I detta hänseende är ett

tekniskt samarbete mellan utvecklingsländerna dels med tanke pä den infor­

mation och erfarenhet de förfogar över och dels med tanke på vikten av att

inte "uppfinna hjulet pä nytt", av avgörande betydelse. En sådan inriktning

har redan visat sig kostnadseffektiv i många nationella projekt.

E. Vatten och en hållbar stadsutveckling

Bakgrund

18.56  I början av nästa sekel kommer mer än hälften av världens befolkning

att bo i tätorter. Omkring år 2025 kommer denna andel att ha stigit tUl 60

procent och omfatta cirka 5 mUjarder människor. Den snabba befolknings­

ökningen i städerna (Kh industrialiseringen medför att mänga städers vatten­

tillgångar och möjligheter att skydda miljön utsätts för allvarliga påfrest­

ningar. Därför bör särskild uppmärksamhet ägnas åt de växande följdverk­

ningarna av urbaniseringen och de därav resulterande behoven av vatten

samt ät den kritiska roll som lokala och kommunala myndigheter har att

spela när det gäller att klara försöijningen, användningen och vattenbehand­

lingen i dess helhet, särskilt i utvecklingsländerna som i detta sammanhang

behöver extra stöd. Bristen på färskvattenresurser och de stigande kostna­

derna för att utveckla nya resurser har en avgörande inverkan på den natio­

nella industri-, jordbruks- och bostadsutvecklingen och den ekonomiska till­

växten. En bättre styrning av städernas vattenresurser tiUsammans med en

förändring i de ohållbara konsumtionsmönstren kan i betydande grad bidra

till att lindra fattigdomen och förbättra fattiga människornas hälsa och livs­

kvalitet i städerna och pä landsbygden. Mänga storstadsagglomerationer är

belägna vid flodmynningar och i kustomräden. Detta leder till föroreningar

från kommunala och industriella utsläpp och en överexploatering av tUlgäng­

liga vattenresurser som hotar den marina miljön och färskvattenförsöij-

ningen.

Mål

18.57                                                                                           Utvecklingsmålet för detta program är att ge stöd tUl lokala och cen-

3qj

trala myndigheters insatser och möjligheter att upprätthåUa den nationella

1

utvecklingen och produktiviteten genom en mUjöanpassad styming av de Skr. 1992/93:13 vattenresurser som används i städerna. Stödet för denna målsättning innebär att man försöker identifiera och genomföra strategier och åtgärder för att säkerställa en fortsatt vattenförsörjning till rimliga kostnader för nuvarande och framtida behov (Kh att vända de nuvarande trenderna mot en nedbryt­ning och uttömning av befintliga resurser.

18.58  Alla länder bör alltefter förmåga och tillgängliga resurser och genom

bilateralt eller multUateralt samarbete samt genom samarbete inklusive För­

enta Nationerna och andra berörda organisationer sätta upp följande mål­

sättningar:

a)

Att senast är 2000 ha säkerställt att alla människor som bor i städerna har tUlgäng till minst 40 liter friskt vatten per person och dygn och att 75 procent av stadsbefolkningen har tillgång till egen eller kommunal avlopps­rening;

b)

Att senast år 2000 ha utarbetat och börjat tillämpa kvantitativa och kvalitativa standarder för kommunala och industriella utsläpp;

c)

Att senast år 2000 ha säkerställt att 75 procent av det fasta avfallet i städema samlas in och återvinns eller lagras på ett mUjömässigt tillfredsstäl­lande sätt.

Åtgärder

18.59  Alla länder kan alltefter förmåga och tillgängliga resurser och genom

bilateralt eller multilateralt samarbete inklusive i samarbete med Förenta

Nationema och andra berörda organisationer vidta följande åtgärder:

a)   Skydd av vattenresurser mot stora uttag, föroreningar och kvalitetsför­

sämring:

i) Bygga avloppsreningsverk baserade på en miljöanpassad, bUlig och förbättringsbar teknik,

ii) införa dagvattenavrinnings- och dräneringsprogram i städerna,

iii) främja återvinning (Kh återanvändning av avloppsvatten och fast avfall,

iv) kontrollera industriella föroreningskäUor för att skydda vattentUl­gångama,

v) skydda avrinningsomräden mot uttömning och kvalitetsförsämring inom skogstäckta områden och mot skadliga verksamheter upp­ströms,

vi) främja forskningen om skogens bidrag till en hållbar utveckling av vattenresurserna,

vii) uppmuntra de bästa styrningsmetoderna för användning av jord-brakskemikaler med inriktning pä att minska deras inverkan på vattentUlgångama.

b) En effektiv och rättvis fördelning av vattenresurseraa:

i)   Anpassa stadsplaneringen till vattenresursemas tUlgänglighet och

beständighet, ii) tUlgodose stadsbefolkningarnas grandläggande behov av vatten, iii) införa vattenavgifter med beaktande av omständighetema i respek-

302

tive land och, där det är ekonomiskt genomförbart, se till att de     Skr. 1992/93:13 återspeglar vattnets marginaloch alternativa kostnader, speciellt för produktionsverksamheten.

c)       Institutionella/lagstiftnings/förvaltningsreformer:

i) Införa regler för en övergripande förvaltning av städernas vatten­tillgångar,

ii) på nationell och lokal nivä främja utarbetandet av markanvänd­ningsplaner med vederbörligt beaktande av vattenresursutveck­lingen,

iii) utnyttja de kunskaper och den potential som finns hos icke-statliga organisationer, privata sektorn och lokalbefolkningen med beak­tande av allmänhetens och de strategiska intressena i vattenresur­serna.

d)       Främjande av allmänhetens delaktighet:

i) Starta kampanjer för att väcka en medvetenhet hos allmänheten och uppmuntra allmänhetens intresse för en rationell användning av vattnet,

ii) göra allmänheten uppmärksam på behovet av att skydda vattenkva­liteten i stadsmiljön,

iii) främja engagemanget från allmänhetens sida när det gäller insam­ling, återvinning och eluninering av avfall.

e)       Stöd till lokal kapacitetsuppbyggnad:

i) Utarbeta lagstiftning och riktlinjer för att främja investeringar i kommunal vatten- och avfallshantering, som återspeglar städernas större bidrag till landets ekonomiska utveckling,

ii) ge ekonomiska gmndbidrag och tekniskt stöd till lokal hantering av materialförsörjning och tjänster,

iii) sä långt möjligt uppmuntra självbestämmande och ekonomisk bär­kraft för anläggningar för stadsvatten, fast avfall och avloppsre­ning,

iv) bygga upp och upprätthålla en kader av yrkesfolk och halvprofes­sionell personal för hantering av vatten, avloppsvatten och fast av­fall,

f) Bygga upp bättre avloppsreningskapacitet:

i) Utarbeta program för hantering av vatten, avloppsrening och av­fallshantering med inriktning på den fattiga stadsbefolkningen,

ii) göra billiga alternativ för vattenförsöijnings- och avloppsrenings-teknik tUlgängliga,

iii) basera val av teknik och servicenivå på vad användarna vill ha och vad de kan betala,

iv) mobUisera (Kh underlätta möjligheterna för kvinnor att vara delak­tiga i vattenförvaltningsgrupper,

v) uppmuntra och utrusta lokala vattenanvändargrapper och vatten­kommittéer för att sköta de allmänna vattenförsörjningssystemen och kommunala avloppssystemen och vid behov ställa teknisk hjälp tUl förfogande,

vi) beakta fördelarna med (Kh möjligheterna att restaurera befintliga

men dåligt fungerande system och att korrigera driftoch under-

303

hållsbrister.

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kosmadsberäkning

18.60 Konferenssekretariat har beräknat den årliga kostnaden för åren

1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 20

miljarder dollar, varav cirka 4,5 miljarder dollar från det internationella

samfundet i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är

endast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna.

De faktiska kostnaderna och finanisieringsvillkoren, inklusive icke-konces­

sionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program för genomföran­

det som regeringarna fattar beslut om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

18.61  Under 1980-talet noterades betydande framsteg i utvecklingen och

tillämpningen av billig teknik för vattenförsörjning och avloppsrening. Detta

program visar pä en fortsättning av detta arbete med särskild tonvikt pä ut­

vecklingen av en tillfredsställande avloppsrenings- och avfallshanteringstek­

nik för tätbefolkade läginkomstomräden i städerna. Det bör ocksä äga rum

ett internationellt utbyte av informationer för att insikten om möjligheterna

och fördelarna med en lämplig lågkostnadsteknologi skall få stor spridning

bland experterna på området. Medvetenhetskampanjer bland aUmänheten

skall också omfatta inslag för att övervinna användarnas motstånd mot an-

dra-klass-service genom att framhäva fördelarna med tillförlitlighet och be­

ständighet.

c) Kunskapsutveckling

18.62  I sä gott som alla inslag i detta program är behovet av en fortlöpande

förbättring av utbildningsoch karriärutvecklingen för personal på alla nivåer

inom sektorns institutioner underförstådd. Särskilda programaktiviteter kan

omfatta utbildning och bibehållande av personal med kunskaper i samhälls­

engagemang, lågkostnads-teknologi, finansiell styming och integrerad pla­

nering av förvaltningen av städernas vattenresurser. Särskilda insatser bör

göras för att mobilisera och underlätta ett aktivt engagemang av kvinnor,

ungdomar, ursprungsbefolkning och lokala myndigheter i vattenstymings-

grapper och för att främja utvecklingen av vattenanvändargrapper och vat-

tenkommittér med lämplig utbildning av sådan personal som kassörer, sek­

reterare och vaktmästare. SärskUda utbildningsåtgärder för kvinnor bör ut­

arbetas med inriktning på skyddet av städemas vattenresurser och vatten­

kvalitet.

d) Kapacitetsuppbyggnad

18.63  I kombination med kunskapsutvecklingen är ett stärkande av de insti­

tutionella, lagstiftande och styrande stmkturema de viktigaste inslagen i

programmet. En föratsättning för att man skall lyckas öka tillgången på vat­

ten- och avloppsrening är att man kan bygga upp en institutionell ram som

garanterar att de verkliga behoven och potentiella bidragen till de befolk-

304

ningsgrapper som för närvarande inte har en tillfredsställande vatten- och Skr. 1992/93:13 avloppsreningsförsörjning kommer till utttyck i städernas utvecklingsplane­ring. Den multisektorella ansatsen, som är ett vitalt inslag i förvaltningen av städernas vattenresurser kräver en samordning mellan institutioner pä natio­nell och lokal nivå, och programmet tar upp förslag till inrättande av inter-sektoriella planeringsgrupper. Förslagen till en ökad kontroll av och före­byggande ätgärder mot föroreningar kan bara lyckas med en riktig kombina­tion av ekonomiska och reglerande mekanismer, som uppbackade av en lämplig kontroll och kartläggning och med stöd av förbättrade möjligheter för lokala myndigheter att ta sig an miljöfrågorna.

18.64  Därför föreslås bland annat åtgärder för att inrätta lämpliga utform­

ningsstandarder, vattenkvalitetsmål och utsläppstillstånd. Programmet tar

också upp förslag till stöd för att stärka vatten- och avloppsreningsorganens

kapacitet och för att kunna utveckla deras självbestämmande och ekono­

miska bärkraft. Driften och underhållet i befintliga anläggningar för vatten­

försörjning och avloppsrening anses bara mycket bristfällig i mänga länder.

Därför behövs det tekniskt och ekonomiskt stöd för att hjälpa länderna att

rätta till nuvarande brister och bygga upp kapaciteten för att kunna driva och

underhålla restaurerade och nya anläggningar.

F. Vatten för en hållbar livsmedelsproduktion och utveckling på landsbygden

Bakgrund

18.65  En hållbar livsmedelsproduktion beror alltmer på förnuftig och effek­

tiv användning och bevarande av vattenresurserna, vilket i första hand hand­

lar om utveckling och förvaltning av konstbevattning, förvaltning av vatte­

nanvändningen i nederbördsområden, vattenförsörjning för kreatursbesätt­

ningar, insjöfiske samt agro-forestty. Att åstadkomma en bettyggande livs­

medelsförsörjning är av hög prioritet i många länder, och jordbruket skall

inte bara skaffa fram livsmedel till en växande befolkning utan också spara

vatten åt andra användare. Utmaningen består i att utveckla och tillämpa en

teknologi och styrningsmetoder för att spara vatten och att genom kapacitet­

suppbyggnad göra det möjligt för samhället att bygga upp institutioner och

motivera landsbygdsbefolkningen att acceptera nya metoder både i neder-

bördsförsörjda och i konstbevattnade jordbraksområden. Befolkningen på

landsbygden måste också ha bättre tillgång till dricksvatten och avloppsser­

vice. Det är en enorm men inte omöjlig uppgift, föratsatt att man kommer

överens om en lämplig politik och passande åtgärdsprogram pä alla nivåer-

lokalt, nationellt och internationellt. Medan de senaste tio åren har medfört

en betydande expansion av områden med nederbördsförsörjt jordbmk, så

har produktionen och hållbarheten i konstbevattnade områden på grund av

problem i samband med överbevattning och salinisering hållits tillbaka. Eko­

nomiska problem och marknadshinder är också ett vanligt förekommande

problem. Markerosion, vanskötsel och överexploatering av naturtUlgäng­

ama samt härd konkurrens om vattnet är faktorer som aUa har lett till ökad

fattigdom, hunger och svält i utvecklingsländema. Markerosion orsakad av

305

20 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

boskapens överbetning är ocksä ofta en orsak tUl att sjöarna slammar igen. Skr. 1992/93:13 För det mesta får utvecklingen av konstbevattningsplaner varken något stöd i form av miljökonsekvensbedömningar, där man identifierar de hydrolo­giska konsekvenserna inom flodområdena med vattenförbindelse mellan delområdena, eller någon bedömning av de sociala konsekvenserna för de människor som bor i floddalarna.

18.66

Bristen på tillgängligt vatten av godtagbar kvalitet är en faktor som i hög grad bidrar till att begränsa köttproduktionen i mänga länder, och felak­tig hantering av djuravfall kan under vissa omständigheter leda till vattenför­oreningar som påverkar vattenförsörjningen för både människor och djur. Boskapens dricksvattenbehov varierar beroende på art och vilken miljö den vistas i. Man räknar med att den nuvarande globala boskapsstammen behö­ver cirka 60 miljarder liter dricksvatten per dag, och utgående frän den upp­skattade tillväxten i boskapspopulationen, sä beräknas dagsbehovet öka med 0,4 miljarder liter per år inom överskådlig framtid.

18.67

Fiske i sjöar och floder är en viktig livsmedelsatt man maximerar fisk-och skaldjursfängsten till från miljösynpunkt förnuftiga mängder. Det förut­sätter att man kan bevara vattnets kvalitet och kvantitet liksom ocksä den fungerande morfologin i vattenmiljön. Ä andra sidan kan fisket och havsod­lingen själva skada vatten-ekosystemet; därför bör utvecklingen anpassas till riktlinjer för konsekvensbegränsning. De nuvarande produktionsnivåerna för inlandsfisket, vad gäller både söt- och bräckt vatten, ligger på omkring 7 miljoner ton om året och skulle kunna öka till 16 miljoner ton om året fram till år 2000. Men varje ökning i miljöbelastningarna skulle kunna äventyra denna ökning.

Mäl

18.68  De strategiska huvudprinciperna för en helhetssyn på en integrerad

miljöanpassad förvaltning av vattenresurserna pä landsbygden kan beskrivas

på följande sätt:

a)

Vattnet bör ses som en ändlig resurs med ett ekonomiskt värde och stor social och ekonomisk betydelse återspeglande vikten av att tillgodose grund­läggande behov;

b)

Lokala myndigheter mäste delta i vattenanvändningens alla faser och säkerställa att kvinnor till fullo engageras med tanke pä deras viktiga roll i den praktiska vardagsförsöqningen, hanteringen och användningen av vat­ten;

c)

Förvaltningen av vattenresurser måste utvecklas inom ramen för ett omfattande program för i) människans hälsa; ii) produktion, bevarande och distribution av livsmedel; iii) katastrofplaner; iv) miljöskydd och bevarande av den naturliga resursbasen;

d)   Det är nödvändigt att inse och aktivt stödja den roll som landsbygdsbe­

folkningen spelar, med särskild tonvikt på kvinnorna.

18.69 FAO har i samarbete med andra internationella organisationer tagit initiativ till ett internationellt handlingsprogram för vatten och hållbar jord-

306

bruksutveckling (lAP-WASAD). Det huvudsakliga målet för detta hand-     Skr. 1992/93:13 lingsprogram är att hjälpa utvecklingsländerna vid planering, utveckling och förvaltning av vattenresurser på integrerad grund för att möta nuvarande och framtida behov av jordbraksproduktion med beaktande av miljöaspek­terna.

18.70

I handlingsprogrammet har en ram för en hållbar vattenanvändning inom jordbrukssektorn utarbetats och de omräden som behöver prioriteras pä nationeU, regional (Kh global nivå identifierats. Kvantitativa målsätt­ningar för en ny konstbevattningsutveckling, förbättring av befintliga bevatt­ningssystem och återställande av överbevattnad och saliniserad mark genom dränering för 130 utvecklingsländer uppskattas med utgångspunkt frän livs­medelsbehov, jordbraks-klimat-zoner och tillgång pä vatten och mark.

18.71

FAO:s globala beräkningar av konstbevattning, dränering och små­skaliga vattenprogram fram till år 2000 för 130 utvecklingsländer ser ut pä följande sätt: a) utveckling av konstbevattningsanläggningar inom 15.2 mil­joner hektar; b) förbättring/modernisering av befintliga system inom 12 mil­joner hektar; c) installation av dränerings och vattenkontrollanläggningar inom 7 miljoner hektar; och d) småskaliga vattenprogram och bevaringsåt­gärder inom 10 miljoner hektar mark.

18.72

Utvecklingen av nya konstbevattningsområden på ovannämnda nivå kan ge anledning till oro för miljön i så måtto som det kan leda till förstörelse av våtmarker, vattenföroreningar, ökad sedhnentation och minskad biolo­gisk mångfald. Därför bör nya konstbevattningsplaner åtföljas av en miljö-konsekvensbedömming, beroende på systemets omfattning, om man kan förvänta sig stora negativa miljökonsekvenser. När förslag till nya konstbe­vattningssystem övervägs, bör ocksä en mer rationell exploatering och ökad effektivitet eller produktivitet i alla befintliga system som kan betjäna samma omräden övervägas. Teknologin för nya konstbevattningssystem lik­som också de potentiella konflikter de kan medföra med andra markanvän­dare bör utvärderas noga. Ett aktivt engagemang från vattenanvändargrap-pers sida är ett annat mål.

18.73

Det bör säkerställas att landsortskommuner i alla lander alltefter möj­ligheter och tiUgängliga resurser och genom ett lämpligt utnyttjande av det internationella samarbetet, såsom lämpligt är, får tillgång till tjänligt vatten i tillräckliga mängder och erforderlig avloppsrening för att tillgodose deras hälsobehov och upprätthälla väsentliga kvaliteter i deras lokala miljö.

18.74

Målsättningarna vad avser vattenhanteringen för insjöfiske och akva­kultur innebär krav pä bevarande av vattenkvalitet och vattenkvantitet för en optimal produktion och för förebyggande av vattenföroreningar i sam­band med akvakultur. Handlingsprogrammet försöker hjälpa medlemslän­derna när det gäller att hantera insjöfisket genom att främja en hållbar han­tering av fångstfisket liksom att utveckla mUjöanpassade åtgärder för att in­tensifiera akvakulturverksamheten.

18.75

Målsättningarna för vattenhanteringen när det gäller köttproduktio­nen är av två slag: dels tillgång till rimliga mängder dricksvatten och dels

307

skydd av dricksvattenkvaliteten med hänsyn till olika djurarters särskilda be-     Skr. 1992/93:13 hov. Det innebär maximala salthalttoleransnivåer och frånvaro av sjukdoms­alstrande organismer. Inga globala mål kan sättas upp pä grund av de stora skillnaderna mellan olika regioner och länder.

Åtgärder

18.76 Alla länder skall allt efter förmåga och tillgängliga resurser och genom bilateralt eller multilateralt samarbete inklusive samarbete med Förenta Na­tionerna och andra berörda organisationer kunna vidta följande åtgärder:

a)   Vattenförsörjning och avloppsrening för oförsörjda fattiga människor

pä landsbygden:

i) Anta nationella riktlinjer och göra budgetprioriteringar med inrikt­ning på en bättre servicctäckning,

ii) främja lämpliga teknologier,

iii) introducera lämpliga ko.stnadsåterhämtningsmekanismer med hän­syn till effektivitet och rättvisa med hjälp av mekanismer för styr­ning av efterfrågan,

iv) främja offentligt ägande och rätt till vattenförsörjnings- och av­loppsreningsanläggningar,

v)  upprätta kontroll- och utvärderingssystem,

vi) stärka vattenförsörjningen och avloppsreningen på landsbygden med tonvikten på institutionell utveckling, effektiv styrning och en lämplig ram för finansiering av tjänsterna,

vii)förbättra hygienutbildningen och bekämpa spridningen av sjuk­domsalstrande organismer,

viii)tillämpa lämpliga teknologier för vattenbehandling,

ix) vidta omfattande miljöåtgärder för kontroll av sjukdomsalstrande organismer.

b) Effektiv vattenanvändning:

i) Öka effektiviteten och produktiviteten vad gäller användningen av vatten i jordbruket för ett bättre utnyttjande av de begränsade vat­tenresurserna,

ii) stärka vatten- och markanvändningsforskningen i omräden med konstbevattning resp nederbördsförsöijda omräden,

iii) kontrollera och värdera genomförandet av konstbevattningspro­jekt för att bl.a. tillförsäkra optimal användning och riktigt under­håll av projektet,

iv) ge stöd till vattenanvändargrupper med inriktning på att förbättra styrningsresultaten på lokal nivå,

v) ge stöd till lämplig användning av relativt bräckt vatten för konstbe­vattning.

c) Överbevattning, salinitetskontroll och dränering:

i) Införa ytdränering i nederbördsförsörjda jordbraksområden för att förhindra tillfällig överbevattning och översvämningar i låglänt ter­räng,

ii) införa konstgjord dränering i jordbruk med konstbevattning och

naturlig regnbevattning,

308

iii) uppmuntra till gemensam användning av ytoch grundvatten, inklu-     Skr. 1992/93:13

sive kontroll och studier av vattenbalansen, iv) sätta in dränering i konstbevattnade områden i torra och halvtorra

regioner.

d)       Reglering av vattenkvaliteten:

i) Utarbeta och driva ett kostnadseffektivt system för kontroll av vat­tenkvaliteten hos vatten som används i jordbruket,

ii) förhindra negativa effekter från jordbraksverksamheten på vatten­kvaliteten för andra sociala och ekonomiska verksamheter och i våtmarker genom bl.a. optimal användning av gärdens eget mate­rial och minskad användning av externt material i jordbraksverk­samheten,

iii) upprätta biologiska, fysikaliska och kemiska vattenkvalitetskrite-rier för vattenanvändare i jordbraket och för havsoch flod-ekosys­tem,

iv) minimera ytavrinning med markerosion (Kh sedimentation,

v) förnuftiga utsläpp av avlopp frän bosättningar och från gödsel som uppstår genom intensiv djuravel,

vi) minimera de negativa effekterna av jordbrakskemikalier genom användning av integrerad skadedjursbekämpning,

vu) informera på samhällsnivå om föroreningskonsekvenser för vatten­kvaliteten, livsmedelssäkerheten och människans hälsa vid använd­ning av konstgödsel och kemiska ämnen.

e)       Program för vattenresursutveckling:

i) Utveckla småskalig konstbevattning och vattenförsörjning för människor och boskap och för bevarande av vatten (Kh mark,

ii) formulera storskaliga, långsiktiga utvecklingsprogram för konstbe­vattning med beaktande av effekterna på den lokala ekonomin (Kh mUjön,

iii) främja lokala initiativ för en integrerad utveckling och styrning av vattentUlgångama,

iv) ge erforderlig teknisk rådgivning och stöd samt förbättra det uisti-tutionella samarbetet pä lokal nivä,

v) främja satsningar frän jordbmkamas sida för mark- oeh vattenan­vändning med beaktande av utbildningsnivå, förmåga att mobUi­sera lokala myndigheter och de krav som ekosystemen ställer i torra och halvtorra regioner,

vi) planera och utveckla mångändamålsenliga vattenkraftssystem med vederbörlig hänsyn tUl miljöaspektema.

f) Förvaltning av knappa vattenresurser:

i) Utveckla långsiktiga strategier och praktiska åtgärdsprogram för användning av vatten i jordbruket vid knapp tillgång pä och kon­kurrerande efterfrågan på vatten,

ii) fastställa att vattnet är en social, ekonomisk och strategisk resurs i samband med planering och styrning av konstbevattning,

iii) formulera specieUa program med inriktning på beredskap mot

torka och med tonvikten pä knapp tUlgäng pä livsmedel CKh miljö­

säkerhetsåtgärder,

309

iv) främja (Kh förbättra återanvändning av avloppsvatten i jordbruket.     Skr. 1992/93:13 g) Vattenförsörjning för boskap:

i) Förbättra kvaliteten på tillgängligt vatten för boskap med beak­tande av deras toleransgränser,

ii) öka mängden vattenkällor som är tillgängliga för boskap, särskilt sädana som finns i stora betessystem, dels för att minska det av­stånd man mäste förflytta sig för att komma åt vatten och dels för att förhindra överbetning rant vattenkällorna,

iii) förhindra kontamination av vattenkälloma med djurexkrement för att stoppa spridningen av sjukdomar, särskilt zoonosis,

iv) uppmuntra användning av vattnet för flera ändamål genom att främja integrerade system för jordbruk, djurhållning och fiske,

v) uppmuntra vattenspridningsplaner för att öka stora gräsområdens förmåga att behälla vatten och därigenom stimulera foderproduk­tionen och förhindra avrinning, h) Insjöfiske:

i) Utveckla en hällbar styrning av fisket som en del av den nationella vattenresursplaneringen,

ii) undersöka särskilda aspekter på hydrobiologiska och miljökrav för vissa viktiga sötvattensfiskar i förhållandet till varierande vattenre­gimer,

iu) förhindra eller mildra förändringar i vattenmiljön som orsakas av andra användare eller återställa miljöer som utsatts för sådana för­ändringar i avsikt att varaktigt kunna använda och bevara den bio­logisk mångfalden i levande vattenmiljöer,

iv) utveckla och sprida mUjöanpassade utvecklings- och förvaltnings­metoder för vattenresurserna i avsikt att intensifiera avkastningen från insjöfisket,

v) införa och underhålla lämpliga system för insamling och tolkning av data för vattenkvalitet oeh -kvantitet och flodmorfologi som un­derlag för levande vattenresursers, inklusive fiskets, tillstånd och styrning, i) Utveckling av akvakulturverksamheten:

i) Utveckla mUjöanpassade akvakulturteknologier som är förenliga med de lokala, regionala och nationella planeraa för förvaltning av vattenresurserna (Kh som tar hänsyn till de sociala faktorerna,

ii) införa lämpliga akvakulturteknUcer och hithörande metoder för ut­veckling (Kh hantering av vattnet i länder som ännu inte har nägon erfarenhet av akvakultur,

iii) bedöma miljökonsekvenserna av akvakultur med särskild hänvis­ning tUl kommersiella enheter cKh potentiella vattenföroreningar frän odlingsenhetema,

iv) utvärdera de ekonomiska möjligheterna för akvakulturen i förhål­lande tiU alternativ användning av vattnet med beaktande av an­vändningen av vatten av marginell kvalitet (Kh kraven för investe­ring och drift.

310

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kostnadsberäkning

18.77  Konferenssekretariatet har uppskattat den ärliga kostnaden för åren

1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program till omkring 13,2

miljarder dollar, varav cirka 4,5 miljarder dollar från det internationella

samfundet i form av bidrag eller förmänliga krediter. Dessa beräkningar är

endast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna.

De faktiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive ickekoncessio­

nella villkor, beror bl.a. på vUka strategier och program för genomförande

som regeringarna fattar beslut om.

b) VetenskapUga och tekniska medel

18.78  Det föreligger ett akut behov för länder att kontrollera vattenresurser

och vattenkvalitet, vatten- och markanvändning samt spannmålsproduktion;

att genomföra undersökningar av typ och omfattning av vattenanvändningen

i jordbruket och hur den nu och i framtiden bidrar till en häUbar jordbraksut­

veckling; att utvärdera utvecklingspotentialen inom fiske och akvakultur;

och att förbättra tillgängligheten och spridningen av data till planerare, tek­

niker, jordbrukare och fiskare. Prioriterade forskningskrav är följande:

a)

Identifiering av kritiska områden för tillämpbar vattenforskning;

b)

Stärkande av de tillämpbara forskningsresurserna hos institutioner i utvecklingsländerna;

c)

Förbättring av översättning av resultat från den vattenrelaterade forsk­ningen inom jordbruks- och fiskesystem i en praktisk och tillgänglig tekno­logi och tillhandahållande av erforderligt stöd för att de snabbt skall kunna tillämpas ute pä fältet.

18.79  Överföringen av teknologi, både horisontell och vertikal, behöver

förstärkas. Mekanismer för kreditanskaffning, ingångsresurser, marknader,

rimlig prissättning och transporter måste utvecklas i samråd mellan länder

och externa stödorgan. Integrerad infrastraktur för vattenförsöijning pä

landsbygden, inklusive institutioner för utbildning i vattenfrågor och stödt­

jänster för jordbraket, bör utökas för många olika ändamål (Kh bör hjälpa

till vid utveckling av landsbygdens ekonomi.

c) Kunskapsutveckling

18.80  Utbildning och kunskapsutveckling bör aktivt genomföras pä natio­

nell nivå genom: a) en bedömning av de nuvarande och långsiktiga behoven

av utbildning och kunskapsutveckling; b) upprättande av en nationell poUtik

för kunskapsutveckling; och c) utarbetande och genomförande av utbUd­

ningsprogram för personal på alla nivåer liksom för jordbrukare. Följande

åtgärder är nödvändiga:

a)

Uppskatta utbildningsbehoven för styrning av vattenanvändningen i jordbruket;

b)

Utöka de formella och informella utbildningsaktiviteterna;

c)

Utveckla praktiska kurser för att förbättra möjligheterna att intensi-

311

fiera arbetet pä att sprida tekniskt kunnande och stärka jordbrukarnas möj-     Skr. 1992/93:13 ligheter, speciellt med inriktning pä småskaliga producenter;

d)   UtbUda personal på alla niväer, inklusive jordbrakare, fiskare och

medlemmar i lokala organ, med särskild inriktning på kvinnorna;

e)   Öka möjligheterna till karriäratveckling för att höja kunskapsnivån

bland administratörer och tjänstemän pä alla nivåer som är engagerade i

styrningsprogram för mark- och vattenanvändning.

d) Kapacitetsuppbyggnad

18.81  Vikten av en fungerande och samordnad institutionell ram pä natio­

nell nivä för att främja vattenanvändningen och en hällbar jordbruksutveck­

ling är numera allmänt erkänd. Därutöver bör det finnas en lämplig ram av

lagar, regler och bestämmelser för att underlätta åtgärder i vattenanvänd­

ningen inom jordbraket, dränering, vattenkvalitetsstyrning, småskaliga vat­

tenprogram och vattenanvändar- och fiskaregrappers verksamhet. Den lag­

stiftning som särskilt gäller behoven av vatten inom jordbrukssektorn bör

vara i överensstämmelse med och komma ifrån den allmänna lagstiftningen

för styrning av vattenresurserna. Ätgärder bör vidtas på följande områden:

a)

Förbättring av vattenanvändningspolitiken med avseende pä jordbrak, fiske och utveckling på landsbygden samt av ramlagar för genomförande av en sådan politik;

b)

Enöversyn, förstärkning och vid behov omstrakturering av befintliga institutioner för att öka deras kapacitet när det gäller vattenfrågor, varvid man samtidigt måste erkänna behovet av att förvaltningen av vattenresur­serna äger rum på lägsta lämpliga nivä;

c)

En översyn över och, vid behov, förstärkning av organisationsstruktu­ren, det funktionella samspelet och sambandet mellan ministerier och avdel­ningar inom ett visst ministerium;

d)   Genomförande av särskilda åtgärder som behöver stöd för institutio­

nell förstärkning genom bl.a. en långsiktig programbudgetering, personalut­

bildning, uppmuntran, mobilitet, utrustning och samordningsmekanismer;

e)   Förbättring av den privata sektorns engagemang i kunskapsutveckling

och uppbyggnad av infrastukturen.

f)   Överföring av befintliga och nya vattenanvändningstekniker genom att

skapa mekanismer för samarbete och informationsutbyte mellan nationella

och regionala institutioner.

G- Klimatförändringars inverkan på vattenresursema 

Bakgrund

18.82  Det råder en osäkerhet vad gäller föratsägelserna av klimatföränd­

ringar på global nivä. Trots att osäkerheterna ökar kraftigt på regional, na­

tionell och lokal nivå, är det på nationell nivå som de flesta viktiga besluten

skulle behöva fattas. Höjda temperaturer och minskad nederbörd skulle

leda till en minskad tillgäng och ökad efterfrågan pä vatten; det kan leda till

försämrad kvalitet på färskvattenreservoarerna och sätta press på den redan

312

ömtåliga balansen mellan tillgång och efterfrågan i många länder. Inte ens Skr. 1992/93:13 där nederbörden kan tänkas öka finns det någon garanti för att det skulle hända just den tid på året dä den skulle kunna utnyttjas; dessutom kan det finnas sannolikhet för ökade översvämningar. Minsta höjning av havsvatten­nivån leder ofta till att det tränger in saltvatten i flodmynningar, i små öar och i kustakvifärer och till översvänmingar i låglänta kustomräden; detta medför stora risker för låglänta länder.

18.83  I nunisterdeklarationen vid den Andra världsklunatkonferensen kon­

staterar man att "den potentiella inverkan av sädana klimatförändringar

skulle kunna utgöra ett miljöhot av hittills okänd omfattning... (Kh skulle tUl

och med kunna hota överlevnaden i en del små östater (Kh i låglänta kustom­

räden, i torra (Kh halvtorra omräden" (A/45/696/Add, 1, annex III, pream­

bel, para. 2. Konferensen ansäg att bland de vUctigaste följdverkningarna av

klimatförändringarna är effekterna på det hydrologiska kretsloppet och på

vattenhanteringssystemen och därigenom pä de socioekonomiska systemen.

En ökning av antalet extrema händelser, säsom översvämningar (Kh torka,

skulle kunna leda till att antalet allvarliga katastrofer ökar. Konferensen

uppmanade därför till en förstärkning av nödvändiga forsknings- och kon­

trollprogram och ett utbyte av relevanta data (Kh information. Dessa åtgär­

der skall vidtas pä nationell, regional och interaationeU nivä.

Mål

18.84  Själva ämnets natur kräver först och främst mer information om och

större förståelse för det hot som föreligger. Denna fråga kan överföras tUl

följande målsättningar i överensstämmelse med Förenta Nationernas ram­

konvention om klimatförändringar:

a)

Att förstå och kvantifiera hotet från klimatförändringars inverkan på färskvattenresursema;

b)

Att underlätta genomförandet av effektiva nationella motåtgärder om och när den hotande inverkan ses som tUlräckligt bekräftad för att motivera sädana åtgärder;

c)

Att studera potentieUa följdverkningar av klunatförändringar i omrä­den som hotas av torka och översvämningar.

Åtgärder

18.85  Alla länder skulle, alltefter förmåga (Kh tUlgängliga resurser, (Kh ge­

nom bilateralt eller multilateralt samarbete inkluderande genom samarbete

med Förenta Nationerna cKh andra berörda organisationer kunna vidta föl­

jande ätgärder:

a)

Kontrollera och registrera den hydrologiska regunen inklusive mark-fuktighet, grandvattenbalans, vattnets penetration (Kh avdunstning samt därmed sammanhängande klimatfaktorer, speciellt i regioner (Kh länder där den största sannolikheten föreligger för att de skall drabbas av negativa ef­fekter av klimatförändringar (Kh där man därför bör definiera de områden som är sårbara för sådana följdverkningar;

b)

Utveckla och tillämpa tekniker och metoder för uppskattning av po-

313

tentiella negativa effekter på färskvattenresurserna till följd av klimatför-     Skr. 1992/93:13 ändringar genom temperatur- och nederbördsförändringar (Kh stigande havsnivå samt risker för översvämningar;

c)   Inleda fallstudier för att undersöka om det finns samband mellan

klimatförändri gar (Kh de nuvarande tork- och översvämningskatastroferna

i vissa regioner;

d)    Bedöma de sociala, ekonomiska (Kh mUjömässiga följdema;

e)   Utveckla och initiera strategier för att möta identifierade negativa ef­

fekter inklusive förändringar i grandvattenniväerna och för att förhindra

saltinträngning i gmndvattenförande lager;

f)   Utveckla jordbraksverksamheter baserade pä användning av bräckt

vatten;

g)   Bidra till pågående forskningsverksamhet inom ramen för nuvarande

internationella program.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

18.86  Konferenssekretariat har beräknat den århga kostnaden för åren

1993 - 2000 för att genomföra åtgärderna i detta program tUl omkring 100

miljoner dollar, varav cirka 40 miljoner dollar frän det internationella sam­

fundet i form av bidrag eller förmånliga krediter. Dessa beräkningar är en­

dast ungefärliga uppskattningar och har inte granskats av regeringarna. De

faktiska kostnaderna och finansieringsvillkoren, inklusive icke-koncessio­

nella villkor, beror bl.a. på vilka strategier (Kh program för genomförandet

som regeringama beslutar om.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

314

18.87

Kontrollen av klunatförändringar (Kh deras inverkan på färskvatten-reservoarema mäste vara nära integrerad med nationella och intemationella program för kontroll av nuljön, särskilt de som har att göra med atmosfären, som framgår av andra avsnitt av Agenda 21, och hydrosfären, som diskuteras under programområde B ovan. Att utgå från en anafys av data som indikerar klimatförändringar som utgångspunkt för utarbetande av räddningsåtgärder är en komplicerad uppgift. Inom detta område behövs det ett omfattande forskningsarbete (Kh man måste ta vederbörlig hänsyn tUl det arbete som utförts av The Intergovemmental Panel on Climate Change (IPCC), World Clunate Research Programme, Intemational Geosphere-Biosphere Pro­gramme (IGBP) (Kh andra hithörande internationella program.

18.88

Utvecklingen och genomförandet av åtgärdsstrategier kräver en inno­vativ användning av tekniska hjälpmedel och tekniska lösningar, inklusive installation av varningssystem för översvämningar och torka och uppbyg­gande av nya vattenresursutvecklingsprojekt säsom dammar, akvedukter, källfält, avloppsreningsverk, avsaltningsverk, skyddsvallar, bankar och drä­neringskanaler. Det finns (Kkså ett behov av samordnade forskningsnätverk såsom nätverket Internationella Geosfär-Biosfär-programmet/Det Globala Ändringssystemet för analys, forskning och utbildning (IGBP/START).

c)                                                                               Kunskapsutveckling

Skr. 1992/93:13

18.89  För att utvecklings- och innovationsarbetet skall lyckas behövs det en

god akademisk utbildning och personalmotivation. Internationella projekt

kan bidra till att ta fram alternativ, men varje land mäste utveckla och ge­

nomföra en egen politik och utveckla sin egen expertis inför de vetenskapliga

och tekniska utmaningarna som väntar, lUcsom också ett organ av intresse­

rade enskilda personer som kan tolka dessa komplicerade frägor åt de perso­

ner som har att fatta de politiska besluten. En sådan specialiserad personal

måste utbildas, anställas och behållas i tjänst så att de kan tjäna sina länder

med dessa uppgifter.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

18.90  Det finns ett behov av att bygga upp en kapacitet på nationell nivå för

att utveckla, granska och genomföra åtgärdsstrategier. För uppbyggnaden

av stora tekniska anläggningar och installation av prognossystem behövs det

en betydande förstärkning av de ansvariga organen både inom den privata

och den offentliga sektorn. Allra viktigast är kravet pä en socio-ekonomisk

mekanism som kan granska förutsägelser om klimatförändringamas inver­

kan och möjliga responsstrategier och göra de nödvändiga bedömningarna

och fatta erforderiiga beslut.

315

Skr. 1992/93:13

Kapitel 19

Miljöanpassad hantering av giftiga kemikalier och åtgärder mot den olagliga internationella handeln med giftiga och farliga produkter

Inledning

19.1

En omfattande kemikalieanvändning är nödvändig för att uppfylla världssamfundets sociala och ekonomiska mål och erfarenheten visar att ke­mikalier kan användas i stor utsträckning på ett kostnadseffektiv sätt och med en hög grad av säkerhet. Mycket återstår dock att göra för att säker­ställa en miljöanpassad hantering av giftiga kemikalier i enlighet med princi­perna om en hällbar utveckling och förbättrad livskvalitet för mänsklighe­ten. TVä av de största problemen, särskilt i utvecklingsländerna, är a) brist på tillräckliga vetenskapliga underlag för att göra det möjligt att bedöma ris­kerna med användning av ett stort antal kemikalier och b) bristande resurser för utvärdering av kemikalier för vilka underlag finns.

19.2

Svåra kemiska föroreningar med allvarliga skador på människors hälsa, arvsanlag och fortplantning samt pä miljön har pä senare tid förekom­mit inom några av världens viktigaste industriområden. För att råda bot på denna situation krävs stora investeringar och utveckling av ny teknik. De långsiktiga följdema av föroreningar, som även omfattar atmosfärens (Kh klimatets gmndläggande kemiska oeh fysiska processer, har vi först under senare tid börjat att förstå och först nu har vi börjat inse hela vidden av dessa verkningar.

19.3

Ett stort antal intemationella organ är inblandade i arbetet med kemi­kaliesäkerhet. Handlingsprogram för att främja kemUcaliesäkerhet har anta­gits i mänga länder. Detta arbete har en interaationeU dimension eftersom kemiska risker inte respekterar nationsgränser. En betydande förstärkning av säväl nationella som intemationella insatser behövs emeUertid för att åstadkomma en miljöanpassad hantering av kemikalier.

19.4

Sex programområden föresläs:

A. Snabbare och utökad intemationeU riskbedömning av kemikalier

B. Harmonisering av klassificering och märkning av kemikalier

C. Utbyte av information om giftiga kemikalier och kemiska risker

D. Införande av riskbegränsningsprogram

E.    Förstärkning av nationell kompetens och kapacitet för kemikaliehante­

ring

F.    Ätgärder mot den olagliga internationella handeln med giftiga och farliga

produkter

316

Dessutom behandlas i det korta avslutande avsnittet G ett förbättrat samar-     Skr. 1992/93:13 bete av betydelse för flera av programområdena.

19.5

Förutsättningen för ett framgångsrikt genomförande av dessa sex pro­gramområden är ett intensivt internationellt arbete och en förbättrad sam­ordning av det pågående internationella arbetet samt beslut om och använd­ning av tekniska, vetenskapliga, utbildningsmässiga och finansiella medel för detta, särskilt i utvecklingsländerna. Programområdena berör i varie­rande grad farlighetsbedömning (med utgängspunkt frän kemikaliernas in­neboende egenskaper), riskbedömning (inklusive bedömning av expone­ring), frågan om vilka risker som är acceptabla och riskhantering.

19.6

Samarbete beträffande kemikaliesäkerhet mellan FN:s miljöprogram (UNEP), Internationella arbetsorganisationen (ILO) och Världshälsoorga­nisationen (WHO) inom Internationella programmet för kemikaliesäkerhet (IPCS) bör vara kärnan i det internationella samarbetet för en miljöanpas­sad hantering av giftiga kemikalier. Alla tänkbara ansträngningar bör göras för att stärka detta program. Samarbete med andra program, t.ex. OECD:s och EG:s program samt andra regionala och statliga kemiska program, bör främjas.

19.7

En ökad samordning mellan FN-organ och andra internationella orga­nisationer som arbetar med hantering och bedömning av kemikalier bör främjas ytterligare. Inom ramen för IPCS hölls en mellanstatiig konferens, som sammankallades av UNEP:s exekutivdirektör i London under decem­ber 1991 för att undersöka denna fråga ytterligare (se punkterna 19.75 och 19.76).

19.8

Bredast möjliga medvetenhet om kemiska risker är en förutsättning för att uppnå kemikaliesäkerhet. Principen att samhället och arbetstagarna har rätt att fä reda på dessa risker bör respekteras. En avvägning bör emellertid göras mellan rätten till information om farliga ämnen och företagens rätt att skydda sekretessbelagd information. (Med företag avses i detta kapitel säväl stora industriföretag och transnationeUa företag som inhemska företag.) Nä­ringslivets initiativ för omsorg och för ansvarsfull produktion bör utvecklas och främjas. Företag bör tillämpa lämpliga normer i alla länder för att und­vika skador på människors hälsa och mUjön.

19.9

Det finns farhågor i hela världen om att den intemationella transporten av giftiga och farliga produkter delvis sker i strid med gällande nationell lag­stiftning och internationella lagar, till skada för miljön och människors hälsa i alla länder, särskilt i utvecklingsländema.

19.10                                                                                           I resolution 44/226 av den 22 december 1989 anmpdades varje regio­

nal kommission att, i mån av tUlgängliga resurser, bidra till ätgärder mot den

olagliga handeln med giftiga och farliga produkter och avfall genom att över­

vaka och göra regionala bedömningar av denna handel och dess följder för

människors hälsa och miljön. Generalförsamlingen uppmanade ocksä de re­

gionala kommissionerna att samarbeta sinsemellan och med UNEP för att

bedriva en effektiv och samordnad bevakning och utvärdering av den olag­

liga handeln med giftiga och farliga produkter och avfall.

317

Programområden

Skr. 1992/93:13

A. Snabbare och utökad intemationell riskbedömning av kemikalier

19.11

Bedömning av hälsorisker och miljöfaror till följd av att ett visst ke­miskt ämne används är en förutsättning för att planera för en säker och nyttig användning av detta ämne. Bland de ca 100 000 kemiska ämnen i handeln och de tusentals ämnen av naturligt ursprung som människor kommer i berö­ring med uppträder många som föroreningar i livsmedel, kommersiella pro­dukter och i miljön som helhet. Lyckligtvis är exponeringen för de flesta ke­mikalierna (ca 1 500 kemikalier står för dtygt 95% av den sammanlagda världsproduktionen) ganska begränsad eftersom mänga kemikalier används i mycket små mängder. Ett allvarligt problem är att det ofta saknas viktiga underlag för riskbedömning, t.o.m. när det gäller ett stort antal högvolym-kemikalier. Sådana underlag tas nu fram för en rad kemikalier inom ramen för OECD-programmet.

19.12

Riskbedömning är resurskrävande. Den skulle kunna göras kostnads­effektiv genom att stärka det internationella samarbetet och förbättra sam­ordningen för att optimalt utnyttja de tillgängliga resurserna och undvika onödigt dubbelarbete. Varje land bör dock ha en "kritisk massa" av teknisk personal tUl sitt förfogande med erfarenhet av toxicitetstestning och expone­ringsanalys, som är två viktiga inslag i riskbedömning.

Mål

19.13  Målen för detta programområde är:

a)

Att stärka den internationella riskbedömningen. Flera hundra viktiga kemikalier eller kemikaliegrupper, inklusive ämnen som har global bety­delse som föroreningar, bör bedömas före år 2000 på grundval av gängse ur­vals- och bedömningskriterier,

b)

att utarbeta riktiinjer för godtagbar exponering för ett större antal gif­tiga kemikalier på grandval av forskares bedömningar och vetenskaplig enig­het om exponeringsgränser baserade på hälsoeller miljöfaktorer respektive sociala och ekonomiska faktorer.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.14  Regeringar bör, i samarbete med berörda internationella organisatio­

ner (Kh företag, där så är lämpligt:

a)

Stärka och bygga ut program för riskbedömning av kemikalier inom IPCS (UNEP, ILO, WHO) och FAO tiUsammans med andra organisationer, inklusive OECD, baserade pä en enig syn på kvalitetssäkring av data, tUl-lämpning av bedömningskriterier, kontroll genom andra forskare och sam­verkan med riskhanteringsverksamhet, med beaktande av försiktighetsprin­cipen,

b)

främja mekanismer för att öka samarbetet mellan regeringar, näringsli-

318

vet, universiteten och berörda icke-statliga organisationer som arbetar med     Skr. 1992/93:13 olika aspekter av riskhantering vad beträffar kemikalier och processer där kemikalier används, särskilt främjande och samordning av forskningverk­samhet för att förbättra kunskaper om mekanismerna bakom giftiga kemika­liers verkningar,

c) uppmuntra till att ratiner utarbetas för utbyte mellan länder av bedöm­ningsrapporter för kemikalier som underlag för nationella program för kemi­kaliebedömning.

b) Information

19.15   Regeringar bör, i samarbete med berörda internationella organisatio­

ner och företag, där sä är lämpligt,

a)

Prioritera farlighetsbedömningar av kemikalier, dvs. av kemUcaliernas inneboende egenskaper, som underlag för riskbedömning,

b)

utarbeta de underlag som behövs för bedömning på grundval bl.a. av program inom IPCS (UNEP, WHO, ILO), FAO, OECD och EG samt andra pågående regionala och statliga program. Företagen bör delta aktivt i detta arbete.

19.16   Företagen bör tillhandahålla information om kemikalieprodukter

som behövs för bedömningar av möjliga hälso- och miljörisker. Denna infor­

mation bör ställas till förfogande för behöriga nationella myndigheter och

internationella organ och andra intressenter som arbetar med farlighets- och

riskbedömning och i möjligaste män också för allmänheten, med beaktande

av legitima sekretesskrav.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

19.17   Regeringar bör, i samarbete med berörda internationella organisatio­

ner och företag, där så är lämpligt:

a)

Utarbeta kriterier för prioriteringar vad gäller bedömning av kemika­lier som utgör ett globalt problem,

b)

se över strategier för exponeringsbedömning och miljöövervakning för att möjliggöra en optimal användning av tillgängliga resurser, säkerställa förenlighet mellan information frän olika källor och uppmuntra konsekventa nationella och internationella strategier för denna bedömning.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

19.18   Större delen av den information och de metoder som används för risk­

bedömning av kemikalier härstammar från utvecklade länder. För att bygga

ut och påskynda bedömningsarbetet krävs att företag och forskningsinstitu­

tioner kraftigt bygger ut sin verksamhet vad gäller forskning och säkerhets­

provning. I kostnadsberäkningen nedan har hänsyn tagits till behovet av att

stärka de berörda FN-organens kapacitet och den bygger på hittillsvarande

erfarenheter av IPCS. Det bör noteras att stora kostnader, som ofta inte går

att kvantifiera, har inte tagits med i beräkningen. Beräkningen omfattar

319

företagens och regeringarnas kostnader för att få fram den säkerhetsinfor- Skr. 1992/93:13 mation som används som bedömningsunderlag och regeringamas kostnader för underlag och utkast till bedömningsrapporter till IPCS, Intemationella registret för potentiellt giftiga kemikalier (IRPTC) och OECD. Den inklu­derar också kostnaderna för påskyndat arbete i organ utanför FN-systemet, t.ex. OECD och EG.

19.19  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 30

miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmänliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

19.20

Betydande forskningsinsatser behövs för att förbättra metoder för ke­mikaliebedömning med inriktning på en gemensam stmktur för riskbedöm­ning och för att förbättra rutinerna för användning av toxikologisk och epi­demiologisk information som underlag för att föratsäga kemikaliers effekter på människors hälsa och miljön, med målet att underlätta för beslutsfattare att välja en lämplig politik och lämpliga åtgärder för att minska riskerna med kemikalier.

19.21

Åtgärderna omfattar bl.a.:

a)

Att stärka forskning om säkra(re) alternativ till giftiga kemikalier som utgör en orimlig och ohanterbar miljö- eller hälsorisk och till kemikalier som är giftiga, stabila och bioackumulativa och som inte kan hanteras på ett sä­kert sätt,

b)

att främja forskning om och godkännande av metoder som ersätter djurförsök (och därmed minska användningen av försöksdjur),

c)

att främja relevanta epidemiologiska studier i syfte att fastställa orsak och verkan vad gäller exponering för kemUcalier och förekomsten av vissa sjukdomar,

d)   att främja ekotoxikologiska studier i syfte att bedöma kemikaliers mil­

jörisker.

c) Kunskapsutveckling

19.22  Internationella organisationer bör, med deltagande av regeringar och

icke-statliga organisationer, starta utbUdningsprojekt med deltagande av

kvinnor och bam, som är mest utsatta för riskerna, för att underlätta för län­

der, särskUt utvecklingsländerna, att pä nationell nivå maximalt utnyttja in­

ternationella bedömningar av kemikalierisker.

d) Kapacitetsuppbyggnad

19.23  Internationella organisationer bör, med utgångspunkt från tidigare,

pågående och framtida bedömningsarbete, stödja länder, särskilt utveck-

320

lingsländema, med att utveckla och stärka kapacitet för riskbedömningar på Skr. 1992/93:13 nationell och regional nivå för att minimera (Kh sä långt möjligt förebygga risker vid produktion och användning av giftiga och miljöfarliga kemikalier. Tekniskt samarbete och finansieUt stöd eller andra bidrag bör ges till verk­samhet som syftar till att bygga ut och påskynda det nationella och interna­tionella arbetet med bedönming och begränsning av kemikalierisker för att möjliggöra bästa kemikalieval.

B. Harmonisering av klassificering och märkning av kemikalier

Bakgrand

19.24

Lämplig märkning av kemikalier och spridning av faktablad med sä­kerhetsinformation, t.ex. de internationella kemikaliesäkerhetskorten och liknande material, baserade på bedömningar av hälso- och miljörisker, är det enklaste och effektivaste sättet att visa hur kemikalier skaU hanteras och användas på ett säkert sätt.

19.25

Ett omfattande system som har utarbetats inom FN används för när­varande för säker transport av farliga produkter, inklusive kenukalier. Detta system tar främst sikte pä de akuta riskerna med kemikalier.

19.26

Än sä länge saknas globalt harmoniserade system för riskklassifice­ring och märkning till stöd för en säker kemikalieanvändning på arbetsplat­ser eller i hemmet. Kemikalieklassificering kan användas för olika ändamäl och är ett särskilt viktigt redskap som underlag för märkningssystem. Det är nödvändigt att utveckla harmoniserade system för riskklassificering och märkning som bygger på pågående arbete på detta omräde.

Mål

19.27  Ett globalt harmoniserat system för riskklassificering och kompatibel

märkning, omfattande faktablad om olika materials säkerhet och lättförståe­

liga symboler, bör utarbetas före år 2000, om det är praktiskt möjligt.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.28  Regeringar bör, i samarbete med berörda internationella organisatio­

ner och företag, där sä är lämpligt, starta ett projekt i syfte att upprätta och

utarbeta ett harmoniserat system för klassificering (Kh kompatibel märkning

för kemikalier på samtliga officiella FN-språk och med användning av lämp­

liga symboler. Ett sådant märkningssystem bör inte leda till att det uppställs

omotiverade handelshinder. Det nya systemet bör utnyttja gängse system i

möjligaste män, utvecklas etappvis och bör, där så är möjligt, harmoniseras

med befintiiga märkningssystem inom olika områden.

321

21 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

322

b) Information

Skr. 1992/93:13

19.29  Internationella organ, inklusive IPCS (UNEP, WHO, ILO), FAO, In­

teraationeUa sjöfartsorganisationen (IMO), FN:s expertkommitté för trans­

port av farliga varor och OECD, bör, i samarbete med regionala och natio­

nella myndigheter som tillämpar system för klassificering och märkning och

annan informationsspridning, tillsätta en samordningsgrupp för att:

a)

Utvärdera och, när så är lämpligt, genomföra studier av befintliga sy­stem för riskklassificering (Kh information för att besluta om allmänna prin­ciper för ett globalt harmoniserat system,

b)

utarbeta och tillämpa en arbetsplan för upprättande av ett globalt har­moniserat riskklassificeringssystem. Planen bör omfatta en beskrivning av de uppgifter som skall utföras och tidsgränser för utförande och tilldelning av uppgifter till samordningsgrappens medlemmar,

c)

utarbeta ett harmoniserat system för riskklassificering,

d)   utarbeta förslag till standardisering av terminologi och symboler för

riskkommunikation för att förbättra hanteringen av kemikalierisker, under­

lätta för den internationella handeln och underlätta översättning av informa­

tionen till slutanvändarens språk,

e) utarbeta ett harmoniserat märkningssystem.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

19.30  Konferenssekretariatet har inkluderat kostnaderna för tekniskt bi­

stånd inom ramen för detta program i sin kostnadsberäkning för program­

område E. Sekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för

att stärka internationella organisationer till ca. 3 miljoner dollar frän det in-

ternationeUa samfundet i bidrag eUer förmånliga krediter. Det rör sig här

endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regering­

arna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-kon­

cessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och program som regering­

arna beslutar att genomföra,

b) Kunskapsutveckling

19.31  Regeringar, institutioner och icke-statliga organisationer bör, i samar­

bete med lämpliga FNorganisationer och program, starta utbildningskurser

och informationskampanjer för att främja förståelse och användning av ett

nytt harmoniserat system för klassificering och kompatibel märkning av ke­

mikalier.

c) Kapacitetsuppbyggnad

19.32  I samband med förstärkning av den nationella kapaciteten för kemi­

kaliehantering, inklusive utarbetande och användning av och anpassning tUl

nya system för klassificering och märkning, bör skapandet av handelshinder

undvikas och vederbörlig hänsyn tas till den begränsade kapaciteten och de     Skr. 1992/93:13 begränsade resurserna i ett stort antal länder, särskilt utvecklingsländer, för att genomföra sådana system.

C. Utbyte av information om giftiga kemikalier och kemiska risker

Bakgrund

19.33

Följande åtgärder för utbyte av information om de fördelar och risker som är förknippade med användning av kemikalier syftar till en bättre hante­ring av giftiga kemikalier genom utbyte av information av vetenskaplig, tek­nisk, ekonomisk och juridisk karaktär.

19.34

Londonriktlinjema för utbyte av information om kemikalier i den in­temationella handeln är en uppsättning riktlinjer som har antagits av rege­ringar i syfte att öka kemikaliesäkerhet genom utbyte av information om ke­mikalier. Riktlinjerna innehåller särskilda bestämmelser om utbyte av infor­mation om förbjudna kemikalier och kemikalier som är föremål för stränga restriktioner.

19.35

Exporten tUl utvecklingsländerna av kemikalier som har förbjudits i producentländer eller vilkas användning är underkastad stränga restriktio­ner i vissa industriländer har gett upphov till farhågor eftersom vissa import­länder, pä grund av bristande infrastruktur för kontroll av import, distribu­tion, lagring och avfallshantering av, samt receptföreskrifter för kemikalier, saknar förmåga att säkerställa en säker användning.

19.36

För att komma tillrätta med detta problem infördes 1989 bestämmel­ser om i förväg meddelat samtycke ("prior informed consent" - PIC) i Lon­donriktlinjerna (UNEP) och i de internationella principerna för distribution och användning av bekämpningsmedel (FAO). Dessutom har ett gemensamt FAO/UNEP-program startats för tillämpning av PICförfarandet för kemika­lier, inklusive preciseringar av de kemikalier som skall vara föremål för PIC­förfarandet och utarbetande av riktiinjer för beslut. Enligt ILO-konventio­nen om kemikalier skall exportoch importländer underrätta varandra när miljöfarliga kemikalier har förbjudits av hänsyn tiU arbetsmUjön. Inom ra­men för GATT har man förhandlat om att skapa ett bindande instrument om produkter som har förbjudits eller är föremål för stränga restriktioner på hemmamarknaden. Vidare har GATT:s råd kommit överens, vilket framgår av dess beslut i C/M/251, om att förlänga arbetsgrappens mandat med tre månader, med början från tidpunkten för grappens nästa sammanträde, (Kh har bemyndigat ordföranden att samräda om tidpunkten för detta samman­träde.

19.37

Trots betydelsen av PIC-förfarandet är informationsutbyte nödvän­digt vad gäller alla kemikalier.

323

Mål

Skr. 1992/93:13

19.38  Målen för detta programområde är:

a)

Att främja ett intensifierat utbyte av information mellan samtliga be­rörda parter om kemikaliers säkerhet och användning samt om utsläpp;

b)

Att senast är 2000, om detta är praktiskt möjligt, uppnå att alla berörda parter deltar i PICförfarandet och att det tillämpas i full omfattning, vilket även kan omfatta obligatorisk tillämpning enligt de rättsligt bindande instru­ment som anges i de ändrade Londonriktiinjerna och FAO:s internationella etiska principer, med beaktande av erfarenheterna av PIC-förfarandet.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.39  Regeringar och berörda internationella organisationer bör, i samar­

bete med företag:

a)

Stärka nationella institutioner med ansvar för utbyte av information om giftiga kemikalier och främja upprättande av nationella centra, där sä­dana centra inte redan finns,

b)

stärka intemationeUa institutioner och nätverk, t.ex. IRPTC, med an­svar för utbyte av information om giftiga kemikalier,

c)

inleda tekniskt samarbete med (Kh ge information till andra länder, sär­skilt länder där det saknas tUlräcklig sakkunskap, inklusive utbildning i att tolka teknisk information, t.ex. dokument för miljökriterier, hälso- och sä­kerhetsanvisningar och internationella kemikaliesäkerhetskort (utgivna av IPCS), studier om bedömning av kemikaliers cancerrisker för människor (utgivna av Internationella organet för cancerforskning, lARC) och besluts­underlag utgivna inom ramen för FAO:s/UNEP:s gemensamma program för PIC samt sådana som utges av näringslivet m.m.,

d)   snarast tillämpa PIC-förfarandet och, mot bakgrund av de vunna erfa­

renheterna, uppmana berörda internationella organisationer, t.ex. UNEP,

GATT, FAO, WHO och andra att inom sina respektive kompetensområden

överväga att skyndsamt arbeta för införande av bindande rättsliga instru­

ment på detta område.

b) Information

19.40  Regeringar och berörda internationella organisationer bör i samar­

bete med företag:

a)

Medverka till att skapa nationella system för kemikalieinformation i utvecklingsländerna och förbättrad tillgång till befintliga internationella sy­stem,

b)

förbättra databaser och informationstystem för giftiga kemikalier, t.ex. program för inventering av utsläpp, genom att anordna utbildning i att använda dessa system och framställa mjukvara, hårdvara och andra mate­rial,

c)

ge importiänderna information om kemikalier som är förbjudna eller föremål för stränga restriktioner för att underlätta för dem att bedöma och

324

besluta om de skall importera sådana kemikalier, och i så fall hur de skall     Skr. 1992/93:13 hanteras, och fastställa ett gemensamt ansvar för import- och exportländer inom kemikaliehandeln,

d) tillhandahålla information som är nödvändig för att bedöma de hälso­och miljörisker som är förknippade med alternativ till förbjudna kemikalier eller kemikalier som är föremål för stränga restriktioner.

19.41  FN-organ bör i möjligaste män utge allt internationellt informations­

material om giftiga kemikalier på samtliga officiella FN-språk.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

19.42  Regeringar och berörda internationella organisationer bör, i samar­

bete med företag, samarbeta för att upprätta, stärka och bygga ut, allt efter

omständigheterna, nätet av nationella myndigheter som svarar för utbyte av

information om kemikalier och starta ett program för tekniskt utbyte för att

skapa en kärntrupp av utbildad personal inom varje deltagarland.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

19.43  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 10

miljoner dollar frän det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive ickekoncessionella vUlkor, beror bl.a. pä vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

D. Upprättande av riskbegränsningsprogram 

Bakgrund

19.44  Alternativ tUl giftiga kemikalier finns ofta redan tillgängliga. Riskbe­

gränsning kan därför ibland uppnås genom att använda andra kemikalier el­

ler t.o.m. teknik som inte utnyttjar kemikalier. Det klassiska exemplet på

riskbegränsning är att ersätta skadliga ämnen med oskadliga eller mindre

skadliga ämnen. Att vidta åtgärder för att förebygga föroreningar och ställa

upp krav för kemikalieanvändning inom olika miljöer, inklusive livsmedel

och vatten och i konsumentvaror, är ett annat exempel på riskbegränsning.

Inom ett större sammanhang innebär riskbegränsning övergripande metoder

för att begränsa riskerna med giftiga kemikalier, med beaktande av kemika­

liernas hela livscykel. Sådana metoder kan omfatta såväl regler som andra

åtgärder, t.ex. att främja användning av mUjövänUgare produkter och tek­

nik, metoder och program för att förebygga föroreningar, utsläppsinvente­

ringar, varamärkning, användningsrestriktioner, ekonomiska styrmedel,

metoder för säker hantering och exponeringsbestämmelser samt avveckling

av eller förbud mot kemikalier som utgör orimliga och i övrigt ohanterbara

risker för människors hälsa och miljön och sådana som är giftiga, stabila och

325

bioackumulativa (Kh vilkas användning inte kan kontrolleras tillräckligt sä-     Skr. 1992/93:13 kert.

19.45

Inom jordbraket är integrerad bekämpning av skadedjur, inklusive användning av biologiska bekämpningsmedel som alternativ till giftiga be­kämpningsmedel, en riskbegränsningsmetod.

19.46

Andra riskbegränsningsomräden är: förebyggande av kemiska olyckor, förebyggande av kemikalieförgiftning och system för giftövervak­ning och samordning av sanering och rehabilitering av omräden som har ska­dats av giftiga kemikalier.

19.47

OECD:s råd har beslutat att OECD:s medlemsstater bör starta eller stärka nationeUa program för riskbegränsning. Internationella rådet för ke­miska förbund (ICCA) har tagit initiativ till ansvarsfull omsorg (Kh produk­tion, som syftar tUl att begränsa de kemiska riskerna. UNEP:s program för medvetenhet och beredskap för lokala krissituationer (APELL) har tiU syfte att hjälpa beslutsfattare och teknisk personal att höja det allmänna medve­tandet om farliga installationer och utarbeta beredskapsplaner. ILO har ut­gett riktlinjer för förebyggande av allvarliga industriolyckor och utarbetar för närvarande ett internationellt instrument om förebyggande av industri­katastrofer, som skall antas under 1993.

Mål

19.48  Målet för detta programområde är att undanröja oacceptabla eller

orinUiga risker och, i den mån det är ekonomiskgenomförbart, begränsa

risker förknippade med giftiga kemikalier genom att anta en övergripande

syn, som omfattar ett brett spektrum av riskbegränsningsmöjligheter, och

vidta försiktighetsåtgärder på grandval av allsidiga livscykelanalyser.

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.49  Regeringar bör, där så är lämpligt, i samarbete med berörda interna­

tionella organisationer (Kh företag:

a)

Överväga att införa en politik baserad pä godkända principer om pro­ducentansvar, där så är lämpligt, och tillämpa en syn på kemikaliehantering som är baserad på försiktighetsprincipen, förebyggande insatser och beak­tande av hela produktcykeln, dvs. tillverknings-, handels-, transport-, an­vändnings- och avfallsleden,

b)

vidta samordnade åtgärder för att begränsa riskema med giftiga kemi­kalier, med beaktande av kemikaliernas hela livscykel. Dessa ätgärder kan omfatta säväl regler som andra åtgärder, t.ex. främjande av användning av renare produkter cKh teknik, utsläppsinventeringar, produktmärkning, an­vändningsrestriktioner, ekonomiska styrmedel samt avveckling av eller för­bud mot kemUcalier som utgör orunliga CKh i övrigt ohanterbara risker för människors hälsa och miljön och sådana som är giftiga, stabila och bioack­umulativa och vilkas användning inte kan kontrolleras tUlräckligt säkert,

c)

införa program och regler och vidta andra åtgärder för att precisera och

minimera exponeringen för giftiga kemikalier genom att ersätta dem med

326

mindre giftiga ämnen och slutligen avveckla kemikalier som utgör orimliga     Skr. 1992/93:13 och i övrigt ohanterbara risker för människors hälsa (Kh miljön och sådana som är giftiga, stabila och bioackumulativa och vilkas användning inte kan kontrolleras tUlräckligt säkert,

d)   öka insatserna för att fastställa de nationella behoven vad gäller norm­

givning och genomförande enligt FAO:s/WHO:s Codex alimentarius för att

minimera de negativa effekterna av kemikalier i livsmedel,

e)   utarbeta nationella program och anta nödvändiga regler för förebyg­

gande av olyckor och beredskap, bl.a. genom planering av markanvändning,

främja rapporteringssystem för olyckor och samarbeta med OECD/UNEP:s

internationella direktorat för regionala beredskapscentraler och APELL-

programmet,

f)   främja upprättande och förstärkning, alltefter omständigheterna, av

nationella giftcentraler för att säkerställa snabba och korrekta diagnoser och

behandling av förgiftningar,

g)   minska det stora beroendet av jordbrukskemikalier genom alternativa

jordbruksmetoder, integrerad skadedjursbekämpning och andra lämpliga

åtgärder,

h) kräva att tillverkare, importörer och andra som hanterar giftiga kemi­kalier utarbetar, i samarbete med producenterna av sådana kemikalier, be­redskapsförfaranden för krissituationer och planer för lokala och andra in­satser vid olyckor,

i) genom en miljöananpassad avfallshantering inventera, bedöma, be­gränsa eller i möjligaste män undanröja risker till följd av lagring av ut­gångna kemikalier.

19.50  Företag bör uppmuntras att:

a)

I samarbete med regeringar och berörda internationella organisationer och organ inom FNsystemet utarbeta internationellt överenskomna princi­per för handeln med kemikalier, med särskilt beaktande av ansvaret för att tillhandahålla information om möjliga risker och för miljöanpassad hante­ring av kemikalierna i avfallsledet,

b)

utveckla tillämpning av "omsorg under ansvar" för tillverkare av ke­miska produkter, med beaktande av sådana produkters hela livscykel,

c)

pä frivillig basis anta program för information till allmänheten baserade pä internationella riktlinjer, inklusive utbyte av information om orsaker till oavsiktliga och andra utsläpp och metoder för att förebygga dessa, och rap­portera om ärliga rutinmässiga utsläpp av giftiga kemikalier i miljön på grand av bristen på krav i värdlandet.

b) Information

19.51  Regeringar bör, där så är lämpligt, i samarbete med berörda interna­

tionella organisationer och företag:

a)

Främja utbyte av information om nationella och regionala åtgärder för att begränsa riskema med giftiga kemikalier,

b)

samarbeta för att utveckla riktlinjer för meddelanden om kemiska ris­ker på nationell nivä för att främja informationsutbyte med allmänheten och förståelse av riskema.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

Skr. 1992/93:13

19.52  Regeringar bör, där sä är lämpligt, i samarbete med berörda intema­

tioneUa organisationer (Kh företag:

a)

Samarbeta för att utarbeta gemensamma kriterier för att välja ut lämp­liga kemikalier för samordnade riskbegränsningsåtgärder,

b)

samordna gemensamma riskbegränsningsåtgärder,

c)

utforma riktlinjer (Kh politik om skyldighet för tillverkare, unportörer (Kh andra användare av giftiga kemikalier att förse sina produkter med gift­deklarationer innehållande information om risker och beredskap för krissi­tuationer,

d)   uppmuntra stora industriföretag, inbegripet transnationeUa företag

(Kh andra företag oavsett var de är verksamma, att åta sig att införa normer

för en miljöanpassad hantering av giftiga kemikalier som motsvarar eller är

minst lika stränga som de krav som gäller i ursprungslandet,

e)   uppmuntra och ge stöd till små (Kh medelstora företag för att utarbeta

(Kh införa lämpliga riskbegränsningsratiner i sin verksamhet,

f)   utforma regler och andra ätgärder oeh förfaranden som syftar till att

förhindra export av kemikaUer som är förbjudna, är föremål för stränga re­

striktioner, har återkallats eller inte är godkända av hälso- eller miljöskäl,

fömtom när sådan export i förväg skriftligen har godkänts av importlandet

eUer i övrigt sker i enlighet med PIC-förfarandet,

g)   uppmuntra arbete på nationell och regional nivå för att harmonisera

bedömning av bekämpningsmedel,

h) främja och utarbeta mekanismer för säker produktion, hantering och användning av farliga material och utforma program för att ersätta dessa med säkrare alternativ, där så är lämpligt,

i) upprätta formella nätverk av beredskapscentraler för krissituationer, j) uppmuntra, inom ramen för det multilaterala samarbetet, företag att på ett mUjöanpassat sätt, inklusive säker återanvändning, där detta har god­känts och är lämpligt, avveckla eUer göra sig av med de förbjudna kemikalier som de har på lager eller som används inom produktionen.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

19.53  Konferenssekretariatet har inkluderat merparten av kostnadema för

tekniskt bistånd inom ramen för detta program i sin kostnadsberäkning för

programområdena A och E. Sekretariatet har beräknat andra behov för att

UtbUda och stärka kris- och giftcentraler tiU ca. 4 miljoner dollar från det

intemationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här

endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regering­

ama. De faktiska kostnaderna och finansieUa villkoren, inklusive icke-kon­

cessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regering­

ama beslutar att genomföra.

328

b) Vetenskapliga och tekniska medel

Skr. 1992/93:13

19.54  Regeringar bör, i samarbete med berörda intemationella organisatio­

ner och program:

a)

Främja teknik för att minimera utsläpp av och exponering för giftiga kemikalier i alla länder,

b)

genomföra nationeUa översyner av tidigare godkända bekämpnings­medel, vilkas godkännande baserades pä kriterier som nu betraktas som otillräckliga eller föråldrade, och eventuellt besluta om att ersätta dessa med andra bekämpningsmedel, särskUt när det gäller bekämpningsmedel som är giftiga, stabila och/eller bioackumulativa,

E. Förstärkning av nationell kompetens och resurser för kemikaliehantering

Bakgrand

19.55

I många länder saknas nationella system för hantering av kemikalie­risker. De flesta länder saknar vetenskapliga medel för att samla bevis om missbrak och bedöma effekterna av giftiga kemikalier på mUjön på grand av de svårigheter som är förknippade med att säkert bestämma många proble­matiska kemikaliers effekter och systematiskt spåra deras flöden. Den tiUta­gande användningen av nya kemikalier utgör en hälso- och miljörisk i ut­vecklingsländerna. I flera länder som har rikshanteringssystem behöver åt­gärder vidtas snabbt för att effektivisera dessa system.

19.56

Grundreglerna för en hållbar hantering av kemUcalier är:

a)

Lämplig lagstiftning,

b)

insamling CKh spridning av information,

c)

resurser för riskbedömning och tolkning av information,

d) införande av en politik för riskhantering,

e) resurser för genomförande,

f) resurser för rehabilitering av förgiftade platser och personer,

g) effektiva utbUdningsprogram,

h) resurser att hantera olyckor.

19.57  Eftersom kemikaliehantering sker inom olika sektorer för vUka olika

nationella ministerier ansvarar tyder erfarenheteraa på att det är nödvändigt

med en samordningsmekanism.

Mål

19.58  Senast år 2000 bör nationella system för miljöanpassad kemUcaliehan-

tering, inklusive lagstiftning och bestämmelser om genomförande, ha införts

i möjligaste män i alla länder.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.59                                                                                           Regeringar bör, där så är lämpligt (Kh i samarbete med berörda mel-

229

lanstatliga organisationer och organ och program inom FN-systemet:

a)

Främja och stödja en tvärvetenskaplig syn pä kemikaliesäkerhetsprob-     Skr. 1992/93:13 lem,

b)

överväga behovet av att skapa och, där sä är lämpligt, stärka en natio­nell samordningsmekanism för att knyta samman alla aktörer som är engage­rade i kemikaliesäkerhet (t.ex. inom jordbruk, miljö, utbUdning, industri, arbetsmarknad, hälsovård, transport, polisen, räddningstjänsten, det eko­nomiska området, forskningsinstitutioner och giftcentraler),

c)

utarbeta institutionella mekanismer för kemikaliehantering, inklusive effektiva medel för genomförande,

d)   upprätta, utveckla eller stärka, allt efter omständigheterna, nätverk av

krisberedskapscentraler, inklusive giftcentraler,

e)   utveckla nationella och lokala resurser för beredskap för olyckor ge­

nom att beakta UNEP:s APELLprogram och liknande program för förebyg­

gande av olyckor och beredskap, inklusive, där så är lämpligt, krisplaner

som regelbundet testas och uppdateras,

f)   i samarbete med näringslivet utarbeta beredskapsförfaranden, inklu­

sive inventering av rutiner och utrustning inom industrianläggningar som be­

hövs för att minska effekterna av olyckor.

b) Information

19.60  Regeringar bör:

a)

Rikta informationskampanjer till allmänheten för att öka medvetandet om problemen med kemUcaliesäkerhet, t.ex. program med information om upplag av kemiska produkter, mer mUjöanpassade alternativ samt utsläpps­inventeringar, som också kan användas i samband med riskbegränsning,

b)

i samarbete med IRPTC införa nationella register och databaser med information om kemikaliesäkerhet,

c)

sammanställa information för övervakning på fältet av giftiga kemika­lier som ger stora miljöeffekter,

d)   samarbeta med internationella organisationer, där så är lämpligt, för

att effektivt övervaka och kontrollera framställning, distribution, transport

(Kh avfallshantering av giftiga kemikalier, betona vikten av förebyggande ät­

gärder och försiktighetsprincipen och se tUl att säkerhetsbestämmelser följs

samt sörja för korrekt rapportering av relevanta uppgifter.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

19.61  Regeringar bör, där så är lämpligt, och i samarbete med internatio­

nella organisationer:

a)

Utarbeta riktlinjer, om sådana inte finns redan, med råd och checklis­tor för införande av lagstiftning om kemikaliesäkerhet,

b)

stödja länder, särskilt utvecklingsländer, vid utveckling, förstärkning och genomförande av nationell lagstiftning,

c)

överväga att anta program för spridning av information tUl allmänheten som ett medel som kan begränsa riskema. Berörda intemationella organisa­tioner, särskUt UNEP, OECD, FN:s ekonomiska kommission för Europa

(ECE) och andra intresserade parter, bör överväga möjligheten av att utar-

330

beta riktlinjer om införande av sådana program för intresserade regeringar.     Skr. 1992/93:13 Dessa riktlinjer bör bygga på det arbete som har gjorts om olyckor och inne­hålla riktlinjer för inventeringar av giftiga utsläpp samt riskkommunikation. Dessa riktlinjer bör omfatta harmonisering av krav, definitioner och data för att främja enhetlighet och internationellt informationsutbyte,

d)   bygga på tidigare, pågående och framtida arbete med riskbedömning

på intemationell nivå för att stödja länder, särskilt utvecklingsländerna, med

att bygga upp och stärka kapacitet för riskbedömning pä nationell och regio­

nal nivå för att minimera de risker som är förknippade med framställning

och användning av giftiga kemikalier,

e)   främja genomförandet av UNEP:s APELLprogram, särskilt använd­

ning av OECD:s/UNEP:s internationella direktorat för regionala bered­

skapscentraler,

f)   samarbeta med alla länder, särskUt utvecklingsländerna, för att inrätta

en institutionell mekanism på nationell nivä och utveckling av lämpliga me­

toder för kemikaliehantering,

g)   anordna informationskurser på alla nivåer inom producent- och använ­

darledet för personal som arbetar med kemikaliesäkerhetsfrägor,

h) utarbeta mekanismer för största möjliga användning i länder av inter­nationellt tillgänglig information,

i) anmoda UNEP att för regeringar, näringslivet och allmänheten utar­beta principer för förebyggande av olyckor och beredskap som bygger på ILO:s, OECD:s och ECE:s arbete på detta omräde.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

19.62  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel i utveck­

lingsländerna till ca. 600 miljoner dollar, inklusive ca. 150 miljoner dollar

frän det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör

sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av re­

geringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive

icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som

regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

19.63  Internatior ella organisationer bör:

a)

Främja upprättande och förstärkning av nationella laboratorier för att säkerställa en fungerande kontroll i alla länder av unport, tillverkning och användning av kemikalier,

b)

främja, där det är praktiskt genomförbart, översättning av internatio­nella dokument om kemikaliesäkerhet till lokala språk och stödja regional verksamhet på olika nivåer vad gäller tekniköverföring och informationsut­byte.

331

c) Kunskapsutveckling

Skr. 1992/93:13

19.64  Internationella organisationer bör:

a)

Bygga ut teknisk utbildning för utvecklingsländerna i riskhantering vad gäller kemikalier,

b)

främja och öka stödet till forskning pä lokal nivå genom att ge stipen­dier för studier vid erkända forskningsinstitutioner som är verksamma inom vetenskapsgrenar som är av betydelse för kemikaliesäkerhetsprogram.

19.65  Regeringar bör, i samarbete med företag och fackföreningar, anordna

UtbUdning i kemikaliehantering, inlusive krisberedskap, som är inriktad pä

alla nivåer. Grundläggande undervisning om principer för kemikaliesäker­

het bör ingå i läroplanerna för grundskolan i alla länder.

F. Åtgärder mot den olagliga intemationella handeln med giftiga och farliga produkter

19.66

För närvarande saknas en global intemationell överenskommelse om handel med giftiga och farliga produkter (med "giftiga och farliga produk­ter" avses sädana som är förbjudna, föremål för stränga restriktioner, åter­kallade eller inte godkända för användning eller försäljning av regeringar av hälsooch miljöskäl). Det finns dock intemationella farhågor om att den olag­liga internationella handeln med dessa produkter är skadlig för människors hälsa (Kh miljön, särskilt i utvecklingsländema, vUket har kommit tUl ut­ttyck i generalförsamlingens resolutioner 42/183 och 44/286. Med "olaglig handel" avses handel som sker i strid med ett lands lagar eller internationella rättsliga instrument pä detta område. Farhågorna gäller även gränsöverskri­dande transporter av dessa produkter som inte sker i enlighet med gällande internationella riktlinjer och principer. Åtgärdema inom detta programom­råde är avsedda att förbättra möjlighetema till upptäckt och förhindrande av denna handel.

19.67

Det internationella och regionala samarbetet behöver stärkas ytterli­gare för att förhindra olagliga gränsöverskridande transporter av giftiga (Kh farliga produkter. Dessutom är det nödvändigt med kapacitetsuppbyggnad pä nationell nivå för att förbättra kapaciteten för övervakning och genomfö­rande, med beaktande av att ett effektivt program för genomförande kan göra det nödvändigt att införa lämpliga påföljder. Andra ätgärder som fömt­ses i detta kapitel (t.ex. enligt punkt 19.39 d)) bidrar ocksä tUl att nå dessa mäl.

Mål

19.68 Målen för detta program är:

a)

Att stärka den nationella kapaciteten för att upptäcka och förhindra olagliga försök att införa giftiga och farliga produkter till en stats territorium i strid med nationeU lagstifning och relevanta internationella rättsliga instm­ment,

b)

att bistå alla länder, särskUt utvecklingsländerna, när det gäller att fä

information om den olagliga handeln med giftiga och farliga produkter.

332

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

19.69  Regeringar bör, där sä är lämpligt, allt efter kapacitet och tillgängliga

resurser och i samarbete med FN och andra berörda organisationer:

a)

Vid behov införa och genomföra lagstiftning för att hindra olaglig im­port och export av giftiga och farliga produkter,

b)

utarbeta lämpliga nationella program för att övervaka efterlevnaden av sädan lagstiftning och upptäcka och genom lämpliga påföljder avskräcka frän överträdelser av denna lagstiftning.

b) Information

19.70

Regeringar bör, där sä är lämpligt, utarbeta nationella varningssystem som ett hjälpmedel för att upptäcka den olagliga handeln med giftiga och farliga produkter. Lokala samhällen och andra kan medverka vid tillämp­ningen av ett sådant system.

19.71

Regeringar bör samarbeta i fräga om utbyte av information om olag­liga gränsöverskridande transporter av giftiga och farliga produkter och StäUa sådan information till förfogande för berörda FN-organ, t.ex. UNEP och de regionala kommissionema.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

19.72

Det internationella och regionala samarbetet behöver stärkas ytterli­gare för att förhindra olagliga gränsöverskridande transporter av giftiga och farliga produkter.

19.73

De regionala kommissionerna bör, i samarbete med och med expert­stöd (Kh råd frän UNEP och andra berörda FN-organ, på grundval av infor­mation från regeringar övervaka och kontinuerligt göra regionala bedöm­ningar av den olagliga handeln med giftiga och farliga produkter och de mil­jömässiga, ekonomiska och hälsomässiga följderna av denna för varje re­gion, varvid de bör utnyttja resultaten och erfarenhetema från den gemen­samma preliminära bedömning av den olagliga handeln som för närvarande utförs av UNEP/ESCAP och som väntas bli klar under august 1992.

19.74

Regeringar och internationella organisationer, allt efter omständighe­terna, bör samarbeta med utvecklingsländerna för att stärka deras kapacitet vad gäller institutioner (Kh lagstiftning för att förhindra olaglig unport och export av giftiga och farliga produkter.

G. Förbättring av det intemationella samarbetet inom flera av programområdena

19.75                                                                                           En konferens med regeringsutsedda experter som hölls i London un­

der december 1991 avgav rekommendationer om en ökad samordning mel­

lan FNorgan och andra internationella organisationer som arbetar med risk­

bedömning (Kh riskhantering i fråga om kemikalier. Denna konferens rik-

333

334

tade uppmärksamhet på behovet av att vidta lämpliga åtgärder för att stärka     Skr. 1992/93:13 IPCS roll (Kh upprätta ett mellanstatligt forum för riskbedömning och risk­hantering.

19.76 För att ytterligare överväga Londonkonferensens rekommendationer och vidta åtgärder i enlighet med dessa uppmanas WHO:s, ILO:s och UNEP:s verkställande chefer att inom ett år sammankalla ett mellanstatligt möte, som skulle kunna utgöra det mellanstatliga forumets första samman­träde.

Kapitel 20

Skr. 1992/93:13

Miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall och åtgärder mot den olagliga internationella handeln med miljöfarligt avfall

Inledning

20.1

Effektiv kontroll av produktion, lagring, behandling, återvinning och återanvändning, transport och hantering av miljöfarligt avfall är av största vikt för folkhälsan, miljöskydd och naturresursförvaltning samt för en häll­bar utveckling. Den kräver aktivt samarbete mellan och deltagande av det internationella samfundet, regeringar och företag. Med "företag" avses i detta kapitel såväl stora industriföretag, inklusive transnationeUa företag, som inhemska företag.

20.2

De viktigaste målen är att förhindra uppkomsten av miljöfarligt avfall och rehabilitera förorenade avfallsupplag. I båda fallen krävs kunskaper, er­faren personal, anläggningar och andra resurser, finansiella resurser och tek­nisk och vetenskaplig kapacitet.

20.3

De åtgärder som beskrivs i detta kapitel hänger nära samman med och päverkar många av de programområden som har beskrivits i andra kapitel; en övergripande integrerad strategi för avfallshantering är därför nödvändig.

20.4

Det finns farhågor överallt i världen om att den internationella tran­sporten av miljöfarligt avfall till en del försiggår i strid mot gällande nationell lagstiftning och internationella lagar tiU skada för miljön och människors hälsa i alla länder, särskilt i utvecklingsländerna.

20.5

I avsnitt I i resolution 44/226 av den 22 december 1989 anmodades varje regional kommission att, i män av tillgängliga resurser, bidra till åtgärder mot den olagliga handeln med giftiga och farliga produkter och avfall genom att övervaka och göra regionala utvärderingar av denna handel och dess följ­der för människors hälsa och miljön. Generalförsamlingen uppmanade också de regionala kommissionerna att samarbeta sinsemellan och med UNEP för att bedriva en effektiv och samordnad bevakning och utvärdering av den olagliga handeln med giftiga och farliga produkter och avfall.

Övergripande målsättning

20.6    Inom ramen för integrerad livscykelshantering är den övergripande

målsättningen att i möjligaste mån förhindra och minimera produktion av

miljöfarligt avfall samt hantera detta avfall på så sätt att det inte vållar ska­

dor på hälsa och miljön.

övergripande mål

20.7 De övergripande målen är: a) Att förhindra eller minimera produktionen av miljöfarligt avfall som

335

ett led i en övergripande, integrerad strategi för "renare" produktion, få slut Skr. 1992/93:13 på eller begränsa till ett minimum gränsöverskridande transporter av miljö­farligt avfall med häntyn tUl en miljöanpassad och effektiv avfallshantering och sörja för att en miljöanpassad hantering av miljöfarliga avfall i möjli­gaste män äger rum i ursprangslandet (självförsörjningsprincipen). De gränsöverskridande transporter som sker skall vara motiverade av miljömäs­siga (Kh ekonomiska hänsyn och baserade på överenskommelser mellan de berörda staterna,

b)

att ratificera Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och slutiigt omhändertagande av farligt avfall och skyndsamt ut­arbeta protokoll till denna konvention, t.ex. om ansvar och ersättning, samt mekanismer och riktiinjer för att underlätta genomförandet av Baselkon­ventionen,

c)

att de berörda länderna skall ratificera och till alla delar genomföra Ba-makokonventionen om förbud mot införsel till Afrika och kontroll av gräns­överskridande transporter av miljöfarligt avfall i Afrika samt skyndsamt ut­arbeta ett protokoll om ansvar och ersättning,

d)   att eliminera export av miljöfarligt avfall till länder som, individuellt

eller i enlighet med internationella överenskommelser, förbjuder import av

sådant avfall, t.ex. de fördragsslutande parterna i Bamakokonventionen, 4:e

Lomé-konventionen eller andra konventioner pä detta område som innehål­

ler sådana förbud.

20.8    Detta kapitel omfattar följande programområden:

A. Att främja förebyggande och minimering av miljöfarligt avfall

B.   Att främja och stärka internationell kapacitet för hantering av miljöfar­

ligt avfall

C.   Att främja och stärka det intemationella samarbetet vad gäller gräns­

överskridande transporter av miljöfarligt avfall

D. Att förhindra olaglig intemationell handel med miljöfarligt avfall

Programområden

A. Att främja förebyggande och minimering av miljöfarligt avfall

Bakgrund

20.9    Människors hälsa och miljön försämras kontinuerligt på grund av den

ökande produktionen av miljöfarligt avfaU. Produktion, hantering och kvitt-

blivning av sådant avfall åsamkar samhället och de enskilda individerna

ökande direkta och indirekta kostnader. Det är därför av största vikt att öka

kunskaper och information om de ekonomiska aspekteraa pä förebyggande

och hantering av miljöfarligt avfall, inklusive dess följder för sysselsättning

och miljövinster, för att säkerställa att de nödvändiga kapitalinvesteringarna

kan tillföras utvecklingsprogram genom ekonomiska styrmedel. En av de

viktigaste åtgärdema vad gäller hantering av miljöfarligt avfall är att så långt

336

möjligt minska avfallsmängderna som ett led i en övergripande ambition att     Skr. 1992/93:13 förändra industriprocesser och konsumtionsmönster genom strategier för att förhindra föroreningar och åstadkomma en mer miljöanpassad produktion.

20.10  En av de viktigaste faktorerna i dessa strategier är återvinning av mil­

jöfarligt avfall och omvandling till användbart material. Tillämpning av tek­

nik och anpassning och utveckling av ny avfallssnål teknik står därför i cent­

rum för minimering av miljöfarligt avfall för närvarande.

Mål

20.11  Målen för detta programområde är:

a)

Att så långt möjligt minska produktionen av miljöfarligt avfall som ett led i en integrerad strategi för en "renare" produktion,

b)

att optimera utnyttjande av material genom att, när det är genomför­bart och motiverat från miljösynpunkt, använda restprodukter från produk­tionsprocesser,

c)

att öka kunskaper och information om de ekonomiska aspekterna vad gäller förhindrande och hantering av miljöfarligt avfall.

20.12  För att uppnä dessa mål och därmed minska effekterna av och kostna­

derna för industriell utveckling bör länder som har råd att använda den tek­

nik som krävs utan nackdel för sin utveckling införa en politik för:

a)

En integrering av "renare" produktion och minimering av miljöfarligt avfall i all planering samt antagandet av särskilda mål,

b)

att främja användning av lagstiftnings- och marknadsmekanismer,

c)

att uppställa ett preluninärt mål för stabilisering av de producerade mängderna miljöfarligt avfall,

d)   att införa program och politik pä lång sikt som, där så är lämpligt, om­

fattar mål för minskning av den mängd miljöfarligt avfall som produceras per

produktionsenhet,

e)   att uppnä en kvalitativ förbättring av avfallsflödena, främst genom åt­

gärder som syftar till att minska deras miljöfarliga egenskaper,

f)   att underlätta införandet av en kostnadseffektiv politik och syn på före­

byggande och hantering av miljöfarligt avfall, med beaktande av utveck­

lingsnivån i varje land.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

20.13  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar bör införa eller anpassa standarder eller inköpsspecifika­tioner för att undvika diskruninering mot återvunna material, förutsatt att dessa material är lämpliga frän miljösynpunkt,

b)

regeringar bör, allt efter sina möjligheter och med stöd från det multi­laterala samarbetet, införa styrmedel i form av ekonomiska incitament eller regler för att stimulera till industriella innovationer vad gäller mer miljöan-passade produktionsmetoder, uppmuntra företag att investera i förebyg­gande teknik och/eller ätervinningsteknik för att säkerställa en miljöanpas-

337

22 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

sad hantering av allt miljöfarligt avfall, inbegripet återvinningsbart avfall.     Skr. 1992/93:13 och stimulera till investeringar i minimering av avfallet,

c)   regeringar bör intensifiera forskning och utveckling vad gäller kost­

nadseffektiva alternativ till processer och ämnen som för närvarande produ­

cerar miljöfarligt avfall och som utgör ett särskilt problem för en miljöanpas­

sad hantering och snarast överväga möjligheten att avveckla användning av

sådana ämnen som utgör orimliga och i övrigt ohanterbara risker och som är

giftiga, stabila och bioackumulativa. Särskid tonvikt bör läggas på altemativ

som skulle kunna vara ekonomiskt användbara i utvecklingsländerna,

d)   regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i samar­

bete med FN och andra berörda organisationer och industrier, där så är

lämpligt, stödja uppförande av anläggningar inom landet för att hantera mil­

jöfarligt avfall av inhemskt ursprung,

e)   regeringar i de utvecklade länderna bör främja överföring av miljöan­

passad teknik och kunskaper om miljöanpassad teknik och avfallssnål pro­

duktion till utvecklingsländerna i enlighet med kapitel 34, vilket kommer att

medföra förändringar för att stödja innovationer. Regeringar bör samarbeta

med näringslivet, genom branschorganisationer, för att utarbeta riktlinjer

och uppförandekoder, där så är lämpligt, som leder till mer miljöanpassad

produktion,

f)   regeringar bör uppmuntra företag till behandling, återvinning, återan­

vändning samt hantering av avfall vid källan eller så nära denna som möjligt,

när det är omöjligt att undvika att miljöfarligt avfall produceras och om det

är både ekonomiskt och miljömässigt effektivt för dem att göra detta,

g)   regeringar bör uppmuntra teknikutvärderingar, t.ex. genom anlitande

av teknikutvärderingscentra,

h) regeringar bör främja mer miljöanpassad produktion genom att upp­rätta centra för utbildning och information om miljöanpassad teknik,

i) företag bör upprätta system för miljövård, inbegripet miljörevisioner av produktions- eller distributionsanläggningar, för att fastställa var miljöan­passad teknik behöver installeras,

j) ett behörigt FN-organ bör, i samarbete med andra organisationer, leda utarbetandet av riktlinjer för beräkning av kostnadema och nyttan för olika metoder som syftar till införande av mer miljöanpassad produktion, minime­ring av avfallsmängderna och miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall, inbegripet rehabilitering av förorenade upplag, med beaktande, där sä är lämpligt, av rapporten frän 1991 års Nairobikonferens med deltagande av experter utsedda av regeringar om en internationell strategi och ett hand­lingsprogram, inklusive tekniska riktlinjer för en miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall, särskilt mot bakgrund av det arbete med Baselkonventio­nen som pågår inom UNEPsekretariatet,

k) regeringar bör införa bestämmelser om företagens slutiiga ansvar för en miljöanpassad hantering av det miljöfarliga avfall som deras verksamhet producerar.

338

b) Information

Skr. 1992/93:13

20.14  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar bör, med hjälp frän internationella organisationer, skapa mekanismer för utvärdering av befintliga informationssystem,

b)

regeringar bör upprätta nationstäckande och regionala centraler och nätverk för insamling oeh spridning av information som är lättillgänglig och lättanvändbar för statliga organisationer, företag och icke-statliga organisa­tioner,

c)

internationella organisationer bör genom UNEPs program för miljöan­passad produktion och ICPIC bygga ut och stärka de befintliga systemen för insamling av information om "renare" produktion,

d)   alla FN-organisationer bör främja användning och spridning av infor­

mation som samlas in genom nätverket för miljöanpassad produktion,

e)   OECD bör, i samarbete med andra organisationer, utföra en omfat­

tande undersökning av och sprida information om medlemsländernas erfa­

renheter av att införa regelsystem och styrmedel för hantering av miljöfarligt

avfall och användning av "ren" teknik som förebygger produktion av sådant

avfall,

f)   regeringar bör uppmuntra företag att tUlåta insyn i deras operationer

och ge lämplig information till samhällen som kan påverkas av produktion

och hantering av miljöfarligt avfall.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

20.15  Det internationella/regionala samarbetet bör uppmuntra stater att ra­

tificera Basel- och Bamakokonventionerna och främja genomförandet av

dessa konventioner. Regionalt samarbete kommer att behövas för utarbe­

tande av liknande konventioner för andra regioner än Afrika. Dessutom

finns det ett behov av effektiv samordning av intemationell, regional och na­

tionell politik. En annan åtgärd som föreslås är samarbete vad gäller över­

vakning av effekterna av hantering av miljöfarligt avfall.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

20.16  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 750

miljoner dollar från det intemationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

20.17  Följande ätgärder bör vidtas i fräga om teknikutveckling och forsk­

ning:

a) Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser (Kh i sam-

339

arbete med FN och andra berörda organisationer och företag, där sä är lämp-     Skr. 1992/93:13 ligt, ge avsevärt större finansiellt stöd till forskning och utvecklingsprogram för miljöanpassad teknik, inbegripet användning av bioteknik,

b)

stater bör, i samarbete med internationella organisationer där sä är lämpligt, uppmuntra företag att främja och bedriva forskning om avveckling av de prCKesser som ger upphov till de största miljöriskerna vid produktion av miljöfarligt avfall,

c)

stater bör uppmuntra företag att utveckla system för att integrera "re­nare" produktion med produktutformning och ledningsrutiner,

d)   stater bör uppmuntra företag att utöva miljöansvar genom begränsning

av miljöfarligt avfall och åtgärder för att säkerställa miljöanpassad återan­

vändning och återvinning av miljöfarligt avfall samt slutligt omhänderta­

gande.

c) Kunskapsutveckling

20.18  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar, internationella organisationer och företag bör uppmuntra kurser inom industriutbildning i teknik för förebyggande och minimering av miljöfarligt avfall och starta demonstrationsprojekt på lokal nivå för att sti­mulera till framgångsrika exempel på miljöanpassad produktion,

b)

företag bör integrera principer för miljöanpassad produktion och fall­studier i utbildningsprogram och starta demonstrationsprojekt/nätverk för olika sektorer/länder,

c)

alla samhällssektorer bör utarbeta kampanjer för att höja medvetandet vad gäller miljöanpassad produktion och främja en dialog och samarbete med företag och andra aktörer.

d) Kapacitetsuppbyggnad

20.19  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar i utvecklingsländerna bör, i samarbete med företag och lämpliga internationella organisationer, upprätta inventeringar för produk­tion av miljöfarligt avfall för att fastställa behoven av tekniköverföring och åtgärder för en miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall, inklusive slut­ligt omhändertagande,

b)

regeringar bör i sin nationella planering och lagstiftning anlägga en in­tegrerad syn på miljövård på grundval av kriterier om förebyggande och be­gränsning vid källan, med beaktande av principen att förorenaren betalar, och starta program för minskning av mängden miljöfarligt avfall, inklusive konkreta mål och lämplig miljökontroll,

c)

regeringar bör samarbeta med företag vad beträffar kampanjer för "re­nare" produktion och minimering av miljöfarligt avfall inom olika sektorer samt begränsning av sådant avfall och de utsläpp som det förorskar,

d)   regeringar bör ta initiativet till att införa och stärka, allt efter omstän­

digheterna, nationella förfaranden för miljökonsekvensbedömningar, med

tillämpning av vaggan-till-graven-filosofin för hantering av miljöfarligt av­

fall, för att precisera alternativen när det gäller att minimera produktionen

340

av miljöfarligt avfall genom säkrare hantering, lagring, kvittblivning och de-     Skr. 1992/93:13 stmktion,

e)   regeringar bör i samarbete med företag utforma förfaranden för över­

vakning och tillämpning av vaggan-till-graven-filosofin, inklusive miljörevi­

sioner,

f)   bilaterala och multilaterala biståndsorgan bör avsevärt öka sina anslag

till överföring av teknik för miljöanpassad produktion till utvecklingslän­

derna, inklusive till små och medelstora företag.

B. Att främja och stärka intemationell kapacitet för hantering av miljöfarligt avfall

Bakgrund

20.20  I många länder saknas kapacitet för hantering av miljöfarligt avfall.

Detta beror främst pä otillräcklig infrastmktur, avsaknad av lagstiftning,

otillräckliga utbildningsprogram och bristande samordning mellan de olika

ministerier och institutioner som ansvarar för olika aspekter av avfallshante­

ring. Dessutom saknas kunskaper om miljöföroreningar och de hälsorisker

som uppstår till följd av befolkningens, särskilt kvinnors och barns, (Kh eko­

systemens exponering för miljöfarligt avfall samt om riskbedömning och av­

fallets olika egenskaper. Åtgärder måste vidtas omedelbart för att kartlägga

befolkningar i högriskzonen och vid behov finna lämpliga lösningar. En av

de viktigaste åtgärderna när det gäller att säkerställa en miljöanpassad han­

tering av miljöfarligt avfall är att genomföra medvetande- och utbildnings­

program för alla samhällsnivåer. Det är ocksä nödvändigt att bedriva forsk­

ning för att öka kunskaperna om det miljöfarliga avfallets egenskaper, be­

stämma deras miljörisker och utveckla teknik för en säker hantering. Slutli­

gen är det nödvändigt att stärka kapaciteten hos institutioner som har ansvar

för hantering av mUjöfarligt avfall.

Mål

20.21  Målen för detta programområde är:

a)

Att vidta lämpliga åtgärder pä nationell nivå för samordning och lag­stiftning beträffande en miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall, inklu­sive genomförandet av internationella och regionala konventioner,

b)

att starta program för att höja det allmänna medvetandet och ge infor­mation om problemen med miljöfarligt avfall och säkerställa att det finns grandläggande utbildningsprogram för företag och regeringstjänstemän i alla länder,

c)

att starta omfattande forskningsprogram för miljöfarligt avfall i länder,

d)   att stärka serviceindustrier så att de kan hantera miljöfarligt avfall och

bygga upp internationella nätverk,

e)   att bygga upp inhemsk kapacitet inom alla utvecklingsländer för att ut­

bilda personal på alla niväer för miljöanpassad hantering och övervakning

av miljöfarligt avfall samt miljövård,

f)   att främja bedömning av människors exponering för upplag med miljö­

farligt avfall och finna lämpliga lösningar,

341

g) att underlätta utredningar av det miljöfarliga avfallets effekter pä och     Skr. 1992/93:13 risker för människors hälsa och miljön genom att införa lämpliga förfaran­den, metoder och kriterier och/eller riktiinjer och krav beträffande utsläpp,

h) att förbättra kunskaperna om det mUjöfarliga avfallets hälso- och mil­jöeffekter,

i) att tillhandahålla information för regeringar och allmänheten om effek­terna av mUjöfarligt avfall, inklusive smittsamt avfaU, på människors hälsa och miljön.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

20.22 Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar bör upprätta (Kh underhålla inventeringar, inklusive dato­riserade inventeringar, för nuljöfarligt avfall och hanteringsanläggningar/ upplag, samt förorenade avfallsupplag som behöver rehabiliteras och be­döma exponeringen och riskerna för människors hälsa (Kh miljön. De bör också besluta om vUka åtgärder som behövs för att sanera avfallsupplag. Företag bör tillhandahälla den nödvändiga informationen,

b)

regeringar, företag och intemationeUa organisationer bör samarbeta vid utarbetande av riktiinjer och lättanvändbara metoder för beskrivning och klassificering av miljöfarligt avfall,

c)

regeringar bör utföra exponerings- (Kh hälsobedömningar av befolk­ningar som bor nära okontrollerade upplag för miljöfarligt avfall och vidta lämpliga åtgärder,

d)   internationella organisationer bör utarbeta förbättrade hälsokriterier

med beaktande av nationeUa beslutsprocesser (Kh medverka vid utformning

av praktiska tekniska riktlinjer för förebyggande, minimering och säker han­

tering och säkert omhändertagande av miljöfarligt avfall,

e)   regeringar i utvecklingsländerna bör uppmuntra tvärvetenskapliga och

sektoröverskridande grapper att, i samarbete med internationella organisa­

tioner och organ, bedriva utbUdning och forskning om utvärdering, förebyg­

gande oeh kontroU av hälsoriskerna med mUjöfarligt avfall. Sådana grapper

bör tjäna som föredömen för liknande program på regional nivå,

f)   regeringar bör, aUt efter kapacitet (Kh tiUgängliga resurser och i samar­

bete med FN (Kh andra berörda organisationer, där så är lämpligt, sä långt

möjligt uppmuntra tiU upprättande av kombinerade behandlings/hanterings­

anläggningar för mUjöfarligt avfall inom små och medelstora industrier,

g)   regeringar bör främja en kartiäggning och sanering av upplag för miljö­

farligt avfaU i samarbete med företag och internationella organisationer.

Teknik, sakkunskap (Kh finansiering bör, så långt möjligt och, där sä är

lämpligt, med tUlämpning av principen om att förorenaren betalar, ställas tUl

förfogande för detta ändamål,

h) regeringar bör försäkra sig om att deras mUitära anläggningar följer gällande nationella mUjökrav för hantering av miljöfarligt avfall.

342

b) Information

Skr. 1992/93:13

20.23  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Regeringar, internationella (Kh regionala organisationer och företag bör underlätta och bygga ut spridningen av teknisk (Kh vetenskaplig infor­mation om det miljöfarliga avfallets olika hälsoaspekter samt främja använd­ning av denna information,

b)

regeringar bör upprätta anmälningssystem och register över expone­rade befolkningar och negativa hälsoeffekter samt databaser innehållande riskbedömningar av miljöfarligt avfall,

c)

regeringar bör försöka samla information om dem som producerar eller hanterar/återvinner miljöfarligt avfall och ge sådan information till de be­rörda individerna och institutionerna.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regiorwl nivå

20.24  Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt:

a)

Främja och stödja, på regional och lokal nivå, där så är lämpligt, sam­ordning och arbete av de institutionella (Kh tvärvetenskapliga gmpper som samarbetar, i enlighet med sin kapacitet, om aktiviteter som syftar tUl att stärka riskvärdering, riskhantering och riskreducering beträffande miljöfar­ligt avfall,

b)

stödja kapacitetsuppbyggnad och teknisk utveckling (Kh forskning i ut­vecklingsländerna i samband med kunskapsutveckling, med särskUt stöd till förstärkning av nätverk,

c)

uppmuntra tfll självförsörjning vad gäller hantering av mUjöfarligt av­fall i ursprangslandet, i den mån detta är tillrådligt och genomförbart frän miljösynpunkt. De gränsöverskridande transporter som sker skaU motiveras av mUjömässiga (Kh ekonomiska skäl (Kh vara baserad på överenskommel­ser mellan de berörda stateraa.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

20.25  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 18,5

miljarder dollar globalt, varav ca 3,5 miljarder för utvecklingsländerna, in­

klusive ca. 500 miljoner dollar från det intemationella samfundet i bidrag

eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskatt­

ningar, som inte har granskats av regeringama. De faktiska kostnadema och

finansieUa villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på

vilka strategier cKh program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

20.26  Följande åtgärder bör vidtas:

a) Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN (Kh andra berörda organisationer (Kh företag, där så är lämp-

343

ligt, öka stödet till forskning om hantering av miljöfarligt avfall i utvecklings-     Skr. 1992/93:13 länderna,

b)

regeringar bör, i samarbete med intemationella organisationer, be­driva forskning om hälsoeffektema av miljöfarligt avfall i utvecklingslän­derna, inklusive de långsiktiga effekterna på barn och kvinnor,

c)

regeringar bör bedriva forskning om de små och medelstora företagens behov,

d)   regeringar och internationella organisationer bör i samarbete med

företag bygga ut den tekniska forskningen om miljöanpassad hantering, lag­

ring, transport, behandling och kvittblivning av miljöfarligt avfall och om

bedömning, riskhantering och lösningar vad beträffar miljöfarligt avfall,

e)   internationella organisationer bör bestämma lämplig och förbättrad

teknik för hantering, lagring, behandling och kvittblivning av miljöfarligt av­

fall.

c) Kunskapsutveckling

20.27  Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer och företag, där så är lämp­

ligt:

a)

Höja det allmänna medvetandet och öka den offentliga informationen om problem rörande mUjöfarligt avfall och främja utarbetande och spridning av lättförståelig information om miljöfarligt avfall,

b)

öka allmänhetens, särskilt kvinnornas, deltagande, inklusive delta­gande på gräsrotsnivå, i program för hantering av miljöfarligt avfall,

c)

utforma utbUdningsprogram för kvinnor och män inom näringslivet och statligt anställda som är inriktade på verkliga problem, t.ex. planering och genomförande av program för minimering av miljöfarligt avfaU, utfö­rande av revisioner av miljöfarliga material och införande av lämpliga pro­gram för regelgivning och kontroll,

d)   främja utbUdning av arbetstagare, företagsledare och tjänstemän inom

statliga verk i utvecklingsländema i teknik för att minimera och hantera mil­

jöfarligt avfall enligt miljöriktiga principer.

20.28  Följande ätgärder bör också vidtas:

a)

Regeringar bör, allt efter kapacitet och tUlgängliga resurser och i sam­arbete med FN, andra berörda organisationer och icke-statliga organisatio­ner, där så är lämpligt, samarbeta vid utarbetande och spridning av undervis­ningsmaterial om miljöfarligt avfall och dess effekter på miljön och männi­skors hälsa för användning inom skolor, av kvinnograpper och för allmänhe­ten,

b)

regeringar bör, allt efter kapacitet och tUlgängliga resurser och i samar­bete med FN och andra organisationer, där så är lämpligt, starta eller stärka program för miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall i enlighet med hälso- och miljökrav och bygga ut övervakningssystem för att göra det möj­ligt att upptäcka negativa effekter på befolkningar och på miljön av expone­ring för miljöfarligt avfall,

c)

internationella organisationer bör bistå medlemsstater med att bedöma

344

hälso- och miljörisker till följd av exponering för miljöfariigt avfall och fast-     Skr. 1992/93:13 ställa prioriteringar för kontroll av de olika avfallsgrapperna,

d) regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i samar­bete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt, främja kunskapscentra för utbildning i hantering av miljöfarligt avfall, byggda pä nationella institutioner och inriktade på internationellt samarbete, bl.a. ge­nom institutionella kontakter mellan de utvecklade länderna och utveck­lingsländema.

d) Kapacitetsuppbyggnad

20.29

Oavsett var de är verksamma bör transnationeUa företag och andra stora företag uppmuntras att införa en politUc som innebär ett åtagande att rätta sig efter krav vad gäller produktion och hantering av miljöfarligt avfall som motsvarar eller är minst lika stränga som kraven i ursprungslandet, och regeringar anmodas att sträva efter att införa regler som kräver en miljöan­passad hantering av mUjöfarligt avfall.

20.30

Internationella organisationer bör bistå medlemsstater med att be­döma hälso- och miljörisker till följd av exponering för miljöfarligt avfall CKh fastställa prioriteringar för kontroll av de olika avfallsgrupperna.

20.31

Regeringar bör, allt efter kapacitet och tUlgängliga resurser och i sam­arbete med FN och andra berörda organisationer och företag:

a)

Stödja nationella institutioner vid hantering av miljöfarligt avfall vad gäller översyn och genomförande av regler och på ett sädant sätt att dessa institutioner får möjlighet att tillämpa internationella konventioner,

b)

utveckla företagsbaserade institutioner och serviceföretag för hante­ring av mUjöfarligt avfall,

c)

anta tekniska riktlinjer för miljöanpassad hantering av miljöfarligt av­fall och stödja genomförandet av regionala och internationella konventio­ner,

d)  utveckla och bygga ut internationella nätverk mellan specialister inom

miljöfarligt avfall och upprätthålla ett informationsflöde mellan länder,

e)  bedöma huruvida det är praktiskt möjligt att upprätta och driva natio­

nella, subregionala och regionala centra för hantering av miljöfarligt avfall.

Sådana centra skulle kunna användas för utbildning och främjande av över­

föring av teknik för miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall,

f)   välja ut och stärka akademiska/forskningsinstitutioner eller kunskaps­

centra för att göra det möjligt för dem att bedriva utbildning i miljöanpassad

hantering av miljöfarligt avfall,

g)  utarbeta ett program för uppbyggnad av den nationella kapaciteten för

att utbilda personal på olika nivåer i hantering av miljöfarligt avfall,

h) utföra miljörevisioner av befintliga företag för att förbättra interna ra­tiner för hantering av miljöfarligt avfall.

345

c. Att främja och stärka det intemationella samarbetet vad

Skr. 1992/93:13

gäller gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall

Bakgrund

20.32  För att främja och stärka det internationella samarbetet i fråga om

hantering, inbegripet kontroll och övervakning, av gränsöverskridande

transporter av miljöfarligt avfall bör försiktighetsprincipen tillämpas. De

förfaranden och kriterier som används i olika internationella rättsliga instm­

ment behöver harmoniseras. Det är också nödvändigt att utarbeta nya eller

harmonisera befintliga kriterier för klassificering av avfall som är farligt för

miljön och för att bygga upp kapacitet för övervakning.

Mål

20.33  Målen för detta programområde är:

a)

Att underlätta och stärka det internationella samarbetet beträffande miljöanpassad hantering av miljöfarligt avfall, inklusive kontroll och över­vakning av gränsöverskridande transporter av sådant avfall, inbegripet avfall för återvinning, genom användning av internationellt antagna kriterier för att bestämma och klassificera miljöfarligt avfall och harmonisera internatio­nella rättsliga instrument pä detta omräde,

b)

att förbjuda export av miljöfarligt avfall tUl länder som inte har kapaci­tet för att hantera avfaUet på ett rrJljöanpassat sätt eller som har förbjudit import av sådant avfall,

c)

att främja utarbetande av kontrollförfaranden för gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall avsett för återvinning enligt Baselkonven­tionen som uppmuntrar tUl miljöriktiga och ekonomiskt välgrandade val av återvinningsmetod.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

Att stärka och harmonisera kriterier och regler

20.34  Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN (Kh andra berörda organisationer, där sä är lämpligt:

a)

Införliva anmälningsförfarandet enligt Baselkonventionen och regio­nala konventioner på detta område, samt i bilagorna till dessa, med nationell lagstiftning,

>

b)

utforma regionala överenskommelser som i likhet med Bamakokon­ventionen reglerar gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall,

c)

främja att sådana regionala överenskommelser är förenliga med och kompletterar intemationella konventioner (Kh protokoU,

d)   stärka nationell och regional kapacitet för att övervaka (Kh kontrollera

gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall,

e)   främja utarbetande av tydliga kriterier (Kh riktlinjer, inom ramen för

Baselkonventionen och regionala konventioner,där så är lämpligt, för mil­

jöanpassad och ekonomiskt välgrundad resursätervinning, direktanvänd-

346

ning eller alternativanvändning och för bestämning av godtagbara ätervin-     Skr. 1992/93:13 ningsmetoder, inklusive ätervinningsnivåer där det är praktiskt genomför­bart och lämpligt, i syfte att förebygga missbruk och vilseledande uppgifter vad gäller ovannämnda hantering,

f)   överväga att på nationell (Kh regional nivå, allt efter omständigheterna,

upprätta system för övervakning av gränsöverskridande transporter av mil­

jöfarligt avfall,

g)   utarbeta riktlinjer för utvärdering av miljöanpassad hantering av miljö­

farligt avfall,

h) utarbeta riktlinjer för klassificering av miljöfarligt avfall på nationell nivå, med beaktande av befintliga kriterier överenskomna på internationell och, i förekommande fall, regional nivå och upprätta en förteckning över riskprofiler för olika slags miljöfarligt avfall som finns uppräknade i nationell lagstiftning,

i) utveckla och använda lämpliga metoder för provning, beskrivning och klassificering av miljöfarligt avfall och anta eller anpassa säkerhetskrav och principer för hantering av miljöfarligt avfall på ett miljöanpassat sätt.

Tillämpning av befintliga överenskommelser

20.35  Regeringar uppmanas att ratificera Baselkonventionen (Kh/eller Ba­

makokonventionen (Kh skyndsamt utarbeta protokoll tUl dessa, t.ex. om an­

svar och ersättning, och mekanismer och riktiinjer för att underlätta tillämp­

ning av konventionerna.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

20.36

Eftersom detta programområde omfattar ett relativt nytt verksam­hetsområde och eftersom det hittills saknas lämpliga studier om kostnadsbe­räkning av åtgärderna enligt detta program har ingen kostnadsberäkning ännu gjorts. Kostnadema för några av de åtgärder för kapacitetsuppbyggnad som föreslås i detta program kan dock anses vara täckta av kostnadsberäk­ningen för programområde B ovan.

20.37

Interimssekretariatet för Baselkonventionen bör genomföra under­sökningar för att komma fram till en rimlig kostnadsberäkning vad beträffar åtgärder som skall vidtas under inledningsfasen fram tUl är 2000.

b) Kapacitetsuppbyggnad

20.38  Regeringar bör, allt efter kapacitet (Kh tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN (Kh andra berörda organisationer, där sä är lämpligt:

a)

Utarbeta eller införa en politik för miljöanpassad hantering av miljö­farligt avfall, med beaktande av befintliga internationella instrument,

b)

avge rekommendationer tiU lämpliga fora eUer upprätta eller anpassa normer, inklusive en rättvis tillämpning om principen om att förorenaren be­talar och regler för att uppfylla förpliktelser och följa principer som anges i

347

Baselkonventionen, Bamakokonventionen och andra befintliga eller fram-     Skr. 1992/93:13 tida överenskommelser pä detta område, inklusive protokoll, där så är lämp­ligt, för att bestämma lämpliga regler och förfaranden vad gäller ansvar och ersättning av skador till följd av gränsöverskridande transporter och hante­ring av miljöfarligt avfall,

c)   införa en politik för genomförande av förbud för export av miljöfarligt

avfall till länder som inte har kapacitet för att hantera avfallet pä ett miljöan­

passat sätt eller som har förbjudit import av sädant avfall,

d)   överväga, inom ramen för Baselkonventionen och regionala konven­

tioner på detta område, den praktiska möjligheten av att ge tUlfälligt finan­

siellt bistånd i krissituationer för att minimera skador till följd av olyckor

som sker i samband med gränsöverskridande transporter av miljöfarligt av­

fall eller med hantering av detta avfaU.

D. Att förhindra olaglig intemationell handel med miljöfarligt avfall

Bakgrund

20.39

Förebyggande av den olagliga handeln med mUjöfarligt avfall kom­mer att gagna miljön och folkhälsan i alla länder, särskilt i utvecklingslän­derna. Det kommer också att bidra till att Baselkonventionen och regionala internationella instrament, t.ex. Bamakokonventionen och 4:e Lomékon-ventionen, blir effektiva genom att främja efterlevnaden av de kontroller som har införts i dessa överenskommelser. Artikel 

IX 

i Baselkonventionen handlar om problemet med olagliga transporter av miljöfarligt avfall. Den olagliga handeln med miljöfarligt avfall kan orsaka allvarliga hot mot männi­skors hälsa och miljön och utgöra en särskild och onormal börda för de län­der som tar emot sådana transporter,

20.40

Ett effektivt förhindrande kräver ätgärder i form av effektiv övervak­ning och införande CKh genomdrivande av lämpliga påföljder.

Mål

20.41  Målen för detta programområde är:

a)

Att stärka den nationella kapaciteten för att upptäcka (Kh förhindra olagliga försök att införa miljöfarligt avfall tUl en stats territorium i strid med nationell lagstiftning och relevanta internationella rättsliga instrament,

b)

att bistå alla länder, särskUt utvecklingsländerna, när det gäller att få information om den olagliga handeln med miljöfarligt avfall,

c)

att inom ramen för Baselkonventionen samarbeta för att bistå länder som drabbas av följderna av den olagliga handeln.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

20.42                                                                                            Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam-

348

arbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt.

a)

Vid behov anta och genomföra lagstiftning för att förhindra olaglig im-     Skr. 1992/93:13 port och export av miljöfarligt avfall,

b)

utarbeta lämpliga nationella program för att övervaka efterlevnaden av sådan lagstiftning, upptäcka och genom lämpliga påföljder avskräcka från överträdelser av denna lagstiftning och rikta särskild uppmärksamhet pä dem som veterligen har bedrivit olaglig handel med miljöfarligt avfall och på miljöfarligt avfall som särskilt ofta är föremål för olaglig handel.

b) Information

20.43

Regereringar bör utveckla ett informationsnät och ett varningssystem för att bidra till upptäckter av olaglig handel med miljöfarligt avfall. Lokala samhällen och andra kan medverka vid tillämpningen av ett sådant system.

20.44

Regeringar bör samarbeta i fråga om utbyte av information om olag­liga gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall och ställa sådan in­formation tUl förfogande för berörda FN-organ, t.ex. UNEP och de regio­nala kommissionema.

c) Intemationellt och regionalt samarbete

20.45

De regionala kommissionerna bör, i samarbete med och med expert­stöd och råd från UNEP och andra berörda FN-organ, med beaktande av Baselkonventionen, fortsätta att fortlöpande övervaka och bedöma den olagliga handeln med miljöfarligt avfall och dess miljö- och hälsoeffekter samt ekonomiska följder för varje region, varvid de bör utnyttja resultaten och erfarenheterna från UNEP/ESCAP:s gemensamma preliminära bedöm­ning av den olagliga handeln.

20.46

Regeringar och internationella organisationer, allt efter omständighe­terna, bör samarbeta med utvecklingsländerna för att stärka deras kapacitet i fråga om institutioner och lagstiftning för att förhindra olaglig import och export av miljöfarligt avfall.

349

Kapitel 21

Skr. 1992/93:13

Miljöanpassad hantering av fast avfall och avloppsvatten

Inledning

21.1

Kapitlet om miljöanpassad hantering av fast avfall har tagits med i Agenda 21 som svar pä generalförsamlingens resolution 44/228, avsnitt I, punkt 3, där generalförsamlingen framhöll att konferensen borde utarbeta strategier och åtgärder för att hejda och vända följderna av miljöförstöring som ett bidrag tiU ökade nationella och internationella insatser för att främja en hällbar och miljöanpassad utveckling i alla länder och på avsnitt I, punkt 12 g) i samma resolution, där generalförsamlingen framhöll att en miljöan­passad avfallshantering är en av de viktigaste miljöfrågoma när det gäller att bevara jordens miljö och uppnå en miljöanpassad och hållbar utveckling i alla länder.

21.2

De programområden som ingår i detta kapitel i Agenda 21 hänger nära samman med följande programområden i andra kapitel i Agenda 21:

A. Skydd av kvalitet och tillgång på färskvattensresurser (kap. 18)

B. Att främja en hållbar utveckling av boende och bebyggelse (kap. 7)

C. Att skydda och främja människors hälsa (kap. 6)

D. Förändring konsumtionsmönster (kap. 4)

21.3

Med "fast avfall" förstås i detta kapitel allt hushållsavfall CKh avfall som inte är miljöfarligt, t.ex. kommersiellt och institutionellt avfall, gatsopor och byggavfall. I vissa länder hanterar systemet för avfallshantering ocksä hand om mänskligt avfall som t.ex. exkrementer, aska frän förbränningsanlägg­ningar, slam från septiska tankar och slam från reningsverk. Om detta avfall har miljöfarliga egenskaper bör det behandlas som miljöfarligt avfall.

21.4

Miljöanpassad avfallshantering måste gå utöver en säker kvittblivning eller återvinning av det avfall som har producerats och söka komma till rätta med grundorsaken till problemet genom att söka ändra ohållbara produk­tions- och konsumtionsmönster. Detta innebär tillämpning av konceptet in­tegrerad livscykelhantering, vilket erbjuder ett unikt tillfälle att förena ut­veckling (Kh mUjövård.

21.5

De nödvändiga åtgärderna bör därför grundas pä en rangordning mel­lan olika mäl och koncentreras till de fyra viktigaste programområdena för avfallshantering, dvs.:

a)

Att minimera avfallsmängderna,

b)

att maximera miljöanpassad återanvändning och återvinning av avfall,

c)

att främja miljöanpassad avfallshantering,

d) att bygga ut system för avfallshantering.

21.6    Dessa fyra programområden hör ihop och stöder varandra och måste

därför integreras för att bilda en heltäckande och miljöanpassad ram för han-

350

tering av fast hushållsavfall. Betoningen inom vart och ett av dessa fyra pro-     Skr. 1992/93:13 gramomräden växlar beroende på de lokala, sociala, ekonomiska och fysiska förhållandena, den mängd avfall som produceras och dess sammansättning. Alla samhällssektorer bör delta i åtgärderna inom samtliga programområ­den.

Programområden

A. Att minimera avfåUsmängdema

Bakgrund

21.7    Till följd av ohållbara produktions- och konsumtionsmönster ökar

mängden och mångfalden av svårnedbtytbart avfall i en aldrig tidigare skå­

dad takt. Denna tendens kan leda till en betydande ökning av avfallsmäng­

derna vid sekelskiftet och de kan komma att öka med fyra eller fem gånger

till år 2025. En förebyggande avfallshantering inriktad pä att ändra levnads­

mönster och produktions- och konsumtionsmönster erbjuder det bästa alter­

nativet för att vända trenden.

Mål

21.8    Målen för detta programområde är:

a)

Att stabilisera eller minska produktion av avfall för sluthantering inom en överenskommen tidsram genom att ställa upp mål baserade på avfallets vikt, volym och sammansättning och att införa sortering för att underlätta återvinning och återanvändning,

b)

att stärka metoder för att bedöma förändringar i avfallets kvantitet och sammansättning i avsikt att utarbeta en operativ politUc för minunering av avfallsmängden med utnyttjande av ekonomiska eller andra styrmedel för att åstadkomma en positiv anpassning av produktions- och konsumtions­mönster.

21.9    Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt,

a)

Senast år 2000 säkerställa tillräcklig nationell, regional CKh internatio­nell kapacitet för att bedöma, behandla och övervaka information om av­fallsutvecklingen och genomföra en politik för att minimera avfallsmäng­derna,

b)

senast år 2000 införa en politik i alla industriländer för att stabilisera produktionen av avfall för sluthantering, inklusive per capita-avfall (där detta begrepp används), på den nivå som råder då eller, om det är praktiskt genomförbart, minska produktionen; även utvecklingsländerna bör inrikta sig på detta mål utan att äventyra sina utvecklingsmöjligheter,

c)

senast år 2000 tillämpa i alla länder, särskilt i industrfländerna, program för att minska produktion av avfall från jordbrukskemikalier, containrar och förpackningar, som inte klassas som miljöfarligt.

351

Åtgärder

Skr. 1992/93:13

a) Lednings- och hanteringsfrågor

21.10  Regeringar bör starta program för att uppnå en hällbar minimering

av avfallsproduktion. Ickestatliga organisationer och konsumentgrupper bör

uppmuntras att delta i sådana program, som vid behov kan upprättas i sam­

arbete med internationella organisationer. Dessa program bör, där så är

möjligt, bygga på befintlig eller planerad verksamhet och bör

a)

Utveckla och stärka den nationella kapaciteten för forskning och ut­formning av miljöanpassad teknik och omfatta ätgärder för att minska avfal­let sä mycket som möjligt,

b)

införa incitament för att anpassa ohållbara produktions- och konsum­tionsmönster,

c)

vid behov utarbeta nationella planer för att minimera avfallsproduk­tion som ett led i övergripande nationella utvecklingsplaner,

d)   betona behovet av avfallsminimering vad gäller upphandling inom FN-

systemet.

b) Information

21.11  Övervakning är en viktig förutsättning för att följa förändringar i av­

fallets kvantitet och kvalitet och dess effekter på hälsa och miljön. Rege­

ringar bör, med stöd frän internationella organ:

a)

Utarbeta och tillämpa metoder för övervakning av avfall på landsnivå,

b)

samla och analysera information, ställa upp nationella mål och följa upp genomförandet,

c)

använda data för att bedöma rniljöriktigheten av den nationella avfalls­politiken som en utgångspunkt för motåtgärder,

d) mata in information i globala informationssystem.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

21.12  FN och mellanstatliga organisationer bör, i samarbete med regeringar,

främja avfallsminimering genom att underlätta ett större utbyte av informa­

tion, kunnande och erfarenheter. Ätgärder som kan vidtas omfattar bl.a. föl­

jande:

a)

Att välja, utveckla och harmonisera metoder för övervakning av avfall och överföra sådana metoder till länder,

b)

att informera sig om och ytterligare utveckla den verksamhet som be­drivs av befintliga informationsnät beträffande "ren" teknUc och avfallsmini­mering,

c)

göra regelbundna bedömningar, sammanställa och analysera nationella uppgifter och systematiskt rapportera om detta genom ett lämpligt FN-fo-rum tUl de berörda länderna,

d)   undersöka effektiviteten hos samtliga instrument för avfallsminime­

ring och bestämma vUka nya instrament som kan användas och finna en tek-

352

nik för att göra dem operativa på nationell nivä. Riktlinjer och uppförande-     Skr. 1992/93:13 koder bör utarbetas,

e) bedriva forskning om de scKiala och ekonomiska effekterna av avfalls­minimering på konsumentnivä.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

21.13  Konferenssekretariatet föreslår att industrUänder bör överväga att i

avfallsminimering investera motsvarande ca 1% av sina utgifter för fast av­

fall och avloppshantering. För närvarande skulle detta uppgå tUl ca 6,5 mU­

jarder dollar per år, inklusive ca 1,8 miljarder dollar för minimering av fast

hushållsavfall. De faktiska beloppen skulle kunna bestämmas av vederbö­

rande kommunala, regionala (Kh nationella budgetmyndigheter med hänsyn

till lokala förhållanden.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

21.14  Det är nödvändigt att välja och sprida teknik och metoder för avfalls­

minimering. Detta arbete bör samordnas av nationeUa regeringar i samar­

bete med icke-statliga organisationer, forskningsinstitutioner och lämpliga

FN-organ och kan omfatta följande:

a)

Att kontinuerligt undersöka effektiviteten hos samtliga instrument för avfallsminimering och bestämma vilka nya instrament som kan användas (Kh finna en teknik för att göra dem operativa på nationell nivå. Riktlinjer och uppförandekoder bör utarbetas,

b)

att främja förebyggande och minimering av avfall som huvudmålet för nationella program för avfallshantering,

c)

att främja folkbUdningsinsatser och en rad styrmedel, såväl regler som andra, för att uppmuntra företag att ändra produktutformning och minska avfallet från industriprocesser genom miljöanpassad produktionsteknik och bättre resurshushållning och uppmuntra företag och konsumenter att an­vända förpackningar som lämpar sig för säker återanvändning,

d)   att i enlighet med den nationella kapaciteten utföra demonstrations-

och försöksprogram för att optimera metoder för avfallsminimering,

e)   att införa tillförlitliga metoder för transport, lagring, förvaring oeh

hantering av jordbruksprodukter, livsmedel och andra färskvaror för att

minska förluster frän dessa produkter som leder till produktion av fast avfaU,

f)   att underlätta överföring av teknik för begränsning av avfall tUl företag,

särskUt i utvecklingsländerna, och införa konkreta nationella krav för av­

loppsvatten och fast avfall, med beaktande bl.a. av råvara- och energiför­

brukning.

c) Kunskapsutveckling

21.15  Kunskapsutveckling för avfallsminimering bör inte inriktas endast pä

specialister inom avfallshanteringssektorn utan bör söka stöd hos vanliga

medborgare (Kh företag. Program för kunskapsutveckling mäste därför syfta

353

23 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

till att höja medvetandet och informera intresserade grupper och den breda     Skr. 1992/93:13 allmänheten. Länder bör, där så är lämpligt, infoga i skolans läroplaner prin­ciper och metoder för att förebygga (Kh minimera avfall och material om avfallets miljöeffekter,

B. Att maximera miljöanpassad återanvändning och återvinning av avfall

Bakgrund

21,16 Bristen på uttymme för nya avfallsupplag, strängare miljökontroll vad gäller avfallshantering och ökande mängder av mer svårnedbrytbart avfall, särskilt i industriländerna, har lett till snabbt ökande kostnader för avfalls­hanteringen. Dessa kostnader kan fördubblas eller tredubblas till årtiondets slut. Vissa hanteringsmetoder som används för närvarande utgör ett hot mot miljön. I takt med att ekonomin för avfallshanteringen förändras blir åter­vinning av avfall och resurser allt mer kostnadseffektiv. Framtidens avfalls­hanteringsprogram bör i största möjliga utsträckning utnyttja fördelarna med en resurssnål syn på avfallshantering. Folkbildningsprogram bör knytas till dessa ätgärder. Det är viktigt att man vid utformning av program för åter­användning och återvinning identifierar marknader för produkter som till­verkas av återvunna material.

Mål

21.17  Målen för detta programområde är:

a)

Att stärka och bygga ut nationella system för återanvändning och åter­vinning av avfall,

b)

att skapa ett mönsterprogram inom FNsystemet för intern återanvänd­ning och återvinning av avfallsflöden, inklusive papper,

c)

att tillhandahåUa information, teknik och lämpliga politiska instrument för att uppmuntra tiU system för återanvändning och återvinning av avfall och göra dessa operativa.

21.18  Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt:

a)

Senast år 2000 främja tillräcklig ekonomisk och teknisk kapacitet på regional, nationell och lokal nivå, allt efter omständigheterna, för att ge­nomföra politik och åtgärder för återanvändning och återvinning av avfall,

b)

senast år 2000 i industriländerna och senast är 2010 i utvecklingslän­derna införa nationella program som i möjligaste mån omfattar särskilda mål för effektiv återanvändning och återvinning av avfall.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

21.19                                                                                                                 Regeringar och institutioner och icke-statiiga organisationer, inklu­

sive konsumentgrupper, kvinnogrupper och ungdomsgrapper, bör, i samar­

bete med lämpliga organ inom FN-systemet, starta program för att demon-

354

strera och göra klara för drift förbättrade system för återanvändning och     Skr. 1992/93:13 återvinning av avfall. Dessa program bör i möjligaste män bygga pä befintlig eller planerad verksamhet och bör

a)

Utveckla och stärka den nationella kapaciteten för att återanvända och återvinna en ökande andel avfall,

b)

se över och reformera nationell avfallspolitik för att ge incitament för återanvändning och återvinning av avfall,

c)

utarbeta och genomföra nationella planer för avfallshantering som ut­nyttjar och prioriterar återanvändning och återvinning av avfall,

d)   ändra befintliga standarder eller inköpsspecifikationer för att undvika

dislcriminering mot återvunna material, med beaktande av besparingen i

energi och råvaror,

e)   utforma folkbildnings- och medvetandekampanjer för att främja an­

vändning av återvunna produkter.

b) Information

21.20 Information och forskning behövs för att för varje land utveckla lo­vande, socialt acceptabla och kostnadseffektiva metoder för återanvändning och återvinning av avfall. Stödåtgärder som vidtas av nationella regeringar och lokala myndigheter i samarbete med FN och andra intemationeUa orga­nisationer kan t.ex. omfatta:

a)

En omfattande översyn av valmöjligheter och teknik för återanvänd­ning och återvinning av alla slags fast hushållsavfall. En politik för återan­vändning och återvinning bör utgöra en integrerad del av nationella och lo­kala program för avfallshantering,

b)

utvärdering av omfattningen av den befintliga verksamheten för åter­användning och återvinning av avfall och val av metoder för att bygga ut och stödja denna verksamhet,

c)

ökade anslag till försöksprogram för försök med olika metoder för åter­användning och återvinning, inklusive småskaliga hemindustrier för återvin­ning, kompostering, bevattning med renat avloppsvatten och energiätervin­ning från avfall,

d)   utformning av riktlinjer och lämpliga metoder för återanvändning (Kh

återvinning av avfall,

e)   intensifierade insatser för att samla, analysera och sprida relevant in­

formation om avfallsproblem till viktiga målgmpper. SärskUda forskningsan­

slag kan ges till utvalda sökande för innovativa forskningsprojekt för återvin­

ningsteknik,

f) förslag pä möjliga marknader för återvunna produkter.

c) Samarbete och samordning på intemationell och regional nivå

21.21 Stater bör, genom bilateralt och multUateralt samarbete, inklusive ge­nom FN och andra internationella organisationer:

a) Utföra regelbundna undersökningar av i vilken omfattning länder åter­

använder och återvinner avfall,

355

b)

undersöka effektiviteten hos teknik och metoder för återanvändning     Skr. 1992/93:13 och återvinning av avfall och metoder för att öka tillämpning av dessa i län­der,

c)

se över och uppdatera internationella riktlinjer för säker återanvänd­ning av avfall,

d)   starta lämpliga program för återanvändning och återvinning av avfall

för att stödja industrier i små samhällen i utvecklingsländerna.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

21.22  Konferenssekretariatet har beräknat att om ett belopp motsvarande

1% av de kommunala utgifterna för avfallshantering användes för system för

säker återanvändning av avfall, skulle de globala utgifterna för detta ända­

mål uppgå till 8 miljarder dollar. Sekretariatet har beräknat totalkostnaden

per år (1993-2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapi­

tel till ca. 850 miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller

förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar,

som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finan­

siella vUlkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka

strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) VetenskapUga och tekniska medel

21.23  Återvinning och återanvändning av avfall bör stödjas av tekniköver­

föring enligt följande:

a)

Överföring av återvinningsteknik, t.ex. maskiner för återanvändning av plast, gummi och papper, bör ingå i det bUaterala och multilaterala tek­niska samarbetet och biståndsprogram,

b)

utveckling och förbättring av befintlig teknik, särskilt urspmngsbefolk­ningars teknik, och ätgärder för att underlätta överföring av denna inom ra­men för pågående regionala och interregionala program för tekniskt bistånd,

c)

åtgärder för att underlätta överföring av teknik för återanvändning och återvinning av avfall.

21.24  Det finns många incitament för återanvändning och återvinning av av­

fall. Länder bör överväga följande möjligheter för att uppmuntra företag,

institutioner, affärsföretag och enskilda människor att återvinna avfall i stäl­

let för att kasta bort det:

a)

Erbjuda incitament till lokala myndigheter för att återvinna största möjliga avfallsmängder,

b)

ge tekniskt bistånd till informell verksamhet för återanvändning och återvinning av avfall,

c)

tillämpa ekonomiska medel CKh lagstiftning, inklusive skattesystem, till stöd för principen att avfallsproducenterna skall betala för hanteringen,

d)   skapa rättsliga och ekonomiska förhållanden som stimulerar investe­

ringar i återanvändning och återvinning av avfall,

356

e)   tillämpa särskilda mekanismer, t.ex. pant/retursystem som incitament

för återanvändning och återvinning.

f) främja separat hämtning av sådant hushållsavfall som kan återvinnas.      Skr. 1992/93:13

g)   ge incitament för att förbättra villkoren för marknadsföring av avfall

som är tekniskt återvinningsbart,

h) uppmuntra till användning av återvunna material, särskilt i förpack­ningar, där detta är praktiskt genomförbart,

i) genom införande av program uppmuntra utveckling av marknader för återvunna produkter.

c)       Kunskapsutveckling

21.25  Det behövs utbildning för att ändra inriktningen på avfallshante­

ringen så att den omfattar återanvändning och återvinning av avfall. Rege­

ringar bör, i samarbete med FN, internationella och regionala organisatio­

ner, bl.a. vidta följande ätgärder:

a)

Ta med återanvändning och återvinning av avfall i interna utbildnings­program och som en integrerad del av program för tekniskt samarbete vad gäller stadsplanering och utveckling av infrastraktur,

b)

bygga ut utbildningsprogram för vattenförsöijning och sanitära anlägg­ningar så att de omfattar teknik och politik för återanvändning och återvin­ning av avfall,

c)

låta undervisning om de fördelar och medborgerliga skyldigheter som är förenade med återanvändning och återvinning av avfall ingå i skolans läro­planer och kurser i den allmänna utbildningen,

d)   uppmuntra icke-statliga organisationer, lokala organisationer och

kvinnograpper, ungdomsgrupper (Kh andra intressegrupper att i samarbete

med lokala myndigheter mobilisera lokalt stöd för återanvändning och åter­

vinning av avfall genom målinriktade lokala kampanjer.

d)       Kapacitetsuppbyggnad

21.26  Kapacitetsuppbyggnad för att stödja ökad återanvändning och återvin­

ning av avfall bör koncentreras till följande åtgärder:

a)

Att omsätta nationell politik och incitament för avfallshantering i prak­tiken,

b)

att ge lokala myndigheter möjlighet att mobilisera lokalt stöd för åter­användning och återvinning av avfall genom att bistä återanvändning och återvinning av avfall inom den informella sektorn och påbörja planering för avfallshantering som omfattar metoder för resursåtervinning.

C. Att främja miljöanpassad avfallshantering 

Bakgmnd

21.27                                                                                                                 Även om avfallsmängden minimeras kommer en del avfall att återstå.

Trots behandling har alla utsläpp av avfaU en viss resterande effekt på den

miljö som tar emot dem. Det finns därför utrymme för att förbättra metoder

för avfallsbehandling och avfallshantering, t.ex. att undvika utsläpp av slam

till havs. I utvecklingsländerna är problemet av mera grandläggande karak­

tär: mindre än 10% av avfallet från städerna genomgår någon form av be-

357

handling och denna behandling uppfyller acceptabla kvalitetskrav endast i     Skr. 1992/93:13 liten omfattning. Behandling och hantering av exkrementer bör prioriteras med hänsyn till de potentiella hälsorisker som är förknippade med dessa.

Mål

21.28

Målet för detta programområde är att behandla och på ett säkert sätt hantera en successivt ökande andel av det avfall som produceras.

21.29

Regeringar, institutioner och icke-statliga organisationer bör, tillsam­mans med företag och i samarbete med FN och andra berörda organisa­tioner, där sä är lämpligt,

a)

Senast är 2000 fastställa kvalitetskriterier för avfallsbehandling och av­fallshantering, mäl och krav baserade på den omgivande miljöns karaktär och upptagningsförmäga,

b)

senast år 2000 bygga upp tillräcklig kapacitet för övervakning av av-fallsrelaterade miljöeffekter och regelbunden kontroll, inklusive epidemio­logiska kontroller, där så är lämpligt,

c)

senast är 1995 i industriländerna och senast år 2005 i utvecklingslän­derna säkerställa att minst 50% av allt avloppsvatten och fast avfall behand­las, renas eller hanteras i enlighet med nationella eller internationella riktlin­jer för miljö- och hälsokvalitet,

d)   senast är 2025 hantera aUt avloppsvatten och fast avfall i enlighet med

nationella eUer internationella riktlinjer för miljökvalitet.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

21.30  Regeringar bör, allt efter kapacitet och tillgängliga resurser och i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer, där sä är lämpligt, starta

program för att förbättra kontroll av avfallsrelaterade föroreningar. Dessa

program bör, där så är möjligt, bygga på befintlig eller planerad verksamhet

och bör:

a)

Utveckla och stärka den nationella kapaciteten för behandling och sä­ker hantering av avfall,

b)

omfatta översyn och reformering av den nationella avfallshanterings-politUcen för att göra det möjligt att kontrollera avfaUsrelaterade förore­ningar,

c)

uppmuntra länder att söka hantera sitt avfall inom sitt suveräna territo­rium och så nära produktionskällan som möjligt, i den mån detta är förenligt med en miljöanpassad och effektiv hantering. I en rad länder sker gränsöver­skridande transporter för att säkerställa att avfall hanteras pä ett miljöanpas­sat och effektivt sätt. Sådana transporter sker i överensstämmelse med be­stämmelser i konventionema pä detta område, inklusive dem som gäller för omräden som ligger utanför den nationella jurisdiktionen,

d)   utarbeta planer för hantering av mänskligt avfall, med beaktande av

utveckling och användning av lämplig teknik och tillgäng pä resurser för ge­

nomförande.

358

b) Information

Skr. 1992/93:13

21.31  Införande av krav och övervakning är två av de viktigaste medlen för

att fä kontroll över avfallsrelaterade föroreningar. Följande särskilda åtgär­

der är exempel på stödåtgärder som kan vidtas av internationella organ, som

t.ex. FN:s boende- och bebyggelsecentrum (HABITAT), UNEP och WHO:

a)

Att sammanställa och analysera det vetenskapliga stödet för den miljö­förstöring som orsakas av avfall i syfte att utforma och utfärda rekommende­rade vetenskapliga kriterier och riktlinjer för en miljöanpassad hantering av fast avfall,

b)

att rekommendera nationella och eventuellt lokala miljökrav baserade på vetenskapliga kriterier och riktlinjer,

c)

att i program och överenskommelser om tekniskt samarbete inkludera tillhandahällande av övervakningsutrastning och den utbildning som är nöd­vändig för att den skall användas,

d)   upprätta en informationscentral med omfattande nätverk på regional,

nationeU och lokal nivå för att samla och sprida information om alla aspekter

av avfallshantering, inklusive säkert omhändertagande.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

21.32  Stater bör, genom bilateralt och multilateralt samarbete, inklusive ge­

nom FN och andra interaationella organisationer,

a)

Välja, utveckla och harmonisera metoder och miljö- och hälsoriktlin-jer för säker avfallsdeponering och avfallshantering,

b)

följa utvecklingen (Kh sprida information om effektiviteten hos teknik för säker avfallshantering och metoder för att tillämpa den i länder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

21.33

Säkra avfaUshanteringsprogram behövs i såväl de utvecklade länderna som utvecklingsländerna. I de utvecklade länderna gäller det i första hand att förbättra systemen för att uppfylla högre miljökrav, medan det i utveck­lingsländema behövs stora investeringar för att bygga nya reningsanlägg­ningar.

21.34

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapiteli utveck­lingsländema till ca. 15 miljarder dollar, inklusive ca. 3,4 miljarder dollar från det intemationeUa samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av re­geringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

21.35                                                                                            Vetenskapliga riktlinjer och forskning om olika aspekter av åtgärder

-o

mot avfallsrelaterade föroreningar är av avgörande betydelse för att uppnå

målen i detta program. Regeringar och lokala myndigheter bör, i samarbete     Skr. 1992/93:13 med lämpliga internationella organisationer:

a)

Utarbeta riktlinjer och tekniska rapporter om t.ex. integrering av pla­nering för markanvändning i bebyggelse med avfallshantering, mUjökrav, olika alternativ vad gäller rening och säker hantering av avfall, behandling av industriavfall och avfallsupplag,

b)

bedriva forskning om viktiga frågor som t.ex. avfallsreningssystem tUl låg kostnad som kräver litet underhåll, säker slamhantering, behandling av industriavfaU och från miljösynpunkt säkra system för avfallshantering med enkel teknik,

c)

i enlighet med bestämmelserna i kapitel 34 överföra teknik för renings­processer för industriavfall genom bilaterala och multilaterala program för tekniskt samarbete samt i samarbete med näringslivet, inklusive stora och transnationeUa företag,

d)   koncentrera på att rehabilitera, driva och underhålla befintliga anlägg­

ningar och på tekniskt bistånd till förbättrad underhällsteknik, vflket senare

följs upp av planering och byggande av anläggningar för avfaUshantering,

e)   starta program för största möjliga användning av källsortering och sä­

ker hantering av miljöfariiga beståndsdelar i hushållsavfallet,

f)   säkerställa investeringar i och tillhandahållande av renhällningstjänster

samt vattenförsörjning, med lika stora och parallella insatser vad gäller inve­

steringar i och tillhandahållande av vattenreningsverk.

c) Kunskapsutveckling

21.36  Det behövs utbildning för att förbättra de nuvarande metoderna för

avfallshantering så att de omfattar säker hämtning och hantering av avfall.

Nedan ges exempel pä åtgärder som bör vidtas av regeringar i samarbete

med internationella organisationer:

a)

Att anordna både formell och intern utbildning om bekämpning av för­oreningar, avfaUshanteringsteknik och drift och underhäll av infrastruktur för avfallshantering. Program för personalutbyte mellan länder bör också startas,

b)

att anordna nödvändig utbildning för övervakning av avfallsrelaterade föroreningar och strukturer för att genomföra kontrollen.

d) Kapacitetsuppbyggnad

21.37  Institutionella reformer och kapacitetsuppbyggnad är nödvändiga för

att länder skaU kunna kvantifiera och minska avfallsrelaterade föroreningar.

Ätgärder för att uppnå detta mäl bör omfatta bl.a.:

a)

Att upprätta och stärka oavhängiga miljövårdsorgan pä nationell och lokal nivå. Internationella organisationer och givariänder bör stödja den nödvändiga förbättringen av personalens kompetens och anskaffande av ut­mstning,

b)

att ge miljövärdsorgän de befogenheter i rättsligt hänseende (Kh den ekonomiska kapaciteten som de behöver för att fullgöra sina uppgifter pä ett

effektivt sätt.

360

D. Att bygga ut system för avfallshantering

Skr. 1992/93:13

Bakgmnd

21.38 Vid sekelskiftet kommer det att finnas 2,0 mUjarder människor som

saknar tillgång till grundläggande sanitära anläggningar och det beräknas att

hälften av stadsbefolkningen i utvecklingsländema kommer att sakna funge­

rande system för hantering av fast avfall. Så mycket som 5,2 miljoner männi­

skor, inklusive 4 miljoner barn under 5 är, dör varje år i sjukdomar som orsa­

kas av avfall. Hälsoföljderna är särskUt svåra för städernas fattiga befolk­

ning. Hälso- och miljöeffekterna av bristfällig avfallshantering går emeller­

tid ut över de människor som bor i omräden där avfallshantering saknas och

leder till vatten-, markoch luftföroreningar inom större omräden. Det är av

största vikt att bygga ut och förbättra systemen för hämtning och säker han­

tering av avfall om det skall gå att få bukt med dessa föroreningar.

Mål

21.39  Det övergripande målet för detta program är att säkerställa renhåll­

nings- och avfallshanteringstjänster för aUa människor som är säkra ur miljö­

synpunkt. Regeringar bör, allt efter kapacitet (Kh tUlgängliga resurser och i

samarbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt:

a)

Senast år 2000 ha den nödvändiga kapaciteten vad gäller tekniska, eko­nomiska och mänskliga resurser för att tUlhandahåUa renhåUningstjänster som svarar mot behoven,

b)

senast år 2025 tUlhandahåUa fungerande avfaUshantering för alla stads­befolkningar,

c)

senast år 2025 säkerställa att heltäckande system för avfallshantering upprätthälls i städerna och att landsbygdsbefolkningen har tUlgäng tiU sani­tära system.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

21.40  Regeringar bör, aUt efter kapacitet och tUlgängliga resurser (Kh i sam­

arbete med FN och andra berörda organisationer, där så är lämpligt,

a)

skapa finansieringsmekanismer för utveckling av avfallshantering i ef­tersatta omräden, inklusive lämpliga metoder för att fä in intäkter från denna verksamhet,

b)

tillämpa principen om att förorenaren betalar, där sä är lämpligt, ge­nom att bestämma avgifter tUl belopp som återspeglar kostnaderna för tjäns­terna (Kh säkerställa att de som producerar avfall fullt ut betalar kostna­dema för en från miljösynpunkt säker hantering,

c)

uppmuntra till institutionalisering av lokalsamhällens deltagande i pla­nering och genomförande vad gäller hantering av fast avfall.

b) Information

21.41                                                                                           Regeringar bör, i samarbete med FN-organ och internationella orga-

3

nisationer, vidta följande åtgärder:

a)

Utveckla och tillämpa metoder för avfallsövervakning.

Skr. 1992/93:13

b)

samla (Kh analysera data som underlag för uppställande av mål och uppföljning av deras uppfyllelse,

c)

mata in information i globala informationssystem som bygger pä befint­liga system,

d)   stärka verksamheten i befintliga informationsnät för att sprida infor­

mation tUl särskilda målgrupper om tillämpning av innovativa och billiga al­

ternativ för avfallshantering.

c) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

21.42  Det finns många FN-program och bilaterala program som har tUl syfte

att installera vattenförsöijning och sanitära system för befolkningar som sak­

nar sådana. Samarbetsrådet för vatten och sanitetsteknUc är ett globalt fo­

rum som samordnar utvecklingsinsatser och uppmuntrar tUl samarbete. Med

hänsyn till det ökande antal fattiga stadsbefolkningar som saknar dessa

tjänster och behovet att dessutom lösa problemet med hantering av fast av­

fall behövs emellertid ytterligare mekanismer för att säkerställa en snabbare

utbyggnad av avfallshanteringssystem för städema. Det internationella sam­

fundet som helhet och utvalda FNorgan i synnerhet bör:

a)

Starta, efter FN-konferensen om miljö och utveckling, ett program för boendeinfrastmktur och boendemiljö, som också omfattar en central för spridning av information om avfallshanteringsfrägor, för att samordna verk­samheten hos alla organisationer inom FN-systemet som är verksamma inom detta område,

b)

ordna med avfallshanteringstjänster för dem som saknar sädana tjäns­ter och systematiskt rapportera om hur denna verksamhet framskrider,

c)

undersöka effektiviteten hos teknik och metoder för att bygga ut sy­stem för avfallshantering och finna nya vägar att påskynda denna process.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

21.43  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 7,5

miljarder dollar, inklusive ca. 2,6 mUjarder dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella vfllkor,

beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

21.44                                                                                            Regeringar och institutioner, tillsammans med icke-statliga organisa­

tioner, bör, i samarbete med vederbörande FN-organ, starta program i olika

utvecklingsländer för att bygga ut system för avfallshantering för befolk­

ningar som saknar dessa. Dessa program bör, där så är möjligt, bygga pä och

352

ändra inriktningen på befintiig eller planerad verksamhet.

21.45  Takten i utbyggnaden av system för avfallshantering skulle kunna ökas     Skr. 1992/93:13

genom ändringar i politiken på nationell och lokal nivä. Dessa ändringar bör

omfatta bl.a. följande:

a)

Att fullt ut godkänna och använda hela utbudet av billiga alternativ för avfallshantering, samt, där så är lämpligt, institutionalisera och reglera dessa inom ramen för etiska principer och bestämmelser,

b)

prioritera utbyggnad av system för avfallshantering, där så är nödvän­digt och lämpligt, till att omfatta samtliga bosättningar oavsett deras rättsliga ställning, med tonvikt pä att tillgodose behoven av avfallshantering där så­dan saknas, särskilt vad gäller den fattiga stadsbefolkningen,

c)

integrera tiUhandahållande och underhäll av system för avfallshante­ring med andra grandläggande system, t.ex. vattenförsörjning och dagvatte­navlopp.

21.46  Forskningsverksamhet skulle kunna byggas ut. Länder bör till exem­

pel, i samarbete med lämpliga internationella organisationer och icke-stat­

liga organisationer:

a)

Finna lösningar till och utrustning för avfallshantering inom mycket tätt befolkade områden och på små öar. Bland annat föreligger ett behov av lämpliga system för lagring och hämtning av avfall och kostnadseffektiva och hygieniska alternativ för hantering av mänskligt avfall,

b)

utarbeta och sprida rUctiinjer, fallstudier, översikter över den förda po­litiken och tekniska rapporter om lämpliga lösningar och metoder för till­handahållande av avfallshantering inom fattiga områden,

c)

starta kampanjer för att uppmuntra till aktivt lokalt deltagande, även av kvinnogrupper och ungdomsgrupper, i avfallshantering, särskilt vad gäller hushållsavfall,

d)   främja överföring av lämplig teknik mellan länder, särskilt teknik för

tättbefolkade områden.

c) Kunskapsutveckling

21.47

Internationella organisationer, nationella regeringar och lokala myn­digheter bör, i samarbete med icke-statliga organisationer, anordna målin­riktad utbildning om billiga alternativ för avfallshämtning och avfallshante­ring, särskilt teknik för planering och genomförande. Program för personal­utbyte mellan utvecklingsländerna bör också kunna ingå i utbildningen. Sär­skild tonvikt bör läggas pä att förbättra chefspersonalens ställning (Kh kom­petens inom organ med ansvar för avfallshantering.

21.48

Det mest effektiva sättet att effektivisera avfallshanteringen torde vara att förbättra administrativa metoder. FN, intemationella organisationer och finansiella institutioner bör, i samarbete med nationella regeringar och lokala myndigheter, utveckla informationssystem för lokala myndigheters dokumentation och redovisning och för effektivitetsbedömning samt göra dem operativa.

363

d) Kapacitetsuppbyggnad

Skr. 1992/93:13

21.49 Regeringar, institutioner och icke-statliga organisationer bör, i samar­bete med lämpliga organisationer inom FN-systemet, utveckla kapacitet för att genomföra program för hämtning och hantering av avfall inom områden där sådana system saknas. Åtgärderna inom ramen för dessa program bör bl.a, omfatta följande:

a)

Upprätta en särskild enhet inom ramen för den befintliga institutio­nella stmkturen för att med deltagande av befolkningen planera (Kh igång­sätta avfallshanteringssystem för fattiga samhällen där sådana saknas,

b)

ändra gällande regler för att tillåta användning av hela utbudet av bil­liga alternativ för avfaUshantering,

c)

bygga upp institutionell kapacitet och utarbeta ratiner för planering och igångsättning av avfallshanteringssystem.

364

Kapitel 22

Skr. 1992/93:13

Säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt avfall

Programområden

Att främja en säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt avfall

Bakgmnd

22.1

Radioaktivt avfall produceras såväl inom kärnbränslecykeln som inom andra tillämpningar där klyvbart material används (t.ex. radionuklider inom medicin, forskning och industri). Strålnings- och säkerhetsrisken från radio­aktivt avfall varierar mellan mycket liten i kortlivat, lågaktivt avfall och mycket stor vad gäller högaktivt avfall. Varje är produceras ca 200 000 m3 lågaktivt och medelaktivt avfall och 10 000 m3 högaktivt avfall (och dess­utom använt kärnbränsle för slutförvaring) från kärnkraftverk i hela värl­den. Dessa volymer ökar i takt med att fler kärnreaktorer tas i bmk och av­vecklas och användningen av radionuklider ökar. Det högaktiva avfallet in­nehåller ca 99% av radionukliderna och utgör följaktligen den största sträl-ningsrisken. Avfallsmängderna frän annan användning av klyvbara material är mycket mindre, normalt några tiotals kubikmeter eller mindre per år och land. Koncentrationen av aktivitet, särskilt inom slutna strålkällor, kan dock vara mycket hög, vilket gör det nödvändigt med mycket stränga strålskydds­åtgärder. Ökningen av avfallsmängderna bör följas kontinuerligt och nog­grant.

22.2

En säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt avfall, inklusive dess minimering, transport och hantering, är viktig med hänsyn till avfallets egenskaper. I de flesta länder med ett utbyggt kärnenergiprogram har tek­niska och administrativa åtgärder vidtagits för att genomföra ett avfallshan­teringssystem. I många andra länder, där ett kärnenergiprogram fortfarande är på förberedelsestadiet eller där klyvbara material endast används inom andra tillämpningar, behövs ändå sädana system.

Mål

22.3   Målet för detta programområde är att säkerställa att radioaktivt avfall

behandlas, transporteras, lagras och hanteras på ett säkert sätt för att skydda

människors hälsa och miljön inom ramen för en interaktiv och integrerad syn

på hantering och säkerhet vad gäller radioaktivt avfall.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

ll.A Stater bör, i samarbete med berörda internationella organisationer, där

så är lämpligt:

a) Främja politik och praktiska åtgärder för att minunera och begränsa,

365

där så är lämpligt, produktion av radioaktivt avfall och sörja för säker uppar-    Skr. 1992/93:13 betning, lagring, transport och förvaring,

b)

stödja ansträngningar inom lAEA att utarbeta och utfärda säkerhets­krav eller riktlinjer och uppförandekoder beträffande radioaktivt avfall som en internationellt accepterad basis för säker och miljöanpassad hantering och förvaring av radioaktivt avfall,

c)

främja i alla länder, särskilt utvecklingsländerna, säker lagring, tran­sport och hantering av radioaktivt avfall, inbegripet använda strålkällor och använt bränsle från kärnreaktorer, avsedda för slutförvaring genom att underlätta överföring av lämplig teknUc tUl dessa länder och/eller ätersänd-ning till strålkällornas leverantör efter användning i enlighet med gällande internationella bestämmelser eller riktiinjer,

d)   främja lämplig planering, inklusive miljökonsekvensbedömningar där

sä är lämpligt, för säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt avfall,

inbegripet krisberedskap, lagring, transport och förvaring, före och efter ak­

tiviteter som producerar sådant avfall.

b) Samarbete och samordning på intemationeU och regional nivå

22.5 Stater bör, i samarbete med berörda internationella organisationer, där så är lämpligt:

a)

I samarbete med vederbörande intemationella organisationer med an­svar för olika transportmedel, öka sina ansträngningar för att tillämpa IAEA:s uppförandekod för gränsöverskridande transporter av radioaktivt avfall, aktivt följa problematiken vad gäller sådana transporter, och därvid bl.a. överväga behovet av att sluta ett rättsligt bindande instrament pä detta område,

b)

anmoda Londonkonventionen om dumpning att påskynda arbetet med att avsluta sina studier om möjligheten av att ersätta det nuvarande frivilliga moratoriet på utsläpp av lågaktivt radioaktivt avfall tUl havs med ett förbud, med beaktande av försiktighetsprincipen, i syfte att snarast fatta ett väl­grundat beslut i denna fråga,

c)

inte främja eller tUläta lagring eller deponering av högaktivt, medelak­tivt eller lågaktivt radioaktivt avfall nära havsmiljöer utan att ha konstaterat att det föreligger vetenskapliga resultat, presterade i enlighet med gäUande internationellt överenskorrma principer och riktiinjer, som visar att sådan lagring eller deponering inte utgör en oacceptabel risk för människor eller havsmiljön och inte inkräktar pä annan legitim användning av havet; försik­tighetsprincipen bör tillämpas där så är lämpligt vid dessa överväganden,

d)   inte exportera radioaktivt avfall till länder som, individueUt eUer i en­

lighet med internationella överenskommelser, förbjuder unport av sådant

avfall, t.ex. parterna i Bamakokonventionen om förbud mot införsel till Af­

rUca och kontroll av gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall i

Afrika, 4:e Lomékonventionen eller andra konventioner på detta omräde

som innehåller sådana förbud,

e)   i enlighet med internationell rätt respektera beslut, i den män de gäller

staten i fråga, som fattas av parter i andra regionala miljökonventioner angå­

ende andra aspekter av säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt av-

355

fall.

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a)       Finansiering och kostnadsberäkning

22.6

Kostnaderna pä nationell nivå för hantering och förvaring av radioak­tivt avfall är stora och kommer att variera beroende pä vUken teknik som används.

22.7

Konferenssekretariatet har beräknat de internationella organisationer­nas totalkostnad per är (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redo­visas i detta kapitel till ca. 8 miljoner dollar. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

b)       VetenskapUga och tekniska medel

22.8    Stater bör, i samarbete med internationella organisationer, där så är

lämpligt:

a)

Främja forskning och utveckling vad gäller metoder för säker och mil­jöanpassad behandling, upparbetning och förvaring, inklusive djupgeolo-gisk förvaring av högaktivt radioaktivt avfall,

b)

genomföra forskning och utvärderingsprogram i syfte att utvärdera hälso- och miljöeffekterna av hantering av radioaktivt avfall.

c)       Kapacitetsuppbyggnad, inklusive kunskapsutveckling

22.9    Stater bör, i samarbete med berörda internationella organisationer, där

så är lämpligt, ge bistånd till utvecklingsländerna för att skapa och/eller

stärka infrastruktur för hantering av radioaktivt avfall, inklusive lagstiftning,

organisationer, utbildad arbetskraft och anläggningar för hantering, uppar­

betning, lagring och förvaring av avfall som produceras vid annan använd­

ning av klyvbara material än kärnenergiproduktion.

367

AVSNITT III. ATT STÄÄKA VIKTIGA

Skr. 1992/93:13

SAMHÄLLSGRUPPERS ROLL

Kapitel 23

Förord till avsnitt III

23.1

Av avgörande betydelse för ett effektivt genomförande av de mål, den politik och de mekanismer om vUka regeringar har enats för alla program­områden i Agenda 21 är ett engagemang och verkligt deltagande från alla samhällsgrappers sida.

23.2

En av de grundläggande fömtsättningama för att uppnå en hällbar ut­veckling är ett brett allmänt deltagande i beslutsprocessen. Dessutom har det på miljö- och utvecklingsområdet vuxit fram ett behov av nya former för deltagande. Detta omfattar bl.a. behovet för enskilda individer, grupper (Kh organisationer att delta vid utarbetandet av mUjökonsekvensbedömningar och informera sig om och delta i beslut, särskilt sådana som kan påverka de samhällen där de lever och arbetar. Enskilda individer, grapper och organi­sationer bör få tillgång till information av betydelse för miljö och utveckling som är tillgänglig hos nationella myndigheter, inklusive information om pro­dukter och åtgärder som har eller kan få betydande följder för mUjön och information om miljövårdsåtgärder.

23.3

Politik, definitioner eller regler som päverkar tillgång till och delta­gande av icke-statliga organisationer i arbetet inom de FN-institutioner el­ler -organ som deltar i genomförandet av Agenda 21 skall i lika hög grad gälla för alla viktiga samhällsgrupper.

23.4

De programområden som beskrivs nedan behandlar åtgärder för att uppnå ett verkligt socialt samarbete till stöd för gemensamma ansträng­ningar för en hällbar utveckling.

368

Kapitel 24

Skr. 1992/93:13

Globala åtgärder för kvinnor med sikte på en hållbar och rättvis utveckling

Programområde

Bakgrund

24.1    Det internationella samfundet har godkänt flera handlingsplaner och

konventioner som handlar om en fullständig, lUcaberättigad och positiv inte­

grering av kvinnor med all verksamhet som rör utveckling, särskilt de lång­

siktiga strategierna för förbättring av kvinnans ställning som antogs i Nai­

robi, ' och betonar kvinnors deltagande i nationellt och internationellt beva­

rande av ekosystem och åtgärder mot miljöförstöring. Ett flertal konven­

tioner, inklusive Konventionen om avskaffande av alla former av diskrimine­

ring mot kvinnor (generalförsamlingens resolution 34/180, bilaga) och ILO-

och UNESCOkonventioner har också antagits i syfte att fä slut pä könsdisk­

riminering och säkerställa tUlgäng för kvinnor tUl jord och andra resurser,

UtbUdning och säker sysselsättning pä lika villkor. 1990 ärs Världsdeklara­

tion om bams överlevnad, skydd (Kh utveckling med dess handlingsplan

(A/45/625, bilaga) är ocksä av betydelse i detta sammanhang. En föratsätt­

ning för ett effektivt genomförande av dessa program är att kvinnor deltar

aktivt i den ekonomiska och politiska beslutsprocessen, vilket också är avgö­

rande för ett framgångsrikt genomförande av Agenda 21 i sin helhet.

Mål

24.2    Följande mål föreslås för nationella regeringar:

a)

Att genomföra de långsiktiga strategierna för förbättring av kvinnans ställning som antogs i Nairobi, särskilt vad gäller kvinnors deltagande i natio­nellt och internationellt bevarande av ekosystem CKh åtgärder mot miljöför­störing,

b)

att öka andelen kvinnor bland beslutsfattare, planerare, tekniska råd­givare, företagsledare (Kh rådgivningspersonal pä miljö- och utvecklingsom­rådet,

c)

att överväga att före är 2000 utarbeta och utfärda en strategi för föränd­ringar som är nödvändiga för att avskaffa konstitutionella, rättsliga, admi­nistrativa, kulturella, beteendemässiga, sociala och ekonomiska hinder för kvinnors deltagande i full utsträckning i en hållbar utveckling och i det of­fentliga livet,

d)   att senast år 1995 skapa mekanismer på nationell, regional (Kh interna­

tionell nivå för att utvärdera genomförandet och effektema av utvecklings-

och miljöpolitik och program för kvinnor och att säkerställa att kvinnor bi­

drar tfll att uppnå och fär del av de fördelar som uppnås,

e) att utvärdera, se över, revidera och genomföra, allt efter omständighe-

' Rapport från Världskonferensen för granskning och utvärdering av resultaten av FNs

kvinnoårtionde: jämlikhet, utveckling och fred, Nairobi 15-26 juli 1985 (FN:s skriftse­

rie, försäljningsnr E.85.IV.10), kap. I, avsnitt A.

369

24 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

terna, läroplaner och undervisningsmaterial i syfte att inom formell och an-     Skr. 1992/93:13 nan utbildning samt utbildningsanstalter främja spridning till både kvinnor och män av kunskaper som är av betydelse för jämställdhet och värdering av kvinnornas roll, i samarbete med icke-statliga organisationer,

f)   att utforma och genomföra en tydlig regeringspolitik och nationella

riktlinjer, strategier och planer för att uppnå jämställdhet inom alla delar av

samhä!!et, inbegripet främjande av läsoch skrivkunnighet, utbildning, yrkes­

utbildning, näring och hälsa för kvinnor och deltagande i nyckelställningar

inom beslutsprocessen och i miljövårdsförvaltning, särskilt vad gäller kvin­

nors tillgång till resurser, genom att underlätta bättre tillgäng till alla former

av krediter, särskilt inom den informella sektorn, och åtgärder för att säker­

ställa kvinnors rätt att äga jord och få tillgång till insatsvaror för jordbruket

och jordbruksredskap,

g)   att med hänsyn till de särskilda förhållandena i varje land prioritera

genomförande av åtgärder för att säkerställa att kvinnor och män har samma

rätt att under frihet och ansvar besluta om hur mänga barn de skall ha och

med vilka mellanrum samt att de har tillgång till information, utbildning och

medel så att de kan utöva denna rätt utan inskränkning i deras frihet, värdig­

het och personliga värderingar,

h) att överväga att anta, stärka och genomföra lagstiftning som förbjuder våld mot kvinnor och vidta alla nödvändiga administrativa och sociala ätgär­der och ätgärder inom utbildningsväsendet för att avskaffa våld mot kvinnor i alla dess former.

Åtgärder

24.3 Regeringar bör aktivt verka för att genomföra följande:

a)

Ätgärder för att se över sin politik och utarbeta planer för att öka ande­len kvinnor som deltar som beslutsfattare, planerare, chefer, forskare och tekniska rådgivare i utformning, utveckling och genomförande av politik och program för en hållbar utveckling,

b)

åtgärder för att stärka och skapa förutsättningar för kvinnobyräer, icke-statliga kvinnoorganisationer och kvinnogrupper att bidra till att för­bättra kapacitet för en hållbar utveckling,

c)

åtgärder för att avskaffa analfabetism bland kvinnor och öka inskriv­ningen av kvinnor och flickor i läroanstalter, främja målet att flickor och kvinnor skall ha allmän tillgång till grandskole- och gymnasieutbildning och öka utbildningsmöjligheterna för kvinnor och flickor inom vetenskap och teknik, särskilt inom högre utbildning,

d)   program för att främja en minskning av kvinnors och flickors tunga ar­

betsbörda i och utanför hemmet genom att regeringar, lokala myndigheter,

arbetsgivare och andra lämpliga organisationer inrättar fler daghem med

överkomliga avgifter CKh genom att kvinnor och män delar på hushållsarbe­

tet pä lika villkor och program för att främja användning av miljöanpassad

teknik som har utformats, utvecklats och förbättrats i samråd med kvinnor

samt tillgäng till rent vatten, en effektiv bränsleförsörjning och acceptabla

sanitära anläggningar,

e) program för att införa och stärka förebyggande och kurativ hälsovård,

370

som omfattar hälsovård i samband med barnafödande som är kvinnoinrik- Skr. 1992/93:13 tad, kvinnostyrd, säker och effektiv samt överkomlig, tillgänglig och an­svarsfull planering av familjestorlek och familjehälsovård utan inskränkning i kvinnors frihet, värdighet och personliga värderingar. Programmen bör vara inriktade på att tillhandahålla heltäckande hälsovård, inklusive prena­tal värd, utbildning och information om hälsa och ansvarsfullt föräldraskap, oeh bör ge alla kvinnor möjlighet att amma sina barn åtminstone under de första fyra månaderna efter födseln. Programmen bör till fullo stödja kvin­nors produktiva och reproduktiva roll och välbefinnande och bör särskUt uppmärksamma behovet att ge alla barn likvärdig och förbättrad hälsovård samt minska risken för dödlighet och sjukdomar hos mödrar och bam,

f)   program för att stödja och stärka jämställdhet på arbetsmarknaden och

en rättvis lön för kvinnor inom de formella och informella sektorerna med

fungerande ekonomiska, politiska och sociala stödsystem och tjänster, inklu­

sive barnomsorg, särskilt daghem och föräldraledighet och lika tiUgäng tUl

krediter, jord och andra naturliga resurser,

g)   program för att skapa banksystem pä landsbygden i syfte att underlätta

och öka landsbygdskvinnors tillgång tUl krediter och till insatsvaror för jord­

bruket och jordbruksredskap,

h) program för att utveckla konsumentmedvetenhet och aktivt delta­gande av kvinnor, med betoning av deras avgörande roll för att åstadkomma de förändringar som behövs för att minska eller avskaffa ohållbara konsum­tions- och produktionsmönster, särskilt i industriländerna, för att uppmuntra till investeringar i miljöanpassad produktion och främja en miljömässigt och socialt positiv industriutveckling,

i) program för att avskaffa svåratrotade negativa bilder, stereotyper, atti­tyder och fördomar mot kvinnor genom förändringar av socialiseringsmöns­ter, medierna, reklam samt formell och annan utbildning,

j) ätgärder för att följa upp utvecklingen pä dessa områden, inklusive ut­arbetande av en gransknings- och utvärderingsrapport innehållande rekom­mendationer som skall läggas fram för Världskonferensen om kvinnor är 1995.

24.4

Regeringar uppmanas att ratificera alla konventioner om kvinnor, om de inte redan har gjort detta. De som har ratificerat konventioner bör införa rättsliga, konstitutionella och administrativa förfaranden för att införliva de överenskomna rättigheterna med nationell lagstiftning och bör anta åtgärder för att förverkliga dessa i syfte att stärka kvinnors rättsliga kapacitet för del­tagande i full omfattning och pä lika villkor i beslut om en häUbar utveckling.

24.5

Stater som är parter i Konventionen om avskaffande av aUa former av diskriminering mot kvinnor bör senast är 2000 se över och föreslå ändringar i denna i avsikt att stärka de delar av konventionen som berör miljö och ut­veckling, med särskilt beaktande av frågan om tUlgång och berättigande tUl naturresurser, teknik, kreativa banktjänster och billiga bostäder samt åtgär­der mot föroreningar och gifter i hemmet och på arbetsplatsen. Parterna bör ocksä klarlägga konventionens tillämplighet vad gäller miljö- och utveck­lingsfrågor (Kh begära att Kommittén för avskaffande av dislcriminering mot

kvinnor utarbetar riktlinjer om hur sådana frågor skall rapporteras, vilket

371

krävs enligt vissa artiklar i konventionen.

A.  Frågor som kräver skyndsamma åtgärder

Skr. 1992/93:13

24.6

Länder bör skyndsamt vidta åtgärder för att avvärja den snabba miljö­mässiga och ekonomiska förstöring som pågår i utvecklingsländerna och som oftast påverkar kvinnor och barn pä landsbygden, som drabbas av torka, ökenspridning och avskogning, väpnade konflikter, naturkatastrofer, giftigt avfall och verkningarna av användningen av olämpliga jordbrukskemikalier.

24.7

För att uppnå dessa mäl bör kvinnor delta i full utsträckning i besluts­processen och i genomförande av ätgärder för en hällbar utveckling.

B. Forskning, datainsamling och spridning av information

24.8    Länder bör, i samarbete med akademiska institutioner och lokala

kvinnliga forskare, utveckla databaser på grandval av jämställdhetskriterier,

informationssystem (Kh forskning och politiska analyser inriktade på all­

mänt och aktivt deltagande för följande omräden:

a)

Kvinnors kunskaper och erfarenheter av förvaltning och bevarande av naturresurser, vilka skall tillföras databaser och informationssystem för häll­bar utveckling,

b)

effekterna på kvinnor av strukturanpassningsprogram. I forskningen om strakturanpassningsprogram bör särskild uppmärksamhet riktas pä de effekter som drabbar kvinnor hårdast, bl.a. nedskärningar av social service, utbildning och hälsovård och avskaffandet av subventioner pä mat och bränsle,

c)

effekterna på kvinnor av miljöförstöring, särskilt torka, ökenspridning, giftiga kemikalier och väpnade konflikter,

d)   analyser av de strakturella sjunbanden mellan relationerna mellan kö­

nen och miljö- och utvecklingsfrågor,

e)   inberäkning av värdet av obetalt arbete, inklusive sädant som för när­

varande betecknas som "hemarbete", i mekanismer för resursredovisning

för att ge en klarare bild av värdet av kvinnors bidrag tUl ekonomin, på

grundval av de reviderade riktlinjerna för FN-systemets nationalräkenska­

per som skall utkomma 1993,

f)   åtgärder för att utveckla miljöanalyser, sociala analyser och analyser av

olika effekter på kvinnor och män som ett nödvändigt steg i utveckling och

övervakning av program (Kh politik,

g)   program för att skapa utbUdnings-, forsknings- och resurscentra pä

landsbygden och i städerna i säväl de utvecklade länderna som utvecklings­

länderna som kan tjäna syftet att informera kvinnor om miljöanpassad tek­

nik.

C. Samarbete och samordning på intemationell och regional

nivå

24.9    FN:s generalsekreterare bör granska hur väl alla FN-institutioner, in­

begripet sådana med särskild inriktning på kvinnans roll, uppfyller utveck­

lings- och miljömål och avge rekommendationer om förstärkning av deras

kapacitet. Institutioner som särskilt skall uppmärksammas i detta samman-

372

häng är bl.a. FN:s kvinnokommission och dess sekretariat (vid FN:s Center Skr. 1992/93:13 för social utveckling och humanitära frågor i Wien), Förenta nationernas ut­vecklingsfond för kvinnor (UNIFEM), Internationella forsknings- och ut­bildningsinstitutet för kvinnornas utveckling (INSTRAW) och de regionala kommissionernas kvinnoprogram. Vid granskningen bör övervägas hur mil­jö- och utvecklingsprogrammen inom varje FN-organ kan stärkas för att ge­nomföra Agenda 21 och hur kvinnofrågor kan införlivas med program och beslut om en hållbar utveckling.

24.10

Varje organ inom FN-systemet bör se över antalet kvinnor på höga poster inom beslutsprocessen och, där så är lämpligt, anta program för att öka detta antal i enlighet med Ekonomiska och sociala rådets resolution 1991/17 om förbättring av kvinnors status inom sekretariatet.

24.11

UNIFEM bör inleda regelbundna samråd med givarländerna, i sam­arbete med UNICEF, med sikte pä att främja operativa program och projekt om hällbar utveckling som kan stärka kvinnors deltagande, särskilt vad gäl­ler kvinnor med låga inkomster, i hällbar utveckling och i beslutsprocessen. UNDP bör utse en kontaktperson för kvinnor vad gäller utvecklings- och miljöfrågor inom vart och ett av dess representantkontor för att ge informa­tion och främja utbyte av erfarenheter och information inom dessa omräden. FN-organ, regeringar och icke-statiiga organisationer som deltar i uppfölj­ningen av konferensen och genomförandet av Agenda 21 bör tUlförsäkra att jämställdhetshänsyn beaktas i full utsträckning i all politik och samtliga pro­gram och åtgärder.

Medei för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

24.12  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 40

miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansieUa villko­

ren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

373

Kapitel 25

Skr. 1992/93:13

Barn och ungdomars roll för hållbar utveckling 

Inledning

25.1    Ungdomen utgör nästan 30%i av världens befolkning. Ungdomens del­

tagande i beslutsprocessen pä miljö- och utvecklingsområdet och i genomfö­

rande av program är avgörande för att Agenda 21 skall lyckas på lång sikt.

Programområden

A. Att främja ungdomens roll och aktiva deltagande i skydd av miljön och främjande av ekonomisk och social utveckling

Bakgrand

25.2

Det är av största vUct att ungdomen frän hela världen aktivt deltar pä alla nivåer i beslutsprocessen eftersom den päverkar deras liv idag och inne­bär konsekvenser för deras framtid. Fömtom deras intellektuella bidrag och deras förmåga att mobUisera stöd bidrar de med unika perspektiv som behö­ver beaktas.

25.3

Talrika ätgärder och rekommendationer inom det intemationella sam­fundet har föreslagits för att säkerställa att ungdomen fär en säker (Kh sund framtid, inbegripet en god mUjö, en bättre levnadsstandard och tUlgäng tUl utbildning och arbete. Dessa frågor behöver behandlas inom ramen för ut­vecklingsplanering.

Mäl

25.4

Varje land bör, i samråd med sina ungdomsgrapper, inleda en process för att främja en dialog mellan ungdomsgrapper och regeringen och andra beslutande instanser på alla nivåer (Kh skapa mekanismer som ger ungdo­men tillgång till information och tUlfälle att ge sina synpunkter pä regerings­beslut, bl.a. vad gäller genomförandet av Agenda 21.

25.5

Varje land bör senast år 2000 se tUl att mer än 50% av dess ungdom på grandval av en balans mellan könen är inskrivna eller har tUlgäng till lämplig gymnasieutbildning eller liknande utbildning eller yrkesutbildning genom att är för är öka deras deltagande i och tUlgäng till denna.

25.6

Varje land bör ta initiativ i sjfte att minska dagens ungdomsarbetslös­het, särskilt om den är oproportionerligt hög jämfört med den allmänna ar­betslösheten.

25.7

Vaije land och FN bör stödja främjande och skapande av mekanismer som ger ungdomen representation inom alla FN-processer sä att de kan på­verka dessa.

25.8

Varje land bör bekämpa brott mot mänskliga rättigheter riktade mot

374

ungdomar, särskilt unga kvinnor och flickor, och bör överväga att ge alla     Skr. 1992/93:13 ungdomar det rättsskydd, de färdigheter oeh möjligheter och det stöd de be­höver för att kunna förverkliga sina personliga, ekonomiska och sociala am­bitioner och möjligheter.

Åtgärder

25.9    Regeringar bör, i enlighet med sina strategier, vidta åtgärder för att:

a)

Införa förfaranden som senast 1993 skapa förutsättningar för samråd med och eventuellt deltagande av ungdomar av båda könen i beslutsproces­ser på miljöområdet på lokal, nationell och regional nivå,

b)

främja en dialog med ungdomsorganisationer beträffande utformning och utvärdering av planer och program på miljöområdet eller utvecklingsfrå­gor,

c)

beakta rekommendationer från intemationella, regionala och lokala ungdomskonferenser och andra fora som ger ungdomar insikter i social och ekonomisk utveckling och resurshantering vid utformning av politiken på detta omräde,

d)   tillförsäkra alla ungdomar tillgång tUl alla slags utbUdning, skapa alter­

nativa inlärningsstrukturer, säkerstäUa att utbildning svarar mot ungdomens

ekonomiska och sociala behov och att läroplaner omfattar begreppen miljö­

medvetenhet och hällbar utveckling samt bygga ut yrkesutbildningen, med

användning av innovativa metoder för att förbättra praktiska färdigheter,

t.ex. miljöspaning,

e)   i samarbete med berörda ministerier och organisationer, inklusive ung­

domsrepresentanter, utarbeta och genomföra strategier för att skapa alter­

nativa sysselsättningstillfällen och anordna nödvändig utbUdning för unga

kvinnor och män,

f)   tillsätta arbetsgrupper där ungdomar och icke-statiiga ungdomsorgani­

sationer är representerade för att utarbeta folkbUdnings- CKh medvetande­

program som är särskilt inriktade på ungdomen och berör frågor som är vik­

tiga för ungdomen. Dessa arbetsgrapper bör utnyttja formella och andra un­

dervisningsmetoder för att nå största möjliga publik. Nationella (Kh lokala

medier, icke-statliga organisationer, företag och andra organisationer bör

medverka i dessa arbetsgrapper,

g)   ge stöd till program, projekt, nätverk, nationella organisationer och

icke-statliga ungdomsorganisationer för att följa upp programmens genom­

förande, varvid ungdomar bör uppmuntras att delta i val, utformning, ge­

nomförande och uppföljning av projekt,

h) ta med ungdomsrepresentanter i sina delegationer till internationella möten, i enlighet med generalförsamlingens resolutioner i detta syfte som antogs 1968,1977,1985 och 1989.

25.10  FN och intemationeUa organisationer som svarar för ungdomspro­

gram bör vidta åtgärder för att:

a)

Se över sina ungdomsprogram och bedöma möjligheterna till en bättre samordning mellan dem,

b)

förbättra spridningen av relevant information tUl regeringar, ungdoms-

375

organisationer och andra icke-statliga organisationer beträffande ungdom-     Skr. 1992/93:13 ens nuvarande ståndpunkter och aktiviteter samt granska och följa upp ge­nomförandet av Agenda 21,

c) främja FN:s fond för internationella ungdomsåret och samarbeta med ungdomsrepresentanter vid dess förvaltnmg, med särskUd betoning pä be­hoven hos ungdomar frän utvecklingsländerna.

Medel för genomförande

Finansiering och kostnadsberäkning

25.11  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 1,5

miljoner dollar från det intemationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema (Kh finansieUa villko­

ren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier oeh

program som regeringarna beslutar att genomföra.

B. Barnens roll för en hållbar utveckling 

Bakgrund

25.12  Bam kommer inte endast att ta över ansvaret för att vårda jorden,

utan i mänga utvecklingsländer utgör de nästan hälften av befolkningen.

Dessutom är bam i både utvecklingsländerna (Kh industriländema särskilt

utsatta för verkningama av miljöförstöring. De är också mycket medvetna

anhängare av miljötänkande. Bamens särskUda intressen behöver beaktas

fullt ut i deltagandepr(Kessen på mUjö- oeh utvecklingsområdet för att säkra

att de åtgärder som vidtas för att förbättra miljön får en hållbar verkan.

Mål

25.13  Regeringar bör, i enlighet med sin politik, vidta ätgärder för att:

a)

Säkerställa bams överlevnad, skydd och utveckling i enlighet med de mål som antogs av 1990 års Bamtoppmöte, 

b)

säkerställa att bamens intressen beaktas fullt ut under deltagandepro­cessen för en hållbar utveckling och förbättring av miljön.

Åtgärder

25.14  Regeringar bör vidta aktiva åtgärder för att:

a)

Genomföra program som syftar tUl att uppfylla de mål för 90-talet på miljö- och utvecklingsområdet som gäller barn, särskUt hälsa, näring, utbUd­ning, läs- (Kh skrivkunnighet (Kh minskning av fattigdom,

b)

ratificera Konventionen om bamens rättigheter (generalförsamlingens resolution 44/25 av den 20 november 1989, bilaga) (Kh genomföra den ge­nom att tillgodose bams och ungdoms grandläggande behov,

' Se A/45/625, bUaga.

376

c)   främja ätgärder avseende primär miljövård som tillgodoser samhällens     Skr. 1992/93:13

grandläggande behov, förbättra miljön för barn inom deras hushåll (Kh sam­

hällen (Kh uppmuntra till att lokala befolkningar, inklusive kvinnor, ung­

domar, barn och urinvånare, deltar (Kh ges rätt att delta i en integrerad lokal

resurshantering, särskilt i utvecklingsländema,

d)   utvidga utbUdningsmöjligheterna för barn och ungdom, inklusive ut­

bildning i miljö- (Kh utvecklingsansvar, med tonvikt pä utbUdning för filekor,

e)   mobilisera samhällen genom skolor och lokala häls(Kentraler så att

barn och deras föräldrar blir effektiva katalysatorer för att höja samhällenas

medvetande vad gäUer mUjöfrågor,

f)   införa förfaranden som underlättar beaktande av frägor som berör bam

inom all politik och alla strategier för mUjö och utveckling på lokal, regional

(Kh nationeU nivä, inbegripet frågor om fördelning av och rätt till naturre­

surser, bostäder (Kh rekreation (Kh bekämpning av föroreningar och giftiga

ämnen i såväl landsbygds- som stadsområden.

25.15  Intemationella och regionala organisationer bör samarbeta inom de

föreslagna områdena. UNICEF bör upprätthålla ett samarbete med andra

FN-organ, regeringar (Kh icke-statliga organisationer för att utveckla pro­

gram för barn för att mobUisera bam tUl deltagande i ovannämnda åtgärder.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

25.16  Finansieringsbehoven för merparten av de ovan nämnda åtgärderna

ingår i beräkningar för andra program.

b) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

25.17  De ätgärder som beskrivs här bör underlätta ätgärder för kapacitets­

uppbyggnad och UtbUdningsverksamhet som behandlas i andra kapitel i

Agenda 21.

377

Kapitel 26

Skr. 1992/93:13

Att erkänna och stärka ursprungsbefolkningars och deras samhällens roll

Programområde 

Bakgmnd

26.1

Ursprangsbefolkningar och deras samhällen har ett historiskt förhäl­lande till de områden de bebor (Kh härstammar i regel från de ursprangliga invånarna inom dessa områden. Med utttycket "områden" förstås i detta ka­pitel även miljön i de omräden som människoma genom hävd bebor. Ur­sprungsbefolkningar och deras samhäUen utgör en betydande andel av värl­dens befolkning. De har inom loppet av mänga generationer utvecklat en traditionell helhetssyn och kunskaper om sina områden samt dessa områ­dens naturresurser och miljö. Ursprangsbefolkningar (Kh deras samhällen skall åtnjuta mänskliga rättigheter och grandläggande friheter i full omfatt­ning utan hinder eller diskriminering. Deras förmåga att delta i fuU utsträck­ning i processen mot en hållbar utveckling inom sina områden har ofta varit begränsad tUl följd av ekonomiska, sociala och historiska faktorer. Med tanke på sambandet mellan den naturliga miljön och dess hållbara utveck­ling och ursprangsbefolkningars kulturella, sociala, ekonomiska och fysiska välbefinnande bör nationella och internationella insatser för att genomföra en miljöanpassad och hällbar utveckling beakta, anpassas tUl, främja och stärka ursprailgsbefolkningars och deras samhällens roll.

26.2

Några av de mäl som ingär i målen och åtgärdema inom detta program­område ingår redan i sädana internationella rättsliga instmment som ILO-konventionen om ursprangs- och stambefolkningar (nr 169) (Kh tas med i utkastet till en allmän förklaring om ursprangsbefolkningars rättigheter, som utarbetas av FNs arbetsgrapp för ursprangsbefolkningar. Interaationella året för världens ursprangsbefolkningar (1993), som utlystes av generalför­samlingen i dess resolution 45/164 av den 18 december 1990, utgör ett lämp­ligt tUlfälle för att mobilisera ytterligare intemationellt, tekniskt och finan­siellt samarbete.

Mål

26.3    I fullt utvecklat samarbete med ursprangsbefolkningar (Kh deras sam­

hällen bör regeringar och, där så är lämpligt, mellanstatliga organisationer

sträva efter att uppfylla följande mål:

a) Att inleda en process för att bemyndiga urspmngsbefolkningar och de­ras samhäUen genom bl.a. följande åtgärder:

i)   Att anta eller stärka lämplig politik (Kh/eller rättsliga instrament på

nationell nivå,

ii) att erkänna att ursprangsbefolkningars och deras samhällens omrä­

den bör skyddas frän verksamhet som inte är mUjöanpassad eller

som de berörda människorna betraktar som socialt och kulturellt

olämplig,

'°

iii) att erkänna deras värderingar, traditionella kunskaper och metoder    Skr. 1992/93:13 för resurshantering för att främja en miljöanpassad och hållbar ut­veckling,

iv) att erkänna att ett traditionellt och direkt beroende av fömybara resurser och ekosystem, inklusive hållbara skördemetoder, även i fortsättningen är livsviktigt för ursprangsbefolkningars och deras samhällens kulturella, ekonomiska och fysiska välbefinnande,

v) att utveckla och stärka nationella tvistlösningsförfaranden för att lösa problem rörande bosättning och resurshantering,

vi) att stödja alternativa mUjöanpassade produktionsmetoder för att säkerställa deras valmöjligheter när det gäller att förbättra sin livs­kvalitet så att de aktivt kan delta i en hållbar utveckling,

vii) att förbättra kapacitetsuppbyggnad för ursprungssamhällen på grundval av anpassning till och utbyte av traditionella erfarenheter, kunskaper och resurshanteringsmetoder för att säkerstäUa deras hållbara utveckling,

b)

anta, där sä är lämpligt, förfaranden för att stärka ursprangsbefolk­ningars och deras samhällens aktiva deltagande i utformningen på nationell nivå av politik, lagar och program avseende resurshantering och andra ut­vecklingsprocesser som kan påverka dem samt initiativ till förslag från deras sida beträffande sädan politik och sädana program,

c)

främja ursprangsbefolkningars och deras samhällens deltagande på na­tioneU och lokal nivå i strategier för resurshantering och bevarande och andra program som har startats för att stödja och följa upp strategier för en hållbar utveckling, t.ex. de som föresläs inom andra programområden i Agenda 21.

Åtgärder

26.4    Vissa ursprangsbefoUcningar och deras samhällen kan i enlighet med

nationell lagstiftning komma att kräva större kontroll över sina områden,

självständig hantering av sina resurser, deltagande i utvecklingsbeslut som

angår dem, inklusive, där sä är lämpligt, deltagande i inrättandet eller för­

valtningen av skyddade omräden. Här följer exempel på särskilda ätgärder

som regeringar kan vidta:

a)

Överväga att ratificera och tillämpa befintliga internationella konven­tioner om ursprungsbefolkningar och deras samhällen (om de inte redan har gjort detta) CKh ge sitt stöd för att generalförsamlingen skall anta en deklara­tion om ursprungsbefolkningars rättigheter,

b)

anta eller stärka en lämplig politik eller rättsliga instrument för skydd av urspmngsbefolkningars immateriella (Kh kulturella rättigheter och rätten att bevara hävdvunna och administrativa system och förfaranden,

26.5    FN-organisationer och andra internationella utvecklingsorgan och fi­

nansiella organisationer och regeringar bör, med urspmngsbefolkningars

och deras samhällens aktiva deltagande, vidta följande ätgärder för att bl.a.

förena deras värderingar, uppfattningar (Kh kunskaper, inklusive det unika

bidrag som görs av kvinnor frän urspmngsbefolkningar, med resurshantering

och annan politUc och andra program som kan påverka dem:

'

a)   Utse en särskild kontaktperson inom vaije internationell organisation     Skr. 1992/93:13

(Kh organisera årliga möten för samordning mellan organisationer i samråd

med regeringar (Kh ursprungsbefolkningars organisationer, där så är lämp­ligt, och utarbeta ett förfarande inom och meUan de operativa organen för att bistå regeringar när det gäller att säkerställa att ursprangsbefolkningars synpunkter pä ett konsekvent och samordnat sätt inarbetas vid utformning och genomförande av politik och program. Enligt detta förfarande bör urs­prangsbefolkningar (Kh deras samhällen informeras och konsulteras och tUl-lätas att delta i nationella beslutsprocesser, särskilt vad gäUer regionala och intemationella samarbetsinsatser. Dessutom bör denna politik och dessa program fullt ut beakta strategier baserade på lokala initiativ frän ursprangs­befolkningar,

b)

ge tekniskt och ekonomiskt bistånd till kapacitetsuppbyggnadsprog­ram för att stödja en hällbar självständig utveckling för ursprangsbefolk­ningar och deras samhällen,

c)

stärka forsknings- och utbildningsprogram som syftar tUl att:

i) Uppnå en bättre förståelse av ursprangsbefolkningars kunskaper (Kh erfarenheter på mUjöområdet (Kh tUlämpa dessa i lösningar för dagens utvecklingsproblem,

ii) effektivisera ursprungsbefolkningars system för resurshantering, t.ex. genom att främja anpassning och spridning av lämpliga tek­niska uppfinningar,

d)   bidra tUl ursprangsbefolkningars och deras samhäUens ansträngningar

vad gäller resurshantering (Kh strategier för bevarande (t.ex. sädana som

kan konuna att utvecklas i samband med lämpliga projekt som finansieras

av Globala mUjöfacUiteten (Kh Handlingsplanen för tropiskt skogsbmk) (Kh

andra programområden i Agenda 21, inklusive program för att samla, analy­

sera (Kh använda information till stöd för projekt för en hållbar utveckling.

26.6    Regeringar bör, i fuUt samarbete med ursprangsbefolkningar (Kh deras

samhällen, när det är lämpligt:

a)

Utarbeta eller stärka nationeUa förfaranden för samråd med ur­sprangsbefolkningar och deras samhällen i syfte att beakta deras behov och förena deras värderingar och traditionella och andra kunskaper och metoder med nationell politik och nationella program inom resurshantering cKh beva­rande och andra utvecklingsprogram som angår dem,

b)

samarbete pä regional nivå, där så är lämpligt, för att söka lösa ur-sprangsbefoUcningars problem i syfte att erkänna (Kh stärka deras delta­gande i en hållbar utveckling.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

26.7    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-2000)

för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 3 miljoner

doUar från det intemationeUa samfundet i bidrag eller förmänliga krediter.

Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats

380

av regeringama. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive    Skr. 1992/93:13 ickekoncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Rättsliga och administrativa ramar

26.8    Regeringar bör, i samarbete med de berörda urspmngsbefolkningarna,

beakta ursprungsbefolkningars och deras samhällens rättigheter och skyldig­

heter i nationell lagstiftning, med hänsyn tUl de särskilda förhållandena i

landet. Utvecklingsländerna kan behöva tekniskt bistånd för att genomföra

dessa ätgärder.

c) Kunskapsutveckling

26.9    Intemationella biståndsorgan och regeringar bör ge ekonomiska och

andra resurser till utbildning för ursprungsbefolkningar och deras samhällen

i syfte att bygga upp deras kapacitet för att uppnå en hållbar egenutveckling

och bidra till och delta i en hållbar och rättvis utveckling på nationell nivä.

Särskild tonvikt bör läggas vid att stärka rollen för kvinnor från ursprungsbe­

folkningar.

381

Kapitel 27

Skr. 1992/93:13

Att Stärka de icke-statliga organisationernas roll: Samarbetspartners för en hållbar utveckling

Programområde

Bakgrand

27.1

Icke-statliga organisationer spelar en viktig roll för att skapa och ge­nomföra en demokrati med reellt medinflytande. Deras trovärdighet beror på den ansvarskännande och konstraktiva roll som de spelar i samhället. Sä­väl formellt och informellt upprättade organisationer som rörelser pä gräs­rotsnivå bör erkännas som samarbetspartners när de gäller att genomföra Agenda 21. Den självständiga roll som spelas av icke-statliga organisationer inom samhället kräver ett aktivt deltagande. Självständighet är därför en viktig egenskap hos dessa organisationer och en föratsättning för aktivt del­tagande och reellt medinflytande.

27.2

En av de största utmaningar som världssamfundet stär inför när det nu söker ersätta ohållbara utvecklingsmönster med en miljöanpassad och håll­bar utveckling är behovet av att framkalla en känsla av gemensam föresatts inom alla samhällssektorer. UtsUcterna till framgång i denna strävan beror på om det finns en vilja inom alla sektorer att delta i ett verkligt socialt sam­arbete och en dialog gmndade på respekt för alla deltagares självständiga roll, ansvar och särskUda kompetens.

27.3

Icke-statliga organisationer, inbegripet ideella organisationer repre­senterande de grupper tUl vUka detta avsnitt i Agenda 21 riktar sig, har en mångårig och mångsidig erfarenhet, kompetens och kapacitet inom sådana områden som är av särskild betydelse för genomförande och uppföljning av den mUjöanpassade och socialt ansvarsfulla hållbara utveckling som är det genomgående temat för Agenda 21. De icke-statliga organisationema utgör således ett globalt nät som bör utnyttjas, stödjas och stärkas för att kunna bidra till de ansträngningar som görs för att uppnå dessa gemensamma mäl.

27.4

För att säkerställa att de icke-statliga organisationema lämnar det bi­drag som de har kapacitet för bör man verka för största möjliga kommunika­tion och samarbete mellan ä ena sidan internationella organisationer, cen­tralregeringar och kommunala organ och å andra sidan icke-statliga organi­sationer i de institutioner som ges i uppdrag att genomföra Agenda 21 samt i de program som utformas för detta ändamål. Det blir ocksä nödvändigt för de icke-statliga organisationerna att främja samarbete och kommunikation sinsemellan för att kunna medverka mera effektivt vid genomförandet av en hällbar utveckling.

Mål

27.5    Samhället, regeringar och internationella organ bör utveckla mekanis­

mer som gör det möjligt för ickestatliga organisationer att på ett ansvarsfullt

382

och effektivt sätt medverka som samarbetspartners i processen mot en mil-     Skr. 1992/93:13 jöanpassad och hällbar utveckling.

27.6

För att stärka de icke-statliga organisationemas roll som sociala samar­betspartners bör FN-systemet CKh nationella regeringar i samråd med dessa organisationer inleda en översyn av de formella reglerna oeh mekanismerna för organisationernas engagemang pä alla niväer frän beslutsfattande till ge­nomförande.

27.7

Senast 1995 bör en konstmktiv dialog ha upprättats på nationell nivä mellan alla regeringar och icke-statliga organisationer och deras egna kon­taktnät i syfte att erkänna och stärka deras respektive roller vid genomföran­det av en miljöanpassad och hällbar utveckling.

27.8

Regeringar och internationella organ bör verka för och tUlåta att icke-statiiga organisationer deltar i skapandet, upprättandet cKh utvärderingen av officiella mekanismer och formella regler för uppföljning av genomföran­det av Agenda 21 pä alla nivåer.

Åtgärder

27.9    FN-systemet, inbegripet de internationella finans-och utvecklingsorga­

nen och alla mellanstatliga organisationer och fora, bör i samråd med de

icke-statliga organisationerna vidta följande ätgärder:

a)

Följa upp och rapportera om metoder för att förbättra de befintliga regler och mekanismer genom vUka de icke-statliga organisationerna inom respektive organ, i diskussioner mellan organen och i FN-konferenser bidrar till utformning av, beslut om, genomförande och utvärdering av politiken,

b)

på grandval av a)' förbättra de befintliga mekanismerna och reglerna eller, om sädana saknas, införa mekanismer och regler inom varje organ för att kunna dra nytta av de icke-statliga organisationernas sakkunskap och synpunkter vid utformning, genomförande och utvärdering av politik och program,

c)

se över nivåerna för finansiellt och administrativt stöd till de icke-stat­liga organisationerna samt omfattningen och effektiviteten av deras delta­gande i genomförandet av projekt och program i syfte att bygga ut deras roll som sociala samarbetspartners,

d)   utforma öppna och effektiva metoder för att säkerställa att de icke­

statliga organisationerna deltar i den process som upprättas för uppföljning

och utvärdering av genomförandet av Agenda 21 på alla nivåer,

e)   verka för och tillåta att icke-statliga organisationer och deras egna kon­

taktnät bidrar till uppföljningen och utvärderingen av den politik och de pro­

gram som utformas för att genomföra Agenda 21, inbegripet stöd till icke-

statiiga Organisationer i utvecklingsländerna samt deras egna kontaktnät,

f)   i relevanta rapporter frän generalsekreteraren till generalförsamlingen

samt de rapporter som i enlighet med granskningsprocessen för Agenda 21

utarbetas av alla berörda FN-organ och andra mellanstatliga organisationer

och fora avseende genomförande av Agenda 21 beakta de slutsatser som

läggs fram av de icke-statliga organisationernas uppföljnings- och utvärde­

ringsmekanismer,

33

384

g) förse icke-statliga organisationer med korrekt och aktuell information     Skr. 1992/93:13 för att främja effektiviteten hos deras program och verksamhet och deras bidrag till en hällbar utveckling.

27.10  Regeringar bör vidta ätgärder för att:

a)

Upprätta en dialog eller förbättra den befintliga dialogen med icke­statliga organisationer och deras ena kontaktnät inom olika sektorer i syfte att i) beakta dessa organisationers rättigheter och skyldigheter, ii) på ett ef­fektivt sätt kanalisera dessa organisationers bidrag till utvecklingen av rege­ringens politik och iii) främja en samordning mellan dessa organisationer vid genomförandet av den nationella politiken på programnivå,

b)

stimulera och stödja samarbete och dialog mellan lokala icke-statliga organisationer och kommuner vad gäller åtgärder syftande till hållbar ut­veckling,

c)

se tUl att de icke-statiiga organisationerna deltar i nationella mekanis­mer eller förfaranden som upprättas för att genomföra Agenda 21, varvid de bör ta vara på deras kompetens, särskilt i fråga om utbUdning, minskning av fattigdom samt miljövård och rehabilitering av mUjön,

d)   vid utformning och utvärdering av riktlinjer för genomförandet av

Agenda 21 pä alla niväer beakta de slutsatser som läggs fram av icke-statliga

organisationers uppföljnings- och utvärderingsmekanismer,

e)   se över det statliga utbUdningssystemet för att finna metoder för att en­

gagera de icke-statiiga organisationerna, eller utöka deras engagemang, i

formell eller informell utbildning och opinionsbildning,

f)   lämna de icke-statliga organisationerna den information som de behö­

ver för att kunna ge effektiva bidrag tfll forskning samt till utformning, ge­

nomförande och utvärdering av program.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

27.11  Beroende på utfallet av granskningsprocesser och utvärderingen av

olika synpunkter beträffande det bästa sättet att bygga upp ett samarbete

och en dialog mellan statliga organisationer och grapper av icke-statliga or­

ganisationer kommer det att uppstå relativt begränsade men oföratsebara

kostnader pä internationell och nationell nivä för en utbyggnad av förfaran­

den och mekanismer för samråd. De ickestatliga organisationema kommer

därutöver att behöva medel som stöd för att upprätta, förbättra eller bidra

till övervakningssystem för Agenda 21. Dessa kostnader kan bli betydande,

men det är omöjligt att göra en tillförlitlig uppskattning på grandval av be­

fintlig information.

b) Kapacitetsuppbyggnad

27.12  Det kommer att behövas ett ökat finansiellt och administrativt stöd

från FN-systemets organ, andra mellanstatliga organisationer och fora, bUa­

terala program samt den privata sektom till icke-statliga organisationer (Kh

deras egna kontaktnät, särskUt sådana som är etablerade i utvecklingslän-

derna, för att bidra till uppföljning och utvärdering av program inom ramen     Skr. 1992/93:13 för Agenda 21 samt för utbildning för icke-statliga organisationer (och stöd till dessa för utveckling av egna utbildningsprogram) på internationell och regional nivå i syfte att utöka deras roll som samarbetspartners vid utform­ning och genomförande av program.

27.13 Det blir nödvändigt för regeringar att, med förbehåll för de speciella förhållandena i respektive land, anta eller stärka lagstiftning som syftar till att underlätta för icke-statliga organisationer att inrätta samrådsgrapper och att säkerställa dessa organisationers rätt att vidta rättsliga ätgärder för att tillvarata allmänintresset.

385

25 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

Kapitel 28

Skr. 1992/93:13

Lokala myndigheters initiativ till stöd för Agenda 21

Programområde 

Bakgrund

28.1    Eftersom sä mänga av de problem och lösningar som behandlas i

Agenda 21 har sina rötter i lokal verksamhet, kommer de lokala myndighet­

ernas deltagande och samarbete att bli en avgörande faktor för förverkligan­

det av målen. De lokala myndigheterna bygger upp, driver och underhåller

den ekonomiska, sociala och miljömässiga infrastrukturen, övervakar plane­

ringsprocesser, fastställer miljöpolitik och regler på lokal nivä och medver­

kar vid genomförande av nationell och subnationell miljöpolitik. Som den

styrelseform som ligger närmast människorna, spelar den en central roll för

att upplysa och aktivera allmänheten samt svara mot allmänhetens krav när

det gäller att främja en hållbar utveckling.

Mål

28.2    Följande mål föreslås för detta programområde:

a)

Senast 1996 bör de flesta lokala myndigheterna i varje land ha inlett ett samrådsförfarande med befolkningen och uppnått enighet om en "lokal Agenda 21" för omrädet i fråga,

b)

senast 1993 bör det internationella samfundet ha inlett ett samrådsför­farande inriktat på ökat samarbete mellan lokala myndigheter,

c)

senast 1994 bör representanter för kommuner och andra lokala myn­digheter ha ökat graden av samarbete och samordning med målet att bygga ut informations- och erfarenhetsutbytet bland lokala myndigheter,

d)   samtliga lokala myndigheter i varje land bör uppmuntras att genom­

föra och följa upp program som har till syfte att säkerställa kvinnors och ung­

domars representation i besluts-, planerings- och genomförandeproces­

serna.

Åtgärder

28.3    Varje lokal myndighet bör inleda en dialog med sina medborgare, lo­

kala organisationer och privata företag och anta "en lokal Agenda 21". Sam­

råd och förankring i samstämmiga lösningar bör leda till att de lokala myn­

digheterna lär av medborgarna och av de lokala, medborgerliga och kommu­

nala organisationerna samt näringslivsorganisationerna och att de får den in­

formation som behövs för att utforma de bästa strategierna. Samrådsproces­

sen bör höja hushållens medvetande vad gäller frågor som rör hållbar ut­

veckling. De lokala myndigheternas program, politik, förordningar och be­

stämmelser för att uppnå målen för Agenda 21 kommer i så fall att utvärde­

ras och anpassas på grundval av de lokala program som antas. Strategier kan

ocksä tillämpas för att stödja förslag till lokal, nationell, regional och inter-

30

nationell finansiering.

28.4    Samarbete bör främjas bland berörda organ och organisationer som    Skr. 1992/93:13

t.ex. UNDP, FN:s boende- och bebyggelsecentrum (HABITAT) och UNEP.

Världsbanken,    regionala    banker.    Internationella    kommunförbundet

(lULA), Världssammanslutningen för storstäder (WAMM), toppkonferen­sen för världens storstäder, Vänortsorganisationen och andra lämpliga sam­arbetspartners i syfte att mobilisera ökat internationellt stöd för lokala myn­digheters program. Ett viktigt mål bör vara att stödja, bygga ut (Kh förbättra befintliga institutioner som verkar inom kapacitetsuppbyggnad för lokala myndigheter och lokal miljövård. För detta ändamäl:

a)

Uppmanas HABITAT och andra berörda organ inom FN-systemet att stärka tjänsterna för insamling av information om lokala myndigheters stra­tegier, särskilt sådana som kräver internationellt stöd,

b)

kan man i regelbundna samråd mellan internationella samarbetspart­ners och utvecklingsländer se över strategier och överväga de bästa meto­dema för hur sådant internationellt stöd skall mobiliseras. Sådana sektors­samråd skulle kunna vara ett komplement till motsvarande samråd på lands­nivå, liknande de som äger mm inom samrådsgrapper och rundabordskonfe-renser.

28.5    Representanter för sammanslutningar av lokala myndigheter upp­

muntras att inleda processer för att öka utbytet av information, erfarenheter

och ömsesidigt tekniskt bistånd mellan lokala myndigheter.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

28.6    Det rekommenderas att samtliga parter omprövar finansieringsbehov­

en inom detta område. Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden

per år (1993-2000) för att stärka internationella sekretariatstjänster för att

genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 1 miljard dollar

i bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga upp­

skattningar, som inte har granskats av regeringarna.

b) Kunskapsutveckling och kapacitetsuppbyggnad

28.7    Detta program bör underlätta den verksamhet för kapacitetsuppbygg­

nad och UtbUdning som berörs i andra kapitlet i Agenda 21.

387

Kapitel 29

Skr. 1992/93:13

Att Stärka arbetstagarnas och deras fackföreningarns roll

Bakgmnd

29.1    Insatserna för att genomföra en hållbar utveckling kommer att inne­

bära anpassningar och möjligheter på nationell och företagsnivå där arbets­

tagare kommer att vara främst berörda. Som deras företrädare är fackför­

eningar, på grand av deras erfarenheter i samband med industriell föränd­

ring, centrala aktörer när det gäller att underlätta förverkligandet av en håll­

bar utveckling och deras höga prioritering av skydd för arbetsmiljön och den

naturliga miljö som hänger samman med denna samt deras främjande av en

socialt ansarsfull utveckling och ekonomisk utveckling. Det befintliga sam­

arbetet mellan fackföreningar och det stora antalet fackföreningsmedlem­

mar utgör en viktig kanal för de idéer som ligger till grund för principen om

hållbar utveckling samt för dess praktiska genomförande. De etablerade

principerna om arbetsmarknadens tre parter utgör en grundval för ett för­

stärkt samarbete mellan arbetstagare och deras representanter, regeringar

och arbetsgivare vid genomförandet av en hållbar utveckling.

Mäl

29.2

Det övergripande målet är att minska fattigdom och uppnå full och var­aktig sysselsättning, vilket bidrar till en säker, ren och hälsosam miljö arbets­miljön, samhället och den fysiska miljön. Arbetstagare bör i full utsträck­ning vara delaktiga i genomförandet och utvärderingen av åtgärder enligt Agenda 21.

29.3

För detta ändamål föresläs följande mål, som skall vara genomförda senast år 2000:

a)

Att främja ratifikation av relevanta ILO-konventioner och antagande av lagstiftning till stöd för dessa konventioner,

b)

att upprätta mekanismer med tvåparts- och trepartssammansättning för säkerhet, hälsa och hållbar utveckling,

c)

att utöka antalet kollektivavtal om miljön som syftar till att uppnå en häUbar utveckling,

d)   att minska antalet arbetsskador och arbetssjukdomar som redovisas

enligt godkända förfaranden för statistisk rapportering,

e)   att utöka utbildning och omskolning för arbetstagare, särskilt vad gäl­

ler arbetarskydd och miljö.

Åtgärder

a) Att främja föreningsfriheten

29.4                                                                                              För att arbetstagare och deras fackföreningar skall delta i full utsträck­

ning och ha en fast kunskapsgrand till stöd för en hållbar utveckling bör rege­

ringar och arbetsgivare främja enskilda arbetstagares föreningsfrihet och

388

skydd för organisationsfriheten enligt ILO-konventioner. Regeringar bör    Skr. 1992/93:13 överväga att ratificera och genomföra dessa konventioner om de inte redan har gjort detta.

b)       Att stärka deltagande och samråd

29.5

Regeringar och näringsliv bör främja ett aktivt deltagande från arbets­tagares och fackföreningars sida i beslut om utformning, genomförande och utvärdering av nationell och internationell politik och program för miljö och utveckling, inklusive anställningspolitik, industriell strategi, anpassnings­program för arbetstagare (Kh tekniköverföring.

29.6

Fackföreningar, arbetsgivare och regeringar bör samarbeta för att sä­kerställa att en hållbar utveckling genomförs rättvist.

29.7

Gemensamma (arbetsgivare/arbetstagare) eller trepartssammansatta (arbetsgivare/arbetstagare/regering) samarbetsmekanismer på arbetsplats­nivå samt lokal och nationell nivå bör upprättas för att behandla säkerhets-, hälso- och miljöfrågor, med särskilt beaktande av kvinnors rättigheter och ställning i arbetslivet.

29.8

Regeringar och arbetsgivare bör säkerställa att arbetstagare och deras ombud får all nödvändig information för att kunna delta effektivt i dessa be­slutsprocesser.

29.9

Fackföreningar bör även i fortsättningen utforma, utveckla och främja politik rörande alla aspekter av hållbar utveckling.

29.10

Fackföreningar och arbetsgivare bör upprätta en ram för en gemen­sam miljöpolitik och fastställa prioriteringar för att förbättra arbetsmiljön och företagens resultat pä miljöområdet.

29.11

Fackföreningar bör:

a)

Försäkra sig om att arbestagare har möjlighet att delta i miljörevisioner på arbetsplatsen och i miljökonsekvensbedömningar,

b)

delta i mfljö- och utvecklingsverksamhet på orten och främja gemen­samma åtgärder vad gäller möjliga problem av gemensamt intresse,

c)

delta aktivt i intemationella och regionala organisationers vericsamhet med anknytning till hållbar utveckling, särskilt inom FN-systemet.

c)       Att anordna lämpUg utbildning

29.12  Arbetstagare och deras ombud bör få tillgång till lämplig utbildning

för att öka sin miljömedvetenhet, ttygga sin säkerhet och hälsa och förbättra

sin ekonomiska och sociala välfärd. Sådan utbildning bör säkerställa att ar­

betstagare fär de kunskaper och färdigheter som behövs för att ttygga varak­

tiga försörjningsmöjligheter och förbättra arbetsmiljön.

389

Fackföreningar, arbetsgivare, regeringar och internationella organ bör samarbeta när det gäller att utvärdera utbildningsbehoven inom sina respek­tive verksamhetsområden. Arbetstagare och deras ombud bör vara delak­tiga i utformningen och genomförandet av utbildningsprogram för arbetsta­gare som drivs av arbetsgivare och regeringar.

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kosmadsberäkning

29.13  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 300

miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmänliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Kapacitetsuppbyggnad

29.14  SärskUd vikt bör läggas vid att stärka kapaciteten hos var och en av

arbetsmarknadens tre parter (regeringar samt arbetsgivar- och arbetstagar­

organisationer) för att underlätta ett utökat samarbete inriktat pä en hällbar

utveckling.

390

Kapitel 30

Skr. 1992/93:13

Att stärka näringslivets roll 

Inledning

30.1

Näringslivet, inklusive transnationeUa företag, spelar en avgörande roll för ett lands sociala och ekonomiska utveckling. En stabil politik gör det möjligt för och uppmuntrar näringsliet att bedriva sin verksamhet ansvars­fullt och effektivt och tillämpa en långsiktig politik. Ökande välfärd, ett vik­tigt mäl för utvecklingsproicessen, åstadkoms i första hand genom näringsli­vets verksamhet. Företag, både stora och små, formella och informella, er­bjuder stora möjligheter vad gäller handel, sysselsättningsoch försörjnings­tillfällen. Affärsmöjligheter för kvinnor bidra till deras yrkesmässiga utveck­ling, stärker deras ekonomiska ställning och förvandlar samhällssystemen. Näringslivet, inklusive transnationeUa företag, och de organisationer som representerar dem, bör delta i full utsträckning i genomförandet och utvär­deringen av ätgärder enligt Agenda 21.

30.2

Genom mer effektiva produktionsprocesser, förebyggande strategier och utnyttjande av renare produktionsteknik under varans hela livscykel, vilket innebär att avfall minimeras eller undviks, kan företagens, inklusive de transnationeUa företagens, policy och verksamhet spela en stor roll för att minska negativa följder vad gäller resursutnyttjande och miljön. Uppfin­ningar, utveckling och utnyttjande av teknik och tekniköverföring samt om­fattande samarbete ingår i hög grad i företags verksamhetsområden.

30.3

Näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, bör tillerkänna miljövård högsta prioritet såsom nyckeln till en hållbar utveckling. En del upplysta företagsledare tillämpar redan politik och rogram för "omsorg un­der ansvar" och produktuppföljning, uppmuntrar till öppenhet och en dialog med de anställda och allmänheten och genomför miljörevisioner samt kon­trollerar att företaget rättar sig efter dem. Dessa företagsledare, inklusive de transnationeUa företagen, har i ökad omfattning börjat ta frivilliga initiativ, verkar för och genomför självregleringar och tar större ansvar när det gäller att se till att deras verksamhet medför minsta möjliga skada för människors hälsa och mUjön. De regler som har införts i många länder och den växande miljömedvetenheten bland konsumenter, allmänheten och upplysta ledare inom näringsliet, inklusive de transnationeUa företagen, har bidragit tfll detta. Ett positivt bidrag från näringslivet, inklusive de transnationeUa före­tagen, till en hållbar utveckling kan i ökande grad uppnås genom tUlämpning av ekonomiska instrument, t.ex. den fria marknadens mekanismer, som skall innebära att priset för en vara eller tjänst i högre grad inkluderar de kostnader för råvaror, produktion, användning, återvinning och avfallshan­tering som belastar miljön, alltefter de rådande förhållandena i varje enskilt land.

30.4

Förbättring av produktionssystem genom teknik och processer som in­nebär ett mer effektivt resursutnyttjande och samtidigt skapar mindre avfall

uppnår mera med mindre - är en viktig väg mot uthållighet i näringslivet. På

391

samma sätt är det nödvändigt att underlätta och uppmuntra uppfinningsrike-     Skr. 1992/93:13 dom, konkurrenskraft och frivilliga initiativ för att stimulera till mera varie­rande och effektiva val. För att tillgodose dessa viktiga krav oeh ytterligare stärka näringslivets, inklusive de transnationeUa företagens, roU föreslås föl­jande tvä program.

Programområden

A. Att främja en renareproduktion

Bakgrund

30.5    Det finns en växande insikt om att ett ineffektivt resursutnyttjande

inom produktion, teknik och företagsledning leder tUl bUdandet av restpro­

dukter som inte åteanvänds (Kh a'/fall som medför negativa följder för män­

niskors hälsa och miljön (Kh tUl tUlverkning av produkter, vilkas negativa

påverkan fortsätter efter att de har kasserats och som är svära att återvinna,

och att dessa metoder behöver eniättas med tekniska metoder samt tekniskt

kunnande som minimerar avfaUet under varans hela livscykeln. En renare

produktion innebär en strävan efter optimal effektivitet i varje led av varans

livscykel. Ett resultat skulle bli att företagets allmänna konkurrenskraft

skulle höjas. Behovet av en övergång till en renare produktionspolitik fast­

ställdes vid den av UNIDO organiserade ministerkonferensen om ekologiskt

hällbar industriutveckling, som ägde rum i Köpenhamn i oktober 1991.'

Mål

30.6    Regeringar och näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen,

bör sträva efter ett mer effektivt resursutnyttjande, vilket innefattar ökad

återanvändning och återvinning av restprodukter och en minskning av av­

fallsmängden per produktenhet.

Åtgärder

30.7

Regeringar (Kh näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, bör stärka det inbördes samarbetet för att tUlämpa de principer och kriterier som behövs för en hällbar utveckling.

30.8

Regeringar bör besluta om (Kh tillämpa en lämplig blandning av eko­nomiska instrument oh normgivande ätgärder, t.ex. lagar och standarder, i samråd med näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, som främ­jar en renare produktion, med särskild hänsyn till de små och medelstora företagen. Frivilliga privata initiativ bör också uppmuntras.

30.9

Regeringar och näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, högskolor och intemationella organisatione, bör sträva efter att utveckla och tillämpa koncept och metoder för att inberäkna miljökostnader i redovis­nings- och prissättningsmekanismer.

30.10  Företag, inklusive de transnationeUa företagen, bör uppmuntras att:

392

' SeA/CONF.151/PC/125.

a)

ärligen rapportera om sina resultat på miljöområdet samt om sin an-     Skr. 1992/93:13 vändning av energi och naturresurser,

b)

anta och rapportera om tUlämpningen av normer som främjar lämpliga förfaranden med avseende på miljön, t.ex. Internationella handelskamma­rens stadga om hällbar utveckling för näringslivet och den kemiska indu­strins initiativ om omsorg under ansvar.

30.11

Regeringar bör främja samarbete mellan företag om teknik och tek­niskt kunnande, omfattande identifikation, utvärdering, forskning och ut­veckling, drift, marknadsföring och tillämpning av mer miljöanpassad pro­duktion.

30.12

Näringslivet bör införliva riktlinjer för renare produktion i sin verk­samhet och sina investeringar, med beaktande också av dess påverkan på leverantörer och konsumenter.

30.13

Näringslivet och dess sammanslutningar bör samarbeta med arbetsta­gare och fackföreningar för att kontinuerligt förbättra de kunskaper och fär­digheter som behövs för att genomföra åtgärder baserade på hållbar utveck­ling.

30.14

Näringslivet och dess sammanslutningar bör uppmuntra enskilda före­tag att införa program för större miljömedvetenhet och ansvar pä alla nivåer för att dessa företag skall engagera sig i uppgiften att förbättra sitt miljöbe-teende i enlighet med intemationellt vedertagen ledningspraxis.

30.15

Internationella organisationer bör öka utbildningsinsatser och medve-tandehöjande åtgärder vad gäller renare produktion, i samarbete med nä­ringslivet, universitet och högskolor samt vederbörande nationella och lo­kala myndigheter.

30.16

Interaationella och icke-statliga organisationer, inklusive branschor­ganisationer och vetenskapliga sammanslutningar, bör öka spridningen av information om renare produktion genom att bygga ut sådana befintliga da­tabaser som UNEP:s International Cleaner Production Clearing House (IC­PIC) och UNIDO:s Industrial and Technological Information Bank (INTIB) och ICC/IEB samt skapa nätverk mellan nationella och internationella infor­mationssystem.

B. Att främja ansvarsfullt företagande 

Bakgmnd

30.17  Företagande är en av de viktigaste drivkrafterna bakom uppfinningar.

Ökad marknadseffektivitet och nytänkande för att lösa problem och ta vara

på möjligheter. SärskUt små och medelstora företagare spelar en mycket vik­

tig roll för ett lands sociala och ekonomiska utveckling. De är ofta det vikti­

gaste medlet för utveckling på landsbygden genom att de kan skapa arbets­

tillfällen utanför jordbruket och erbjuda kvinnor en övergång till förbättrade

försörjningsmöjligheter. Ansvarsfullt företagande kan spela en viktig roll för

att främja ett effektivt resursutnyttjande, minska risker och faror, minimera

avfall och tillvarata miljövärden.

Mäl

Skr. 1992/93:13

30.18  Följande mål föreslås:

a)

Att uppmuntra företagare till en ansvarsfull hantering och ett ansvars­fullt utnyttjande av naturresurser

b)

att öka det antal företagare som stöder och genomför en företagsled­ning inriktad på hällbar utveckling.

Åtgärder

30.19

Regeringar bör uppmuntra etableringen av och verksamheten hos företag som drivs på ett hållbart sätt. Åtgärderna bör omfatta regler, ekono­miska incitament och rationaliserade administrativa förfaranden för att sä­kerställa största möjliga effektivitet vid behandling av ansökningar för att underlätta investeringsbeslut, råd och bistånd med information, stöd tiU in­frastruktur och hjälp tUl företag som åtar sig resurshantering under ansvar.

30.20

Regeringar bör, i samarbete med den privata sektorn, uppmuntra eta­blering av riskkapitalfonder för projekt och program inom området hållbar utveckling.

30.21

Regeringar bör, i samarbete med näringslivet, universitet och högsko­lor samt internationella organisationer, stödja utbildning i företagsledning­ens miljöansvar. Program för ungdomar bör också uppmärksammas.

30.22

Företag, inklusive de transnationeUa företagen, bör uppmuntras att införa globala företagsprinciper för en hållbar utveckling, se till att miljöan­passad teknik utan extra externa kostnader görs tillgängUg för dotterföretag i utvecklingsländerna som till största delen ägs av moderbolaget, uppmuntra dotterföretag utomlands att anpassa sina metoder till lokala mUjöförhåUan­den och dela sina erfarenhetet med lokala myndigheter, regeringar och inter­nationella organisationer.

30.23

Stora företag, inklusive transnationeUa företag, bör överväga att in­leda samarbete med små och medelstora företag för att underlätta erfaren­hetsutbyte vad gäller företagsledarkompetens, marknadsutveckling (Kh tek­niskt kunnande, där sä är lämpligt med hjälp frän internationella organisa­tioner.

30.24

Näringslivet bör upprätta nationella råd för hällbar utveckling (Kh främja företagande i såväl de formeUa som de informella sektorema. Åtgär­der bör vidtas för att underlätta för l:vinnliga företagare att delta.

30.25

Näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, bör, i samarbete med universitet och högskolor samt det vetenskapliga och tekniska etablisse­manget, bygga ut forskning och utveckling i fräga om miljöanpassad teknik (Kh mUjöskyddssystem, varvid den lokala befolkningens kunskaper bör ut­nyttjas där sä är lämpligt.

30.26

Näringslivet, inklusive de transnationeUa företagen, bör säkerställa en ansvarsfull och etisk produkt- och prcKcsshantering frän hälso-, säker-

hetsoch miljösynpunkt. För detta ändamäl bör företagen bygga ut system för

, .

självreglering i enlighet med lämpliga regler, stadgar och initiativ som inte-     Skr. 1992/93:13 greras med alla led i affärsplaneringen och beslutsprocessenfattande i syfte att främja öppenhet och en dialog med de anställda och allmänheten.

30.27

Multilaterala och bilaterala institutioner för ekonomiskt bistånd bör även i fortsättningen uppmuntra och stödja små och medelstora företagare som bedriver verksamhet med anknytning till hällbar utveckling.

30.28

FN:s organisationer och fackorgan bör förbättra mekanismerna för investeringar i näringslivet och utformning av policy och strategier för att säkerställa att miljöaspekterna förstärks i samband med utländska investe­ringar.

30.29

Intemationella organisationer bör öka sitt stöd till forskning (Kh ut­veckling som syftar till att förbättra fömtsättningaraa för en hällbar utveck­ling i form av teknisk kompetens och företagsledarkompetens, främst vad gäller små och medelstora företag i utvecklingsländeraa.

Medel för genomförande

Finansiering och kosmadsberäkning

30.30  Åtgärdema inom detta programområde består huvudsakligen av att

ändra inrUctningen pä befintlig verksamhet, vilket inte torde medföra stora

additionella kostnader. Kostnaderna för regeringars och internationella or­

ganisationers verksamhet har redan inkluderats under andra programområ­

den.

395

Kapitel 31

skr. 1992/93:13

Teknik- och vetenskapssamhället 

Inledning

31.1    Ämnet för detta kapitel är frågan hur man skall göra det möjligt för det

teknik- och vetenskapssamhälle, som omfattar bl.a. ingenjörer, arkitekter,

industriformgivare, stadsplanerare, andra yrkesmän och beslutsfattare, att

lämna ett mera öppet och effektivt bidrag till beslutsprocesser beträffande

miljö och utvecklingsfrågor. Det är viktigt att kunskap sprids och större för­

ståelse skapas för vetenskapens och teknikens roll i mänskliga angelägenhe­

ter, både hos beslutsfattare som medverkar till att utforma den offentliga po­

litiken och hos allmänheten. Det befintliga samarbetet mellan det teknik-

och vetenskapssamhället och allmänheten bör utvidgas (Kh fördjupas till att

bli ett fullödigt samarbete. Förbättrade kommunikationer och förbättrat

samarbete mellan det teknik- och vetenskapssamhället och beslutfattare

kommer att skapa förutsättningar för ökat utnyttjande av vetenskaplig och

teknisk information och kunskaper vid genomförandet av politik och pro­

gram. Beslutsfattare bör skapa bättre föratsättningar för att förbättra utbild­

ning och självständig forskning inom området hällbar utveckling. De multi­

disciplinära metoder som redan tUlämpas behöver stärkas och tvärveten­

skapliga studier behöver utvecklas med medverkan från teknikoch veten­

skapssamhället, beslutsfattare och allmänheten för att skapa det ledarskap

och sprida det praktiska tekniska kunnande som behövs för en hållbar ut­

veckling. Allmänheten bör fä hjälp med att tUl det teknik- och vetenskaps­

samhället meddela sina idéer om hur vetenskap och teknik skulle kunna ut­

nyttjas på ett bättre sätt för att utöva en positiv inverkan pä deras liv. Pä

samma sätt måste teknikoch vetenskapssamhället få garantier för rätten till

självständig forskning och till att fritt kunna offentliggöra och utbyta sina

resultat. Genom att anta och tillämpa internationellt vedertagna etiska prin­

ciper skuUe teknik- oeh vetenskapssamhället kunna öka sin professionalism

och, mot bakgrund av den ständiga utveckling och ovisshet som är känne­

tecknande för vetenskapen, bidra till att värdet av dess bidrag pä miljö- och

utvecklingsområdet snabbare erkänns.

Programområden

A. Förbättrad kommunikation och förbättrat samarbete

mellan teknik- och vetenskapssamhället, beslutsfattare och allmänheten

Bakgmnd

31.2    Teknik- och vetenskapssamhället och beslutsfattare bör förbättra sin

samverkan för att kunna genomföra strategier för en hällbar utveckling pä

gmndval av bästa tUlgängliga kunskap. Detta innebär att beslutsfattare bör

skapa de nödvändiga förutsättningar för seriös forskning och för fuUständig

(Kh öppen rapportering av teknik- och vetenskapssamhällets resultat och i

396

samarbete med detta teknik- och vetenskapssamhälle utveckla metoder för Skr. 1992/93:13 att meddela beslutsfattande organ forskningsresultat och eventuella problem som är förknippade med dem i syfte att skapa ett bättre samband mellan ve­tenskapliga och tekniska kunskaper och utformning av strategier och pro­gram. Samtidigt skulle denna dialog hjälpa teknik-(Kh vetenskapssamhället att fastställa prioriteringar för sin forskning och föreslå ätgärder som leder till konstraktiva lösningar.

Mål

31.3 Följande mäl föreslås:

a)

Att utvidga och öppna beslutsprocessen CKh bredda omfattningen av de utvecklings- och miljöfrågor där samarbete på alla niväer mellan teknik­och vetenskapssamhället och beslutsfattare kan äga rum,

b)

att förbättra informations- och problemutbyte mellan teknik- och ve­tenskapssamhället och allmänheten för att göra det möjligt att förbättra ut­formningen av, förståelsen för och stödet till politik och program.

Åtgärder

31.4 Regeringar bör vidta följande ätgärder:

a)   Undersöka hur nationell, vetenskaplig och teknisk vericsamhet bättre

skulle kunna svara mot de krav som ställs på en hållbar utveckling som ett

led i den allmänna strävan att stärka nationella system för forskning och ut­

veckling, bl.a. genom att stärka och bredda medlemskapet i nationella ve­

tenskapliga och tekniska rådgivande organ, organisationer och kommittéer

för att säkerställa att:

i)   regeringar och allmänheten informeras utförligt om de nationella

behoven vad gäller vetenskapliga och tekniska program, ii) olika riktningar i den allmänna opionion företräds,

b)

främja regionala samarbetsmekanismer för att tUlgodose regionala be­hov vad gäller hållbar utveckling. Upprättandet av sådana regionala samar­betsmekanismer skulle kunna underlättas genom samarbete mellan den of­fentliga och den privata sektorn och skulle kunna utgöra ett stöd för rege­ringar, näringslivet, icke-statliga utbildningsanstalter och andra nationella och internationella organisationer samt stärka globala nätverk för akademi­ker,

c)

genom lämpliga mekanismer förbättra och öka det vetenskapliga och tekniska bidraget till mellanstatliga samråds-, samarbets- och förhandlings­processer syftande till intemationella och regionala överenskommelser,

d)   stärka vetenskaplig och teknisk rådgivning tiU FN:s och andra interna­

tionella institutioners högsta nivåer för att säkerställa att vetenskap och tek-

nikskt kunnande beaktas i politik (Kh strategier för en hällbar utveckling,

e)   förbättra och stärka program för spridning av forskningsresultat från

universitet och forskningsinstitutioner. Detta kräver ett större erkännande

och bättre stöd för de forskare, tekniker och lärare som förmedlar veten­

skaplig och teknisk information till beslutsfattare, akademiker inom andra

omräden och allmänheten. Sådant stöd bör koncentreras på överföring av

397

kompetens och överföring och anpassning av planeringsteknik. Detta kräver Skr. 1992/93:13 ett obegränsat och öppet utbyte av information mellan forskare och besluts­fattare. Att publicera nationella forskningsrapporter (Kh tekniska rapporter som är förståeliga och som motsvarar lokala behov vad gäller hållbar utveck­ling skulle också förbättra kommunikationen mellan forskarvärlden och be­slutsfattare samt genomförandet av forskningsresultat,

f)   förbättra förbindelserna mellan den statliga och den oberoende forsk­

ningssektorn och näringslivet CKh därmed ge forskning en betydande roll i

industriell strategi,

g)   främja och stärka kvinnornas roll som likaberättigade samarbetspart­

ners inom vetenskap och teknik,

h) utveckla och tillämpa informationsteknik för att förbättra spridningen av information om hållbar utveckling.

Medel för genomförande

a)       Finansiering och kosmadsberäkning

31.5    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000)

för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 15 miljo­

ner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga kredi­

ter. Det rör sig här endast om ungefäriiga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema och finansiella villko­

ren, inklusive kommersiella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och pro­

gram som regeringarna beslutar att genomföra.

b)       Kapacitetsuppbyggnad

31.6    Mellanstatliga paneler för utvecklings- och miljöfrågor med tonvikt på

de vetenskapliga och tekniska aspektema bör organiseras, liksom studier om

gensvar och anpassningsförmåga i följande handlingsprogram.

B. Att främja principer och riktlinjer beträffande vetenskap och teknik

Bakgmnd

31.7

Forskare och tekniker har ett särskilt ansvar som arvtagare till en tradi­tion och som specialister och vetenskapsmän engagerade i sökandet efter kunskap och strävan att skydda biosfären inom ramen för arbetet för en häll­bar utveckling.

31.8

Ett höjt etiskt medvetande inom beslutsprocessen på miljö- och ut­vecklingsområdet bör bidra tUl lämpliga prioriteringar vad beträffar upprätt­hållande och förbättring av livsuppehållande system för deras egen skull och därmed säkerställa att den nuvarande och de kommande generationerna sät­ter värde på att de naturliga processerna livsdugliga. Mot denna bakgrand skulle ett stärkande av teknik- och vetenskapssamhällets etiska principer och riktiinier höja miljömedvetenheten och bidra till en hällbar utveckling. Det

skulle öka respekten för teknik- och vetenskapssamhället och underlätta för

398

vetenskapen och tekniken att ta sitt ansvar.

Mål

Skr. 1992/93:13

31.9    Målet bör vara att utveckla, förbättra och främja internationell enighet

om etiska principer och riktiinjer för vetenskaplig och teknisk vericsamhet

som i full utsträckning bygger på de livsuppehållande systemens integritet

och vetenskapens och teknikens viktiga roll för att jämka samman miljö- (Kh

utvecklingsbehoven. För att spela en effektiv roll i beslutsprocessen skall så­

lunda etiska principer och riktlinjer inte endast fastställas av teknik- och ve-

tenskapssamhäUet utan även accepteras av hela samhället.

Åtgärder

31.10  Följande åtgärder skuHe kunna vidtas:

a)

Stärka det nationella och internationella samarbetet, inbegripet inom den icke-statliga sektorn, när det gäller att utveckla etiska principer (Kh rikt­linjer beträffande en miljöanpassad och hållbar utveckling, med beaktande av Riodeklarationen och gällande etiska principer och riktlinjer,

b)

stärka och tillsätta nationella rådgivande gmpper för miljö- och ut­vecklingsetik i syfte att utveckla ett gemensamt värdesystem mellan teknik­och vetenskapssamhället och samhället i övrigt och främja en kontinuerlig dialog,

c)

bygga ut utbildning i fräga om etiska frågor på miljö- (Kh utvecklings­området för att införliva dessa mål med läroplaner och prioriteringar beträf­fande forskning,

d)   se över och ändra tillämplig nationell och intemationell och utländsk

miljölagstiftning för att säkerställa att lämpliga etiska principer och riktiinjer

skrivs in i dessa bestämmelser.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

31.11  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 5

miljoner dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive ickekoncessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Kapacitetsuppbyggnad

31.12  Etiska principer och riktlinje bör utarbetas för och av teknik- (Kh ve­

tenskapssamhället med avseende pä dess forskningsverksamhet och genom­

förande av program för en hällbar utveckling. UNESCO kan lämpligen ta

ansvaret för att genomföra ovannämnda åtgärder i samarbete med andra

FN-organ och mellanstatliga och icke-statliga organisationer.

399

Kapitel 32

Skr. 1992/93:13

Att Stärka jordbrukarnas roll Inledning

32.1    Varje hänvisning i detta kapitel till "jordbmkare" och "jordbruk" om­

fattar även alla människor pä landsbygden som får sin försöijning frän sådan

verksamhet som jordbrak, fiske och skogsbruk.

Programområde

Bakgrund

32.2

Jordens jordbruksareal omfattar en tredjedel av landytan och för mänga av världens människor är jordbmk huvudsysselsättningen. Verksam­heten pä landsbygden försiggår i nära kontakt med naturen och skapar ett mervärde genom att producera fömybara resurser samtidigt som den är sår­bar för överexploatering och felaktig hushållning.

32.3

Hushållen pä landsbygden, lokalbefolkningar och deras samhällen och familjejordbrukarna, varav en stor del är kvinnor, har förvaltat en stor del av jordens resurser. Jordbrukarna måste bevara sin fysiska miljö, eftersom de är beroende av den för sitt uppehälle. Under de senaste tjugo åren har det skett en imponerande ökning i den totala jordbraksproduktionen. I vissa regioner har denna ökning dock inte hållit jänrna steg med befolkningstill­växten eller skuldbördan eller fallande varupriser. Dessutom krävs att natur­resurserna, som håller upp jordbruksverksamheten, förvaltas på ett riktigt sätt och det finns en växande oro för hållbarheten hos systemet för jord­bruksproduktion.

32.4

En jordbmkarinriktad strategi är nyckeln tUl förverkligandet av håll­barheten i säväl de utvecklade ländema som utvecklingsländerna och många av programområdena i Agenda 21 handlar om detta mäl. En betydande an­del av landsbygdsbefolkningen i utvecklingsländeraa är beroende för sitt uppehälle främst på smäskaligt jordbrak inriktat på självhushällning och med familjen som arbetskraft. De har emellertid begränsad tillgäng till re­surser, teknik, alternativa försörjningsmöjligheter och produktionsmedel. Detta har till resultat att de övemtnyttjar naturresurserna, inklusive margi­nella jordar.

32.5

En hällbar utveckling för människor som lever i marginella och käns­liga ekosystem är ocksä ett tema i Agenda 21. Nyckeln tfll ett framgångsrikt genomförande av dessa program ligger i de enskilda jordbmkamas motiva­tion och attityder och en statlig politik som ger jordbrakarna incitament att förvalta naturresurserna effektivt och pä ett hållbart sätt. Jordbmkare, sär­skilt kvinnor, står inför en hög grad av ekonomisk, rättslig (Kh institutionell osäkerhet när de investerar i sin jord och i andra resurser. Decentralisering av beslutsfattande till lokala organisationer är det bästa medlet för att ändra människors beteende och genomlöra hållbara jordbmksstrategier. Detta programområde behandlar ätgärder som kan bidra tUl detta.

400

Mäl

Skr. 1992/93:13

32.6    Följande mål föreslås:

a)

Att uppmuntra till en decentraliserad beslutspr(Kess genom att skapa och stärka organisationer pä lokal och bynivå som kan delegera makt och ansvar tUl primära resursanvändare,

b)

att stödja och öka den rättsliga kapaciteten hos kvinnor (Kh svagare gmpper vad beträffar tUlgäng till, användning av och besittningsrätt till jord,

c)

att främja och uppmuntra varaktigt hållbara jordbraksmetoder och -teknik,

d)  att införa eller stärka en politik som uppmuntrar till självförsörjning

vad gäller resurs- och energisnål teknik, inklusive traditionella lokala meto­

der och prissättningsmekanismer som inberäknar miljökostnader,

e)  att utveckla en policyram som ger jordbrakare incitament och motiva­

tion för varaktigt hållbara och effektiva jordbraksmetoder,

f)   att stärka jordbrukares medverkan, både vad gäller kvinnor och män,

vid utformningen och genomförandet av en politik med detta syfte genom

de organisationer som representerar dem.

Åtgärder

a) Lednings- och hanteringsfrågor

32.7    Regeringar bör:

a)

Säkerställa genomförandet av programmen för varaktiga försörjnings­möjligheter, utveckling av jordbmk och landsbygd, hantering av känsliga ekosystem, vattenanvändning inom jordbmket och integrerad förvaltning av naturresurser,

b)

främja prissättningsmekanismer, handelspolitik, skattestimulanser (Kh andra politiska instrament som har en positiv inverkan på den enskilde jord­brukarens beslut om ett effektivt (Kh hållbart utnyttjande av naturresurser samt fullt ut ta hänsyn tiU de följder som dessa beslut får för en ttygg livsme­delsförsörjning för hushållen, jordbruksinkomster, sysselsättningen och mil­jön,

c)

engagera jordbrakare och de organisationer som representerar dem i utformning av politik,

d)   skydda, erkänna och formalisera kvinnors möjligheter tUl besittnings­

rätt och jordanvändning samt rätt tUl jord, tillgång till krediter, teknUc, pro­

duktionsresurser och utbUdning,

e)   stödja bildandet av jordbrukarorganisationer genom att säkerställa tUl­

fredsställande rättsliga och sociala fömtsättningar.

32.8    Stöd till jordbrakarorganisationer skulle kunna organiseras pä följande

sätt:

a)

Nationella och internationella forskningscentra bör samarbeta med jordbrukarorganisationer vid utveckling av miljövänliga jordbmksmetoder som är anpassade tUl lokala förhållanden,

b)

regeringar, multilaterala (Kh bilaterala utvecklingsorgan och icke-stat­liga organisationer bör samarbeta med jordbrakarorganisationer vid utform­ning av projekt för jordbruksutveckling för särskilda agro-ekologiska zoner.

401

26 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

b) Data och Information

Skr. 1992/93:13

32.9    Regeringar och jordbrukarorganisationer bör:

a)

Inrätta mekanismer för att dokumentera, sammanställa och sprida lo­kalbefolkningens kunskaper, metoder och projekterfarenheter för att kunna lära sig av det förgångna vid utformning och genomförande av politik som påverkar jordbrukares, skogbrukares och fiskares liv,

b)

upprätta nätverk för utbyte av jordbrakarerfarenheter som bidrar till att bevara jord-, vatten- och skogsresurser, sä långt möjligt minska använd­ning av kemikalier och minska eller återanvända jordbruksavfall,

c)

utarbeta pilotprojekt och tilläggstjänster i syfte att tillgodose kvinnliga jordbrukares behov och tillvarata deras kunskaper.

c) IntemationelU och regionalt samarbete

32.10

FAO, IFAD, WFP, Världsbanken, de regionala utvecklingsbankerna och andra internationella organisationer som är engagerade i landsbygdsut­veckling bör låta jordbmkare och deras representanter delta i sina överlägg­ningar när så är lämpligt.

32.11

Organisationer som representerar jordbrukare bör inrätta program för utveckling av (Kh stöd till jordbrukarorganisationer, särskilt i utveck­lingsländerna.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

32.12  Finansieringsbehovet för detta programområde har beräknats i kapi­

tel 14, "Att främja jordbruk och landsbygdsutveckling på varaktigt hållbar

basis", särskilt under programområdet "Att säkerställa folkets deltagande

och främja utveckling av mänskliga resurser". De kostnader som redovisas i

kapitel 3 om åtgärder mot fattigdom, kapitel 12 om åtgärder mot ökensprid­

ning och torka och kapitel 13 om en hållbar utveckling i bergsområden gäller

också för detta programområde.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

32.13  Regeringar och berörda internationella organisationer bör, när så är

lämpligt, i samarbete med nationella forskningsinstitutioner och icke-statliga

organisationer:

a)

Utveckla miljöanpassad jordbruksteknik som ökar skördarna, upprätt­håller jordens kvalitet, återvinner näringsämnen, sparar vatten och energi och bekämpar skadedjur och ogräs,

b)

genomföra studier av högresurs- och resurssnålt jordbruk för att jäm­föra deras produktivitet och uthållighet. Denna forskning bör företrädesvis bedrivas under olika förhållanden vad gäller miljöfaktorer och sociala vill­kor,

c)

stödja forskning om mekanisering som skulle optimera mänsklig ar­betskraft och djurkraft samt manuell utmstning och utrustning för dragdjur

402

som är lätt att använda och underhålla. Jordbrukstekniken bör utvecklas     Skr. 1992/93:13 med hänsyn till de resurser som är tillgängliga för jordbrukarna och djurens roll i jordbrakshushåll och i det ekologiska sammanhanget.

c) Kunskapsutveckling

32.14  Regeringar bör med stöd av multilaterala och bilateral utvecklingsor­

gan och vetenskapliga organisationer utarbeta läroplaner för jordbrakshög-

skolor och utbildningsanstalter, i vilka ekologi integreras med jordbmksve-

tenskap. Tvärvetenskapliga program för jordbruksekologi är ett viktigt in­

slag i UtbUdningen av en ny generation av jordbruksforskare och informatö­

rer pä fältet.

d) Kapacitetsuppbyggnad

32.15  Regeringar bör mot bakgrand av den särskilda situationen i vaije

land:

a)

Skapa de institutionella och juridiska mekanismer som behövs för att säkerställa en reell besittningsrätt för jordbrakare. Avsaknaden av lagstift­ning om rätt till jord har varit ett hinder för åtgärder mot jordförstöring i många jordbrakssamhällen i utvecklingsländerna,

b)

stärka institutioner på landsbygden som skulle kunna öka hållbarheten genom lokalt förvaltade kreditsystem och tekniskt bistånd, lokala produk-tions-och distributionskanaler för produktionsresurser, lämplig utrastning och småskaliga förädlingsenheter samt marknadsföringsoch distributions­system,

c)

inrätta mekanismer för att öka tUlgången till jordbruksutbUdning, kre­diter och användning av förbättrad teknik för jordbrakare, särskilt kvinnor och jordbrakare från ursprangsbefolkningar, (Kh därmed säkerställa en ttygg livsmedelsförsörjning för dessa grupper.

403

AVSNITT 

IV: 

MEDEL FOR GENOMFORANDE        Skr. 1992/93:13

Kapitel 33

Finansiella resurser och mekanismer 

Inledning

33.1    1 resolution 44/228 av den 22 december 1989 beslöt generalförsam­

lingen att miljö- och utvecklingskonferensen bl.a. skall

lägga fram förslag om anskaffning av nya och additionella finansiella resurser samt om utveckling av befintliga resurser, särskilt till utveck­lingsländerna, för program och projekt avseende miljöanpassad ut­veckling i enlighet med nationella utvecklingsmål, prioriteringar och planer samt överväga metoder för en effektiv uppföljning av överför­ingen av sådana finansiella resurser, särskilt till utvecklingsländerna, för att göra det möjligt för det internationella samfundet att vidta de ytterligare åtgärder som behövs pä grundval av korrekt och tillförlitlig information,

lägga fram förslag om anskaJ'fning av additionella finansiella resurser för åtgärder avsedda att lösa de stora globala miljöproblemen, särskilt förslag om hur man skall stödja de länder, framför allt utvecklingslän­der, där genomförandet av sådana åtgärder skuUe innebära en särskild eller onormalt stor börda bl.a. på grund av bristen på finansiella resur­ser, sakkunskap eller teknisk kapacitet,

överväga olika finansieringsmekanismer, däribland frivUlig finansi­ering, och undersöka möjligheten av en särskild internationell fond och andra nya grepp för att säkerställa att miljöanpassad teknik överförs till utvecklingsländerna på förmånliga villkor och pä det mest effektiva och snabbaste sättet,

beräkna de finansiella behoven vad gäller att framgångsrikt genomföra konferensens beslut och rekommendationer samt finna källor till addi­tionella resurser, inklusive sådana som inte har prövats förut.

33.2    I detta kapitel behandlas finansieringen av Agenda 21, ett program

som bygger pä en global enighet om att bygga in miljöaspekterna i en accele­

rerad utvecklingsprocess. För de övriga kapitlen har konferenssekretariatet

angett överslagsberäkningar av utvecklingsländernas totala kostnader för

genomförandet av programmet och behovet av bistånd eller annan förmånlig

finansiering från det internationella samfundet. Av dessa framgår att det

krävs avsevärt ökade insatser såväl av ländema själva som av det intematio­

neUa samfundet.

Bakgrund

33.3    Ekonomisk tillväxt, social utveckling och utrotande av fattigdom är de

viktigaste prioriteringarna för utvecklingsländerna och är i själva verket en

404

föratsättning för att de nationella och globala målen om en hällbar utveck- Skr. 1992/93:13 ling skall uppnås. Med hänsyn till de fördelar för hela världen som genomför­andet av Agenda 21 i sin helhet bör medföra kommer en överföring till ut­vecklingsländerna av effektiva medel, bl.a. ekonomiska resurser och tekno­logi utan vilka de får svårt att till alla delar genomföra sina åtaganden, att tjäna säväl de utvecklade ländernas som utvecklingsländernas och hela mänsklighetens, inklusive kommande generationers, gemensamma intres­sen.

33.4

Priset för overksamhet kan visa sig bli högre än kostnaden för att ge­nomföra Agenda 21. Om ingenting görs, kommer detta att leda tUl att kom­mande generationers valmöjligheter begränsas.

33.5

Särskilda insatser krävs för att komma tUl rätta med miljöproblemen. Det finns ett nära samband mellan globala och lokala miljöfrågor. FN:s ram­konvention om klimatförändring och konventionen om biologisk mångfald behandlar två av de viktigaste globala frågorna.

33.6

Ekonomiska föratsättningar som både på det nationella och det inter­nationella planet främjar en fri handel och fritt tillträde tUl marknader, kom­mer att skapa en positiv samverkan mellan ekonomisk tillväxt och mUjövård i alla länder, särskilt utvecklingsländerna och de länder som genomför en övergång till marknadsekonomi (se kap. 2 för en utförligare behandling av dessa frägor).

33.7

Det internationella samarbetet avseende hällbar utveckling bör också stärkas för att stödja och komplettera insatserna i utvecklingsländema, sär­skilt de minst utvecklade länderna.

33.8

Alla länder bör överväga hur Agenda 21 kan förverkligas i den natio­nella politiken och i nationella program genom en process där miljöhän­synen samordnas med behovet av utveckling. Nationella och lokala priorite­ringar bör göras pä grandval av medinflytande för människorna och lokalt engagemang samt främja jämställdhet mellan kvinnor och män.

33.9

För att utveckla samarbetet mellan alla världens länder, särskUt mellan utvecklade länder och utvecklingsländer, krävs strategier för hällbar utveck­ling och ökade, fömtsebara tillskott av ekonomiska resurser till mer långsUc­tiga mål. För detta ändamål bör utvecklingsländerna formulera sina egna prioriteringar i fråga om åtgärder och stödbehov och de utvecklade länderna bör åta sig att agera med utgängspunkt frän dessa. Samrådsgrapper, randa-bordskonferenser och andra mekanismer pä nationell nivå kan spela en stöd­jande roll i detta sammanhang.

33.10  För att genomföra de mycket omfattande utvecklingsprogam som re­

dovisas i Agenda 21 blir det nödvändigt att tillföra utvecklingsländerna stora

nya och additionella finansiella resurser. Bidrag eller förmänliga krediter bör

beviljas enligt sunda och rättvisa kriterier (Kh indikatorer. Överföringen av

dessa nödvändiga finansiella resurser bör ske i takt med det successiva ge­

nomförandet av Agenda 21. Inledningsskedet kommer att avslutas snabbare

om givarländerna på ett tidigt stadium tillför omfattande finansiella resurser

på förmånliga villkor.

'"

Mål

Skr. 1992/93:13

33.11

Att fastställa åtgärder beträffande finansiella resurser och mekanis­mer för genomförandet av Agenda 21.

33.12

Tillskotten av nya och additionella finansiella resurser skall vara både tUlräckliga och fömtsebara.

33.13

Det bör vara en strävan att tUl fuUo utnyttja och kontinuerligt för­bättra kvaliteten pä de finansieringsmekanismer som skall användas för ge­nomförandet av Agenda 21.

Åtgärder

33.14  Ytterst berör de åtgärder som redovisas i detta kapitel genomförandet

av de åtgärder som redovisas i övriga kapitel i Agenda 21.

Medel för genomförande

33.15

I regel skaH ett lands egen offentliga och privata sektor svara för finan­sieringen och genomförandet av Agenda 21. När det gäUer utvecklingslän­derna, särskilt de minst utvecklade ländema, är bistånd den viktigaste ex­terna finansieringen och omfattande nya och additionella finansiella resurser kommer att krävas för hållbar utveckling och genomförandet av Agenda 21. De utvecklade länderaa bekräftar på nytt sitt åtagande att nå upp till det av FN antagna målet på 0,7 prcKent av BNP för sitt bistånd och, i den mån de inte redan har uppnått detta mål, förbinder sig att utveckla sina biståndspro­gram för att uppnä målet så snart som möjligt och att säkerställa att Agenda 21 genomförs snabbt och effektivt. Några länder har åtagit sig att uppnå detta mäl senast år 2000. Det har beslutats att kommissionen för hållbar ut­veckling fortiöpande skaU följa de framsteg som görs när det gäller att uppnä detta mäl. Denna uppföljningsprocess skall systematiskt förena uppföljning av genomförandet av Agenda 21 med en granskning av de tUlgängliga finan­siella resurseraa. De länder som redan har uppnätt målet är värda ett erkän­nande för detta och uppmuntras att även i fortsättningen bidra till de gemen­samma ansträngningarna för att tUlskjuta de betydande extraresurser som måste mobUiseras. Andra utvecklade länder har i överensstämmelse med sitt stöd för reforminsatser i utvecklingsländerna åtagit sig att på allt sätt an­stränga sig för att höja nivån på sitt bistånd. I detta sammanhang fastsläs vikten av en rättvis fördelning av bördan bland de utvecklade länderna. Andra länder, inbegripet sådana som genomför en övergångsprocess tUl marknadsekonomi, kan frivilligt utöka de utvecklade ländernas bidrag.

33.16

Resurserna för Agenda 21 och andra åtaganden som görs av konfe­rensen bör tUlhandahäUas på ett sätt som maximerar tillgängligheten av nya och additionella resurser och utnyttjar aUa tillgängliga finansieringskällor och mekanismer. Dessa omfattar bl.a.

a) De multUaterala utvecklingsbankema och fondema, dvs.

i)   Internationella utvecklingsfonden (IDA). Vid behandlingen av de olika frägor och valmöjligheter som lDA:s deputerade skall ta ställ-

406

ning tUl under den kommande tionde påfyUnaden bör särskild vikt    Skr. 1992/93:13 fästas vid det uttalande som gjordes av Världsbankens ordförande under konferensens plenarsession för att hjälpa de fattigaste län­dema att uppnå sina utvecklingsmål enligt Agenda 21,

ii) Regionala och subregionala utvecklingsbanker. De regionala och subregionala utvecklingsbankerna och fonderna bör spela en större och mer effektiv roll när det gäller att på förmånliga villkor tillföra de resurser som behövs för att genomföra Agenda 21,

iii) Den globala mUjöfacUiteten, GEF, som administreras gemensamt av Världsbanken, UNDP (Kh UNEP, vars kompletterande bidrag och förmänliga krediter är avsedda att leda till globala miljövinster, bör täcka de överenskomna kostnadsökningarna för ätgärder enligt Agenda 21, särskilt för utvecklingsländerna. Den bör därför om­stmktureras för att bl.a.

stimulera allmänt deltagande,

vara tiUräckligt flexibel för att i enlighet med vad som har överens­kommits även omfatta lämpliga programområden i Agenda 21, med de vinster för den globala miljön som detta medför,

säkerställa att ledningen är transparent och demokratisk tUl sin ka­raktär, bl.a. vad gäller beslutsprocesser och verksamhet, genom att garantera en väl avvägd (Kh rättvis representation för utvecklings­ländemas intressen samtidigt som givarländernas bidrag tillmäts vederbörlig betydelse,

säkerställa nya och additionella finansiella resurser i form av gåvo­bistånd eller på förmånliga villkor, särskilt tUl utvecklingsländerna,

säkerställa fömtsebarhet vad gäller resursflödena genom de ut­vecklade ländernas bidrag, med beaktande av vikten av en rättvis bördefördelning,

säkerställa tillgång tiU och utbetalning av medlen enligt ömsesidigt överenskomna kriterier utan att införa nya former av konditionali-tet.

b)

De berörda fackorganen, andra FN-organ och andra intemationella or­ganisationer, som har tUldelats uppgifter när det gäUer att stödja nationeUa regeringar vid genomförandet av Agenda 21.

c)

MultUaterala institutioner för kapacitetsuppbyggnad och tekniskt samar­bete. UNDP bör få de finansiella resurser som det behöver för att utnyttja sitt nät av fältkontor och sitt vittgående mandat och sin breda erfarenhet inom tekniskt samarbete för att underlätta kapacitetsuppbyggnad på lands­nivån, varvid det tUl fullo skall utnyttja fackorganens (Kh övriga FN-organs sakkunskap inom sina respektive kompetensområden, särskilt UNEP (Kh de multUaterala och regionala utvecklingsbankema.

d)   Bilaterala biståndsprogram. Dessa behöver stärkas för att kunna

främja en hällbar utveckling.

e)   Skuldlättnader. Det är viktigt att uppnä varaktiga lösningar beträffande

skuldproblemen i utvecklingsländer med låg- och medelinkomster för att de

skall förses med nödvändiga medel för en hållbar utveckling. Åtgärder för

407

att komma till rätta med dessa länders fortsatta skuldproblem skall följas Skr. 1992/93:13 upp. Alla fordringsägare inom Parisklubben bör snarast tUlämpa överens­kommelsen frän december 1991 om att de fattigaste, mest skuldtyngda län­derna bland dem som genomför en strukturanpassning skall beviljas skuld­lättnader; skuldlättnadsåtgärder bör följas fortlöpande i syfte att undanröja dessa länders fortsatta svärigheter.

f) Privat finansiering. Frivilliga bidrag genom fristående kanaler, som för närvarande svarar för ca 10 procent av det sammanlagda biståndet, kan eventuellt ökas.

33.17

Investeringar En ökning av de utiändska direktinvesteringarna (Kh tekniköverföring bör uppmuntras genom en nationell politik som främjar in­vesteringar samt genom joint ventures och andra investeringsformer.

33.18

Nya finansieringsformer. Nya vägar för att skapa nya offentliga och privata finansiella resurser bör undersökas, särskilt

a)

olika former av skuldlättnader, fömtom för officiella skulder eller skul­der till regeringar inom Parisklubben, inklusive ökade skuldbyten,

b)

tiUämpning av ekonomiska och skattemässiga styrmedel,

c)

möjligheter till handel med tillstånd,

d)   nya system för penninginsamlingar och frivilliga bidrag genom privata

kanaler, inklusive icke-statiiga organisationer,

e)   omfördelning av de resurser som för närvarande anslås för militära än­

damäl.

33.19

Ett tillmötesgående internationellt och inhemskt ekonomiskt klimat är viktigt, särskilt för utvecklingsländema, för att en varaktig ekonomisk tUl­växt och utveckling skall kunna uppnås.

33.20

Konferenssekretariatet har beräknat den årliga kostnaden (1993-2000) för att genomföra de i Agenda 21 angivna åtgärderna i utvecklingslän­derna till drygt 600 miljarder doUar, inklusive ca. 125 mUjarder dollar i bi­drag eller förmänliga krediter från det intemationeUa samfundet. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av rege­ringarna. De faktiska kostnadema beror bl.a. pä vilka strategier och pro­gram som regeringarna beslutar att genomföra.

33.21

De utvecklade länderna och andra länder som har möjlighet till detta bör göra preluninära finansiella åtaganden för att konferensens beslut skall kunna verkställas. De bör avlägga rapport om sådana planer och åtaganden vid FN:s generalförsamlings 47:e session under hösten 1992.

33.22

Utvecklingsländerna bör också inleda arbetet med att upprätta natio­nella planer för hållbar utveckling för att konferensens beslut skaU kunna verkställas.

33.23

En uppföljning och utvärdering av finansieringen av Agenda 21 är nödvändig. Frågor som rör uppföljning av konferensen diskuteras i kap. 38. Det är angeläget att det sker en regelbunden uppföljning av effektiviteten vad gäller finansiering och mekanismer, inbegripet de åtgärder som vidtas för att uppnå de gemensamt antagna mäl som anges i detta kapitel.

408

Kapitel 34

Skr. 1992/93:13

Överföring av miljöanpassad teknologi, samarbete och kapacitetsuppbyggnad

Inledning

409

34.1

Miljöanpassad teknologi skyddar miljön. Det blir mindre föroreningar, alla resurser utnyttjas pä ett mera hållbart sätt, en större andel avfall och varor återvinns och restprodukter hanteras på ett mera acceptabelt sätt än med den teknologi som den ersätter.

34.2

Miljöanpassad teknologi är en process- och produktteknik som, vad föroreningar beträffar, skapar litet eller inget avfall och därmed hindrar upp­komsten av föroreningar. Den innefattar även reningsteknik för att ta hand om utsläpp i miljön.

34.3

Miljöanpassad teknologi innebär mycket mer än bara en viss teknik och utgör ett övergripande system omfattande tekniskt kunnande, förfaran­den, varor och tjänster, utrastning samt rutiner för organisation och före­tagsledning. Detta innebär att diskussioner om teknologiöverföring även måste omfatta de aspekter av teknikval som berör utveckling av mänskliga resurser och lokal kapacitetsuppbyggnad, inklusive frägor som rör jämställd­het mellan kvinnor och män. Miljöanpassad teknologi bör vara förenlig med de sociala, ekonomiska, kulturella och miljömässiga prioriteringar som be­slutas på det nationella planet.

34.4

Det finns ett behov, särskilt i utvecklingsländema, av tillgång till och överföring av miljöanpassad teknologi på fördelaktiga villkor genom stödåt­gärder som främjar tekniskt samarbete och som bör göra det möjligt att överföra nödvändigt tekniskt kunnande och bygga upp ekonomisk och tek­nisk kapacitet samt företagsledarkapacitet så att den överförda teknologin kan utnyttjas effektivt och ytterligare utvecklas. Teknologisamarbete kräver gemensamma insatser av företag och regeringar, säväl de som levererar tek­nologin som mottagama. Detta samarbete innebär säledes en kontinuerUg process i vilken regeringen, den privata sektorn och forsknings- och utveck­lingsinstitut mäste delta för att teknologiöverföringen skall ge bästa möjliga resultat. För att ett långsiktigt teknologisamarbete skall bli framgångsrUct krävs fortlöpande och systematisk utbildning och kapacitetsuppbyggnad på alla nivåer under en längre tidsperiod.

34.5

De åtgärder som föreslås i detta kapitel har till syfte att förbättra för­hållandena vad avser information, tUlgång tfll och överföring av teknologi (inklusive den senaste teknologin och relaterat tekniskt kunnande), särskilt till utvecklingsländerna, liksom kapacitetsuppbyggnad och samarbete i olika former inom det tekniska området för att främja en hållbar utveckling. Ny och effektiv teknologi är avgörande för att, särskilt i utvecklingsländerna, öka möjligheten att uppnå en hållbar utveckling, stödja världsekonomin, skydda mUjön och lindra fattigdom och mänskligt lidande. Denna verksam­het kräver att befintiig teknologi förbättras och, där så är nödvändigt, ersätts med en teknologi som är mera lättillgänglig (Kh miljöanpassad.

Bakgmnd

Skr. 1992/93:13

34.6

Detta kapitel av Agenda 21 inverkar inte på särskilda åtaganden och överenskommelser om teknologiöverföring som kan komma att fastställas i internationella avtal.

34.7

TUlgång till vetenskaplig och teknisk information och överföring av miljöanpassad teknologi utgör en nödvändig förutsättning för hällbar ut­veckling. Kunskapsöverföring när det gäller miljökonsekvenserna av en viss teknologi består av två delar: uppgradering av kunskapema om befintlig och avancerad teknologi, inklusive de miljörisker som är förknippade därmed, (Kh förbättring av tillgängen till miljöanpassad teknologi.

34.8

Huvudsyftet med att förbättra tillgången till teknikinformation är att göra det möjligt att träffa välgrandade val som leder till att sådan teknologi görs tillgänglig och överförs och att ländernas egen tekniska nivå höjs.

34.9

En stor mängd användbart teknisk kunskap är allmänt tillgänglig. Det finns ett behov i utvecklingsländerna att få tillgång till teknologi som inte omfattas av patent eller är allmänt tillgänglig. Utvecklingsländerna behöver också fä tillgång till det tekniska kunnande och den sakkunskap som krävs för att denna teknologi skall kunna utnyttjas effektivt.

34.10

Uppmärksamhet måste ägnas frågan om patentskydd och immate­riella rättigheter, bl.a. måste det undersökas på vUket sätt dessa rättigheter päverkar tillgången till CKh överföringen av miljöanpassad teknologi, särskilt till utvecklingsländema, liksom frågan hur utvecklingsländerna, med beak­tande av skydd för immateriella rättigheter, skall säkerställas tillgäng tUl mil­jöanpassad teknologi i syfte att tillgodose deras behov på detta område.

34.11

Patentskyddad teknologi kan göras tUlgänglig genom kommersiella kanaler och den internationella handeln är en viktig kanal för teknologiöver­föring. Att utnyttja detta samlade kunnande och förena det med lokala inno­vationer för att skapa alternativ teknologi är en väg som bör prövas. Samti­digt som man bör fortsätta att utforska metoder för att säkra tillgängen tfll miljöanpasssad teknologi, inklusive avancerad teknologi, framför aUt för ut­vecklingsländerna, bör ökad tiUgäng till miljöanpassad teknologi främjas och finansieras, samtidigt som innovatörer som spelar en pådrivande roll för forskning och utveckling i fråga om ny miljöanpassad teknologi bör ges rim­liga incitament för detta.

34.12

Mottagarländerna behöver teknologi och förbättrat stöd för att ytter­ligare utveckla sin vetenskapliga, tekniska, jakesmässiga m.m. kapacitet på gmndval av den teknik och kapacitet som de redan besitter. Ett sådant stöd skulle göra det möjligt för länder, särskilt utvecklingsländer, att göra mer rationella teknikval. Dessa länder skulle i så fall ha större möjlighet att be­döma en miljöanpassad teknologi innan den överförs och tUlämpa och han­tera den på ett rflctigt sätt samtidigt som de skulle kunna förbättra befintlig teknologi och anpassa den till sina särskUda behov och prioriteringar.

34.13

Forskning och utveckling måste uppnå en "kritisk massa" för att mU­jöanpassad teknologi skall spridas och utnyttjas effektivt och för att sådan

4jq

teknik skall skapas på lokal nivå. Utbildningsprogram bör anpassas till be- Skr. 1992/93:13 hovet av särskild målinrUctad forskningsverksamhet och att få fram specialis­ter som är förtrogna med miljöanpassad teknologi och har ett tvärvetenskap­ligt synsätt. För att åstadkomma denna kritiska massa är det nödvändigt att bygga pä den kompetens som finns hos hantverkare, tekniker, företagsle­dare pä mellannivå, forskare, ingenjörer (Kh lärare samt att utveckla s(Kiala stödsystem och stödsystem för företagsledare. Överföring av miljöanpassad teknologi kräver också att teknologin på ett uppfinningsrikt sätt anpassas till och införlivas med den lokala eller nationella kulturen.

Mäl

34.14  Följande mäl föresläs:

a)

Att åtgärder vidtas för att säkerställa att framför allt utvecklingslän­derna får tillgång till vetenskaplig och teknisk information, inklusive infor­mation om den senaste teknologin,

b)

att främja, underlätta (Kh finansiera tiUgång till och överföring av mil­jöanpassad teknologi och relaterat tekniskt kunnande, särskilt vad avser ut­vecklingsländerna, på förmänliga vUlkor, inklusive koncessionella och prefe­rentiella villkor, enligt ömsesidig överenskommelse och med beaktande av behovet av att skydda immateriella rättigheter samt utvecklingsländernas särskilda behov vad beträffar genomförandet av Agenda 21,

c)

att vidta ätgärder för att bibehålla och främja inhemsk miljöanpassad teknologi som kan ha försummats eller trängts ut, särskilt i utvecklingslän­derna, med särskild hänsyn till prioriterade behov och med beaktande av mäns och kvinnors inbördes kompletterande roller,

d)   att stödja inhemsk kapacitetsuppbyggnad, särskilt i utvecklingslän­

derna, så att mUjöanpassad teknologi kan värderas, övertas, hanteras och

tUlämpas. Detta skuUe kunna uppnäs genom bl.a.

i)       utveckling av mänskliga resurser,

ii) stärkande av den institutionella strukturen för forskning och utveckling och genomförande av program,

iu) en samordnad bedömning av teknikbehoven sektorsvis, enligt de planer, mäl och prioriteringar som länderna utformar för ge­nomförandet av Agenda 21 pä nationell nivå,

e)   att främja långsiktigt tekniskt samarbete mellan dem som förfogar över

miljöanpassad teknologi och möjliga användare.

Åtgärder

a) UtveckUng av intemationeUa informationsnät som sammanbinder nationella, subregionala, regionala och intemationella system

34.15  Befintliga nationella, subregionala, regionala och intemationella in­

formationssystem bör utvecklas och sammanbindas via regionala teknikför­

medlingar som omfattar breda sektorer såsom jordbrak, industri och energi.

Ett sådant kontaktnät skulle kunna omfatta bl.a. nationella, subregionala

(Kh regionala patentbyråer med kapacitet för att utarbeta rapporter om

411

avancerad teknik. Dessa kontaktnät av förmedlingar skulle sprida informa- Skr. 1992/93:13 tion om tillgänglig teknologi, var den finns att fä, eventuella miljörisker som är förknippade med den samt i stora drag vilka villkor som gäller för att an­skaffa sådan teknologi. Deras verksamhet skulle vara efterfrågebaserad och tonvikten skulle läggas vid slutanvålndarnas informationsbehov. De skulle ta hänsyn till de positiva bidrag som kan lämnas av internationella, regionala och subregionala organisationer, näringslivet, branschorganisationer, icke­statliga organisationer, nationella regeringar och nyetablerade eller förbätt­rade nationella nät.

34.16

De intemationeUa och regionala teknikförmedlingarna skulle, när så är nödvändigt, ta initiativ för att hjälpa användarna att specificera sina behov och för att sprida information som svarar mot dessa behov, bl.a. via befint­liga kanaler för nyheter, information tUl allmänheten och kommunikationer. I denna information skulle man redovisa konkreta fall där miljöanpassad teknologi har utvecklats och tiUämpats med framgång. För att vara effektiva bör dessa förmedlingar inte endast tUlhandahåUa information utan även re­mittera förfrågningar tUl andra organ som tillhandahåller tjänster, t.ex. råd­givning, UtbUdning, teknUc och teknikvärdering. Förmedlingarna skulle såle­des medverka vid etablering av olika slags samriskföretag.

34.17

Vederbörande FN-organ bör inventera befintliga internationella eller regionala teknikförmedlingar eller system för informationsutbyte. Den be­fintiiga strukturen bör vid behov stärkas och förbättras. Nya informations­system bör, där sä är nödvändigt, utvecklas för att fyUa eventuella luckor i det intemationella nätet.

b) Stöd för och främjande av teknologiöverföring

34.18 Regeringar och intemationeUa organisationer bör främja, och upp­muntra den privata sektom att främja, effektiva system för överföring, sär­skilt tUl utvecklingsländema, av mUjöanpassad teknologi, bl.a. genom föl­jande ätgärder:

a)

Utarbeta politiska riktlinjer och program för en effektiv överföring av sädan mUjöanpassad teknologi som är offentiigt ägd eller är tillgänglig inom den offentliga sektorn,

b)

skapa gynnsamma föratsättningar för den privata och offentiiga sek­tom att bedriva innovationsverksamhet inriktad på miljöanpassad teknologi samt marknadsföra och utnyttja sädan teknologi,

c)

regeringar och, när så är lämpligt, berörda organisationer bör se över den befintliga politiken, bl.a. subventions- och skattepolitiken, och bestäm­melser för att avgöra humvida dessa främjar eUer hindrar tUlgång till och överföring och införande av miljöanpassad teknologi,

d)   verka för att inom ramen för en fullständigt integrerad mUjö- och ut­

vecklingspolitUc avskaffa hinder för överföring av privatägd miljöanpassad

teknologi (Kh besluta om lämpliga allmänna åtgärder för att minska sädana

hinder samtidigt som styrmedel, t.ex. pä skatteområdet, införs för att stimu­

lera till överföring av sådan teknologi,

e) att i enlighet med (Kh enligt de särskUda omständigheter som erkänns

412

av berörda internationella konventioner som staterna anslutit sig till vidta     Skr. 1992/93:13 åtgärder för att förebygga missbrak av immaterialrättsliga rättigheter, inbe­gripet regler beträffande tvångslicensering, med rättvis och tillräcklig ersätt­ning:

i)   att såväl utvecklingsländer som andra länder som har sådana möj­ligheter inrättar eller förbättrar lämpliga styrmedel, t.ex. pä skatte­området, för att stimulera företag att överföra miljöanpassad tek­nologi, särskilt till utvecklingsländerna, som en integrerad del av hållbar utveckling, ii) att tillgång till och överföring av patentskyddad mUjöanpassad tek­nologi ökas, särskilt till utvecklingsländerna, iii) att patent och licenser förvärvas på kommersiella villkor för överfö­ring till utvecklingsländema på icke-kommersiella villkor som ett led i utvecklingssamarbetet för en hällbar utveckling, med beak­tande av kravet att skydda immateriella rättigheter, iv) att ätgärder vidtas i enlighet med gällande internationella konven­tioner och under de särskilda omständigheter som anges i dessa för att förhindra missbmk av immateriella rättigheter, inklusive regler för förvärv av dessa genom tvångslicensiering mot rättvis och till­räcklig ersättning, v)  att finansiella resurser ställs till förfogande för förvärv av miljöan­passad teknologi för att göra det möjligt, särskilt för utvecklingslän­derna, att genomföra åtgärder för att främja en hållbar utveckling som annars skulle innebära en särskild eller onormalt stor börda, f) utveckla mekanismer för tillgång till och överföring av miljöanpassad teknologi, särskilt till utvecklingsländema, med beaktande av de framsteg som görs inom ramen för förhandlingar om ett internationellt regelverk an­gående teknologiöverföring enligt beslut vid UNCTAD:s ättonde session i Cartagena.

c) Förbättring av kapaciteten för utveckling och hantering av miljöanpassad teknologi

34.19

Strukturer bör upprättas och/eller stärkas på subregional, regional och internationell nivä för utveckling, överföring och tillämpning av miljöan­passad teknologi och relaterat tekniskt kunnande, med särskild tonvikt pä utvecklingsländernas behov, genom att tiUföra befintliga organ sådana funk­tioner. Sådana strukturer skulle underlätta initiativ frän säväl utvecklingslän­der som utvecklade länder som syftar till att stimulera forskning om samt utveckling och överföring av miljöanpassad teknologi, t.ex. inom ramen för samarbete mellan och inom länder (Kh mellan vetenskapliga och tekniska institutioner, näringslivet och regeringar.

34.20

Nationell kapacitet bör utvecklas för att värdera, utveckla, hantera och tillämpa ny teknologi. För detta ändamäl blir det nödvändigt att stärka befintliga institutioner, personalutbildning på alla niväer och utbildning för slutanvändare av tekniken.

413

d) Upprättande av ett samarbetsnät mellan forskningscentra

Skr. 1992/93:13

34.21  Ett samarbetsnät av nationella, subregionala, regionala och interna­

tionella forskningscentra för miljöanpassad teknologi bör, i nära samarbete

med den privata sektorn upprättas för att förbättra tillgången tUl CKh utveck­

ling, hantering och överföring av miljöanpassad teknologi, inklusive överfö­

ring och samarbete mellan utvecklingsländer samt mellan utvecklade länder

och utvecklingsländer, i första hand genom befintliga subregionala eller re­

gionala forsknings- och utvecklingsinstitutioner och demonstrationscentra

som är knutna till de nationella institutionerna.

e) Stöd för samarbets- och biståndsprogram

34.22

Stöd bör beviljas för samarbets- och biståndsprogram, bl.a. de pro­gram som inrättas av FNorgan, internationella organisationer och andra of­fentliga och privata organisationer, särskilt för utvecklingsländerna, inom forskning och utveckling och kapacitetsuppbyggnad vad avser telcniska och mänskliga resurser inom områdena utbUdning, underhåll, utvärdering av na­tionella tekniska behov, miljökonsekvensbeskrivningar (Kh planering för hållbar utveckling.

34.23

Stöd bör också ges till nationella, subregionala, regionala, multilate­rala och bilaterala program avseende vetenskaplig forskning, kunskapssprid­ning och teknikutveckling i utvecidingsländerna, i vilka även offentiiga och privata företag och forskningsinstitutioner deltar, och medel bör ocksä stäl­las till förfogande för att finansiera tekniskt samarbete mellan utvecklings­ländernas program på detta område. Ovannämnda stöd bör omfatta en ut­veckling av samarbetet mellan institutionerna för att maximera deras effekti­vitet när det gäller att lära sig, sprida och utnyttja teknologi för hållbar ut­veckling.

34.24

Vid utveckling av globala, regionala och subregionala program bör även regionala, subregionala och nationella behovsanpasssade prioriteringar fastställas och utvärderas. Planer (Kh studier som stöder dessa program bör utgöra ett underlag för finansiering genom multilaterala utvecklingsbanker, bilaterala organisationer, intressen inom den privata sektom samt icke-stat­liga organisationer.

34.25

Medel bör ställas tUl förfogande för besök i och, på frivillig basis, åter­vändande tUl hemlandet av kvalificerade experter från utvecklingsländer inom området mUjöanpassad teknologi som för närvarande arbetar i institu­tioner i utvecklade länder.

f) Teknikvärdering för att stödja hantering av miljöanpassad teknologi

34.26 Det internationella samfundet, särskih FN:s fackorgan, internatio­nella organisationer och andra berörda offentliga och privata organisationer, bör medverka vid erfarenhetsutb3'te och utveckla kapacitet för bedömning av teknikbehov, särskilt i utvecklingsländerna, för att göra det möjligt för dessa att träffa teknikval baserade på miljöanpassad teknologi. De bör:

414

a)   Utveckla kapacitet för teknikvärdering som stöd för hantering av mil-     Skr. 1992/93:13

jöanpassad teknologi, inklusive miljökonsekvensutredningar, med veder­

börlig hänsyn tUl lämpliga skyddsåtgärder mot överföring av teknologi som

är förbjuden av miljö- eller hälsoskäl,

b)   stärka det internationella nätet av regionala, subregionala eller natio­

nella teknikvärderingscentra för miljöanpassad teknologi, kopplade tUl tek­

nikförmedlingar, för att i alla nationers intresse utnyttja de resurser för tek­

nikvärdering som har nämnts ovan. Dessa centra skulle i princip kunna ge

råd och utbUdning för särskilda nationella situationer och främja utveck­

lingen av nationell kapacitet vad gäller miljöanpassad teknikvärdering. Möj­

ligheten av att överlåta denna verksamhet ät befintliga regionala organisatio­

ner bör undersökas grandligt innan helt nya institutioner skapas, liksom

möjligheten att finansiera denna vericsamhet genom samarbete mellan of­

fentliga och privata institutioner.

g) Samarbetsformer

3A.n Långsiktigt samarbete bör främjas meUan företag i utvecklade länder oeh utvecklingsländer för att utveckla mUjöanpassad teknologi. Multinatio­neUa företag, som förfogar över en unik teknisk kompetens när det gäller skydd och förbättring av miljön, intar en särställning (Kh har ett särskUt in­tresse av att främja samarbete inom teknologiöverföring, eftersom de är vik­tiga kanaler för sådan överföring, och av att bygga upp en välutbildad reserv av mänskliga resurser samt infrastmktur.

34.28  Samriskföretag bör främjas mellan leverantörer och mottagare av tek­

nologi, med beaktande av utvecklingsländemas politiska prioriteringar och

mål. Tillsammans med utländska direktinvesteringar skulle sådana företag

kunna utgöra viktiga kanaler för överföring av miljöanpassad teknologi. Så­

dana samriskföretag och direktinvesteringar skulle kunna bidra tUl att över­

föra och upprätthålla sunda miljöförvaltningssystem.

Medel för genomförande

34.29  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel tUl mellan

450 och 600 miljoner dollar i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här

endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har granskats av regering­

ama. De faktiska kostnaderna och finansieUa vUlkoren, inklusive icke-kon­

cessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier (Kh program som regering­

arna beslutar att genomföra.

415

Kapitel 35

Skr. 1992/93:13

Forskning för en hållbar utveckling Inledning

35.1

Detta kapitel fokuserar på vetenskapens roll och användning för att stödja en klok hantering av miljö- och utvecklingsfrågor med sikte pä mänsk­lighetens överlevnad och framtida utveckling. De programområden som fö­reslås här skall vara övergripande för att stödja de särskilda krav på veten­skap som har nämnts i andra kapitel i Agenda 21. En uppgift för vetenskapen bör vara att tillhandahålla information som ett underlag för en bättre utform­ning av miljö- och utvecklingspolitik. För att uppfylla detta krav blir det nöd­vändigt att öka den vetenskapliga insikten, förbättra långsiktiga vetenskap­liga bedömningar, stärka den vetenskapliga kapaciteten i alla länder och sä­kerställa att vetenskapen svarar mot de framväxande behoven.

35.2

Vetenskapsmän ökar sina kunskaper när det gäller t.ex. klimatföränd­ring, ökningen av resursanvändningstakten, demografiska trender och mil­jöförstöring. Förändringar inom dessa och andra områden mäste beaktas vid utarbetande av långsiktiga utvecklingsstrategier. Ett första steg mot att för­bättra det vetenskapliga underlaget för dessa strategier är förbättrade kun­skaper om marken, haven, atmosfären och dessas sammanlänkade vatten-och näringsämneskretslopp och biogeokemiska kretslopp och energiflöden, som alla utgör delar av jordsystemet. Detta är avgörande för att möjliggöra en korrekt bedömning av den belastning som planeten jorden kan tåla och om dess förmåga att återhämta sig frän de många belastningar som den ut­sätts för till följd av mänsklig verksamhet. Vetenskapen kan få fram de nöd­vändiga kunskaperna genom ökad forskning om de underliggande ekolo­giska processerna och genom utnjltjande av moderna, effektiva verktyg som nu finns, som t.ex. fjärranalysutrustning, robotiserade övervakningsinstra-ment och data- och modellkapacitet. Vetenskapen spelar en viktig roll som en länk mellan Jordens grundläggande livsuppehållande system och lämpliga utvecklingsstrategier som bygger pä dess fortsatta funktion. Vetenskapen bör även i fortsättningen spela en ökad roll för att effektivisera utnyttjandet av resurser och finna nya metoder, resurser och alternativ vad beträffar ut­veckling. Det är nödvändigt att vetenskapen ständigt omvärderar (Kh främ­jar trender mot ett mindre intensivt resursutnyttjande, inbegripet en mindre intensiv energianvändning inom industri, jordbrak och transport. Det finns således en växande insikt om vetenskapen som ett nödvändigt element i sö­kandet efter genomförbara sätt att uppnå en hållbar utveckling.

35.3

Vetenskaplig kunskap bör utnyttjas för att formulera och stödja målen för en hållbar utveckling genom vetenskapliga studier av de nuvarande för­hållandena och utsikterna för jordens system. Sådana studier, baserade på befintliga kunskaper och de nya rön som görs inom vetenskapen bör använ­das i beslutsprocessen och samspelet mellan vetenskapen och beslutfattarna. Det behövs en ökad vetenskaplig produktion för att öka kunskapsmängden och underlätta samverkan mellan vetenskap och samhälle. En ökning av den

416

vetenskapliga kapaciteten och förmågan att uppnå dessa mål kommer att Skr. 1992/93:13 krävas, särskilt i utvecklingsländerna. Av central betydelse är behovet av att vetenskapsmän i utvecklingsländerna deltar i full utsträckning i internatio­nella forskningsprogram för globala miljö- och utvecklingsproblem i syfte att göra det möjligt för alla länder att på likaberättigad basis delta i förhand­lingar om globala miljö- och utvecklingsfrågor. Inför hotet om irreversibla miljöskador får inte ett bristande vetenskapligt underlag användas som ur­säkt för att skjuta upp ätgärder som i sig själva är motiverade. Försiktighets­synen kan ligga till grund för politik beträffande komplicerade system som ännu inte är tillräckligt kända och där följderna av stömingar ännu inte kan fömtsägas.

35.4    De programområden som ligger i linje med de slutsatser och rekom­

mendationer som har antagits av Internationella konferensen om ett veten­

skapligt handlingsprogram för miljö (Kh utveckling för det 21 :e århundradet

(ASCEND/21) är:

a)

att stärka den vetenskapliga basen för en hållbar utveckling,

b)

att förbättra de vetenskapliga insikterna,

c)

att förbättra långsUctiga vetenskapliga utvärderingar,

d)    att bygga upp den vetenskapliga kapaciteten och förmågan.

Programområden

A. Att stärka den vetenskapliga basen för en hållbar utveckling

Bakgrund

35.5    Hållbar utveckling kräver långsiktiga perspektiv, integrering av lokala

och regionala följder av globala förändringar i utvecklingsprocessen och ut­

nyttjande av bästa tillgängliga vetenskapliga och traditionella kunskaper.

Utvecklingsprocessen bör ständigt omvärderas mot bakgrund av nya forsk­

ningsrön för att säkerställa att resursutnyttjandet orsakar mindre skador på

jordens system. Trots detta är framtiden oviss och man får räkna med över­

raskningar. En god miljö- och utvecklingspolitik mäste därför stå på en fast

vetenskaplig grund och sträva efter att hälla en mängd olika valmöjligheter

öppna för att säkerstäUa att flexibla åtgärder kan vidtas. Försiktighetssynen

är viktig. Ofta finns ett gap i kommunUcationen mellan forskare, beslutsfat­

tare och allmänheten, vilkas intressen utttycks av säväl statiiga som icke­

statliga organisationer. Bättre kommunikationer krävs mellan forskare, be­

slutsfattare och allmänheten.

Mål

35.6 Huvudmålet är för varje land att med stöd av nationella organisationer, enligt önskemål, bedöma situationen vad gäller dess vetenskapliga kun­skapsnivå, forskningsbehov och prioriteringar i syfte att sä snart som möjligt uppnä väsentliga förbättringar på följande omräden: a) En omfattande breddning av den vetenskapliga basen och ett stär-

417

27 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

kände av vetenskaps- och forskningskapaciteten - särskilt vad beträffar ut-     Skr. 1992/93:13 vecklingsländerna - inom områden med anknytning till miljö- och utveck­lingsfrågor,

b)

utformning av miljö- och utvecklingspolitik på grundval av bästa veten­skapliga kunskaper och bedömningar, med beaktande av behovet att för­bättra det internationella samarbetet samt av det förhällandet att de olika processerna och valmöjligheterna är relativt osäkra,

c)

samspelet mellan vetenskap och beslutsfattare, varvid försiktighetssy­nen skall tUlämpas där så är lämpligt, för att förändra de nuvarande produk-tionsoch konsumtionsmönstren och vinna tid för att minska osäkerheten vad beträffar val av politik,

d)   framtagande och tillämpning av kunskaper, särskilt lokalbefolkningens

kunskaper, med hänsyn tfll förutsättningarna inom olika miljöer och kultu­

rer, för att uppnä en hällbar utvecklingsnivä, med beaktande av samband på

nationell, regional och internationell nivå,

e)   att förbättra samarbetet mellan vetenskapsmän genom att främja tvär­

vetenskapliga forskningsprogram och forskningsverksamhet,

f)   att låta människorna delta i prioriteringsarbete och beslutsprocesser

beträffande en hällbar utveckling.

Åtgärder

35.7 Länder bör med hjälp från internationella organisationer, enligt önske­mål:

a)

Inventera sitt informationsförråd på det naturvetenskapliga och sam­hällsvetenskapliga området som är av betydelse för att främja en hällbar ut­veckling,

b)

fastställa sina behov och prioriteringar inom forskningen mot bak­grand av internationell forskning,

c)

stärka och utforma lämpliga institutionella mekanismer på den högsta lämpliga lokala, nationella, subregionala och regionala nivån samt inom FNsystemet för att utveckla en starkare vetenskaplig bas för att förbättra ut­formningen av en miljö- och utvecklingspolitik som är förenlig med de lång­siktiga målen för en hållbar utveckling. Pågående forskning på detta område bör breddas för att i högre grad engagera allmänheten i beslut om långsiktiga mål för en hällbar utveckling,

d)   utveckla, tillämpa och skapa de nödvändiga verktygen för en hällbar

utveckling, inbegripet

i) indikatorer för livskvalitet, som omfattar t.ex. hälsa, utbild­ning, social välfärd, miljösituationen och ekonomin,

ii) en ekonomisk syn på miljöanpassad utveckling och nya och för­bättrade styrmedel för en bättre förvaltning av resurserna,

iu) utformning av en långsiktig miljöpolitik, riskhantering och mil­jöanpassad teknologivärdering,

e)   samla in, analysera och integrera information om sambanden mellan

ekosystemens tiUstånd och hälsotillståndet i mänskliga samhällen i syfte att

förbättra kunskaperna om kostnaderna och nyttan av olika slags utvecklings­

politik och utvecklingsstrategier rörande hälsa och miljö, särskilt i utveck-

418

lingsländema.

f)   genomföra vetenskapliga studier av nationella (Kh regionala vägar mot Skr. 1992/93:13

en hållbar utveckling, med utnyttjande av jämförbara och inbördes komplet­

terande metoder. Sådana studier, samordnade genom en internationell ve­

tenskaplig satsning, bör i hög grad utnyttja lokal sakkunskap och genomfö­

ras av multidisciplinära forskarlag frän regionala nät och/eller forsknings­

centra, allt efter nationell kapacitet och de tillgängliga resurserna,

g)   förbättra kapaciteten för att fastställa forskningsprioriteringar pä na­

tionell, regional och global nivå för att uppfylla de krav som ställs av en häll­

bar utveckling. Detta är en process som kräver vetenskapliga bedömningar

om kortsiktiga och långsiktiga fördelar och möjliga långsiktiga kostnader

och risker. Den bör vara flexibel och inställd på att tillgodose upplevda be­

hov och genomföras med transparenta "användarvänliga" metoder för risk­

hantering,

h) utveckla metoder för samverkan mellan etablerad vetenskap och ur­sprungsbefolkningens kunskaper inom olika kulturer. Dessa metoder bör prövas i pilotstudier. De bör utvecklas pä lokal nivä och tonvikten bör läggas vid ett samspel mellan ursprungsbefolkningars traditionella kunskaper CKh motsvarande gängse "avancerad vetenskap", med betoning pä spridning (Kh tillämpning av resultaten på miljöskydd och hållbar utveckling.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

35.8    Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000)

för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 150 miljo­

ner dollar, inklusive ca. 30 miljoner dollar frän det internationella samfundet

i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga upp­

skattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostna­

derna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror

bl.a. på vilka strategier och program som regeringama beslutar att genom­

föra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

35.9    De vetenskapliga och tekniska medlen är bl.a. följande:

a)

Att stödja nya forskningsprogram, inklusive socio-ekonomiska och mänskliga aspekter, pä lokal, nationell, subregional, regional och global nivå för att stimulera till synergier mellan traditionella och konventionella veten­skapliga kunskaper och metoder och stärka tvärvetenskaplig forskning om förstöring och rehabilitering av miljön,

b)

att upprätta demonstrationsmodeller av olika slag (t.ex. socio-ekono­miska och miljöförhållanden) för att studera metoder och utforma riktiinjer,

c)

att stödja forskningen genom att utveckla metoder för relativ riskbe­dömning som ett hjälpmedel för beslutsfattare vid rangordning av forsk­ningsprioriteringar.

419

B. Ati förbättra de vetenskapliga insiktema

Skr. 1992/93:13

Bakgrund

35.10  För att främja en hållbar utveckling behövs bättre kunskaper om vil­

ken belastning som jorden tål, inklusive de processer som kan försämra eller

förbättra dess livsuppehållande kapacitet. För närvarande förändras den

globala miljön snabbare än någonsin under de senaste århundradena; därför

bör man vara beredd på överraskningar och under nästa århundrade kan

stora miljöförändringar äga rum. Samtidigt ökar den mänskliga använd­

ningen av energi, vatten och icke-förnybara resurser, säväl totalt som per

capita och brister kan uppstå i många delar av världen även om miljöförhål­

landena förblir oförändrade. Sociala processer är utsatta för mängder av va­

riationer över tid och rum och inom olika regioner och kulturer. Dessa pro­

cesser påverkar och påverkas av föränderliga miljöförhållanden. Mänskliga

faktorer är viktiga drivkrafter i dessa invecklade relationer och utövar ett

direkt inflytande på globala förändringar. Ett studium av de mänskliga di­

mensionernas betydelse för miljöförändringars orsaker och verkningar och

av mera hällbara utvecklingsalternativ är därför nödvändigt.

Mäl

35.11  Ett viktigt mål är att förbättra och öka den grundläggande förståelsen

av sambanden mellan mänskliga och naturliga miljösystem och förbättra de

analys- och prognosverktyg som krävs för en bättre förståelse av miljöeffek­

terna av olika utvecklingsval genom att:

a)

Genomföra forskningsprogram som leder till förbättrade kunskaper om vilken belastning jorden tål belastningar med hänsyn till dess naturliga system, t.ex. de biogeokemiska kretsloppen, det system som utgörs av at-mosfären/hydrosfären/ litosfären/ktyosfären, biosfären och biologisk mång­fald, jordbrukets ekosystem och andra ekosystem på jorden och i vattnet,

b)

utveckla och utnyttja nya analys- och prognosverktyg för att med större precision bedöma hur jordens naturliga system i ökande grad påver­kas av mänskliga aktiviteter, både avsiktliga och oavsiktliga, och demogra­fiska trender samt effekterna av dessa aktiviteter och trender,

c)

integrera fysisk, ekonomisk och samhäUsvetenskapUg vetenskap för att förbättra förståelsen av effekterna av ekonomiskt och socialt beteende pä miljön och effekterna av miljöförstöring på lokala och globala ekonomier.

Åtgärder

35.12  Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Stödja utvecklingen av ett utvidgat övervakningsnätverk för att be­skriva kretslopp (t.ex. globala, biogeokemiska och hydrologiska kretslopp) och pröva hypoteser om deras beteende och förbättra forskning om samspe­let mellan de olika globala kretsloppen och deras effekter pä nationeU, sub­regional, regional och global nivå som vägledning för tålighet och känslighet,

b)

stödja nationella, subregionala, regionala och internationella observa­tions- och forskningsprogram för global atmosfärisk kemi och källor till (Kh

420

sänkor för växthusgaser och se till att resultaten läggs fram i en form som är     Skr. 1992/93:13 tillgänglig och förståelig för allmänheten,

c)   stödja nationella, subregionala, regionala och internationela forsk­

ningsprogram om havets och jordens system, bygga ut globala terrestriska

databaser för komponenterna i dessa, bygga ut motsvarande system för

övervakning av förändringarna i deras tillstånd och förbättra prognosmodel­

ler för jordens system och dess undersystem, inklusive modeller för hur

dessa system fungerar vid olika scenarier för olika intensiv mänsklig påver­

kan. Forskningsprogrammen bör innefatta de program som nämnts i andra

kapitlet i Agenda 21 som stöder mekanismer för samarbete och konsekvens

mellan forskningsprogram om globala förändringar,

d)   uppmuntra samordning av satellituppdrag (Kh nätverk, system och me­

toder för att behandla och sprida den information som erhålls samt utveckla

kommunikationen med de forskare som använder observationsdata om jor­

den och med FN:s Earthwatchsystem,

e)   utveckla kapaciteten för att fömtsäga hur jord-, färskvattens-, kust­

och havsekosystem samt den biologiska mångfalden reagerar på kortare och

längre miljöstörningar och vidareutveckla metoder för att återställa ekolo­

gin,

f)   studera betydelsen av den biologiska mångfalden och arters försvin­

nande för ekosystemens och det globala livsuppehållande systemets funk­

tion,

g)   upprätta ett globalt observationssystem för de parametrar som behövs

för en rationell vård av kustoch bergszoner och avsevärt bygga ut övervak­

ningssystem för färskvattenskvantitet/kvalitet, särskilt i utvecklingslän­

derna,

h) för att förstå jorden som ett system, utveckla system för observation av jorden från rymden som ger integrerade, kontinuerliga och långsiktiga mätningar av samspelet mellan atmosfären, hydrosfären och litosfären samt utveckla ett system för informationsspridning som underlättar utnyttjandet av de uppgifter som erhålls genom observation,

i) utveckla och tillämpa system och teknik för automatisk insamling, regi­strering och överföring av uppgifter till data- och analyscentra för att över­vaka processer pä jorden, i havet och i atmosfären och varna för naturkata­strofer,

j) förbättra ingenjörsvetenskapers bidrag till tvärvetenskapliga forsk­ningsprogram om jordsystem, särskilt i syfte att öka beredskapen för och minska de negativa konsekvenserna av stora naturkatastrofer,

k) intensifiera forskning för att integrera de fysiska, ekonomiska och sam­hällsvetenskaperna i syfte att förbättra förståelsen av miljöeffekterna av ekonomiskt och scKialt beteende samt följderna av miljöförstöring för lokala och globala ekonomier (Kh bl.a.

i)   utveckla forskning om mänskliga attityder och mänskligt beteende

som de viktigaste drivkrafterna för en förståelse av orsak (Kh ver­

kan vad gäller miljöförändringar och resursutnyttjande,

ii) främja forskning om mänskliga, ekonomiska och sociala reaktioner

tUl globala förändringar,

1) stödja utveckling av nya användarvänliga tekniker och system som un-

421

derlättar integreringen av tvärvetenskapliga, fysiska, kemiska, biologiska     Skr. 1992/93:13 och samhällsvetenskapliga/humanistiska processer, som i sin tur ställer infor­mation och kunskaper till förfogande för beslutsfattare och allmänheten.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

35.13  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 2

miljarder dollar, inklusive ca. 1,5 miljarder dollar från det internationella

samfundet i bidrag eller förmänliga krediter. Det rör sig här endast om unge­

färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella vUlkor,

beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

35.14  De vetenskapliga och tekniska medlen omfattar bl.a. följande:

a)

Att stödja och utnyttja universitetens, forskningsinstitutens och stat­liga och icke-statliga organisationers nationella forskningsverksamhet och främja deras aktiva deltagande i regionala och globala program, särskilt i utvecklingsländerna,

b)

att öka utnyttjandet av lämpliga system och teknologier, t.ex. superda­torer, lymd-, jord- och havsbaserad observationsteknologi, datahanterings-och databasteknik samt framför allt att utveckla och bygga ut det globala systemet för klimatobservation.

C. Att förbättra långsiktiga vetenskapliga utvärderingar 

Bakgrund

35.15  Att tillgodose forskningsbehoven på miljö- och utvecklingsområdet är

endast första steget i det stöd som vetenskap kan ge till processen för en håll­

bar utveckling. De kunskaper som erhålls kan sedan användas för att göra

vetenskapliga utvärderingar (revisioner) av den nuvarande situationen och

för en rad tänkbara situationer i framtiden. Detta innebär att man måste

upprätthälla biosfärens hälsotiUstånd och att förlusten av biologiska arter

mäste bromsas. Även om mänga av de långsUctiga miljöförändringar som

troligen kommer att påverka människor och biosfären är av global omfatt­

ning, kan viktiga förändringar ofta genomföras på nationell och lokal nivå.

Samtidigt kan mänskliga aktiviteter på lokal och regional nivä ofta bidra till

globala hot, t.ex. nedbtytning av det stratosfäriska ozonskiktet. Därför be­

hövs vetenskapliga utvärderingar och vetenskaplig planering på global, re­

gional och lokal nivä. Mänga länder (Kh organisationer utarbetar redan rap­

porter om miljö- och utvecklingsfrågor med undersökningar av den nuva­

rande situationen och slutsatser om utvecklingstendenser. Sådana rapporter

skulle kunna utnyttjas till fullo i regionala och globala utvärderingar, men

422

dessa bör ha en större räckvidd och omfatta resultaten av detaljerade studier Skr. 1992/93:13 om utvecklingen pä grundval av olika antaganden om möjliga mänskliga re­aktioner i framtiden, varvid de bästa tillgängliga modellerna bör utnyttjas. Sådana utvärderingar bör utformas med sikte på att kartlägga genomförbara utvecklingsstrategier inom ramen för varje områdes belastningskapacitet vad gäller miljömässiga, sociala och ekonomiska faktorer. Traditionella kun­skaper om den lokala miljön bör utnyttjas till fullo.

Mål

35.16  Huvudmålet är att få fram utvärderingar av nuläget och utvecklings­

tendenserna vad gäller viktiga utvecklings- och miljöfrågor på nationell, sub­

regional, regional och global nivä på grandval av bästa tillgängliga veten­

skapliga kunskaper i sjte att utforma alternativa strategier, inklusive sädana

som utgår ifrån ursprangsbefolkningens medverkan, för de olika perspektiv

i tid och ram som krävs för utformning av en långsiktig politik.

Åtgärder

35.17  Följande åtgärder bör genomföras:

a)

Samordna befintliga insamlingssystem för data och statistik med an-kn)'tning till utvecklings- och miljöfrågor som underlag för upprättandet av långsiktiga vetenskapliga utvärderingar, t.ex. data om överutnyttjande av re­surser, import/exportflöden, energianvändning, hälsoeffekter, demografiska trender; att utnyttja de uppgifter som erhålls genom den verksamhet som avses i programområde B för miljö/utvecklingsvärderingar pä global, regio­nal och lokal nivå samt sörja för en omfattande spridning av värderingarna i en form som svarar mot allmänhetens behov och är lättförståelig,

b)

utveckla metoder för att genomföra nationella (Kh regionala revisioner och en 5-årig global revision på integrerad basis. De standardiserade revisio­nerna bör vara ett hjälpmedel för förfinade studier av utvecklingens mönster (Kh karaktär och bör bl.a. behandla de globala och regionala livsuppehål­lande systemens förmåga att uppfylla behoven hos mänskliga och andra livs­former och visa pä områden och resurser som är känsliga för ytterligare för­störing. Denna uppgift skulle innebära en integrering av alla relevanta ve­tenskaper på nationell, regional och global nivå och bör organiseras av stat­liga organ, icke-statliga organisationer, universitet och forskningsinstitutio­ner med stöd frän mellanstatliga och icke-statliga organisationer och FN-or­gan, där så är nödvändigt och lämpligt. Dessa revisioner bör senare göras tillgängliga för allmänheten.

Medel för genomförande

Finansiering och kosmadsberäkning

35.18                                                                                                                 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 35

miljoner dollar, inklusive ca. 18 miljoner dollar från det intemationella sam­

fundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär-

423

liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska     Skr. 1992/93:13 kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

35.19  Med hänsyn till de befintliga informationsbehoven enligt programom­

råde A bör stöd ges för nationell datainsamling och nationella varningssys­

tem. Detta skulle göra det nödvändigt att upprätta databas-, informations­

och rapporteringssystem, inklusive datautvärdering och informationssprid­

ning i varje region.

D. Att bygga upp den vetenskapliga kapaciteten och förmågan

Bakgmnd

35.20  Med hänsyn tUl den ökande roll som vetenskapen mäste spela vid en

lösning av miljö- och utvecklingsproblem är det nödvändigt att bygga upp

den vetenskapliga kapaciteten och stärka denna kapacitet i alla länder, sär­

skilt i utvecklingsländerna, för att göra det möjligt för dem att i full utsträck­

ning delta i framtagande och tUlämpning av forskningsresultat vad gäller

hållbar utveckling. Det finns många olika sätt att bygga upp den vetenskap­

liga och teknologiska kapaciteten. Några av de vUctigaste är följande: utbild­

ning i vetenskap och teknik, stöd till utvecklingsländerna för förbättringar

av infrastrukturen för forskning och utveckling som skulle göra det möjligt

för forskare att arbeta mera produktivt, initiativ för att stimulera till forsk­

ning och utveckling och större utnyttjande av resultaten av forskning och ut­

veckling inom olika produktionssektorer. En sådan kapacitetsutbyggnad

skulle också utgöra en grandval för att förbättra det allmänna medvetandet

och den aUmänna förståelsen för vetenskap. Särskild tonvikt måste läggas pä

behovet att hjälpa utvecklingsländerna att stärka sin kapacitet för att studera

sina egna resursbaser och ekologiska system och hantera dem bättre för att

kunna klara nationella, regionala och globala utmaningar. Mot bakgrand av

de globala mUjöproblemens omfattning och komplexitet är det dessutom

tydligt att det finns ett globalt behov av fler specialister inom en rad veten­

skapsgrenar.

Mål

35.21  Huvudmålet är att förbättra aUa länders, särskilt utvecklingsländer­

nas, vetenskapliga kapacitet vad gäller:

a)

Utbildning och resurser för lokal forskning och utveckling samt kun­skapsutveckling inom de grundlä;gande vetenskaperna och de vetenskaper som är av betydelse för nuljön, med utnyttjande, där så är lämpligt, av tradi­tionella och lokala kunskaper om hållbara system,

b)

en avsevärd ökning före år 2000 av antalet vetenskapsmän, särskilt kvinnliga sådana, i de utvecklingsländer där deras antal för närvarande är otUlräckligt,

c)

en väsentiig minskning i utvandringen av forskare frän utvecklingslän-

424

derna och uppmuntran till dem som har lämnat sina hemländer att åter-     Skr. 1992/93:13 vända,

d)   förbättrad tillgång till relevant information för forskare och beslutsfat­

tare i syfte att höja det allmänna medvetandet och deltagandet i beslutspro­

cessen,

e)   forskares deltagande i nationella, regionala och globala forskningspro­

gram för miljö och utveckling, inklusive tvärvetenskaplig forskning,

f)   regelbunden fortbUdning för forskare från utvecklingsländerna inom

sina respektive specialiteter.

Åtgärder

35.22 Följande åtgärder bör vidtas:

a)

Främja forskares utbildning, inte bara inom deras huvudområde utan också vad gäller förmågan att identifiera, hantera och integrera miljöaspek­terna med forsknings- och utvecklingsprojekt, säkerställa en gedigen kun­skapsbas vad gäller naturliga system och ekologi- (Kh resurshantering samt UtbUda specialister som kan arbeta i tvärvetenskapliga program med anknyt­ning tUl mUjö och utveckling, inbegripet program inom tUlämpade samhälls­vetenskaper,

b)

stärka den vetenskapliga infrastrakturen inom skolor, universitet (Kh forskningsinstitutioner, särskUt sådana i utvecklingsländerna, genom att förse dem med tillräcklig vetenskaplig utmstning och ge dem tillgäng till ak­tueU vetenskaplig litteratur i syfte att uppnå och behåUa en kritisk massa av högt kvalificerade forskare i dessa länder,

c)

utveckla och utvidga nationella vetenskapliga och teknologiska databa­ser, med databehandling i enhetiiga format och system (Kh som ger fullstän­dig och öppen tUlgäng till datalagringssystemen i regionala, vetenskapliga och teknologiska informationsnät; främja överföring av vetenskaplig och teknologisk information samt databaser till globala eller regionala data­centra och nätverkssystem,

d)   utveckla och utvidga regionala och globala vetenskapliga (Kh telcniska

informationsnät baserade pä och kopplade till nationella vetenskapliga och

tekniska databaser; samla in, behandla och sprida information frän regionala

(Kh globala vetenskapliga program; bygga ut aktiviteter för att minska infor­

mationshinder pä grund av spräkskillnader; utöka, särskilt i utvecklingslän­

derna, tUlämpningar hos databaserade återvinningssystem för att klara en

växande mängd vetenskaplig litteratur,

e)   utveckla, stärka och etablera samarbete mellan nationeUa, regionala

och globala system för att främja ett fullständigt (Kh öppet utbyte av veten­

skaplig och teknologisk information och underlätta tekniskt bistånd på om­

rådet mUjöanpassad och hållbar utveckling. Detta bör genomföras genom

utveckling av mekanismer för utbyte av grandforskningsresultat och infor­

mation (Kh förbättring och utveckling av internationella nätverk och centra,

inklusive regional sammankoppling med nationella vetenskapliga databaser

för forskning, utbUdning (Kh övervakning. Sädana mekanismer bör utfor­

mas med sikte pä att förbättra det yrkesmässiga samarbetet mellan forskare

i alla länder (Kh upprätta starka nationella (Kh regionala allianser mellan nä-

425

ringslivet och forskningsinstitutioner.

f)   förbättra och utveckla nya förbindelser mellan befintliga nätverk av     Skr. 1992/93:13

forskare inom naturvetenskap och samhällsvetenskap och universitet på in­

temationeU nivå för att stärka nationell kapacitet vid formulering av valmöj­

ligheter beträffande miljö- och utvecklingpolitik,

g)   sammanställa, analysera och publicera information om ursprangsbe­

folkningars kunskaper om miljö och utveckling och hjälpa de samhällen som

besitter sådana kunskaper att dra nytta av dem.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnadsberäkning

35.23 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 750 miljoner dollar, inklusive ca. 470 mUjoner dollar frän det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge­färliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

b) Vetenskapliga och tekniska medel

35.24  Sådana medel omfattar utbyjad och stärkande av regionala multi­

disciplinära forsknings- och utbUdningsnät och centra med optimalt utnytt­

jande av befintliga institutioner och stödsystem för hällbar utveckling och

teknik knutna till dessa i utvecklingsregioner. Självständiga initiativ och lo­

kala uppfinningar och lokalt företagande bör främjas och utnyttjas. Sådana

nätverk och centra skulle kunna utföra bl.a. följande funktioner:

a)

Stöd tUl samordning av vetenskapligt samarbete mellan alla länder i regionen,

b)

sammankoppling med övervakningscentra och genomförande av be­dömningar av mUjö- och utvecklingsförhäUanden,

c)

stöd till samordning av nationella studier om hällbara utvecklingsalter­nativ,

d) organisation av vetenskaplig utbUdning,

e)   upprättande CKh underhållande av system (Kh databaser för informa­

tion, övervakning och utvärdering.

c) Kapacitetsuppbyggnad

35.25  Kapacitetsuppbyggnad omfattar följande:

a)

Att skapa föratsättningar (t.ex, löner, utrastning, bibUiotek) som bor­gar för att forskare kommer att arbeta effektivt i sina henUänder,

b)

att bygga ut nationell, regional (Kh global kapacitet för att bedriva ve­tenskaplig forskning och utn)1:tja vetenskaplig och teknisk information när det gäller mUjöanpassad och hållbar utveckling. Detta innebär ett ökat be­hov av finansiella resurser för globala (Kh regionala vetenskapliga och tek­niska informationsnät, alltefter omständighetema, som kommer att fungera

426

effektivt när det gäller att tillgodose utvecklingsländernas vetenskapliga be-     Skr. 1992/93:13 hov. Kvinnors kompetens bör utvecklas genom att rektytera fler kvinnor till forskning och forskarutbildning.

427

Kapitel 36

Skr. 1992/93:13

Att främja utbildning och höja det allmänna medvetandet

Inledning

36.1

UtbUdning, höjande av det allmänna vetandet och yrkesutbildning har beröringspunkter med så gott som alla områden som nämns i Agenda 21 och har SärskUt nära samband med tillgodoseendet av grundläggande behov, ka­pacitetsuppbyggnad, information, vetenskap och vissa stora samhällsgrap­pers roll. I detta kapitel framläggs övergripande förslag medan särskilda för­slag om sektorspecifika frågor behandlas i andra kapitel. Deklarationen och rekommendationerna frän den mellanstatliga konferensen om miljöutbild­ning' i TbUisi, som organiserades av UNESCO och UNEP och ägde ram 1977, har givit grundläggande principer för de förslag som läggs fram i detta dokument.

36.2

De programområden som beskrivs i detta kapitel är:

A. Omorientering av utbUdning mot en hällbar utveckling

B. Höjande av det allmänna medvetandet.

C. Stöd för yrkesutbildning.

Programområden

A. Omorientering av utbildning mot en hållbar utveckling

Bakgrund

36.3    UtbUdning, inbegripet formell utbildning, det allmänna medvetandet

(Kh yrkesutbUdning, bör anses vara en process genom vilken människor och

samhällen kan uppnä den högsta graden av självförverkligande. UtbUdning

är avgörande för att främja en hållbar utveckling och förbättra människors

förmåga att lösa nuljö- (Kh utvecklingsproblem. Medan den grandläggande

UtbUdningen utgör grandvalen för utbUdning om miljö och utveckling, måste

det senare medvetandegörandet utgöra en väsentlig del i inlämingsproces-

sen. Både formell och icke-formell utbildning är nödvändig för att ändra

människors attityder så att de kan bedöma och lösa de problem som hör sam­

man med håUbar utveckling. Den är också av avgörande betydelse för att

uppnä medvetande om betydelsen av miljö och etik, värderingar, attityder,

färdigheter och beteenden som är förenliga med hållbar utveckling och för

att allmänheten effektivt skall kunna deltaga i beslutsprocessen. För att vara

effektiv bör utbUdning om mUjö och utveckling omfatta dynamiken i såväl

den fysiska/biologiska, scKiala (Kh ekonomiska miljön som människans ut­

veckling (vilken kan inkludera andlig utveckling), och ingå i samtliga ämnen

(Kh vetenskapsgrenar. Säväl formella som ickeformella metoder och effek­

tiva kommunikationsmedel bör utn;/ttjas i denna undervisning.

' Mellanstatiig konferens om miljöutbildning: slutrapport (Paris, UNESCO, 1978) kap.

428

III.

Mål

Skr. 1992/93:13

36.4    Med beaktande av att länder och regionala och internationella organi­

sationer kommer att fastställa sina egna prioriteringar och tidsplaner för ge­

nomförande i enlighet med sina behov, sin politik och sina program, föresläs

följande mäl:

a)

Att stödja de rekommendationer som antogs av Världskonferensen om Utbildning för Alla: Uppfyllande av grundläggande utbildningsbehov (Jom-tien, Thailand, 5-9 mars 1990) och sträva efter att uppnå tillgång till basut­bildning för alla, grundläggande undervisning för minst 80% av flickorna (Kh 80% av pojkarna i lägstadieålder, antingen genom formell skolutbildning el­ler icke-formell utbildning, och minska analfabetism bland den vuxna be­folkningen till minst hälften av 1990 ärs nivä. Insatserna bör koncentreras till att minska höga nivåer av analfabetism och avhjälpa bristen på grandläg­gande utbildning bland kvinnor och bör höja deras läs- och skrivkunnighet tUl samma nivå som männens,

b)

att snarast uppnå miljö- och utvecklingsmedvetande inom alla sam­hällssektorer i hela världen,

c)

att sträva efter att göra miljö- och utvecklingsundervisning, anknuten till social undervisning, tillgänglig för alla befolkningsgrupper frän lågsta­dieålder till mogen ålder,

d)   att främja en integrering av miljö- och utvecklingsbegrepp, inklusive

demografi, med alla utbildningsprogram, särskUt analyser av orsakerna till

viktiga lokala miljö- och utvecklingsproblem, med utnyttjande av bästa till­

gängliga vetenskapliga underlag och andra lämpliga kunskapskällor och med

särskild tonvikt på vidareutbildning av beslutsfattare pä alla nivåer.

Åtgärder

36.5    Med beaktande av att länder och regionala och intemationella organi­

sationer kommer att fastställa sina egna prioriteringar och tidsplaner för ge­

nomförande i enlighet med sina behov, sin politik och sina program, föreslås

följande åtgärder:

a)

Alla länder uppmanas att stödja Jomtienkonferensens rekommenda­tioner och sträva efter att genomföra dess handlingsprogram. Detta bör om­fatta att utarbeta nationella strategier och åtgärder för att tillgodose grand­läggande utbildningsbehov, att göra utbildning tillgänglig för alla, med beak­tande av jämstäUdhetskravet, utbildningens räckvidd utvidgas, att utveckla utbildningspolitik till stöd för detta, att skapa resurser och stärka det interna­tionella samarbetet för att undanröja de nuvarande ekonomiska och sociala skiUnaderna och skillnaderna mellan kvinnor och män, som är tiU hinder för förverkligandet av dessa mål. Icke-statliga organisationer kan lämna ett vik­tigt bidrag genom att utforma och genomföra utbUdningsprogram och bör erkännas,

b)

regeringar bör sträva efter att inom de närmaste tre åren uppdatera eller utarbeta strategier i syfte att integrera miljö och utveckling som ett

 Slutrapport från Världskonferensen om utbildning för alla: Att möta grundläggande

behov. Thailand 5-9 mars 1990, Interorgankommissionen (UNDP, UNESCO, UNI­

CEF, Världsbanken) för Världskonferensen om utbildning för alla, New York 1990.

429

gränsöverskridande inslag i utbildning på alla nivåer. Detta bör göras i sam- Skr. 1992/93:13 arbete med alla samhällssektorer. Strategierna bör ange riktlinjer och åtgär­der samt fastställa behov, kostnader, medel och tidsplaner för genomfö­rande, utvärdering och översyn. En utförlig översyn av läroplaner bör ge­nomföras för att säkerställa en multidisciplinär uppläggning omfattande mil­jö- och utvecklingsfrågor samt de sociala, ekonomiska och demografiska aspekterna och sambanden. Vederbörlig hänsyn bör tas tUl definierade sam­häUsbehov och olikartade kunskapssystem samt till vetenskapliga, kultureUa och sociala faktorer,

c)   länder uppmanas att upprätta nationella rådgivande samordningsorgan

för mUjöundervisning eller randabordskonferenser som företräder olika mil­

jö-, utvecklings- och utbildningsintressen samt jänUikhet mellan kvinnor och

män och andra intressen, inklusive de icke-statliga organisationernas intres­

sen, för att stimulera till samarbete, hjälpa till att mobilisera resurser och

utgöra en informationskälla och kontaktpunkt för internationella förbindel­

ser. Dessa organ skulle kunna medverka till att underlätta för olika befolk­

ningsgmpper och samhällen att bedöma sina egna behov och utveckla den

kompetens som behövs för att utaibeta och genomföra egna miljö- och ut­

vecklingsinitiativ,

d)   undervisningsmyndigheter rekommenderas att med lämpligt bistånd

frän lokala grapper eller icke-statliga organisationer medverka till eller upp­

rätta förberedande och interna utbildningsprogram för alla lärare, administ­

ratörer, utbUdningsplanerare samt icke-formella lärare inom alla sektorer i

syfte att klargöra miljö- och utvecklingsundervisningens karaktär och meto­

der, med utnyttjande av icke-statliga organisationers erfarenhet,

e)   berörda myndigheter bör se tUl att varje skola får hjälp med att utforma

planer för mUjöverksamhet med de studerandes och personalens medver­

kan. Skolor bör engagera eleverna i lokala och regionala studier om en god

miljö, inklusive säkert dricksvatten, god hygien och tjänliga livsmedel och

ostörda ekosystem samt i lämpliga aktiviteter kombinera dessa studier med

studier av nationalparker, viltresen/at, ekologiska skyddsområden m.m.,

f)   undervisningsmyndigheter bör främja beprövade undervisningsmeto­

der och utveckling av nya undervisningsmetoder. De bör ocksä stödja lämp­

liga traditionella undervisningssystem i lokala samhällen,

g)   inom två år bör FN-systemet genomföra en omfattande översyn av sina

undervisningsprogram, inklusive yrkesutbildning och medvetandehöjande

åtgärder, i syfte att ompröva prioriteringar och resursanslag. UNESCO/

UNEP:s internationella program för mUjöundervisning bör, i samarbete

med berörda organ inom FNsystemet, regeringar, icke-statiiga organisatio­

ner och andra, inom två år upprätta ett program för att integrera konferen­

sens beslut med FN:s befintliga ramar, med anpassning tUl lärarbehoven pä

olika nivåer allt efter de olika förhållanden som råder på olika håll. Regio­

nala organisationer och nationella myndigheter bör uppmuntras att utarbeta

liknande parallella program och skapa möjligheter genom att genomföra

analyser av hur olika befolkningsgrupper kan engageras för att bedöma och

tillgodose behoven i fråga om miljöoch utvecklingsundervisning,

h) informationsutbytet behöver stärkas inom de närmaste fem åren ge­

nom att förbättra den teknik och kapacitet som är nödvändig för att främja

430

miljö- och utvecklingsundervisning samt det allmänna medvetandet. Länder     Skr. 1992/93:13 bör samarbeta med varandra och med de olika sociala sektorerna och befolk­ningsgrappema för att utarbeta undervisningsmetoder som omfattar regio­nala miljö- och utvecklingsfrågor och initiativ, med användning av läromedel och resurser som är anpassade till de egna behoven,

i) länder kan stödja verksamhet och nätverk vad gäller miljö- och utveck­lingsundervisning inom universiteten och annan högre utbildning. Tvärve­tenskapliga kurser skulle kunna göras tillgängliga för alla studerande. Be­fintliga regionala nätverk och verksamheter och åtgärder inom nationella universitet som främjar forskning och gemensamma undervisningsmetoder beträffande hällbar utveckling bör utnyttjas och samarbete upprättas med näringslivet och andra oberoende sektorer samt med alla länder vad beträf­far utbyte av teknik, tekniskt kunnande och annan kunskap,

j) länder kan, med hjälp från internationella organisationer, ickestatliga organisationer och andra sektorer, stärka eller upprätta nationella eller re­gionala normgivande centra för tvärvetenskaplig forskning och undervisning om miljö och utveckling, juridik och hantering av särskilda miljöproblem. Sådana centra skulle kunna vara universitet eller befintliga nätverk i varje land eller region, som främjar utbyte och spridning av gemensam forskning samt information. På global nivå bör dessa funktioner utföras av lämpliga institutioner,

k) länder bör underlätta och främja icke-formell utbUdningsverksamhet pä lokal, regional och nationell nivå genom samarbete med och stöd till icke­formella lärare och andra organisationer inom lokala samhällen. Vederbö­rande organ inom FNsystemet bör i samarbete med icke-statliga organisatio­ner uppmuntra utvecklingen av ett intemationeUt nätverk för förverkligande av globala utbildningsmål. På nationell och lokal nivå bör offentliga och pe­dagogiska organ diskutera mUjö- och utvecklingsfrågor och lägga fram för­slag för beslutsfattare om hållbara alternativ,l) utbildningsmyndigheter bör, med lämplig hjälp av icke-statliga organisationer, inklusive organisationer som företräder kvinnor och ursprungsbefolkningar, främja alla slags vuxen­undervisningsprogram för fortbildning om miljö och utveckling, varvid ut­bildningen i första hand bör koncentreras till grundskolor/gymnasieskolor och handla om lokala problem. Dessa myndigheter och näringslivet bör upp­muntra handels-, industri- och jordbruksskolor att ta med sådana ämnen i sina läroplaner. Företagssektorn skulle kunna inkludera hållbar utveckling i sina utbildningsprogram. Doktorandutbildningen bör omfatta särskilda fort­bildningskurser för beslutsfattare,

m) regeringar och utbildningsmyndigheter bör medverka till möjligheter för kvinnor utanför de traditionella kvinnoomrädena och undanröja köns-stereotyperna i läroplaner. Detta skulle kunna göras genom att förbättra möjligheter till skolgång för flickor och kvinnor, se till att kvinnor deltar i kvalificerad utbildning som studenter och lärare, reformera politiken vad be­träffar antagning och lärarpersonal och skapa incitament för tillhandahål­lande av barnomsorg, när det är lämpligt. Högsta prioritet bör ges till utbild­ning för flickor och program för att förbättra läs- och skrivkunnighet bland kvinnor,

n) regeringar bör, genom lagstiftning om sä är nödvändigt, befästa ur-

431

sprungsbefolkningarnas rättigheter och utnyttja deras erfarenheter (Kh kun-     Skr. 1992/93:13 skaper om hållbar utveckling som ett led i utbildningen,

o) FN skulle kunna fullgöra en övervaknings- och utvärderingsuppgift vad gäller UNCED :s beslut om utbildning och medvetande genom berörda FN-organ. FN bör pä olika sätt lägj;a fram och offentliggöra beslut för rege­ringar och icke-statliga organisationer och se till att konferensbeslut rörande utbildningsfrågor fortlöpande verkställs och ses över, främst genom lämpliga initiativ och konferenser.

Medel för genomförande

36.6

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 8-9 miljar­der dollar, inklusive ca. 3,5-4,5 miljarder dollar från det internationella sam­fundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär­liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella viUkoren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

36.7

Med hänsyn tfll den särskUda situationen i olika länder skulle insatser för utbildning (Kh höjande av det allmänna medvetandet vad beträffar miljö och utveckling genomföras, där så är lämpligt, bl.a. genom följande åtgär­der:

a)

Att ge högre prioritet till dessa sektorer i samband med budgetanslag så att de undantas från krav på anslagsminskningar av strakturella skäl,

b)

att omfördela anslagen inom befintliga utbildningsbudgetar till förmän för grandskoleundervisning med tonvikt på miljö och utveckling,

c)

att främja en ordning, enligt vilken lokala samhällen svarar för en större andel av kostnaderna CKh rika samhällen bistår de fattigare,

d)   att erhålla additionella medel från privata givare som koncentrerar sina

insatser till de fattigaste ländema och länder där mindre än 40% av befolk­

ningen är läs- och skrivkunniga,

e) att uppmuntra tiU skuldbyten mot utbUdning,

f)   att avskaffa restriktioner för privata skolor och öka resursutflödet från

och till icke-statliga organisationer, inklusive små gräsrotsorganisationer,

g)   att främja en effektiv användning av befintliga resurser, t.ex. flerskifts-

undervisning och ytterligare utvecUing av öppna universitet och annan di­

stansundervisning,

h) att underlätta användning av massmedia för undervisningsändamål till låg eller ingen kostnad,

i) att uppmuntra tUl fadderuniversitet i utvecklade länder och utveck­lingsländema.

B. Höjande av det allmänna medvetandet 

Bakgrund

36.8                                                                                             På grund av felaktig eller otUlräcklig information finns det fortfarande

432

stora brister vad gäller insikt om det oupplösliga sambandet mellan aU

mänsklig verksamhet och miljön. Särskilt i utvecklingsländerna saknas tek- Skr. 1992/93:13 nologi och kunskap på detta område. Det är nödvändigt att höja det all­männa medvetandet om miljö- och utvecklingsproblemen, öka engage­manget för lösningen av dessa problem och verka för att människor känner personligt ansvar för miljön (Kh större motivation och engagemang i fråga om hällbar utveckling.

Mäl

36.9    Målet är att främja ett brett allmänt medvetande som ett väsentligt led

i globala utbildningsinsatser för att stärka attityder, värderingar och åtgärder

som är förenliga med hällbar utveckling. Det är viktigt att betona principen

om fördelning av ansvar och resurser tUl rätt nivä, med företräde för lokalt

ansvar för och styrning av verksamhet som syftar till att höja det allmänna

medvetandet.

Åtgärder

36.10  Med beaktande av att länder och regionala och internationella organi­

sationer kommer att fastställa sina egna prioriteringar och tidsplaner för ge­

nomförande i enlighet med sina behov, sin politik och sina program, föreslås

följande ätgärder:

a)

Länder bör stärka befintliga rådgivande organ eller upprätta nya så­dana för miljö- och utvecklingsinformation till allmänheten och bör sam­ordna sin vericsamhet med bl.a. FN, icke-statliga organisationer och viktiga medier. De bör uppmuntra allmänheten att delta i diskussioner om miljöpo­litik och miljövärderingar. Regeringar bör ocksä bidra till och stödja sprid­ning av information från nationell till lokal nivå genom befintliga nätverk,

b)

FN-systemet bör i samband med en översyn av sin vericsamhet vad be­träffar utbildning och medvetandehöjande åtgärder utvidga sina kontaktytor för att främja ett större engagemang och en bättre samordning av systemets alla delar, särskilt dess informationsorgan och operationer på lands- och re­gionnivå. Systematiska studier bör genomföras av medvetandeprogrammens genomslagskraft, med beaktande av särskilda samhällsgruppers behov (Kh bidrag,

c)

länder och regionala organisationer bör där det är lämpligt uppmuntras att upprätta tjänster för miljö- och utvecklingsinformation i syfte att höja medvetandet hos alla grapper, den privata sektorn och i synnerhet besluts­fattare,

d)   länder bör stimulera utbildningsanstalter inom alla sektorer, särskilt

inom den högre utbildningen, att bidra mera tUl höjandet av det allmänna

medvetandet. Undervisningsmaterial av alla slag och för all slags publUc bör

baseras på bästa tillgängliga vetenskapliga information, inklusive naturve­

tenskaplig, beteendevetenskaplig och ssamhällsvetenskaplig, (Kh ta hänsyn

till estetiska och etiska-dimensioner,

e)   länder och FN-systemet bör främja samarbete med medierna, folktea-

tergrupper och underhållnings- och reklamindustrin genom att ta initiativ till

diskussioner för att ta vara pä deras erfarenheter när det gäller att forma

433

28 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

människors beteende och konsumtionsmönster och bör använda deras meto- Skr. 1992/93:13 der i stor utsträckning. Ett sådant samarbete skulle ocksä öka allmänhetens aktiva deltagande i miljödebatten. UNICEF bör förse medierna med mate­rial för barn som ett hjälpmedel i undervisningen och se till att det finns ett nära samarbete mellan informationssektorn utanför skolan och skolans läro­planer för grundskolenivån. UNESCO, UNEP och universiteten bör utöka läroplaner för journalistutbildning med miljö- och utvecklinguppgifter,

f)   länder bör i samarbete med vetenskapssamhället finna vägar för att an­

vända modern kommunikationsteknologi för att effektivt nå ut tUl allmänhe­

ten. Nationella och lokala utbildningsmyndigheter och vederbörande FN-or­

gan bör, där sä är lämpligt, bygga ut användningen av audiovisuella metoder,

särskilt för rörliga enheter på landsbygden, genom att producera TV- och

radioprogram för utvecklingsländerna med lokalt deltagande, använda mul-

timediala interaktiva arbetssätt och integrera avancerade metoder med folk­

medier,

g)   länder bör, där sä är lämpligt, främja miljövänliga fritids- och turistak­

tiviteter pä grundval av Haagdeklarationen om turism (1989) och Världstu­

ristorganisationens och UNEP:s nuvarande program, med lämpligt utnytt­

jande av museer, kulturminnesmärken, djurparker, botaniska trädgårdar,

nationalparker och andra skyddsområden,

h) länder bör uppmuntra icke-statiiga organisationer till att öka sitt enga­gemang i miljö- och utvecklingsproblematiken genom gemensamma medve­tandehöjande initiativ och förbättrad samverkan med andra grupper i sam­hället,

i) länder och FN-systemet bör bygga ut sin samverkan med och, där sä är lämpligt, engagera ursprungsbefolkningar i vård, planering och utveckling av deras lokala miljö och bör främja spridning av traditionella och socialt inlärda kunskaper genom metoder baserade på lokala sedvänjor, särskilt inom landsbygdsområden, och integrera dessa insatser, där sä är lämpligt, med elektroniska medier,

j) UNICEF, UNESCO, UNDP och icke-statliga organisationer bör ut­veckla stödprogram för att engagera ungdomar och barn i miljöoch utveck­lingsfrågor, t.ex. utfrågningar av barn och ungdomar baserade pä beslut fat­tade vid Barntoppmötet,'

k) länder, FN och icke-statliga organisationer bör uppmuntra mobilise­ring av både kvinnor och män i medvetandekampanjer genom att betona fa­miljens roll i miljöaktiviteter, kvinnornas bidrag till överföring av kunskaper och sociala värderingar och utveckling av mänskliga resurser,

1) det allmänna medvetandet bör höjas vad beträffar våldets effekter på samhället.

Medel för genomförande

36.11 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. 1,2 miljarder dollar, inklusive ca. 110 miljoner dollar från det intemationeUa

'Se A/45/625, bilaga.

434

samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge-     Skr. 1992/93:13 farliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­nomföra.

C. Stöd för yrkesutbildning 

Bakgrund

36.12  Yrkesutbildning är ett av de viktigaste verktygen för att utveckla

mänskliga resurser och underlätta övergängen till en mera hållbar värid. Ut­

bildningen bör vara yrkesinriktad och syftet skall vara att fylla kunskaps- och

kompetensluckor för att hjälpa den enskilda individen att fä anställning och

engageras i miljö- och utvecklingsarbete. Samtidigt bör program för yrkesut­

bildning främja ett större medvetande om miljö- (Kh utvecklingsproblem

som en inlärningsprocess bestående av givande och tagande.

Mål

36.13  Följande mål föreslås:

a)

Att upprätta eller stärka program för yrkesutbUdning som tillgodoser miljö- och utvecklingsbehov med garanterad tillgäng till utbfldningsmöjlig-heter oavsett social ställning, ålder, kön, ras eller religion,

b)

att främja en flexibel arbetsstyrka med varierande ålderssammansätt­ning som är väl rustad för att lösa växande miljöoch utvecklingsproblem och klara de förändringar som blir följden av övergången till ett hållbart sam­hälle,

c)

att stärka den nationella kapaciteten, särskilt inom den vetenskapliga utbildningen, för att regeringar, arbetsgivare och arbetstagare skall kunna uppfylla sina miljö- och utvecklingsmål och underlätta överföring och anam­mande av ny, miljöanpassad, socialt acceptabel och lämplig teknik,

d)   att säkerställa att miljöaspekter och humanekologiska aspekter inte­

greras pä alla nivåer inom företagsledningar och i alla managementfunktio­

ner, såsom marknadsföring, produktion och ekonomi.

Åtgärder

36.14

Länder bör, med FN-systemets stöd, fastställa arbetsstyrkans utbild­ningsbehov och bedöma vilka åtgärder som bör vidtas för att tillgodose dessa behov. En översyn av framstegen på detta område skulle kunna genomföras av FN-systemet under 1995.

36.15

NationeUa professionella sammananslutningar uppmuntras att ut­veckla och se över sina etiska regler för att stärka miljösambanden och mil­jöengagemanget. De delar av program som genomförs i sädana sammanslut­ningars regi vilka rör utbildning och personlig utveckling bör inkludera kom­petenskrav och information vad avser genomförande av hållbar utveckling

pä alla niväer i policy- och beslutsprocessen.

435

436

36.16

Länder och läroanstalter bör införliva miljö-och utvecklingsfrågorna     Skr. 1992/93:13 med befintliga läroplaner och främja utbyte av metoder och utvärderingar.

36.17

Länder bör uppmuntra alla samhällssektorer, t.ex. näringslivet, uni­versitet, statstjänstemän, icke-statliga organisationer och lokala organisatio­ner att inkludera miljövård i all utbildningsverksamhet där så är lämpligt, med tonvikt på att tillgodose omedelbara kompetensbehov genom kortsik­tig, formell och intern yrkes- och ledarskapsutbildning. Kapaciteten för mil­jövårdsutbildning bör stärkas och specialiserad lärarutbildning för lärare i detta ämne bör inrättas för att stödja utbildning på nationell och företags­nivå. Nya utbildningsmetoder för befintlig miljöanpassad teknik bör utveck­las i syfte att skapa sysselsättningstillfällen och på bästa sätt utnyttja lokala resursbaserade metoder.

36.18

Länder bör stärka eller inrätta praktikprogram för studerande med avgångsbetyg från yrkesskolor, högskolor och universitet i alla länder för att ge dem möjlighet att uppfylla arbetsmarknadens krav och få en varaktig ut­komst. Yrkesutbildnings- och omskolningsprogram bör inrättas för att klara strakturanpassningar som påverkar sysselsättningen och yrkeskvalifikatio­ner.

36.19

Regeringar uppmuntras att samråda med människor som är isolerade frän samhället, antingen geografiskt, kulturellt eller socialt, för att ta reda pä deras utbildningsbehov och skapa möjligheter för dem att bidra i större utsträckning till utveckling av hållbara arbetssätt och levnadsmönster.

36.20

Regeringar, näringslivet, fackföreningar och konsumenter bör främja insikten om sambandet mellan en god miljö och etiska principer i affärslivet.

36.21

Länder bör utveckla en ser/ice med lokalt utbildade och rektyterade miljötekniker som kan tillhandahälla tjänster för lokala grapper och samhäl­len, särskilt i eftersatta stads- och landsbygdsområden, till en början primär miljövård.

36.22

Länder bör förbättra sina möjligheter att få tillgång till, analysera och effektivt utnyttja den information och de kunskaper som finns tUlgängliga om miljö och utveckling. Befintliga eller nyinrättade särskilda utbildnings­program bör stärkas för att stödja särskilda gruppers informationsbehov. Ef­fekterna av dessa program på produktivitet, hälsa, säkerhet och sysselsätt­ning bör utvärderas. Nationella och regionala informationssystem avseende arbetsmarknaden för miljöarbete bör utvecklas för att på kontinuerlig basis tillhandahålla information om möjligheter till miljöarbete och miljöutbild­ning. Information bör sammanställas om utbUdningsresurser vad gäller miljö och utveckling och hållas aktuell; den bör innehålla uppgifter om utbild­ningsprogram, läroplaner, metoder och resultat av utvärderingar på lokal, nationeU, regional och internationell nivå.

36.23

Biståndsorgan bör stärka utbUdningsinslaget i alla utvecklingsprojekt, med tonvikt pä ett tvärvetenskapligt synsätt, medvetenhet och säkerstäl­lande av den kompetens som är nödvändig för övergängen till ett långsiktigt hållbart samhälle. UNDPs riktlinjer om miljövård inom FN-systemets ope­rativa verksamhet kan utgöra ett bidrag till detta ändamål.

36.16

Befintiiga nätverk av arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, nä-     Skr. 1992/93:13 ringslivssammanslutningar och ickestatliga organisationer bör underlätta er­farenhetsutbyte beträffande utbildningsoch medvetandehöjande program.

36.17

Regeringar bör, i samarbete med berörda internationella organisatio­ner, utveckla och genomföra strategier för att möta nationella, regionala och lokala miljöhot och -kriser, med tonvikt på intensiva övnings- och medvetan­dehöjande program för att höja allmänhetens beredskap.

36.18

FN-systemet bör, när så är lämpligt, bygga ut sina utbildningspro­gram, särskilt sin verksamhet för miljöutbildning och miljöstöd för arbetsgi­var- och arbetstagarorganisationer.

Medel för genomförande

36.27 Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 5

miljarder dollar, inklusive ca. 2 miljarder dollar från det internationella sam­

fundet i bidrag eUer förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär­

liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska

kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor,

beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge­

nomföra.

437

Kapitel 37

Skr. 1992/93:13

Nationella mekanismer och internationellt samarbete för kapacitetsuppbyggnad

Bakgrund

37.1

Ett lands möjligheter att lyckas i sin strävan mot en hållbar utveckling bestäms i hög grad av dess befolknings och institutioners kapacitet samt av de ekologiska och geografiska förhållandena. Kapacitetsuppbyggnad omfat­tar närmare bestämt landets mänskliga, vetenskapliga, tekniska, organisato­riska, institutionella och resursmässiga kapacitet. Ett grandläggande mål för kapacitetsuppbyggnad är att förbättra förmågan att utvärdera (Kh gripa sig an de avgörande frågorna kring valet av utvecklingspolitik och metoder för genomförande utifrån en förståelse av de miljömässiga möjligheterna och begränsningarna samt av människornas självupplevda behov. Följaktiigen har alla länder ett behov av att st;irka sin nationella kapacitet.

37.2

Att bygga upp den inhemska kapaciteten för att genomföra Agenda 21 kommer att kräva insatser av ländema själva i samarbete med berörda FN-organisationer samt med utvecklade länder. Det internationella samfundet på nationeU, subregional och regional nivä, kommuner, icke-statliga organi­sationer, universitet och forskningscentra, näringslivet och andra privata in­stitutioner och organisationer kan också bidra tUl dessa insatser. Det är nöd­vändigt att ensldlda länder fastställer prioriteringar och de medel som skall användas för att öka deras kapacitet för att genomföra Agenda 21, med beaktande av deras miljömässiga och ekonomiska behov. Kompetens, kun­skaper och tekniskt kunnande på individuell och institutionell nivå är nöd­vändiga för institutionsuppbyggnad, politisk analys och hantering av utveck­Ungsfrågoma, inklusive utvärdering av alternativa vägval i syfte att förbättra tillgäng tUl (Kh teknologiöverföring och främja ekonomisk utveckling. Tek­niskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring (Kh kunskap, omfattar hela skalan av åtgärder för att utveckla eller stärka förmå­gan hos individer och grapper. Det bör bidra till att bygga upp kapacitet på läng sikt och behöver hanteras och samordnas av ländema själva. Tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, är effektivt endast om det ligger i linje (Kh hör samman med ett lands egna strategier och prioriteringar pä miljö- och utvecklingsområdet och om bi­ståndsorgan och regeringar utfonnar en förbättrad och konsekvent politUc för att stödja denna process.

Mäl

37.3 De övergripande målen för nationell kapacitetsuppbyggnad inom detta programområde är att utveckla (Kh förbättra nationell och därmed samman­hängande subregional (Kh regional kapacitet och kompetens för en hällbar utveckling med deltagande av de ickestatliga sektorerna. Detta program bör vara tUl hjälp genom att:

a) Främja en fortlöpande process byggd på aktivt deltagande för att fast-

438

ställa landets behov och prioriteringar i samband med genomförandet av Skr. 1992/93:13 Agenda 21 och betona vikten av att utveckla specialistresurser och institutio­nell kapacitet och förmåga med vederbörligt beaktande av behovet av att pä bästa sätt utnyttja befintliga mänskliga resurser och förbättra effektiviteten i befintliga institutioner och icke-statliga organisationer, inklusive veten­skapliga och tekniska institutioner,

b)

ändra inriktningen på och prioriteringar beträffande tekniskt bistånd, inklusive bistånd vad gäller teknologiöverföring och kunskap, med beak­tande av de särskilda förhållandena och individuella behoven i mottagarlän­derna, tiUsammans med en förbättrad samordning bland biståndsgivarna till stöd för ländernas egna handlingsprogram. Denna samordning bör även om­fatta icke-statliga organisationer och vetenskapliga och tekniska institutio­ner samt näringslivet, där så är lämpligt,

c)

ändra tidsperspektivet för planering och genomförande av program, utveckla och stärka institutionella strakturer för att öka deras förmåga att klara nya långsiktiga utmaningar snarare än koncentrera på omedelbara pro­blem,

d)   förbättra befintiiga internationella multilaterala institutioner med an­

svar för miljö och/eller utvecklingsfrågor och ändra institutionemas inrikt­

ning för att säkerställa att de har kapacitet för och förmåga att integrera

dessa frågor,

e)   förbättra den institutionella kapaciteten och förmågan, såväl inom den

offentliga som den privata sektorn, för att utvärdera miljökonsekvenserna

av alla utvecklingsprojekt.

37.4    Bl.a. följande särskilda mål uppställs:

a)

Varje land bör sträva efter att sä snart som möjligt, helst före utgången av 1994, genomföra en genomgång av sina behov av kapacitetsuppbyggnad vad gäller utformning av nationeUa strategier för en hållbar utveckling, in­klusive kapacitet för att upprätta och genomföra ett eget handlingsprogram knutet tfll Agenda 21;

b)

senast 1997 bör FN:s generalsekreterare lägga fram en rapport för ge­neralförsamlingen om genomförandet av en förbättrad politUc och förbätt­rade samordningssystem och förfaranden för att stärka och genomföra pro­gram för tekniskt bistånd avseende hållbar utveckling samt de )terligare åt­gärder som behövs för att stärka ett sådant samarbete. Denna rapport bör utarbetas pä gmndval av information från länder, internationella organisa­tioner, miljö- och utvecklingsinstitutioner, biståndsorgan i givarländerna och ickestatiiga samarbetspartners.

Åtgärder

Att skapa nationeU enighet och utforma strategier för uppbyggnad av kapacitet för genomförandet av Agenda 21

37.5    Som ett viktigt led i den övergripande planeringen bör varje land sträva

efter enighet på alla samhällsnivåer om den politik och de program som be­

hövs för kort- och långsiktig uppbyggnad av kapacitet för genomförandet av

dess Agenda 21-program. Denna enighet bör vara resultatet av en aktiv dia-

439

log mellan berörda intressegrapper och leda till att man fastslär vilka kompe- Skr. 1992/93:13 tensluckor, vilken institutionell kapacitet, vilka tekniska och vetenskapliga behov och resursbehov som finns lör att förbättra kunskaper (Kh administra­tion pä miljöområdet i syfte att integrera miljö- och utvecklingsfrågorna. UNDP kan, på begäran av regeringar och i samarbete med berörda fackor­gan och andra mellanstatliga och internationella icke-statliga organisationer, medverka vid fastställande av behov av tekniskt bistånd, inklusive behov vad gäller teknologiöverföring och kunskap och utvecklingsbistånd för genom­förandet av Agenda 21. Den nationella planeringsprocessen bör, där så är lämpligt, tillsammans med nationella handlingsplaner eller strategier för en hällbar utveckling utgöra ramen för ett sådant samarbete och bistånd. UNDP bör använda (Kh ytterligare förbättra sitt nät av fältkontor och sitt vittgående biständsmandat för att bistä landet, varvid det bör utnyttja sina erfarenheter av tekniskt samarbete för kapacitetsuppbyggnad pä landsnivå och regional nivå och tillvarata den speciella kompetensen hos andra organ, särskilt UNEP, Världsbanken och regionala kommissioner och utvecklings­banker samt berörda intemationella mellanstatliga och icke-statliga organi­sationer.

Att identifiera nationeUa resurser för tekniskt samarbete och redan inlämnade framställningar om sådant samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, inom ramen för sektorstmtegier

37.6 Länder som önskar inleda tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, med internationella organisationer och givarländernas institutioner bör göra framstäUningar om detta inom ra­men för långsiktiga strategier för kapacitetsuppbyggnad inom olika sektorer. Dessa strategier bör, när sä är lämpligt, avse anpassningar av politik, budge­tära frågor, samarbete och samordning mellan institutioner, behov av kun­skapsutveckling samt behov vad gäller teknisk och vetenskaplig utmstning. De bör omfatta behoven inom den offentliga och den privata sektorn och ha till syfte att stärka program för vetenskaplig utbUdning, undervisning och forskning, inklusive utbildning i de utvecklade länderna och stärkande av kunskapscentra i utvecklingsländema. Länder bör välja ut och stärka en cen­tral enhet för att organisera och samordna tekniskt samarbete och knyta denna till processen för fastställande av prioriteringar (Kh resursfördelning.

Att upprätta en mekanism för uppföljning av tekniskt samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap

37-7 Givarländer och mottagarländer, FN-systemets organisationer och in­stitutioner och internationella offentliga och privata organisationer bör följa upp utvecklingen av samarbetsprocessen vad gäller tekniskt samarbete, in­klusive teknologiöverföring och kunskap, som avser hållbar utveckling. För att underlätta denna process kan generalsekreteraren, med beaktande av det arbete som har utförts av UNDP och andra organisationer inför FN:s konfe­rens om miljö och utveckling, inleda samråd med utvecklingsländer, regio­nala organisationer, FN-tyStemets organisationer (Kh institutioner, inklusive

440

regionala kommissioner och multilaterala och bilaterala bistånds- och mil-     Skr. 1992/93:13 jöorgan, i syfte att ytterligare stärka länders inhemska kapacitet och för­bättra tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverfö­ring och kunskap. En uppföljning bör ske på följande punkter:

a)

Utvärdering av befintlig kapacitet för hantering av miljö- och utveck­lingsfrågor, inklusive teknisk, teknologisk och institutionell kapacitet cKh re­surser för att utreda utvecklingsprojekts miljökonsekvenser; utvärdering av förmågan att tillgodose behovet av tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, som uppstår till följd av Agenda 21 och konventionema om klimatförändring och biologisk mång­fald,

b)

utvärdering av i vad mån den befintliga verksamheten inom tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, bidrar till att stärka och bygga upp den nationella kapaciteten för integrerad hantering av miljö- och utvecklingsfrågor; utvärdering av metoder för att förbättra kvaliteten i det internationella tekniska samarbetet, inklusive sam­arbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap,

c)

en strategi för att ändra inriktningen på kapacitetsuppbyggnad mot en operativ integrering av miljö- och utvecklingsfrågorna med långsiktiga åta­ganden på grundval av varje lands nationella program, utvecklat genom en process byggd pä aktivt deltagande,

d)   möjligheten att i större utsträckning utnyttja långsiktigt samarbete

mellan kommuner, icke-statliga organisationer, universitet, utbildnings- och

forskningscentra samt näringslivsinstitutioner CKh offentliga och privata in­

stitutioner med motsvarigheter i andra länder eller inom det egna landet el­

ler den egna regionen. Sådana program som UNDP:s nätverk för hållbar ut­

veckling bör utvärderas i detta sammanhang,

e)   att göra projekt mer hållbara genom att utforma dem med hänsyn till

miljökonsekvenserna, kostnaderna för institutionsuppbyggnad, utveckling

av mänskliga resurser och teknikbehov samt de finansiella och organisato­

riska kraven för drift och underhåll,

f)   förbättring av det tekniska samarbetet, inklusive samarbete vad gäller

teknologiöverföring och kunskap och teknikhantering, genom att lägga

större tonvikt pä kapacitetsuppbyggnad som en integrerad del av strategier

för hållbar utveckling avseende miljö- och utvecklingsprogram både inom

ramen för samordnade processer pä landsnivå, som t.ex. samrådsgrapper

oeh randabordskonferenser, och i mekanismer för samordning mellan sekto­

rer för att göra det möjligt för utvecklingsländerna att aktivt delta i erhållan­

det av bistånd från olika häll.

Att förbättra FN-systemets kompetens och koUektiva bidrag till initiativ för kapacUetsuppbyggnad

37.8 FN-tystemets organisationer, organ och institutioner skulle, tillsam­

mans med andra internationella och regionala organisationer samt den of­

fentliga och den privata sektorn, där sä är lämpligt, kunna stärka sina gemen­

samma insatser för tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller tek­

nologiöverföring och kunskap, för att söka lösningar till miljö- och utveck-

aa.

lingsproblem i anslutning till detta samarbete och därmed uppnä större kon-     Skr. 1992/93:13 sekvens i arbetet. Organisationer skulle på begäran kunna bistä länder, sär­skilt de minst utvecklade länderna, när det gäller nationell miljö- och utveck­lingspolitik, kunskapsutveckling och hjälp med experter, lagstiftning, natur­resurser och miljöinformation.

37.9    UNDP, Världsbanken och de regionala multilaterala utvecklingsban­

kerna bör som ett led i deras deltagande i nationella och regionala samord­

ningsmekanismer medverka till kapacitetsuppbyggnad pä landsnivå, varvid

de bör utnyttja UNEP:s specialkunnande och operativa kapacitet på mil­

jöområdet samt FNsystemets fackorgan och organisationer och regionala

och subregionala organisationer inom sina respektive kompetensområden.

För detta ändamål bör UNDP mobilisera resurser för kapacitetsuppbyggnad

genom att utnyttja sitt nätverk av fältkontor, sitt vittgående mandat och sin

erfarenhet inom tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknolo­

giöverföring och kunskap, UNDP bör tillsammans med dessa internationella

organisationer samtidigt fortsätta med att utveckla samrådsprocesser för att

förbättra mobilisering och samordning av resurser från det internationella

samfundet för kapacitetsuppbyggnad, inklusive upprättandet av en lämplig

databas. Det kan vara nödvändigt att förena dessa funktioner med ett stär­

kande av UNDP:s egen kapacitet.

37.10  Det nationella organ som svarar för tekniskt samarbete bör med bi­

stånd från UNDP:s lokala representanter och UNEP:s representanter upp­

rätta en mindre grupp nyckelaktörer för att styra processen, varvid företräde

bör ges åt landets egna strategier och prioriteringar. De erfarenheter som har

vunnits genom pågående planeringsprojekt, t.ex. de nationella rapporterna

inför FN:s konferens om miljö och utveckling, nationella miljövårdsstrate­

gier och handlingsplaner på miljöområdet, bör utnyttjas till fullo och införli­

vas med landets egen strategi för hållbar utveckling byggd på aktivt delta­

gande. Detta bör kompletteras med informationsnätverk och samråd med

givarländernas organisationer för att förbättra samordning och tillgång tUl de

vetenskapliga (Kh tekniska kunskaper och information som finns tUlgängliga

inom andra institutioner.

Att harmonisera biståndsgivning på regional nivå

37.11                                                                                            På regional nivå bör befintliga organisationer ta ställning till önsk­

värdheten av regionala (Kh subregionala samrädsprocesser och rundabords-

konferenser för att underlätta informations- och erfarenhetsutbyte om ge­

nomförandet av Agenda 21, UNDP bör, på grundval av resultaten frän re­

gionala studier om kapacitetsuppbyggnad som har utförts av regionala orga­

nisationer på initiativ av FN-konferensen om miljö och utveckling och i sam­

arbete med befintliga regionala, subregionala eller nationella organisationer

med kapacitet för regional samordning, kunna lämna ett vUctigt bidrag i

detta sammanhang. Det berörda nationella organet bör upprätta en styr­

ningsmekanism. En mekanism för regelbunden uppföljning bör upprättas

bland länderna inom regionen med bistånd frän berörda regionala organisa­

tioner och deltagande av utvecklingsbanker, bilaterala biståndsorgan (Kh

442

icke-statliga organisationer. Andra möjligheter är att utveckla nationella och     Skr. 1992/93:13 regionala forsknings- och utbildningsmöjligheter pä grandval av befintliga regionala (Kh subregionala institutioner.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kostnader

37.12

Kostnaderna för bilateralt bistånd till utvecklingsländerna för tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap, är ca, 15 miljarder dollar, eller ca. 25% av det totala officiella biståndet. Ge­nomförandet av Agenda 21 kommer att kräva ett mer effektivt utnyttjande av dessa medel och ytterligare medel inom vissa nyckelområden.

37.13

Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till mellan 300 miljoner och 1 miljard dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskatt­ningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och program som regeringarna beslutar att genomföra.

443

Kapitel 38

Skr. 1992/93:13

En internationell institutionell ordning

Bakgrund

38.1

UNCED:s mandat utgår från generalförsamlingens resolution 44/228 som bl.a. fastställde att UNCED skall utarbeta strategier och åtgärder för att hejda och vända effekterna av miljöförstöring genom ökade nationella och intemationeUa insatser för att främja en hållbar och miljöanpassad ut­veckling i alla länder (Kh att en föratsättning för ekonomisk tillväxt i utveck­lingsländeraa är att man tar itu med miljöproblemen. Den mellanstatliga uppföljningen av konferensprocessen skall ske inom ramen för FN-systemet, där generalförsamlingen skall vara högsta beslutande organ, som skall ge övergripande vägledning tUl regeringar, FN-organ och berörda traktatsor­gan. Samtidigt skall regeringar och regionala, ekonomiska och tekniska sam­arbetsorganisationer spela en viktig roU vid uppföljning av UNCED. Deras åtaganden och ätgärder bör fä nödvändigt stöd av FN-systemet och de multi­laterala finansiella institutionema. På det sättet kommer nationella och in­ternationella åtgärder att vara tUl ömsesidigt gagn.

38.2

För utförandet av konferensens uppdrag behövs en InstitutioneU ord­ning inom FN-systemet som tillgodoser behovet av och bidrar till FN:s om­strakturering och förnyelse pä det ekonomiska, sociala och alla andra där­med sammanhängande områden och till den övergripande reformen av FN, inklusive pågående förändringar inom sekretariatet. För att medverka tUl omdaningen och förnyelsen av FNsj-stemet skall Agenda 21 och andra beslut av UNCED genomföras pä grandval av ett åtgärds- och resultatinriktat syn­sätt och i överensstämmelse med principerna om universalitet, demokrati, transparens, kostnadseffektivitet och ansvar.

38.3

FN-systemet är, med sin kapacitet inom mänga olika sektorer och fack­organens stora erfarenhet av olika omräden inom ramen för det internatio­nella samarbete som rör miljö och utveckling, särskUt lämpat att bistå rege­ringar med att införa mer effektiva mönster för ekonomisk och social utveck­ling i syfte att förverkliga målen i Agenda 21 och uppnå en hällbar utveck­ling.

38.4

AUa fackorgan i FN-systemet har en nyckelroll vid genomförandet av Agenda 21 inom sina respektive kompetensområden. För att säkerställa en effektiv samordning och undvika dubbelarbete vid genomförandet av Agenda 21 bör det finnas en effektiv arbetsfördelning mellan olika delar av FN-systemet utifrån dessas mandat och komparativa fördelar. Medlemssta­terna har möjlighet att genom vederbörande styrande organ se tfll att dessa uppgifter utförs effektivt. För att underlätta en utvärdering av fackorganens prestation och sprida kunskap om deras verksamhet bör alla FN-organ åläg­gas att regelbundet utarbeta och oflentliggöra rapporter om sin vericsamhet vad gäller genomförandet av Agenda 21. Det krävs även att deras politUc, program, budget och verksamhet blir föremål för grandlig och kontinuerlig

översyn.

444

38.5

Ett fortsatt aktivt och effektivt deltagande av icke-statliga organisatio-     Skr. 1992/93:13 ner, vetenskapssamfundet och den privata sektorn, liksom även lokala grap­per och samhällen, är viktigt för genomförandet av Agenda 21.

38.6

Den institutionella struktur som redovisas nedan skall baseras pä över­enskommelser om finansiella resurser och mekanismer, tekniköverföring, Rio-deklarationen och Agenda 21. Dessutom måste det finnas ett funge­rande samband mellan faktiska ätgärder och ekonomiskt stöd, vilket kräver ett nära och effektivt samarbete och informationsutbyte mellan FN-systemet och de multilaterala finansiella institutionerna för uppföljning av Agenda 21 inom ramen för den institutionella ordningen.

Mål

38.7

Det övergripande målet är att föra in miljö- och utvecklingsfrågorna pä nationell, subregional, regional och internationell nivå, och även inom ra­men för den institutionella ordningen inom FN-systemet.

38.8

Följande särskilda mål ställs upp:

a)

Att säkerställa och granska genomförandet av Agenda 21 i syfte att uppnä en hällbar utveckling i alla länder,

b)

att stärka FN-systemets roll och funktion inom området miljö och ut­veckling. Alla FN-systemets berörda organ, organisationer och program bör anta konkreta program för genomförandet av Agenda 21 och även pä begä­ran ge vägledning beträffande FN:s verksamhet eller råd till regeringar inom sina respektive kompetensområden,

c)

att stärka samarbetet och samordningen inom FN-systemet vad avser miljö och utveckling,

d)   att uppmuntra till samverkan och samarbete mellan FN-systemet och

andra mellanstatliga och icke-statliga subregionala, regionala och globala in­

stitutioner och icke-statliga organisationer på miljö- och utvecklingsområ­

det,

e)   att stärka den institutionella kapaciteten och den ordning som behövs

för att effektivt genomföra, följa upp och granska Agenda 21,

f)   att bistä med att stärka och samordna nationell, subregional och regio­

nal kapacitet och verksamhet på miljö- och utvecklingsområdet,

g)   att upprätta ett effektivt samarbete och informationsutbyte mellan

FN:s organ, organisationer, program och de multilaterala finansiella orga­

nen inom ramen för den institutionella ordningen för uppföljning av Agenda

21,

h) att vidta åtgärder när det gäller pågående och oförutsedda problem på miljö- och utvecklingsområdet,

i) att säkerställa att eventuella nya institutionella ordningar stöder en för­nyelse, en tydlig ansvarsfördelning och undvikande av dubbelarbete inom FN-systemet och i största möjliga utsträckning använder befintliga resurser.

445

Den institutionella stmkturen

Skr. 1992/93:13

A. Generalförsamlingen

38.9    Generalförsamlingen är såsom den högsta mellanstatliga mekanismen

det främsta organ för policyutformning och bedömning av frägor som hänger

samman med utvärdering av UNCED. Generalförsamlingen skall organi­

sera regelbundet återkommande översyn av genomförandet av Agenda 21.

Vid fullgörandet av denna uppgift skulle generalförsamlingen kunna över­

väga en tidtabell för en sädan utvärdering samt formatet cKh de organisato­

riska aspektema. Generalförsamlingen skulle särskUt kunna överväga att se­

nast 1997 sammankalla till en särsidld session för en övergripande översyn

och bedömning av Agenda 21, som skulle föregås av lämpliga förberedelser

på hög nivå.

B. Ekonomiska och sociala rådet

38.10  Ekonomiska och sociala rådet skulle inom ramen för sin roll gentemot

generalförsamlingen enligt FN-stadgan och mot bakgrund av den pågående

omstraktureringen och fömyelsen av FN inom det ekonomiska och sociala

området kunna bistå generalförsamlingen genom att övervaka samord­

ningen inom systemet och av genomförandet av Agenda 21 samt avge re­

kommendationer i detta sammanhang. Rådet skulle dessutom kunna ta an­

svar för att styra samordningen och integreringen inom systemet av miljö­

och UtveckUngsfrågoma med JNs politik och program samt avge lämpliga

rekommendationer till generalförsamlingen, vederbörande fackorgan och

medlemsstaterna. Lämpliga ätgärder bör vidtas för att i enlighet med artUcel

64 i FN-stadgan fä fram regelbundna rapporter frän fackorganen om deras

planer och program beträffande genomförandet av Agenda 21. Ekonomiska

och sociala rådet bör organisera en periodisk översyn av arbetet i den kom­

mission för hällbar utveckling som avses i 38.11 samt de åtgärder inom hela

systemet som vidtas för att integrera miljö- och utvecklingsfrågorna; därvid

bör det till fullo utnyttja sina högnivå- och samordningssegment.

C. Kommissionen för hållbar utveckling

38.11  För att säkerställa en effektiv uppföljning av konferensen och för att

stärka det intemationella samarbetet och rationalisera den mellanstatliga

beslutsprocessen vad avser integrering av miljö- och utvecklingsfrågorna

samt för att följa upp genomförandet av Agenda 21 på nationell, regional

och internationell nivå, bör en kommission för hållbar utveckling upprättas

på hög nivå i enlighet med artikel 68 i FN-stadgan. Denna kommission bör

underställas Ekonomiska (Kh sociala rådet inom ramen för rådets skyldighe­

ter gentemot generalförsamlingen enligt FN-stadgan. Den skulle bestå av fö­

reträdare för de stater som väljs tUl medlemmar med vederbörlig hänsyn till

en skälig geografisk fördelning. Företrädare för de stater som inte väljs till

kommissionens medlemsstater skulle kunna medverka som observatörer.

Kommissionen bör verka för att FNsystemets organ, program och organisa-

446

tioner, de internationella finansiella institutionerna och andra berörda mel- Skr. 1992/93:13 lanstatliga organisationer aktivt deltar och uppmuntrar även icke-statliga or­ganisationer, inklusive näringslivet och det vetenskapliga samfundet att delta. Kommissionens första sammanträde bör sammankallas senast 1993. Kommissionen bör stödjas av det sekretariat som avses i 38.19. Under tiden ombeds FN:s generalsekreterare att söija för en tillfredsställande administ­rativ sekretariatsfunktion.

38.12

Generalförsamlingen bör vid sin 47:e session fastställa särskilda orga­nisationsformer för denna kommissions arbete, t.ex. dess sammansättning, dess förhåUande till andra meUanstatiiga FNorgan som handhar miljö- och utvecklingsfrågor samt hur ofta, hur länge (Kh var dess sammanträden skall äga rum. Härvid bör man beakta den pågående processen för fömyelse och omstrakturering av FN:s arbete inom det ekonomiska och sociala omrädet, SärskUt de ätgärder som har rekommenderats av generalförsamlingen i reso­lutioner 45/264 av den 13 maj 1991 och 46/235 av den 13 april 1992 och andra resolutioner av betydelse i detta sammanhang. För detta ändamäl ombeds FN:s generalsekreterare att med medverkan från generalsekreteraren för FN:s konferens om miljö och utveckling utarbeta en rapport för försam­lingen innehållande lämpliga rekommendationer och förslag.

38.13

Kommissionen för håUbar utveckling skall ha följande funktioner:

a)

Att övervaka utvecklingen för genomförandet av Agenda 21 och åtgär­der som hänger samman med integreringen av mUjö- och utvecklingsmål med arbetet inom hela FN-systemet genom analys och utvärdering av rap­porter från alla berörda organ, organisationer, program och institutioner inom FN-systemet som handhar olika miljöoch utvecklingsfrågor, inbegripet finansiella frågor,

b)

att beakta den information som lämnas av regeringar, inklusive t.ex. information i periodiska meddelanden eller nationella rapporter om de åt­gärder de vidtar för att genomföra Agenda 21, de problem som de möter, t.ex. problem beträffande finansiella resurser och tekniköverföring, och andra miljö- och utvecklingsfrågor som de anser vara av betydelse i detta sammanhang,

c)

att granska utvecklingen av hur de olika åtagandena enligt Agenda 21 uppfylls, inklusive sådana som avser tUlhandahållande av finansiella resurser samt tekniköverföring,

d)   att ta emot (Kh analysera relevanta uppgifter från behöriga ickestatliga

organisationer, inklusive den vetenskapliga och privata sektorn, inom ramen

för genomförandet av Agenda 21,

e)   att utöka dialogen inom ramen för Förenta nationerna med ickestatliga

organisationer och den icke-statliga sektom samt med andra organ utanför

FN-systemet,

f)   att, där så är lämpligt, beakta information om genomförandet av miljö-

konventior som kan komma att ställas till förfogande av berörda partsmö­

ten,

g)   att genom Ekonomiska och sociala rådet avge lämpliga rekommenda­

tioner till generalförsamlingen på grundval av ett samordnat övervägande av

rapporter och frågeställningar som rör genomförandet av Agenda 21, samt

447

h) att vid en lämplig tidpunkt beakta resultaten av den undersökning som     Skr. 1992/93:13 snarast skall göras av FN:s generalsekreterare avseende samtliga UNCED:s rekommendationer om program för kapacitetsuppbyggnad, informations­nät, arbetsgrapper och andra mekanismer för att stödja integreringen av mil-jö-(Kh utvecklingsfrågor på regional och subregional nivå.

38.14  Inom ramen för det mellanstatliga samarbetet bör det övervägas hur

icke-statliga organisationer, inklusive sådana som företräder stora samhälls-

grapper, särskilt kvinnograpper, som är engagerade i genomförandet av

Agenda 21, kan ges relevant information, inklusive information, rapporter

och andra underlag som tas fram inom FN-systemet.

D. Generalsekreteraren

38.15  Ett starkt och effektivt ledarskap frän generalsekreteraren är avgö­

rande, eftersom han/hon blir den samlande punkten för den institutioneUa

ordningen inom FN-systemet för en framgångsrik uppföljning av konferen­

sen och för genomförandet av Agenda 21.

E. Mekanism på hög nivå för samordning av organen

38.16

Agenda 21 bör, säsom basen för det internationella samfundets åtgär­der för att integrera miljö och utveckling, utgöra huvudramen för samord­ning av relevanta ätgärder inom FN-systemet. För att säkerställa en effektiv övervakning och samordning av FNsystemets deltagande i uppföljning av konferensen behövs en samordningsmekanism under generalsekreterarens direkta ledarskap.

38.17

Administrativa samordningskommittén (ACC) under generalsekrete­raren bör ges i uppdrag att utföra denna uppgift. ACC skuUe sålunda utgöra en nödvändig länk mellan de multilaterala finansiella institutionema och andra FN-organ på högsta administrativa nivä. Generalsekreteraren skulle fortsätta att förnya kommitténs funktion. Det förväntas av samtliga chefer för organ och institutioner inom FN-systemet att de samarbetar i fuU ut­sträckning med generalsekreteraren för att ACC skall fungera effektivt vid fullgörandet av sin viktiga uppgift samt säkerställa att Agenda 21 genomförs framgångsrikt. ACC bör överväga att upprätta en särskUd arbetsgrapp, un­derkommitté eller ett råd för hällbar utveckling, med beaktande av de erfa­renheter som har vunnits av tjänstemännen för miljöfrågor (DOEM) (Kh Kommittén för intemationella utvecklingsinstitutioner som hanterar miljö­frågor (CIDIE) samt av UNEP:s och UNDP:s roll. Dess rapport bör över­lämnas tUl vederbörande mellanstatliga organ.

F. Rådgivande organ på hög nivå

38.18  Det skulle också kunna vara värdefullt för mellanstatliga organ, gene­

ralsekreteraren och FN-systemet som helhet att ha tillgång tUl sakkunskapen

i ett rådgivande organ på hög nivå bestående av framstående personer med

kunskaper på miljö- (Kh utvecklingsområdet och inom vetenskapsgrenar

448

med anknytning härtill som utses av generalsekreteraren i deras personliga    Skr. 1992/93:13 egenskap. Generalsekreteraren bör avge lämpliga rekommendationer i detta avseende tiU generalförsamlingens 47:e session.

G. Sekretariatsstruktur

38.19  En högt kvaUficerad och kompetent sekretariatsstruktur inom FN:s

sekretariat, som bl.a. utnyttjar de specialkunskaper som har erhållits under

förberedelseprocessen för UNCED, är nödvändig för konferensens uppfölj­

ning och genomförandet av Agenda 21. Denna stmktur skulle kunna tUlhan­

dahåUa stöd för arbetet i samordningsmekanismerna på säväl mellanstatiig

nivå som organnivå. Konkreta beslut om organisation hör tiU generalsekre­

terarens kompetensområde såsom FN:s högsta administrativa tjänsteman.

Denne ombeds att snarast rapportera om de ätgärder som behöver vidtas,

inklusive ätgärder rörande personal, varvid hänsyn skall tas till en balans

mellan manlig och kvinnlig personal sådan denna definieras i artikel 8 i FN-

stadgan och behovet att på bästa sätt utnyttja befintliga resurser mot bak­

grund av den pågående omstruktureringen av FN:s sekretariat.

H. FN-systemets organ, program och organisationer

38.20  Samtiiga berörda FN-organ, program och organisationer i FN-syste­

met kommer att ha en viktig uppgift inom sina kompetensområden för att

stödja och komplettera nationeUa insatser vad gäller uppföljning av konfe­

rensen, särskUt genomförandet av Agenda 21. Det kan öka samordningen

och ömsesidigheten av deras insatser för att främja integreringen av miljö­

och utvecklingsfrägoma om länder uppmuntras att vidhålla konsekventa

ståndpunkter inom de olika styrande organen.

1. FN:s miljöprogram

38.21

Under uppföljningen till konferensen blir det nödvändigt att stärka UNEP:s och dess miljöstyrelses roll. Miljöstyrelsen bör inom ramen för sitt mandat fortsätta att ge vägledning och samordning pä miljöområdet med beaktande av utvecklingsperspektivet.

38.22

UNEP bör betona bl.a. följande prioriterade omräden:

a)

Att stärka sin roll som katalysator när det gäller att stimulera (Kh främja miljöverksamhet och hänsynstagande i hela FN-systemet,

b)

att främja det internationella samarbetet på miljöområdet (Kh, där så är lämpligt, utarbeta förslag för detta ändamål,

c)

att utveckla och främja utnyttjandet av metoder som naturresursredo­visning och miljöekonomi,

d)   att sörja för mUjöövervakning och -utvärdering, säväl genom förbätt­

rat deltagande frän FN-organens sida i Earthwatchprogrammet som ut­

byggda förbindelser med privata vetenskapliga och ickestatiiga forskningsin­

stitut; att stärka dess förvarningssystem och göra det operativt,

449

e)   att samordna och främja relevant vetenskaplig forskning i avsikt att

skapa ett förstärkt beslutsunderlag,

29 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

f)   att sprida miljöinformation till regeringar och till FN:s organ, program     Skr. 1992/93:13

och organisationer,

g)  att höja det allmänna medvetandet och verksamhetsnivän på miljö­

skyddsområdet genom att samarbeta med allmänheten, ickestatiiga organ

(Kh mellanstatliga institutioner,

h) att vidareutveckla den internationella miljörätten, särskilt konventio­ner och riktiinjer, främja genomförandet av denna och samordna funktioner som uppstår tiU följd av ett ökande antal internationella avtal, bl.a. funktio­nen hos konventionernas sekretariat, med beaktande av behovet av effekti­vast möjliga resursutnyttjande, inldusive möjligheten att lokalisera sekreta­riat som upprättas i framtiden i varandras närhet,

i) att vidareutveckla (Kh främja största möjliga användning av miljökon­sekvensbeskrivningar, bl.a. inom verksamheter för vilka FN:s fackorgan sva­rar och i samband med varje större projekt eller verksamhet som rör ekono­misk utveckling,

j) att underlätta informationsutbyte om miljöanpassad teknik, inbegripet de juridiska aspekterna, och tillhandahållande av utbUdning,

k) att främja subregionalt och regionalt samarbete och stöd för initiativ och program som rör mUjövård, vilket inkluderar dess viktiga roll för att bi­dra till och samordna de regionala mekanismer på mUjöområdet som har ut­vecklats för uppföljning av UNCED,

1) att pä begäran ge tekniska, juridiska och institutionella råd till rege­ringar som skall upprätta eller förbättra sina nationella, juridiska och institu­tionella stmkturer, särskilt i samarbete med UNDP:s insatser för kapacitet­suppbyggnad,

tn) att på begäran stödja regeringar och utvecklingsorgan vid integrering av miljöaspekterna i dess utvecklingspolitUc (Kh -program, särskUt genom att i samband med utformning och genomförande av program ge råd i mUjöpoU­tiska, tekniska och policyfrågor,

n) att vidareutveckla utvärderings- och biståndsinsatser vid miljökriser.

38.23  För att UNEP skaU kunna utföra alla dess uppgifter samtidigt som det

behåller sin roll som FN-systemets främsta mUjöorgan och med beaktande

av mUjöfrågomas utvecklingsaspekter kommer UNEP att behöva tillgäng

till större sakkunskap och tUlräckliga finansieUa resurser samt nämiare sam­

arbete med utvecklingsorgan och andra berörda organ inom FN-systemet.

Vidare bör UNEP:s regionala kontor stärkas utan att dess högkvarter i Nai­

robi försvagas; UNEP bör vidta åtgärder för att förstärka sin samverkan med

UNDP och Väridsbanken.

2. FN:s utvecklingsprogram

38.24  UNDP har också, i likhet med UNEP, en avgörande uppgift vad gäller

uppföljning av UNCED. Genom sitt nät av fältkontor skulle det kunna

främja FN-systemets gemensamma insats till stöd för genomförandet av

Agenda 21 pä säväl landsnivå som regional, interregional och global nivå,

varvid det kan utnyttja fackkunskapen hos fackorganen och de övriga FN­

organ som är engagerade i operativ verksamhet. UNDP:s landrepresentants/

450

landssamordnares roll behöver stärkas för att samordna FN:s operativa     Skr. 1992/93:13 verksamhet pä fältet.

38.25  UNDP skall ha bl.a.följande uppgifter:

a)

Fungera som huvudorgan för att organisera FN-systemets insatser för kapacitetsuppbyggnad på lokal, nationell och regional nivå,

b)

mobilisera resurser frän givarländernas regeringar för kapacitetsupp­byggnad i mottagarländerna och, där så är lämpligt, genom UNDP:s randa-bordsmekanismer,

c)

stärka sina egna program för att stödja uppföljningen av UNCED, utan att detta inverkar på femte programctykeln,

d)   på begäran bistä mottagarländerna med att upprätta och stärka natio­

nella samordningsmekanismer för uppföljning av UNCED,

e)   på begäran bistä mottagarländerna när det gäller att samordna mobUi­

sering av inhemska finansiella resurser,

f)   främja och stärka kvinnors, ungdomars och andra stora samhällsgrap­

pers deltagande vid genomförandet av Agenda 21 i mottagarländema.

3. FN:s konferens om handel och utveckling

38.26  FN:s konferens om handel (Kh utveckling (UNCTAD) bör spela en

viktig roll vid genomförandet av Agenda 21 i dess form efter den utvidgning

av programmet som beslutades vid konferensens ättonde session, med beak­

tande av betydelsen av sambanden mellan utveckling, intemationeU handel

och miljön och i enlighet med dess mandat vad gäller hällbar utveckling,

4. FN:s Sudan-Sahel-kontor

38.27  FN:s Sudan-Sahel-kontor, som arbetar inom UNDP:s ansvarsområde

och med stöd av UNEP, bör, med de nya resurser som kan komma att tUl­

föras, stärkas så att det kan fungera som ett viktigt rådgivande organ (Kh

delta effektivt i genomförandet av de bestämmelser i Agenda 21 som avser

torka, ökenspridning och markanvändning. Erfarenhetema frän denna

verksamhet skulle kunna utnyttjas av alla andra länder som drabbas av torka

och ökenspridning, särskilt länderna i Afrika, främst de hårdast (habbade

länderna eller de som betecknas som minst utvecklade länder.

5  FN:s fackorgan och organ knutna till dessa samt andra berörda mellanstatliga organisationer

451

38.28  Alla FN:s fackorgan, organ som är knutna tUl dessa (Kh andra berörda

meUanstatiiga organisationer har inom sitt kompetensområde en viktig roll

att spela vid genomförandet av de delar av Agenda 21 (Kh andra konferens­

beslut som berör dem. Deras styrelser kan överväga metoder för att stärka

(Kh anpassa verksamheter (Kh program tUl Agenda 21, särskilt vad gäller

projekt för att främja en hållbar utveckling. Vidare kan de överväga att utar­

beta särskilda ordningar med givarländer och finansieUa institutioner vad

gäller genomförande av projekt som kan komma att kräva additionella re­

surser.

I. Regionalt och subregionalt samarbete och genomförande        Skr. 1992/93:13

38.29  Regionalt och subregionalt samarbete blir ett viktigt resultat av konfe­

rensen. FNs regionala ekonomiska kommissioner, regionala utvecklingsban­

ker och regionala organisationer för ekonomiskt (Kh tekniskt samarbete kan

inom sina kompetensområden bidra tUl denna process genom att:

a)

Främja regional och subregional kapacitetsuppbyggnad,

b)

främja integreringen av miljöaspekter med regional och subregional utvecklingspolitik,

c)

främja regionalt och subregionalt samarbete, där så är lämpligt, i fräga om gränsöverskridande frågor som rör hållbar utveckling.

38.30

Regionala ekonomiska kommissioner bör, där så är lämpligt, spela en ledande roll vid samordning av regionala och subregionala verksamheter som bedrivs av andra FN-organ och skall bistä länder när det gäller att uppnå en hållbar utveckling. Dessa kommissioner, regionala program inom FN-sy­stemet samt andra regionala organisationer bör undersöka behovet av att anpassa sin nuvarande verksamhet tUl Agenda 21, där så behövs.

38.31

Det mäste ske ett aktivt samarbete mellan de regionala kommissio­nerna och andra berörda organisationer, regionala utvecklingsbanker, icke­statliga organisationer (Kh andra institutioner på regional nivå. UNEP och UNDP skulle tillsammans med de regionala kommissionerna kunna spela en avgörande roll när det gäller att ge nödvändig hjälp, särskilt när det gäller att bygga upp och stärka medlemsstaternas kapacitet.

38.32

Det finns ett behov av närmare samarbete mellan UNEP och UNDP, tillsammans med andra berörda institutioner, vid genomförande av projekt för att hejda mUjöförstöring eller dess följder och stödja utbUdningsprogram på regional nivå inom miljöplanering och miljövård för en häUbar utveck­ling.

38.33

Regionala meUanstatiiga tekniska och ekonomiska organisationer kan spela en viktig roll genom att hjälpa regeringar att vidta samordnade ätgärder för att lösa miljöproblem av regional betydelse.

38.34

Regionala och subregionala organisationer bör spela en viktig roU vid genomförandet av de bestämmelser i Agenda 21 som avser åtgärder mot torka och ökenspridning. UNEP, LINDP och UNSO bör bistå (Kh samarbeta med dessa organisationer.

38.35

Samarbetet mellan regionala och subregionala organisationer och ve­derbörande FN-organisationer bör uppmuntras, när sä är lämpligt, även pä andra sektorer.

J. Nationellt genomförande

38.36 Staterna har en viktig roll att spela vid uppföljningen av UNCED (Kh genomförandet av Agenda 21. Ätgärder på nationeU nivå bör samordnas meUan alla länder så att både miljö- och utvecklingsfrågor kan behandlas pä ett konsekvent sätt.

452

38.37

Beslut om och utformning av poUtik pä nationeU nivä som har till syfte     Skr. 1992/93:13 att genomföra Agenda 21 bör på begäran stödjas av FN-systemet.

38.38

Vidare skulle staterna kunna överväga att utarbeta nationella rappor­ter. FN-systemets organ bör i detta sammanhang på begäran bistå länder, särskilt utvecklingsländerna. Länder skulle (Kkså kunna överväga att utar­beta nationella handlingsplaner för att genomföra Agenda 21.

38.39

Befintliga biständskonsortier, samrådsgrupper och rundabordskonfe-renser skulle kunna öka sina ansträngningar för att integrera miljöaspekter och därmed förbundna utvecklingsmål med sina strategier för utvecklings­samarbete och överväga att ändra inriktningen på sitt medlemskap och sin verksamhet för att underlätta denna process (Kh ge ett bättre stöd till de na­tionella ansträngningarna för att integrera miljö- och utvecklingsfrågorna.

38.40

Stater kan vilja överväga att inrätta en nationell samordningsstruktur som skall svara för uppföljningen av Agenda 21. Inom denna straktur, som skulle dra nytta av icke-statliga organisationers kunskaper, skulle framställ­ningar och information kunna lämnas till Förenta nationerna.

K. Samarbete mellan FN-organ och intemationella flnansiella organisationer

38.41  En framgångsrik uppföljning av konferensen är beroende av ett effek­

tivt samspel mellan praktiska åtgärder och ekonomiskt stöd, vilket kräver ett

nära och effektivt samarbete mellan FN-organ och de multilaterala finan­

siella organisationerna. Generalsekreteraren och cheferna för FN:s program

och organisationer och de multilaterala finansiella organisationerna har ett

särskilt ansvar för att åstadkomma ett sådant samarbete, inte endast genom

att i full utsträckning delta i FN:s samordningsmekanism på hög nivå (Admi­

nistrativa Samordningskommittén - ACC) utan också på regional och natio­

nell nivå. I synnerhet bör företrädare för multilaterala finansiella organisa­

tioner och mekanismer samt för internationella fonden för jordbraksutveck­

ling delta aktivt i överläggningarna i den mellanstatliga struktur som är an­

svarig för uppföljningen av Agenda 21.

L. Icke-statliga organisationer

38.42

Icke-statliga organisationer och stora samhällsgrupper är viktiga part­ners vid genomförandet av Agenda 21. Berörda ickestatliga organisationer, inklusive forskare, kvinnograpper m.m., bör beredas tillfälle att lämna sina bidrag och upprätta lämpliga relationer med FN-systemet. Stöd bör ges tiU icke-statliga organisationer i utvecklingsländerna och deras egna nät.

38.43

FN-systemet, inbegripet de internationella finans- och utvecklingsor­ganen och samtliga mellanstatliga organisationer och fora, bör, i samråd med icke-statliga organisationer, vidta ätgärder för att:

a) Utforma öppna och effektiva medel för att uppnå att icke-statliga orga­

nisationer, inklusive sådana som är knutna till viktiga samhällsgrupper, med­

verkar vid den process som upprättas för att granska och utvärdera genom-

453

förandet av Agenda 21 på alla niväer samt främja deras bidrag till denna,

30 Riksdagen 1992/93. 1 saml. Nr 13

b) ta hänsyn till de resultat sorn presenteras av de icke-statliga organisa-     Skr. 1992/93:13 tionernas gransknings- och utvärderingssystem i generalsekreterarens rap­porter till generalförsamlingen och alla berörda FN-organ och mellanstatliga organisationer och fora beträffande genomförandet av Agenda 21 i enlighet med dess granskningsprocess.

38.44

Förfaranden bör inrättas för att utöka de icke-statliga organisationer­nas roll, inklusive organisationer som är knutna till stora samhällsgrupper, varvid ackreditering bör ske enligt de förfaranden som har fastställts för UNCED. Sädana organisationer bör ha tillgäng till rapporter och annan in­formation som tas fram av FN-systemet. Generalförsamlingen bör pä ett ti­digt stadium undersöka metoder för att öka de icke-statliga organisationer­nas deltagande inom FN-systemets ram i uppföljningsprocessen till UNCED.

38.45

Konferensen noterar andra institutionella initiativ för genomförandet av Agenda 21, t.ex. förslaget att upprätta ett icke-statligt Jordens råd och förslaget att utse en förmyndare för kommande generationer samt andra ini­tiativ från lokala myndigheter och näringsliv.

454

Kapitel 39

Skr. 1992/93:13

Internationella rättsliga instrument och mekanismer

39.1    Insikten att följande väsentliga aspekter av processen vid globala, mul­

tilaterala och bilaterala avtal, bör beaktas:

a)

Vidareutveckling av internationell rätt avseende hållbar utveckling, med särskUd hänsyn till den känsliga avvägningen mellan miljö- och utveck­lingsfrågor,

b)

behovet av att klargöra och stärka förhållandet mellan befintliga inter­nationella instrument eller avtal på miljöområdet och relevanta sociala och ekonomiska avtal eller instrument, med beaktande av utvecklingsländernas särskUda behov,

c)

den väsentliga betydelsen pä global nivå av alla länders, inklusive ut­vecklingsländernas, medverkan vid och bidrag till överenskommelser inom den intemationella rätten avseende hällbar utveckling. Mänga av de gäl­lande internationella rättsliga instmmenten och avtalen på miljöområdet har utvecklats utan att utvecklingsländema har deltagit eller bidragit i tillräcklig omfattning och kan därför behöva ses över för att återspegla utvecklingslän­dernas problem (Kh intressen samt säkerställa en balanserad styrning av så­dana instrument och överenskommelser,

d)   utvecklingsländerna bör också ges tekniskt bistånd vid sina försök att

öka sin nationella rättsliga kompetens när det gäller hållbar utveckling,

e)   framtida lagstiftningsprojekt för successiv utveckling och kodifikation

av internationell rätt avseende hållbar utveckling bör beakta det arbete som

för närvarande utförs av Internationella rättskommissionen, och

f)   förhandlingar om successiv utveckling och kodifikation av internatio­

nell rätt avseende hållbar utveckling bör i regel föras pä global basis, med

beaktande av de särskUda omständigheterna inom olika regioner.

Mål

39.2

Det övergripande målet för översyn och utveckling av intemationell miljörätt bör vara att utvärdera och främja dess effektivitet och att främja integreringen av miljö- och utvecklingspolitiken genom effektiva internatio­nella överenskommelser eller instrument, med hänsyn både till universella principer och alla länders särskilda och olikartade behov och problem.

39.3

Särskilda mäl består i att:

455

a)

Fastställa och avhjälpa de problem som hindrar vissa stater, särskilt ut­vecklingsländerna, frän att delta i eller pä vederbörligt sätt tillämpa interna­tionella överenskommelser eller instmment och, där så är lämpligt, revidera dessa i syfte att integrera miljö- och utvecklingsaspekterha samt lägga en var­aktig grund för genomförandet av dessa överenskommelser eller instrument,

b)

fastställa prioriteringar för framtida internationella lagstiftningsåtgär­der om hållbar utveckling på global, regional eller subregional nivä i syfte att förbättra den internationella rättens effektivitet på detta område, bl.a. genom integrering av miljö- och utvecklingsfrågorna.

c)   främja och stödja ett effektivt deltagande av alla berörda länder, sär-     Skr. 1992/93:13

skilt utvecklingsländerna, vid förhandlingar, genomförande, översyn och

styrning av internationella överenskommelser eller instrument, bl.a. genom att ge tekniskt och ekonomiskt bistånd och genom andra tillgängliga meka­nismer i detta syfte, samt tillämpning av differentierade förpliktelser när sä är lämpligt,

d)   främja, genom en successiv utveckling av globalt och multilateralt för­

handlade överenskommelser eller instrument, internationella normer för

miljöskydd som beaktar olikheterna i situationen och kapaciteten i olika län­

der. Staterna är införstådda med att miljöpolitiken bör inriktas på de grand­

läggande orsakerna till miljöförstöring för att därmed undvika att miljöåt­

gärder leder till onödiga handelsrestriktioner. Handelspolitiska ätgärder för

miljöändamål bör inte utgöra en godtycklig eller omotiverad diskriminering

eller mynna ut i förtäckta internationella handelsrestriktioner. Ensidiga åt­

gärder för att lösa miljöproblem utanför importlandets jurisdiktion bör und­

vikas. Ätgärder för att komma till rätta med internationella miljöproblem

bör så långt möjligt baseras på internationell enighet. Inhemska åtgärder för

att uppnå dessa miljömål kan kräva att vissa handelspolitiska åtgärder vidtas

för att de skall vara effektiva. Orn handelspolitiska åtgärder anses nödvän­

diga för att genomföra miljöpolitik, bör vissa principer och regler tillämpas.

Dessa kan omfatta bl,a. principen om ickediskriminering, principen om att

de valda handelspolitiska åtgärderna skaU innebära minsta möjliga handels­

restriktioner för att målen skaU uppnås, en skyldighet att säkerställa transpa­

rens vid tillämpning av handelspolitiska ätgärder i miljöpolitiska syften och

att på lämpligt sätt underrätta berörda parter om nationella regler samt kra­

vet att ta hänsyn till särskilda förhållanden och utvecklingsbehov i utveck­

lingsländer som är i färd med att förverkliga internationellt överenskomna

miljömål,

e)   säkerställa att bindande rättsliga instrument tillämpas effektivt, i full

omfattning och utan dröjsmål samt att underlätta att överenskommelser el­

ler instrument, när det är påkallat, revideras och anpassas av de berörda par­

terna, med beaktande av alla länders, särskilt utvecklingsländernas, sär­

skilda behov och problem,

f)   förbättra effektiviteten hos institutioner, mekanismer och förfaranden

för administration av överenskonunelser och instrament,

g)   konstatera och förhindra faktiska eller möjliga konflUcter, särskilt mel­

lan överenskommelser eller instrument på miljöområdet och det scKiala/

ekonomiska omrädet, för att säkerställa att sådana överenskommelser eller

instmment är konsekventa. Om konflikter uppstår, bör de lösas på lämpligt

sätt,

h) studera och ta ställning till en breddning och ett stärkande av mekanis­mer, bl,a, inom FN-systemet, för att, när så är lämpligt och om de berörda parterna är överens, göra det lättare att konstatera, undvika och lösa inter­nationella tvister vad gäller hällbar utveckling, med beaktande av gällande bilaterala och multilaterala överenskommelser om hur sädana tvister skall lösas.

456

Ätgärder

Skr. 1992/93:13

39.4    Ätgärder och medel för genomförande bör övervägas mot bakgrund av

punkterna Bakgrund och Mäl ovan utan inskränkning i varje stats rätt att

lägga fram förslag i detta avseende för FN:s generalförsamling. Dessa förslag

kan eventuellt offentliggöras i en särskild sammanställning om hållbar ut­

veckling.

A. Översyn, utvärdering och åtgärder inom intemationell

rätt avseende hållbar utveckling

39.5    Samtidigt som parterna skall säkerställa att alla berörda länder deltar

bör de med jämna mellanrum granska och utvärdera efterlevnaden och ef­

fektiviteten av gällande internationella överenskommelser eller instrument

samt prioriteringar för framtida lagstiftning om en hällbar utveckling. Inom

ramen för detta arbete kan parterna även undersöka möjligheten att i enlig­

het med generalförsamlingens resolution 44/228 formulera staternas all­

männa rättigheter och skyldigheter vad gäller hållbar utveckling. I vissa fall

bör man beakta möjligheten av att ta hänsyn till olika omständigheter genom

differentierade förpliktelser eller tUlämpning etappvis. En möjlighet i detta

sammanhang vore att tillämpa tidigare UNEP-praxis, som innebär att juri­

diska experter, utsedda av nationella regeringar, sammanträder vid tidpunk­

ter som fastställs senare för att behandla aktuella frägor i ett bredare miljö­

och utvecklingsperspektiv.

39.6

a)

Folkrättsliga åtgärder bör övervägas för att vid väpnade konflikter undvika en massiv miljöförstöring som inte är folkrättsligt försvarbar. De rätta instanserna för behandling av denna fråga är generalförsamlingen (Kh 6:e kommittén. Internationella Röda Korskommitténs särskilda kompetens och roll bör beaktas i detta sammanhang.

b)

med hänsyn till att det är absolut nödvändigt att säkerställa säker CKh miljöanpassad kärnkraft och för att stärka det internationella samarbetet på detta område bör man verka för att avsluta de pågående förhandlingarna om en konvention om kärnkraftsäkerhet inom ramen för Internationella atom­energiorganet.

B. Mekanismer för genomförande

39.7 Parterna i internationella överenskommelser bör överväga förfaranden och mekanismer för att främja och se över att de genomförs effektivt, till alla delar och utan dröjsmål. För detta ändamål kan stater bl.a.:

a)

Inrätta effektiva och praktiska system för rapportering om internatio­nella rättsliga instmments effektiva, fulla och snabba genomförande,

b)

överväga lämpliga metoder för att de berörda internationella organen, t.ex. UNEP, skall kunna bidra till en vidareutveckling av sädana mekanis­mer.

457

c. Effektivt deltagande i intemationell lagstiftning

Skr. 1992/93:13

39.8    I samband med dessa ätgärder (Kh andra som kan komma att vidtas i

framtiden i enlighet med punkterna Bakgrund och Mål ovan bör alla länders,

särskilt utvecklingsländemas, effektiva deltagande säkerställas genom att

tekniskt (Kh/eller ekonomiskt bistånd ställs till förfogande i lämplig omfatt­

ning. Utvecklingsländema bör ges "försprångsstöd", inte endast vad gäller

deras nationella ansträngningar för att genomföra intemationeUa överens­

kommelser eller instmment, utan även för att de skall kunna delta effektivt

i förhandlingar om nya eller reviderade överenskommelser eller instrument

och genomförandet pä internationellt plan av sådana överenskommelser el­

ler instrament. Stödet bör omfatta bistånd för att bygga upp kompetens

inom internationell rätt, särskilt vad gäller häUbar utveckling och för att sä­

kerställa tillgäng till nödvändiga referensuppgifter och vetenskaplig/teknisk

kunskap.

D. Tvister inom området hållbar utveckling

39.9    För att undvika tvister och lösa uppkomna tvister bör stater vidare stu­

dera och överväga metoder för att utvidga och effektivisera de befintliga

möjligheterna, med beaktande bl.a. av erfarenheterna av existerande inter­

nationella överenskommelser, instrament eller institutioner och deras meka­

nismer för genomförande, t.ex. förfaranden för att undvika tvister och lösa

uppkomna tvister. Detta kan omfatta mekanismer och förfaranden för infor­

mationsutbyte, underrättelse och samråd vid situationer som kan leda till

tvister med andra stater vad gäller hållbar utveckling och för effektiva fred­

liga tvistiösningsmetoder i enlighet med FN-stadgan, inklusive hänskjutande

av tvister tUl Internationella domstolen där det är lämpligt, samt intagande

av bestämmelser om detta i fördrag om hållbar utveckling.

458

Kapitel 40

Skr. 1992/93:13

Information för beslutsfattande 

Inledning

40.1    Enligt principen om en hållbar utveckling är alla människor användare

och producenter av information i vid mening. Med information förstås såväl

sakuppgifter som lämpligt strukturerade erfarenheter och kunskaper. Behov

av information uppstår på alla nivåer från överordnade beslutsfattare pä na­

tionell och internationell nivå till gräsrotsnivä och individens nivå. Följande

två programområden måste genomföras för att säkerställa att beslut i högre

grad baseras på tillförlitliga underlag:

A. Att överbtygga informationsklyftan,

B. Att förbättra tillgången på information.

Programområde

A. Att överbrygga informationsklyftan

Bakgrund

40.2

Det finns visserligen redan en avsevärd mängd information, vilket har framgått av de kapitel i Agenda 21 som behandlar olika sektorer, men mer och olika slags information behöver samlas in, på lokal, provinsiell, nationell och internationell nivä, som visar på tillståndet och utvecklingstendenserna vad gäller jordens ekosystem, naturresurser, föroreningar samt sociala (Kh ekonomiska faktorer. Klyftan mellan de utvecklade länderna och utveck­lingsländerna har ökat vad beträffar informations tillgänglighet, kvalitet och konsekvens samt standardisering av och tillgång till information, vUket har försämrat utvecklingsländernas förmåga att fatta välgrundade beslut i miljö­och utvecklingsfrågor.

40.3

Det finns en allmän brist på kapacitet, särskilt i utvecklingsländerna (Kh på mänga områden pä nationell nivå, vad gäller insamling (Kh utvärde­ring av information, omvandling till användbar information och spridning. Det är också nödvändigt att förbättra samordningen mellan informations­verksamhet avseende information om miljön, om demografiska och sociala förhållanden och om utveckling.

40.4

De vanligaste indikatorerna säsom bruttonationalprodukt (BNP) och mätningar av individuella resurs- eller föroreningsflöden ger inte en tillräck­ligt bra bild av utvecklingens hållbara karaktär. Metoderna för att bedöma samverkan mellan miljömässiga, demografiska, sociala och utvecklingsmäs­siga parametrar inom olika sektorer är inte tillräckligt väl utvecklade eller utnyttjade. Det är nödvändigt att utveckla indikatorer för hällbar utveckling som kan ge tillförlitliga beslutsunderlag på alla nivåer och bidra till att inte­grerade miljö- och utvecklingssystem reglerar sig själva och fungerar pä ett hållbart sätt.

459

Mål

Skr. 1992/93:13

40.5    Följande mäl är viktiga:

a)

Att uppnå en mer kostnadseffektiv och relevant insamling och utvärde­ring av information genom en bättre identifiering av användaraa inom såväl den offentliga som den privata sektom och av deras informationsbehov på lokal, provinsiell, nationell och internationell nivä,

b)

att stärka den lokala, provinsiella, nationella (Kh internationella kapa­citeten för att samla in och utnyttja information frän olika sektorer i besluts­processer och att förbättra kapaciteten för att samla och analysera informa­tion som skall tjäna som beslutsunderlag, särskilt i utveckhngsländema,

c)

att utveckla eller stärka lokala, provinsiella, nationella CKh internatio­nella metoder för att säkerställa att planeringen för en hållbar utveckling inom alla sektorer baseras pä aktuell, tillförlitlig och användbar information,

d)   att göra relevant information tillgänglig i den form och vid den tid­

punkt som krävs för att den skall kunna användas.

Åtgärder

a) Utveckling av indikatorer för hållbar utveckling

40.6    Länder på nationell och mellanstatiig nivå och icke-statiiga organisatio­

ner på internationell nivå bör utveckla ett koncept för indikatorer avseende

hållbar utveckling för att kunna fastställa vilka dessa bör vara. För att främja

en ökad användning av nägra av dessa indikatorer i satellitredovisning och

sä småningom i nationell redovisning bör utvecklingen av indikatorer bedri­

vas av Statistiska byrån vid FN:s sekretariat i takt med att den kan utnyttja

de erfarenheter som vinns på detta område.

b)    Främjande av en global användning av indikatorer för hållbar

utveckling

40.7    Vederbörande organ inom FN-systemet bör i samarbete med andra in­

ternationella statliga, mellanstatliga och icke-statliga organisationer an­

vända ett lämpligt urval av indikatorer för hållbar utveckling och indikatorer

avseende omräden utanför nationella kompetensområden, t.ex. haven, övre

atmosfären och yttre tymden. FN-systemets organ skulle, i samarbete med

andra berörda internationella organisationer, kunna avge rekommendatio­

ner för en harmoniserad utveckling av indikatorer på nationell, regional och

global nivå och för ett införlivande av ett lämpligt urval av dessa indikatorer

med gemensamma, regelbundet uppdaterade och allmänt tillgängliga rap­

porter och databaser för användning pä intemationell nivå, med beaktande

av nationell suveränitet.

c) Förbättrad insamling och användning av information

40.8                                                                                             Länder och, på begäran, internationella organisationer bör inventera

information om miljön, resurser och utveckling med hänsyn till nationella

globala prioriteringar vad avser hantering av hållbar utveckling. De bör fast­

slå vilka luckor som finns och vidta åtgärder för att fylla dessa luckor. Inom

460

FN-systemets organ och berörda internationella organisationer behöver Skr. 1992/93:13 verksamheten för insamling av information, inklusive den verksamhet som bedrivs av Earthwatch och World Weather Watch stärkas, särskilt vad gäller luft-, sötvattensoch markresurser (inklusive skog och betesmark), öken­spridning, djur- och växtlokaler, markförstöring, biologisk mångfald, haven och övre atmosfären. Länder och internationella organisationer bör utnyttja ny teknik för datainsamling, inklusive fjärrmätning per satellit. Förutom att stärka den befintliga insamlingen av data avseende utveckling behöver sär­skilda insatser göras, t.ex. när det gäller demografiska faktorer, urbanise­ring, fattigdom, folkhälsa (Kh rätten till resurser samt särskilda grupper, in­klusive kvinnor, ursprangsbefolkningar, barn, ungdomar och handikappade, samt sambanden mellan dessa och miljöfrågor.

d) Förbättrade metoder för utvärdering och analys av information

40.9    De berörda internationella organisationerna bör utarbeta praktiska re­

kommendationer om samordnad och harmoniserad datainsamling och utvär­

dering av information på nationell och intemationell nivä. Nationella och

internationella informationscentra bör inrätta kontinuerliga och noggranna

datainsamlingssystem och utnyttja system för geografisk information, ex­

pertsystem, modeller och annan teknik av olika slag för utvärdering och ana­

lys av information. Dessa åtgärder är av särskild betydelse, eftersom det i

framtiden blir nödvändigt att behandla stora mängder data från satelliter.

Utvecklade länder och internationella organisationer samt den privata sek­

torn bör på begäran samarbeta, särskUt med utvecklingsländerna, för att un­

derlätta för dem att förvärva denna teknik och detta kunnande.

e) Upprättande av ett heltäckande informationssystem

40.10  Regeringar bör överväga att genomföra de nödvändiga institutionella

förändringarna på nationell nivå för att åstadkomma en integrering av miljö­

och utvecklingsinformation. På internationell nivå behöver verksamhet för

miljöutvärdering stärkas och samordnas med insatser för att utvärdera ut­

vecklingstendenser.

f) Stärkande av den traditionella informationskapaciteten

40.11  Länder bör, i samarbete med intemationella organisationer, inrätta

stödmekanismer för att ge lokala samhällen och resursanvändare den infor­

mation och det kunnande som de behöver för en hållbar miljövård och re­

sursanvändning som, när sä är lämpligt, tar vara på nedärvda kunskaper och

metoder samt ursprangsbefolkningarnas kunskaper och metoder. Detta gäl­

ler i synnerhet för landsbygdsbefolkningen, stadsbefolkningen, ursprangs­

befolkningar, kvinnor samt bam och ungdom.

461

Medel för genomförande

Skr. 1992/93:13

a) Finansiering och kostnadsberäkning

40.12  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 1,9

miljarder dollar från det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villko­

ren, inklusive icke-koncessionella vUlkor, beror bl.a. på vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Institutionella medel

40.13  Den institutionella kapaciteten för att integrera miljö- och utveck­

lingsfrågorna och utveckla nödvändiga indikatorer saknas både pä nationell

och internationell nivå. Befintliga institutioner och program som t.ex. Glo­

bala miljöövervakningssystemet (GEMS) och Globala databasen för resurs­

information (GRID) inom UNEP och olika organ inom Earthwatch behöver

stärkas avsevärt. Earthwatch har varit en viktig källa till data på miljöområ­

det. Det finns program för utvecklingsdata inom en rad organ, men det bris­

ter i samordning mellan dessa. Den verksamhet som rör data och utveckling

inom FNsystemets organ och institutioner bör samordnas mera effektivt,

kanske av ett organ motsvarande Earthwatch - "Development Watch" - med

vilket Earthwatchs verksamhet skulle kunna samordnas genom en lämplig

byrå inom FN-systemet för att säkerställa en fullständig integrering av miljö­

och utvecklingsfrågor.

c) Vetenskapliga och tekniska medel

40.14  Vad tekniköverföring beträffar, är det nödvändigt med hänsyn till den

snabba utvecklingen av tekniken för datainsamling att utveckla riktlinjer (Kh

mekanismer för en snabb och kontinuerlig överföring av denna teknik, sär­

skilt till utvecklingsländerna, i enlighet med kapitel 34 samt för att utbilda

personal i att använda tekniken.

d) Kunskapsutveckling

40.15  Det kommer att behövas ett internationellt samarbete vad gäller ut­

bildning på alla områden och nivåer, särskilt i utvecklingsländerna. Denna

UtbUdning måste omfatta teknisk utbUdning av dem som är verksamma inom

insamling, utvärdering och omvandling av information samt hjälp till be­

slutsfattare när det gäller hur sådan information skall användas.

e) Kapacitetsuppbyggnad

40.16                                                                                            Alla länder, särskilt utvecklingsländerna, bör med stöd från det inter­

nationella samarbetet stärka sin kapacitet för att effektivisera insamling, lag­

ring, organisation, utvärdering och användning av information som besluts­

underlag.

462

B. Att förbättra tillgång till information

Skr. 1992/93:13

Bakgmnd

40.17

Det finns redan en mängd information som skulle kunna användas för att hantera hällbar utveckling. Att finna nödvändig information när det be­hövs och i tillräckligt samlad form är en svår uppgift.

40.18

I mänga länder är informationshanteringen bristfällig pä grund av bristen på ekonomiska resurser och utbildad arbetskraft, bristande insikt om värdet och tillgängligheten av sädan information och andra akuta problem, särskUt i utvecklingsländerna. Även om informationen finns, är den inte all­tid lättillgänglig, antingen för att tekniken för effektiv åtkomst saknas eller pä grund av kostnaderna, särskilt vad gäller information som finns i andra länder och kan köpas pä kommersiell basis.

Mål

40.19

Befintliga nationella och internationella mekanismer för informa­tionsbehandling och informationsutbyte samt för tUlhörande tekniskt bi­stånd bör stärkas för att säkerställa att information som samlas pä lokal, pro­vinsiell, nationell och internationell nivå kan göras tillgänglig pä ett effektivt oeh rättvist sätt, med reservation för nationell suveränitet och immaterialrät­tigheter,

40.20

Nationell kapacitet för informationshantering och kommunikation bör stärkas, särskilt i utvecklingsländerna, vilket ocksä gäller för kapaciteten hos regereringar, icke-statliga organisationer och den privata sektom.

40.21

Deltagande i full utsträckning bör säkerställas, särskilt vad gäller ut­vecklingsländerna, i varje eventuellt program som kan komma att inrättas inom FN-systemets organ och organisationer för insamling, analys och an­vändning av information.

Åtgärder

a) Insamling av information som beslutsunderlag

40.22  Länder och internationella organisationer bör se över och stärka in­

formationssystem och informationstjänster inom sektorer som berör hällbar

utveckling på lokal, provinsiell, nationell och internationell nivå. Särskild

tonvikt bör läggas på omvandling av befintlig information till former som

är lämpligare för beslutsunderiag och på målinriktad information för olika

användargmpper. Mekanismer bör stärkas eller upprättas för omvandling av

vetenskapliga, s(Kiala eller ekonomiska utvärderingar till information som

är lämplig både för planering och för upplysningar till allmänheten. Säväl

elektroniska som andra format bör användas.

b) Införande av normer och metoder för informationshantering

40.23                                                                                           Regeringar bör överväga att stödja såväl statliga som ickestatliga or­

ganisationers verksamhet för att utveckla mekanismer för ett effektivt och

463

harmoniserat informationsutbyte på lokal, nationell, provinsiell och interna-     Skr. 1992/93:13 tionell nivä, inklusive översyn och fastställande av format för information, åtkomst och spridning samt samspel för kommunikationssystemen.

c) Utveckling av dokumentation om information

40.24  Såväl FN-systemets organ som andra statliga och ickestatliga organi­

sationer bör dokumentera och meddela varandra var information finns till­

gänglig i deras respektive organisationer. Befintliga program som t.ex. de

som bedrivs av Rådgivande kommittén för samordning av informationssys­

tem (ACCIS) och Internationella informationssystemet på miljöområdet

(INFOTERRA) bör ses över och stärkas om så behövs. Nätverks- och sam­

ordningsmekanismer bör uppmuntras mellan det stora antalet andra aktörer,

inbegripet överenskommelser med iicke-statliga organisationer om informa­

tionsutbyte och insatser frän givarländerna för att utbyta information beträf­

fande projekt för hällbar utveckling. Den privata sektorn bör uppmuntras

att stärka mekanismerna för erfarenhets- och informationsutbyte vad avser

hållbar utveckling.

d) Upprättande och stärkande av kapacitet för elektroniska nätverk

40.25  Länder, internationella organisationer, inklusive FN-systemets organ

och icke-statliga organisationer, bör utnyttja olika initiativ till elektronisk

överföring som ett medel för att stödja informationsutbyte, ge tUlgång till

databaser och andra informationskällor, underlätta kommunikation i sam­

band med mera övergripande projekt, t.ex. genomförandet av Agenda 21,

underlätta mellanstatliga förhandlingar, övervaka konventioner om och in­

satser för hållbar utveckling, meddela miljövarningar och överföra teknisk

information. Dessa organisationer bör ocksä underlätta sammanlänkning av

olika elektroniska nät och användning av lämpliga standard- och kommuni­

kationsprotokoll för ett transparent utbyte av elektroniska meddelanden.

Vid behov bör ny teknik utvecklas (Kh dess utnyttjande uppmuntras för att

de som inte har tillgång till den nödvändiga infrastrukturen också skall

kunna delta. Mekanismer bör också upprättas för att genomföra den nöd­

vändiga överföringen av information till och frän icke-elektroniska system

för att säkerställa att de som inte har möjlighet tUl elektronisk kommunika­

tion kan delta.

e) Utnyttjande av kommersiella informationskällor

40.26  Länder och internationella organisationer bör överväga att genom­

föra utredningar om den information om hällbar utveckling som finns tUl­

gänglig inom den privata sektorn och om nuvarande arrangemang för infor­

mationsspridning för att konstatera förekomsten av luckor och hur dessa

luckor skulle kunna fyllas genom kommersiell eller halvkommersieU verk­

samhet, särskilt verksamhet i och/eller med deltagande av utvecklingsländer,

där detta är praktiskt genomförbart. Om det föreligger ekonomiska eller

andra hinder för att tillhandahålla och få tillgäng till information, särskilt i

464

utvecklingsländerna, bör innovativa åtgärder övervägas för subventionering     Skr. 1992/93:13 av tillgång till information eller för att undanröja hinder som inte är av eko­nomisk art.

Medel för genomförande

a) Finansiering och kosmadsberäkning

40.27  Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per år (1993-

2000) för att genomföra de ätgärder som redovisas i detta kapitel till ca. 165

miljoner dollar frän det internationella samfundet i bidrag eller förmånliga

krediter. Det rör sig här endast om ungefärliga uppskattningar, som inte har

granskats av regeringarna. De faktiska kostnadema och finansiella villko­

ren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. pä vilka strategier och

program som regeringarna beslutar att genomföra.

b) Institutionella medel

40.28  Vad institutionella frågor beträffar går detta program i huvudsak ut på

att befintliga institutioner skall stärkas och att samarbetet med icke-statliga

organisationer skall stärkas, vilket skall ske i enlighet med UNCED:s över­

gripande beslut om institutioner.

c) Kapacitetsuppbyggnad

40.29  Utvecklade länder och berörda internationella organisationer bör

samarbeta, särskilt med utvecklingsländerna, för att bygga ut deras kapacitet

för att ta emot, lagra, hämta, bidra med, sprida och använda relevant miljö­

och utvecklingsinformation och på lämpligt sätt göra den tillgänglig för alla

genom att tillhandahålla teknUc och utbUdning för etablering av lokala infor­

mationstjänster och genom att stödja samarbete mellan länder och regioner

eller delregioner.

d) Vetenskapliga och tekniska medel

40.30  Utvecklade länder och berörda internationella organisationer bör

stödja forskning och utveckling beträffande maskinvara, programvara och

andra aspekter av informationsteknik, särskilt i utvecklingsländerna, som är

avpassad för ländernas verksamhet, nationella behov och miljösituation.

465

Innehållsförteckning

Skr. 1992/93:13

Regeringens skrivelse........................................ 

1

Redogörelse med anledning av FN:s Konferens om miljö och ut­

veckling ......................................................... 

2

BUaga 1:1 Rio-deklarationen............................... 

23

Bilaga 1:2 Skogsprincipema................................. 

28

Bilaga 1:3 Agenda 21........................................ 

35

Kap. 1 Förord.................................................. 

37

AVSNITT I: SOCIALA OCH EKONOMISKA DIMENSIONER ..

39

Kap. 2 Intemationellt samarbete för att påskynda en hällbar ut­

veckling i utvecklingsländer och därmed förknippad natio­

nell politUc...................................................... 

...... 

39

Kap. 3 Fattigdomsbekämpning............................. 

...... 

53

Kap. 4 Förändring av konsumtionsmönster............. 

...... 

59

Kap. 5 Demografisk dynamik och hållbar utveckling.. 

...... 

65

Kap. 6 Skydda och främja människors hälsa........... 

...... 

76

Kap. 7 Att främja en hållbar utveckling av boende och bebyggelse

93

Kap. 8 Att integrera miljö och utveckling i beslutsfattandet                116

AVSNITT 

II: 

ATT BEVARA OCH FÖRVALTA RESURSER FÖR

UTVECKLING ...................................................         132

Kap. 9 Skydd av atmosfären...............................         132

Kap. 10 En integrerad syn pä planering och hushällning av markre­

surser ..................................................         143

Kap. 11 Åtgärder mot avskogning........................         150

Kap. 12 Hantering av känsliga ekosystem: Bekämpning av öken­

spridning (Kh torka..................................         166

Kap. 13 Hantering av känsliga ekosystem: Hällbar utveckling av

bergsområden........................................         185

Kap. 14 Att främja ett hållbart jordbmk och en hållbar landsbygds­

utveckling ............................................         193

Kap. 15 Bevarande av den biologiska mångfalden....         222

Kap. 16 MUjöanpassad hantering av bioteknik........         229

Kap. 17 Skydd av oceaner, alla slags hav, inklusive slutna och halv­

slutna hav och kustområden, samt skydd, rationell använd­

ning och utveckling av deras levande tiUgångar            246

Kap. 18 Skydd av kvalitet (Kh tillgång på färskvattenresurser: Inte­grerade strategier för utveckling, styming och användning

av vattenresurserna................................         280

Kap. 19 Miljöanpassad hantering av giftiga kemUcalier och åtgärder mot den olagliga intemationella handeln med giftiga och

farliga produkter.....................................         316

Kap. 20 MUjöanpassad hantering av miljöfarligt avfall och ätgärder mot den olagliga internationella handeln med miljöfarligt

avfall ...................................................         335

Kap. 21 MUjöanpassad hantering av fast avfall och avloppsvatten        350 Kap. 22 Säker och miljöanpassad hantering av radioaktivt avfall.        365

466

AVSNITT IU: ATT STÄRKA VIKTIGA SAMHÄLLSGRUPPERS

Skr. 1992/93:13

ROLL.............................................................. 

368

Kap. 23 Förord till avsnitt III.............................. 

368

Kap. 24 Globala åtgärder för kvinnor med sikte på en hållbar och

rättvis utveckling................................... 

369

Kap. 25 Barn (Kh ungdomars roll för hällbar utveckling   

374

Kap. 26 Att erkänna och stärka ursprungsbefolkningars och deras

samhällens roll....................................... 

378

Kap. 27 Att stärka de icke-statliga organisationernas roll: Samar­

betspartners för en hållbar utveckling......... 

382

Kap. 28 Lokala myndigheters initiativ till stöd för Agenda 21       

386

Kap. 29 Att stärka arbetstagarnas och deras fackföreningars roll.

388

Kap. 30 Att stärka näringslivets roll..................... 

391

Kap. 31 Teknik- och vetenskapssamhället............. 

396

Kap. 32 Att stärka jordbrukarnas roll.................... 

400

AVSNITT 

IV: 

MEDEL FÖR GENOMFÖRANDE............. 

.... 

404

Kap. 33 Finansiella resurser och mekanismer.......... 

404

Kap. 34 Överföring av miljöanpassad teknologi, samarbete och ka­

pacitetsuppbyggnad ............................... 

.... 

409

Kap. 35 Forskning för en hållbar utveckling............ 

.... 

416

Kap. 36 Att främja utbildning och höja det allmänna medvetandet

428

Kap. 37 Nationella mekanismer och internationellt samarbete för

kapacitetsuppbyggnad............................. 

.... 

438

Kap. 38 En internationell institutionell ordning........ 

.... 

444

Kap. 39 Internationella rättsliga instrument och mekanismer       

455

Kap. 40 Information för beslutsfattande................ 

.... 

459

467

gotab   42068, Stockholm 199?