1 

Regeringens proposition 

2006/07:55 

Statens ansvar för vissa betaltjänster Prop. 

2006/07:55 

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. 

Stockholm den 15 mars 2007 

Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN] 

Maud[REDACTED_EFTERNAMN] 

(Näringsdepartementet) 

Propositionens huvudsakliga innehåll 

Den grundläggande kassaservice som i dag tillhandahålls av Posten AB 

(publ) genom Svensk Kassaservice bör ersättas av ett statligt åtagande att 

tillhandahålla grundläggande betaltjänster. I propositionen redovisas ett 

antal nya lösningar som vuxit fram på betaltjänstmarknaden under de 

senaste åren. Mot bakgrund av denna utveckling anser regeringen att 

marknaden i första hand bör tillhandahålla grundläggande betaltjänster 

och staten övervaka att så sker. Med grundläggande betaltjänster avses 

betalningsförmedling, uttag av kontanter samt hantering av dagskassor 

för näringsidkare och ideella föreningar. 

Det föreslås ett politiskt mål för de grundläggande betaltjänsterna. 

Målet skall vara: Alla i samhället skall ha tillgång till grundläggande 

betaltjänster till rimliga priser. 

Det statliga åtagandet bör endast omfatta de orter och den landsbygd 

där behovet av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses av 

marknaden. 

I propositionen föreslås vidare att lagen (2001:1276) om grundläggande 

kassaservice skall upphävas per den 31 december 2008 och att 

Posten AB (publ) får påbörja en avveckling av kassaserviceverksamheten 

tidigast från och med den 1 juli 2008. 

Statens åtagande avseende de grundläggande betaltjänsterna bör 

tillhandahållas genom att tjänsterna får upphandlas. Upphandlingen bör 

göras av Post- och telestyrelsen. Länsstyrelserna bör ha till uppgift att 

bevaka att de grundläggande betaltjänsterna motsvarar samhällets behov. 

För att underlätta övergången från nuvarande ordning till andra 

alternativ för de personer som i dag bedöms ha störst behov av Svensk 

Kassaservice, t.ex. pensionärer, avser regeringen att ge Post- och telestyrelsen 

i uppdrag att genomföra en informations- och utbildningsinsats

Prop. 2006/07:55

2 

och därigenom hjälpa dessa personer till nya, enkla och kostnadseffektiva 

betaltjänster.

Prop. 2006/07:55

3 

Innehållsförteckning 

1 Förslag till riksdagsbeslut..................................................................4 

2 Förslag till lag om upphävande av lagen (2001:1276) om 

grundläggande kassaservice ..............................................................5 

3 Ärendet och dess beredning...............................................................6 

4 Bakgrund ...........................................................................................7 

5 Den grundläggande kassaservicen i dag............................................8 

6 Vilka är de grundläggande betaltjänsterna? ....................................10 

7 Vilket ansvar har staten för de grundläggande betaltjänsterna?......13 

8 Politiskt mål.....................................................................................19 

9 Hur skall de grundläggande betaltjänsterna tillhandahållas? ..........20 

9.1 Ett statligt ägt bolag, marknadens utbud eller 

upphandling?.....................................................................22 

9.2 Upphandling av de av staten garanterade 

grundläggande betaltjänsterna ..........................................25 

9.3 Särskilda insatser för vissa grupper ..................................29 

9.4 Behovet och utformningen av en ändamålsenlig 

bevakning ..........................................................................32 

10 Konsekvenser av förslagen..............................................................34 

10.1 Statsfinansiella konsekvenser ...........................................34 

10.2 Konsekvenser för små företags arbetsförutsättningar.......36 

10.3 Konsekvenser för sysselsättningen ...................................37 

10.4 Konsekvenser för den regionala utvecklingen..................37 

Bilaga 1 Promemorians lagförslag.......................................................39 

Bilaga 2 Sammanfattning av promemorian Statens ansvar för 

vissa betaltjänster (N2007/1398/ITFoU)...............................40 

Bilaga 3 Förteckning över de instanser som fått promemorian 

Statens ansvar för vissa betaltjänster på remiss.....................42 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2007 .........43

Prop. 2006/07:55

4 

1 Förslag till riksdagsbeslut 

Regeringen föreslår att riksdagen 

1. antar regeringens förslag till lag om upphävande av lagen 

(2001:1276) om grundläggande kassaservice, 

2. godkänner vad regeringen föreslår om politiskt mål för de grundläggande 

betaltjänsterna (avsnitt 8), 

3. godkänner vad regeringen föreslår om ändrat verksamhetsföremål 

för Posten AB (publ) (avsnitt 9.2).

Prop. 2006/07:55

5 

2 Förslag till lag om upphävande av lagen 

(2001:1276) om grundläggande kassaservice 

Härigenom föreskrivs att lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

skall upphöra att gälla vid utgången av år 2008. 

U 

1. Det statligt ägda bolag som skall tillhandahålla kassaservice enligt 

lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice får börja avveckla 

denna verksamhet tidigast från och med den 1 juli 2008. 

2. Om bolaget avser att påbörja en avveckling av verksamheten innan 

lagen upphör att gälla, skall bolaget senast den 1 oktober 2007 ge in en 

avvecklingsplan till Post- och telestyrelsen.

Prop. 2006/07:55

6 

3 Ärendet och dess beredning 

Staten har tagit på sig ett ansvar för en rikstäckande kassaservice. 

Ansvaret framgår av 1 § lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

(kassaservicelagen) som trädde i kraft den 1 januari 2002. I lagen 

föreskrivs att det skall finnas en kassaservice i hela landet som innebär 

att alla har möjlighet att verkställa och ta emot betalningar till enhetliga 

priser. Genom hänvisning till vallagen (1997:157) utsågs Posten AB 

(publ) (Posten) att svara för en rikstäckande tillgång till en sådan tjänst. 

Sedan riksdagen den 23 november 2005 beslutat om en ny vallag och i 

samband därmed även ändrat kassaservicelagen pekas Posten inte längre 

ut som tillhandahållare genom en hänvisning till vallagen (prop. 

2004/05:163, bet. 2005/06:KU9, rskr. 2005/06:33). Enligt ändringen i 

kassaservicelagen skall kassaservicen, från och med den 1 januari 2006, 

tillhandahållas av det statligt ägda aktiebolag som regeringen bestämmer. 

I förordningen (2005:882) om grundläggande kassaservice har regeringen 

pekat ut Posten som detta aktiebolag. Posten tillhandahåller i dag 

den grundläggande kassaservicen genom sitt dotterbolag Svensk Kassaservice 

AB (Svensk Kassaservice). 

När det gäller fastställandet av statens ansvar för kassaservice har 

frågans komplexitet lett till att ett antal utredningar tillkallats under det 

senaste decenniet. 

I Betalserviceutredningens betänkande Kassaservice (SOU 1998:159) 

föreslogs bl.a. att statens ansvar för kassaservice skulle upphöra, den 

numera upphävda bankrörelselagen (1987:617) ändras och stöd utgå till 

länsstyrelser och livsmedelsbutiker för deras möjligheter att bidra till och 

tillhandahålla finansiella tjänster. Utredningens förslag föranledde inte 

någon åtgärd från den dåvarande regeringens sida. 

Hösten 2003 tillsatte regeringen en särskild utredare för att bl.a. utreda 

behovet av statliga insatser för den grundläggande kassaservicen (dir. 

2003:117). Utredningen som tog namnet Post- och kassaserviceutredningen, 

lämnade i maj 2004 delbetänkandet Samhällets behov av 

betaltjänster (SOU 2004:52) med förslag till lösningar för den framtida 

kassaservicen. Utredningen föreslog bl.a. att kassaservicelagen skulle 

upphävas och att Post- och telestyrelsen skulle få i uppdrag av regeringen 

att upphandla de grundläggande betaltjänsterna på de orter och den 

landsbygd där det inte är kommersiellt motiverat att tillhandahålla sådana 

tjänster och där det heller inte finns några jämförbara alternativ. 

Betänkandet remissbehandlades och en övervägande majoritet av 

remissinstanserna var positiva och tillstyrkte utredningens förslag. 

Utredningens förslag genomfördes aldrig av den dåvarande regeringen. 

Den snabba utvecklingen på betaltjänstområdet föranledde regeringen 

att våren 2006 ge Post- och telestyrelsen i uppdrag (N2006/1746/ITFoU) 

att kartlägga och analysera tillgången till kassaservice. 

Syftet var att låta 

regeringen veta var och hur Svensk Kassaservice tillhandahåller grundläggande 

kassaservice och hur servicenivån förhåller sig till det av riksdagen 

fastlagda målet. Uppdraget redovisades i oktober 2006 i rapporten 

Tillgång till kassaservice – kartläggning och analys (PTS-ER-2006:41, 

PTS dnr 06-6657/39, rapporten daterad den 27 oktober 2006).

Prop. 2006/07:55

7 

Näringsdepartementet har därefter upprättat promemorian Statens 

ansvar för vissa betaltjänster (N2007/1398/ITFoU) som behandlar frågan 

om statens ansvar för de grundläggande betaltjänsterna samt tillhandahållandet 

av dessa. Promemorians lagförslag och en sammanfattning av 

promemorian finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. 

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna 

finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena 

finns tillgänglig hos Näringsdepartementet (dnr N2007/1398/ITFoU). 

Lagrådet 

Det framlagda lagförslaget om upphävande av lagen (2001:1276) om 

grundläggande kassaservice hör till Lagrådets granskningsområde. Med 

beaktande av innebörden av lagförslaget får detta anses vara av sådan 

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från 

Lagrådet har därför inte inhämtats. 

4 Bakgrund 

Den nuvarande regleringen av den grundläggande kassaservicen härrör 

från en tid då betalningsmönster och kontanthantering baserades på 

manuella tjänster hos Posten eller bankerna. Historiskt sett har Posten via 

det i hela landet utbyggda postkontorsnätet och via vissa av lantbrevbärarna 

tillhandahållit kassaservice parallellt med postservicen. Under 

många decennier hade kassatjänster en framträdande roll inom Postens 

verksamhet. Ansvaret för den grundläggande kassaservicen säkerställdes 

under åren 1994–2001 genom ett avtal om särskilda skyldigheter mellan 

staten och Posten, varigenom villkoren för Postens skyldigheter fastställdes 

till att omfatta både rikstäckande post- och kassaservice. 

Stora förändringar har dock skett på marknaden för betaltjänster under 

senare år. Medan flertalet tidigare var hänvisade till Posten eller banken 

för att ta ut kontanter och betala räkningar använder de flesta i dag 

kontokort, elektronisk girering, brevgiro eller autogiro. Enskilda och 

företag kan i allt större utsträckning sköta sin löpande ekonomi utan att 

besöka ett bank- eller kassaservicekontor. Denna utveckling beror inte 

minst på att allt fler fått tillgång till Internet och att de tjänster som 

erbjuds via Internet utvecklats. Det är viktigt både för företag och privatpersoner 

i hela landet att ha tillgång till Internet med god överföringskapacitet 

och hög tillförlitlighet för att klara ekonomiska transaktioner 

elektroniskt. 

År 1999 beslutade Postens styrelse att företaget skulle upphöra med 

finansiella tjänster varpå Postens samarbetsavtal med Nordea Bank AB 

(publ) (f.d. Merita Nordbanken) sades upp. I samband med vårpropositionen 

1999 (prop. 1998/99:100, bet. 1998/99:FiU27, rskr. 

1998/99:249) inhämtade regeringen riksdagens bemyndigande att sälja 

Postgirot Bank AB (publ). Möjligheten för Posten att hålla konton och på 

egen hand erbjuda finansiella tjänster var god fram till 2001 då Postgirot 

Bank såldes till dåvarande Nordbanken.

Prop. 2006/07:55

8 

För att garantera ett grundutbud av manuella betaltjänster i hela landet 

ansåg den dåvarande regeringen att Posten även i fortsättningen skulle 

tillhandahålla rikstäckande kassaservice. Regleringen av kassaservicen 

bröts dock ut ur postlagen (1993:1684) och togs in i lagen (2001:1276) 

om grundläggande kassaservice (kassaservicelagen). Enligt 1 § i lagen 

skall det finnas en kassaservice i hela landet som innebär att alla har 

möjlighet att verkställa och ta emot betalningar till enhetliga priser. Som 

nämnts under avsnitt 3 utsågs Posten genom en hänvisning till vallagen 

(1997:157) att svara för en rikstäckande tillgång till en sådan tjänst. Efter 

en ändring i kassaservicelagen skall kassaservicen från och med den 

1 januari 2006 i stället tillhandahållas av det statligt ägda aktiebolag som 

regeringen bestämmer. I förordningen (2005:882) om grundläggande 

kassaservice har regeringen pekat ut Posten som detta aktiebolag. 

Sedan 2002 bedriver Posten kassaserviceverksamheten i ett separat nät 

genom det helägda dotterbolaget Svensk Kassaservice. Nätet är skiljt 

från Postens nät för brev och paket. Posten har på grund av tidigare stora 

förluster i kassaverksamheten arbetat intensivt med att rationalisera den. 

5 Den grundläggande kassaservicen i dag 

Under senare år har betalningsmönster och förutsättningar för kontanthantering 

i samhället förändrats i grunden. Behovet av kassaservice har 

således minskat samtidigt som de manuella tjänsterna blivit allt dyrare. 

Statens nuvarande ansvar för grundläggande kassaservice formades 

ursprungligen för att svara upp mot det behov av manuella tjänster över 

disk för betalning av räkningar och uttag av kontanter som då fanns. De 

behov som finns i dag och som kan förväntas framöver är emellertid helt 

annorlunda. Temo-undersökningar som Post- och telestyrelsen låtit göra 

visar att en övervägande majoritet av befolkningen aldrig betalar 

räkningar eller tar ut kontanter hos Svensk Kassaservice. 

Med stöd av dessa undersökningar har Post- och telestyrelsen i sin 

rapport Tillgång till kassaservice bedömt att antalet personer som 

använder Svensk Kassaservice för att betala räkningar och/eller ta ut 

kontanter sannolikt ligger mellan en och två procent av den vuxna 

befolkningen, eller omkring 120 000 personer. En majoritet av befolkningen 

använder följaktligen aldrig eller sällan kassaservicetjänster. 

Detta märks också tydligt i det antal transaktioner som görs genom 

Svensk Kassaservice. Minskningen för samtliga transaktioner, oavsett 

tjänst, har varit relativt konstant under den gångna femårsperioden och 

har i genomsnitt uppgått till 16 procent per år. Sedan millennieskiftet har 

transaktionsvolymen hos Svensk Kassaservice minskat med 65 procent. 

Bolaget räknar med att efterfrågan framöver kommer att fortsätta sjunka 

med 15 procent om året. 

Det mesta tyder på att minskningen kommer att 

ligga på samma nivå de närmaste åren. 

De tjänster som Svensk Kassaservice erbjuder privatpersoner, företag, 

myndigheter och organisationer i hela landet är att verkställa och ta emot 

betalningar, få tillgång till kontanta medel på vissa värdehandlingar samt 

göra insättningar och uttag på konton. Svensk Kassaservice saknar egen 

bankverksamhet men agerar uppdragstagare för GE Money bank (endast

Prop. 2006/07:55

9 

uttag), Länsförsäkringar Bank, Nordea/PlusGirot och SkandiaBanken 

Aktiebolag (publ). Swedbank AB (publ) (f.d. FöreningsSparbanken) har 

per den 1 januari 2007 sagt upp sitt samarbetsavtal med Svensk Kassaservice. 

Verksamheten bedrivs i dag i olika serviceformer, nämligen kontor i 

Svensk Kassaservices egen regi, kontor i partnerregi samt genom lantbrevbärare. 

Vid utgången av 2006 fanns det 505 fasta serviceställen hos 

Svensk Kassaservice, av vilka 374 drevs i egen regi. Sammanlagt har 

Svensk Kassaservice tecknat avtal med 171 partner/uppdragstagare och 

bland dessa återfinns bl.a. näringsidkare som ICA samt livsmedelshandlare 

som Kooperativa förbundet (KF) och Axfood. Även kommuner 

och föreningar återfinns bland uppdragstagarna. Flera av branschorganisationen 

Svensk Bensinhandels drivmedelsstationer erbjuder i dag, 

med god rikstäckning, kassatjänster såsom uppdragstagare för Svensk 

Kassaservice. Den policy som tillämpas för öppethållandet utgår från 

kundunderlaget för respektive serviceställe. 

Under perioden januari–oktober 2006 stängde Svensk Kassaservice 

138 fasta serviceställen och avvecklade 15 uppdragstagare. Enligt 

bolagets policy för stängning av kontor har, i de fall bankalternativ 

saknas på orten, ett nedlagt kontor ersatts av serviceformen beställd 

kassaservice, vilket innebär att boende kan ringa och beställa kassaservice 

hem till bostaden från en av Postens lantbrevbärare. Övergången 

från serviceformen fast kontor till beställd kassaservice har generellt sett 

lett till minskade transaktionsvolymer i det aktuella området. Således har 

de boende funnit enklare och billigare former för betalning och kontantuttag. 

Dessutom tyder mycket på att Post- och kassaserviceutredningens 

förslag (Samhällets behov av betaltjänster, SOU 2004:52) om en successiv 

avveckling av Svensk Kassaservice fungerat som ett incitament för 

flera aktörer på marknaden att utveckla tjänsteutbudet. 

Den nuvarande regleringen av tillgången på rikstäckande grundläggande 

kassaservice, liksom anknytningen till Postens kontorsnät, 

tillkom i en tid då betalningsmönster och kontanthantering baserades på 

manuella tjänster inom Posten eller bankerna. Eftersom regleringen inte 

anpassats till de förändrade förutsättningarna på marknaden för 

betalningar och kontanthantering, har kostnaderna för att tillhandahålla 

en rikstäckande kassaservice enligt nuvarande modell blivit mycket höga 

för staten. Ökade transaktionskostnader har inte kunnat kompenseras 

genom ökade avgifter gentemot kunderna. Detta har lett till att den totala 

kostnaden för staten under flera år överstigit de 400 miljoner kronor som 

årligen utgår som ersättning till Posten för tillhandahållande av den 

grundläggande kassaservicen. Det tidigare underskottet i Svensk Kassaservice 

har tärt på Postens kapital då bolaget fått skjuta till medel för att 

täcka förlusterna. Detta har försvårat en sund ekonomisk utveckling av 

Postens kärnverksamhet. 

Eftersom endast en till två procent av den 

vuxna befolkningen använder Svensk Kassaservice för att betala 

räkningar och/eller ta ut kontanter visar en jämförelse, mellan behovet av 

Svensk Kassaservice och det sätt på vilket tjänsterna tillhandahålls, 

således på en kraftig översubventionering. En översubvention som även 

inkluderar en indirekt subvention till bankerna då ersättningen som dessa 

betalar Svensk Kassaservice för de tjänster som tillhandahålls inte 

medger full kostnadstäckning. Om ingen förändring sker kommer staten

Prop. 2006/07:55

10 

riskera att kostnaderna för att upprätthålla rikstäckande kassaservice i 

nuvarande omfattning successivt kan komma att öka i framtiden. 

Detta har sammantaget lett till att såväl omfattningen av statens ansvar 

för de tjänster som i dag omfattas av den grundläggande kassaservicen, 

som det sätt på vilket dessa tjänster skall tillhandahållas har behövt övervägas. 

Detta kommer att behandlas närmare i de följande avsnitten. Där 

kommer bl.a. behandlas vilka tjänster som kan anses som grundläggande 

för samhället, vilka som är i behov av tjänsterna, vem som skall tillhandahålla 

dem och vilket ansvar staten skall ta för att sådana tjänster 

finns tillgängliga för alla. 

6 Vilka är de grundläggande betaltjänsterna? 

Regeringens bedömning: Med grundläggande betaltjänster bör avses 

betalningsförmedling, uttag av kontanter samt hantering av dagskassor 

för näringsidkare och ideella föreningar. 

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanserna: Det klart övervägande antalet remissinstanser har 

tillstyrkt bedömningen av vad som bör avses vara grundläggande betaltjänster. 

Finansinspektionen, som tillstyrker förslaget, anser att det bör 

framgå att även betalningar till utlandet inkluderas. 

Skälen för regeringens bedömning 

Den närmare utformningen av den grundläggande kassatjänsten som i 

dag tillhandahålls av Svensk Kassaservice är inte reglerad. I lagen 

(2001:1276) om grundläggande kassaservice (kassaservicelagen) anges 

bara att det skall finnas en kassaservice i hela landet som innebär att alla 

har möjlighet att verkställa och ta emot betalningar till enhetliga priser 

samt att den skall tillhandahållas genom ett statligt bolag som regeringen 

bestämmer. Genom lagen bemyndigas regeringen att meddela närmare 

föreskrifter om de tjänster som skall ingå i kassaservicen. Några sådana 

föreskrifter har hittills inte meddelats. I förarbetena till lagen (prop. 

2001/02:34, s. 12) anges att de tjänster som ingår i kassaservicen i dagsläget 

framförallt är möjlighet att betala räkningar, ta ut kontanter på vissa 

värdehandlingar och att göra insättningar och uttag på konton. Tjänsterna 

bör också, med vissa undantag, tillhandahållas fem dagar i veckan. 

Varken i kassaservicelagen eller i den förutvarande motsvarande 

regleringen i postlagen (1993:1684) har det preciserats på vilket sätt 

tjänsterna skall tillhandahållas, om det t.ex. skall ske över disk eller på 

annat sätt. 

Den grundläggande kassaservicen har syftat till att säkra tillgången till 

manuell service. Detta har lett till att diskussionen mest handlat om hur 

tillgången till ett rikstäckande nät för manuella tjänster skall säkerställas. 

Frågan om vilka tjänster som utgör ett grundläggande behov för samhället 

har i stort sett inte varit föremål för någon diskussion. Sett i ljuset

Prop. 2006/07:55

11 

av den snabba utvecklingen på marknaden för betalningar och kontanthantering 

som skett under senare år kan man hävda att kassaservicen 

hittills säkrat gamla och relativt sett mer kostsamma manuella lösningar. 

Statens kostnad för tillhandahållandet av dessa lösningar är hög. Mot 

bakgrund av utvecklingen på IT-området, i kombination med förändrade 

betaltjänstvanor, anser regeringen att fokus måste flyttas mot nya 

lösningar. Att betala räkningar via brevgiro eller Internet löser problemet 

för många, men inte för alla. Vissa grupper kommer även fortsättningsvis 

att ha behov av manuella tjänster. 

Samtliga de tjänster som omfattas av den grundläggande kassaservicen 

tillhandahålls i dag, förutom av Svensk Kassaservice av ett antal 

kommersiella aktörer. Att notera är att Posten sedan 2001 saknat egen 

bankverksamhet och agerat endast som uppdragstagare för olika banker. 

Vid sidan av Svensk Kassaservice har även storbankerna ett kontorsnät 

över landet. Vid sidan av storbankerna finns det också flera s.k. nischbanker 

som har koncentrerat sin verksamhet till ett eller ett fåtal kontor. 

Nischbankerna förlitar sig på moderna transaktionsmedier som Internet, 

telefonbank, bank- och kreditkort samt uttagsautomater. Flertalet av 

dessa alternativ är också betydligt billigare än de som erbjuds av Svensk 

Kassaservice inom ramen för den grundläggande kassaservicen. 

Betalningsförmedling och kontantuttag 

Under senare år har marknaden för betaltjänster förändrats kraftigt, en 

utveckling som alltjämt pågår. Numera sker fler och fler betalningar 

genom olika typer av betal- och kreditkort eller via Internet eller giro. 

Det finns inte något som tyder på att utvecklingen skall brytas och antalet 

kontanttransaktioner över disk kommer sannolikt fortsätta att minska. 

Skälen till att kontantbetalningarna har minskat beror främst på att övriga 

betalningssätt, t.ex. kort, innebär såväl lägre kostnader för både betalare 

och betalningsmottagare som en högre säkerhet då mängden kontanter i 

omlopp minskar. Hos bankerna syns en tydlig strävan att öka andelen 

kortbetalningar och elektroniska betalningar. Här kan också framhållas 

att den årliga Temo-undersökning som Post- och telestyrelsen genomför 

och som belyser allmänhetens kassatjänstvanor 2006 visade att Internet 

är det vanligaste sättet för allmänheten att betala sina räkningar. Det var 

endast 3 procent av de tillfrågade i undersökningen som då uppgav att de 

betalade sina räkningar över disk hos Svensk Kassaservice. En majoritet 

av befolkningen tog enligt mätningen 2006 vanligen ut pengar i bankautomat 

av typen Bankomat eller Minuten. 

Om staten även i fortsättningen skulle ta på sig ett ansvar för att vidmakthålla 

eller bygga ut ett rikstäckande nät för tjänster som skall utföras 

på uppdrag av banker och andra kreditinstitut skulle det kunna snedvrida 

konkurrensen på marknaden. 

För att i största möjliga utsträckning 

undvika konkurrenssnedvridning bör statens ansvar för tjänsteutbudet 

således begränsas till sådana tjänster som är grundläggande för samhällets 

behov. 

Av de tjänster som i dag anses ingå i den grundläggande kassaservicen 

är det framförallt möjligheterna att göra betalningar och ta ut kontanter 

som måste anses som de viktigaste ur ett samhällsperspektiv. Det bör 

således finnas en möjlighet att utföra betalningsförmedling och att göra

Prop. 2006/07:55

12 

uttag av kontanter både med hjälp av kort, utbetalningskort eller motsvarande. 

När det gäller tjänster som insättning på inlåningskonto är detta 

behov inte lika uppenbart. Det bör i stället vara en uppgift för 

marknadens aktörer att se till att det finns en tillräcklig infrastruktur för 

att kunderna skall kunna göra insättningar på konto. Även uttag i kassa 

direkt mot konto med hjälp av uttagsblankett bör, på samma sätt som 

insättning på konto, inte anses ingå i de grundläggande behoven. 

Regeringen konstaterar att det är andra betalningsformer än kontanthantering 

som bör främjas och att ambitionen skall vara att öka kortanvändningen. 

En av fördelarna med en sådan utveckling är bl.a. den 

minskade risken för rån. 

Dagskassehantering 

Trots fördelarna med betalningar med kort måste dock under överskådlig 

tid enskildas tillgång till kontanter utgöra ett grundläggande behov för 

samhället. På motsvarande sätt måste det vara ett grundläggande behov 

för samhället att näringsidkare och ideella föreningar kan hantera 

kontanter. För dessa grupper tillgodoses tillgången på kontanter genom 

dagskassehanteringen. Svensk Kassaservices hantering av dagskassor 

består t.ex. av uppräkning och insättning av dagskassor bestående av fler 

än tio sedlar på företagskonto eller föreningskonto. Dagskassorna tas i 

huvudsak emot över disk, men det går även att teckna avtal om att lämna 

dagskassor till lantbrevbäraren. I dagskassetjänsten ingår även beställning 

av mynt och sedlar samt i vissa geografiska områden hantering av 

utländsk valuta. 

Hantering av dagskassor bör alltså ingå i de grundläggande betaltjänsterna. 

Vilka moment i hanteringen som skall ingå i de grundläggande 

betaltjänsterna måste dock avgöras från fall till fall. Den snabba 

förändringen av kontanthanteringen gör dock att alternativa tillhandahållare 

snabbt etableras, se avsnitt 7, och att betydelsen av Svensk Kassaservice 

minskar. 

När det gäller kontanter tillhandahålls dessa fritt vid Riksbankens 

depåer och som ett komplement planeras etablering av depåer som hålls 

av banker på flera platser i landet. Därigenom skall en god försörjning av 

sedlar uppnås i hela landet och behovet av transporter av sedlar minskar. 

De risker i kontanthanteringen som är förknippade med värdetransporterna 

skall därmed minskas. Depåerna kommer i allt väsentligt 

att hållas av Bankernas Depå AB (BDB) som samägs av de sex stora 

kontantanvändande bankerna. 

Det bör dock redan här framhållas att det i dag inte går att ange vad 

som i framtiden skall anses omfattas av begreppet grundläggande betaltjänster, 

utan behovet hos olika användargrupper måste vara styrande och 

betaltjänsterna måste kunna ändras över tiden i takt med beteendeförändringar 

och teknisk utveckling. Eftersom de tjänster som bör omfattas av 

statens ansvar således inte är begränsade till tjänster som tillhandahålls 

genom manuell betjäning över disk i kassa, anser regeringen att grundläggande 

betaltjänster är ett bättre samlingsnamn än nuvarande kassaservice. 

Sammantaget innebär det anförda att de tjänster som alla i samhället 

får anses ha ett grundläggande behov av är möjlighet till betalningsför

Prop. 2006/07:55

13 

medling och uttag av kontanter. För näringsidkare och ideella föreningar 

finns det dessutom ett behov av att kunna hantera dagskassor. 

7 Vilket ansvar har staten för de grundläggande 

betaltjänsterna? 

Regeringens bedömning: Alla i samhället bör ha tillgång till grundläggande 

betaltjänster. I första hand bör marknaden tillhandahålla 

dessa tjänster och staten övervaka att så sker. Statens ansvar för de 

grundläggande betaltjänsterna bör endast omfatta de orter och den 

landsbygd där behovet av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses 

av marknaden. 

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna har 

tillstyrkt promemorians förslag till statligt ansvar eller lämnat den utan 

erinran. Finansinspektionen anser dock att statens ansvar endast bör 

omfatta privatpersoner och inte företags eller föreningars behov av dagskassehantering. 

Konkurrensverket anser inte att det visats att det skulle 

finnas hållbara samhällsekonomiska motiv för att låta dagskassehantering 

ingå i statens ansvar. Göteborgs stad understryker i sitt remissvar 

behovet av att särskilt uppmärksamma den typ av glesbygdsproblematik 

som finns i vissa storstadsområden med dålig banknärvaro. Sveriges 

Pensionärers Riksförbund (SPRF) understryker i sitt remissvar behovet 

av att grundläggande betaltjänster finns att tillgå på ett tryggt och säkert 

sätt. SPRF anser att betaltjänster skall tillhandahållas på platser dit man 

kan färdas med allmänna kommunikationer och i lokaler som är 

videoövervakade. Sveriges Kommuner och Landsting efterlyser ett 

tydligare och mer konkret förslag präglat av en större helhetssyn. 

Skälen för regeringens bedömning 

Hur ser tillgången till grundläggande betaltjänster ut i Sverige? 

Det bör anses vara ett grundläggande behov för samhället att alla kan 

utföra betalningsförmedling och göra uttag av kontanter. Därutöver bör 

det finnas möjlighet till hantering av dagskassor för näringsidkare och 

ideella föreningar. I dag tillhandahålls dessa tjänster på en rad olika sätt. 

Betalningsuppdrag kan ske t.ex. via Internet, brev- eller autogiro. 

Kontanter kan tas ut i uttagsautomater och i butiker. Tjänsterna kan 

också utföras med manuell betjäning över disk hos banker och hos 

Svensk Kassaservice. 

Om man ser till de olika möjligheter som finns att utföra betaltjänster 

får behovet anses väl tillgodosett i städer och större tätorter. Där finns 

såväl en god tillgång på alternativ där man kan utföra kassaserviceärenden 

som tillgång till alternativ i form av uttagsautomater och butiker 

för kontantuttag. Post- och telestyrelsen nämner i sin rapport att

Prop. 2006/07:55

14 

bankernas tidigare tendens att avveckla sin lokala närvaro på senare år 

vänt då flera av bankerna i ökad utsträckning nu anser att den lokala närvaron 

är viktig för kundrelationen. Det avgörande för bankerna är att 

utveckla och erbjuda tjänster som tillgodoser kundernas behov och som 

bidrar till effektivare betalflöden m.m. Bankerna strävar efter att ersätta 

kontanter med kortbetalningar och elektroniska betalningar. En viss 

beredskap verkar dock finnas hos bankerna att möta en ökad efterfrågan 

på vissa kontant- och kassatjänster i den mån Svensk Kassaservice 

minskar sitt kontorsnät. Med hänsyn till att även tillgången till Internet 

och användningen av Internetbaserade lösningar är större i storstäderna 

får vissa kundkategoriers behov av Svensk Kassaservice i dessa områden 

anses vara mer begränsat. Detsamma torde vara tillämpligt på de flesta 

andra städer och tätorter i Sverige. Det finns dock ett antal mindre orter 

som saknar bankalternativ för utförande av manuella tjänster. Kunderna 

är där hänvisade till Svensk Kassaservice. 

I tätortsnära landsbygd och glesbygd är befolkningen i allt större 

utsträckning hänvisad till tätorterna för service. I dessa områden finns på 

de flesta håll bara Svensk Kassaservice genom lantbrevbäringen kvar för 

dem som är beroende av manuell service, då bankerna lagt ned sina 

kontor. Tillgången till Internet är också mindre i dessa områden, liksom 

antalet uttagsautomater. Tillgången till Internet fortsätter dock att öka 

rent allmänt över landet och IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet 

har byggts ut även i sådana områden, bl.a. med hjälp av statligt 

stöd. I den mån tillgången till Internet fortsätter att öka i dessa områden 

minskar behovet av insatser för att säkerställa betalningsförmedling. En 

utbyggnad av IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet gör att 

också företagens behov av betaltjänster tillgodoses i dessa områden. 

Den lantbrevbärarservice som utförs av Posten är utformad så att vid 

avstånd upp till en kilometer från postlåda till bostad erhålls kassaservice 

i bostaden. Äldre personer och personer med funktionshinder har alltid 

rätt till kassaservice i bostaden. När avståndet från poststället till 

bostad/verksamhetsställe överstiger en kilometer tillhandahålls kassaservice 

vid postlådan. Glesbygdsverket har för att identifiera den grupp 

som geografiskt har sämst tillgång till Svensk Kassaservice, beräknat hur 

många personer som har långt avstånd till ett fast serviceställe. Det finns 

alltså en grupp personer som utifrån ett geografiskt perspektiv saknar 

kommersiella alternativ och som av det skälet får anses ha ett direkt 

behov av de tjänster som Svensk Kassaservice tillhandahåller på dessa 

orter i dag. 

Av de som bor i sådana områden är det, enligt Post- och 

kassaserviceutredningens (Samhällets behov av betaltjänster, SOU 

2004:52) beräkningar, omkring en halv miljon människor som använder 

sig av Svensk Kassaservice. Som utredningen konstaterade var det 

emellertid bara ca 75 000 personer av dessa som bedömdes ha Svensk 

Kassaservice som sitt huvudsakliga alternativ. Detta utgör således den 

grupp som har behov av tillgång till betaltjänster på grund av geografiska 

skäl. 

Därutöver går det att identifiera några grupper i samhället som 

använder de tjänster som Svensk Kassaservice tillhandahåller i högre 

utsträckning än andra. Det totala antalet personer i dessa grupper är stort. 

Det rör sig främst om pensionärer och personer med funktionshinder, 

studenter, invandrare och personer som nekas bankrelation. Ser man

Prop. 2006/07:55

15 

däremot till vilka av dessa som har Svensk Kassaservice som sitt huvudsakliga 

alternativ är antalet betydligt mindre och det är ännu färre som 

inte har tillgång till ett annat fysiskt alternativ. Detta gäller framförallt 

för pensionärer och invandrare. Post- och kassaserviceutredningen uppskattade 

antalet personer i dessa grupper till ca 100 000 personer. 

Regeringen vill understryka att syftet med Post- och kassaserviceutredningens 

beräkning inte var att få ett statistiskt exakt antal. Det kan 

vara så att det verkliga antalet personer som är beroende av Svensk 

Kassaservice i dag avviker något från vad utredningen kom fram till. 

Regeringen anser ändå att utredningens uppskattningar får anses vara 

tillräckliga för att ligga till grund för en bedömning av vilka i samhället 

som är i behov av kassaservice. 

Det totala antalet personer som av en eller annan anledning har behov 

av Svensk Kassaservice uppskattades av Post- och kassaserviceutredningen 

således till ca 175 000. 

Härutöver finns den grupp av människor som i dag får tillgång till 

grundläggande kassaservice via lantbrevbäringen. Denna tjänst finns på 

landsbygden och i glesbyggd där det inte finns underlag för ett fast 

serviceställe. I dag har omkring 735 000 hushåll över hela landet tillgång 

till kassaservice via lantbrevbäringen. Enligt senast gjorda uppskattning 

var det inom denna grupp ca 220 000 personer som använde lantbrevbäraren 

för att uträtta kassaserviceärenden. Denna grupp har sedan dess 

minskat och under 2006 uppgick det totala antalet kassatransaktioner i 

lantbrevbäringen till endast 1,7 miljoner transaktioner. 

Det är alltså bara de som bor i områden där marknaden inte erbjuder 

alternativ till Svensk Kassaservice eller de som av andra skäl inte kan 

utnyttja de betaltjänster som marknaden tillhandahåller, som kan sägas 

ha ett behov av tillgång till grundläggande betaltjänster i form av fasta 

serviceställen eller andra alternativ. 

Näringsidkare och ideella föreningar har ett behov av dagskassehantering. 

Dessa tjänster tillhandahålls i dag till mindre företag i huvudsak 

genom banker och Svensk Kassaservice. Större företag anlitar i 

stället värdeföretag som Securitas Systems AB, G4S AB m.fl. Av 

rapporten från Post- och telestyrelsen framgår att i det fall Svensk Kassaservice 

inte längre deltar i kontanthanteringen bedöms det vara möjligt 

för värdetransportörerna att ta över de tillkommande volymerna av dagskassehantering 

och uppräkningstjänster. Av landets ca 20 uppräkningscentraler, 

där kontanter samlas upp, sorteras och äkthetskontrolleras, 

drivs för närvarande fyra stycken av Svensk Kassaservice. Omkring 80 

procent av utflödet från uppräkningscentralerna används till att fylla på 

bankomater. 

Som behandlats i avsnitt 6 växer nya alternativ fram för kontanthantering. 

Eftersom utgångspunkten för all näringsverksamhet måste 

vara att den skall bära sina egna kostnader får avsaknaden av dagskassehantering 

anses vara ett problem som är begränsat till orter där marknaden 

inte tillgodoser detta behov. För närmare beskrivning av dagskassehanteringen, 

se avsnitt 6.

Prop. 2006/07:55

16 

Svensk Kassaservices verksamhet i relation till behovet av grundläggande 

betaltjänster 

De som har ett faktiskt behov av de tjänster som Svensk Kassaservice i 

dag erbjuder genom den grundläggande kassaservicen, och som inte tillhandahålls 

av marknadens aktörer kan som nämnts ovan delas in i två 

huvudgrupper, dels 75 000 personer som bor i områden där det saknas 

kommersiella alternativ på grund av geografiska skäl, dels 100 000 

personer som av andra särskilda skäl kan sägas vara beroende av det 

manuella alternativ över disk som Svensk Kassaservice erbjuder. 

När Post- och kassaserviceutredningen ställde dessa behov i relation 

till den verksamhet som Svensk Kassaservice bedriver framgick att de 

kontor som svarade för de transaktioner som utförs av dessa grupper – ca 

260 kontor såväl i glesbygd och tätortsnära landsbygd som i storstadsområden 

– endast svarade för omkring 7 procent av den totala 

transaktionsvolymen inom Svensk Kassaservice. Flera av de orter som 

ingår i denna beräkning ligger dock i närheten av andra orter där det 

finns tillgång till manuella tjänster över disk, vilket innebär att det 

verkliga behovet sannolikt är något lägre. I takt med att nya och mer 

kostnadseffektiva betalningssätt har introducerats har de relativa 

kostnaderna för den verksamhet som Svensk Kassaservice bedriver ökat. 

Beträffande möjligheten att betala räkningar redovisar Post- och 

telestyrelsen i sin rapport att betalning över disk i bank eller hos Svensk 

kassaservice är det dyraste sättet att betala sina räkningar och att 

kostnaden per transaktion hos Svensk Kassaservice har stigit från 9 kr år 

1999 till 47 kronor år 2006. Varje PlusGiroavi kostar mellan 25–50 

kronor att betala över disk på bankkontor, medan årsavgiften för brevgiro 

eller Internetbank hos de flesta banker ligger runt 200 kronor. I årsavgiften 

för brevgiro och Internetbank ingår som regel antingen ett 

obegränsat antal betalningar per år eller en betalorder per månad. Den 

grundläggande kassaservicen som Posten numera tillhandahåller genom 

Svensk Kassaservice har också under lång tid uppvisat kraftiga underskott. 

Om verksamheten skall fortsätta att bedrivas i samma omfattning 

som i dag förväntas inga stora förändringar i detta avseende. Förutom 

verksamhetsförluster i Svensk Kassaservice har Posten också omstruktureringskostnader. 

Nya lösningar på betaltjänstmarknaden 

Som tidigare påpekats tyder mycket på att Post- och kassaserviceutredningens 

förslag (SOU 2004:52, s. 32 ff.) påverkat utvecklingen mot 

alternativa lösningar. De banker som i dag har avtal med Svensk Kassaservice 

undersöker möjliga nya kanaler till sina kunder. Swedbank AB 

(publ) (f.d. FöreningsSparbanken) har nyligen avslutat sitt samarbete 

med Svensk Kassaservice och detsamma gäller Migrationsverkets 

utbetalning av dagersättning till asylsökande. Vissa behov av dagskassehantering 

kvarstår dock för verket. 

Post- och telestyrelsen redovisar i sin rapport ett antal nya möjligheter 

att tillgodose behovet av betaltjänster. Genom introduktion av nya kassasystem 

kan t.ex. flera betalningstransaktioner hanteras. För detta krävs

Prop. 2006/07:55

17 

utveckling av system med funktionalitet som knyter samman betalningssystem 

inom bankerna och hos kortutfärdarna med kassasystemen. 

För kunder hos ICA och Coop finns redan i dag en möjlighet att med 

en enkel korttransaktion direkt i butik sätta in och ta ut kontanter på eget 

konto. Vad gäller uttag av kontanter medger ICA kontantuttag på 2 000 

kronor per tillfälle med Nordea Bank AB:s (publ) eller Swedbanks bankkort, 

medan ICA Bankens eget kort medger uttag på upp till 15 000 

kronor per tillfälle i omkring 1 400 ICA-butiker runt om i landet. I Coops 

omkring 1 000 butiker finns möjlighet att ta ut upp till 500 kronor på 

svenska bankkort samt 2 000 på kundens MedMera-kort. Coop har till 

skillnad från ICA inte någon egen bank, men MedMera AB är ett av 

Finansinspektionen registrerat kreditmarknadsbolag, vilket betyder att 

inlåningen omfattas av den statliga insättningsgarantin. 

Introduktionen av nya, från storbankerna fristående, bankomatsystem 

ökar tillgången till kontanter t.ex. på orter där bankomater från de stora 

bankerna saknas. Automatiserade betalningsterminaler där räkningar kan 

betalas med kort eller kontanter är ytterligare exempel på vad den 

tekniska utvecklingen kan erbjuda och där lösningar redan finns tillgängliga. 

West International AB har utvecklat en ny betalautomat, 

Paystation, för betalning av räkningar och utbetalning från betalningsavi. 

Vidare har företaget Kuponginlösen AB utvecklat en ny tjänst som 

möjliggör betalning av räkningar över disk i dagligvaruhandeln. 

Bland de nya aktörer som placerat ut ett hundratal uttagsautomater 

nämner Post- och telestyrelsen även det bankoberoende företaget 

Kontanten AB. Hittills har exempelvis kommuner och kommunala 

bostadsföretag valt denna lösning. Även Axfood, med över 300 butiker 

som inte erbjuder några egna konton, driver en aktivitet med installation 

av kontantuttagsautomater från Kontanten AB. OK/Q8 erbjuder redan i 

dag kassaservice som uppdragstagare för Svensk Kassaservice vid ett 

antal av sina stationer och har, liksom Statoil, förklarat intresse av att på 

sina drivmedelsstationer erbjuda möjligheter att betala räkningar och ta 

ut kontanter på avier från PlusGiro och Bankgiro. Vid flera av branschorganisationen 

Svensk Bensinhandels drivmedelsstationer erbjuds i dag 

kassatjänster såsom uppdragstagare för Svensk Kassaservice. Medlemsföretagens 

bensinstationer har en god rikstäckning och finns på över 

hälften av de 134 orter som enligt Svensk Kassaservices definition 

saknar bankalternativ. AB Svenska Spel och AB Trav Galopp (ATG) 

har tusentals onlineuppkopplade terminaler utplacerade hos sina 

uppdragstagare i rikstäckande nät. Enligt information som lämnats till 

Post- och telestyrelsen kan dessa terminaler tämligen enkelt utrustas med 

tjänster för betalning av räkningar och uttag på kort och andra värdehandlingar. 

De asylsökande får dagersättning från Migrationsverket under den tid 

deras ärende behandlas. 

För utbetalning av denna ersättning har 

Migrationsverket tidigare haft ett avtal med Nordea Bank AB (publ) 

(Plusgirot) och Svensk Kassaservice. Det har inneburit att de asylsökande 

endast kunnat hämta ut sin ersättning som engångsbelopp under 

ett fåtal dagar i månaden hos Svensk Kassaservice. Migrationsverket har 

under lång tid arbetat med att hitta en ny lösning för utbetalningarna då 

rutinen inte varit tillfredställande.

Prop. 2006/07:55

18 

Sedan den 1 januari 2006 är det ICA Banken AB som ombesörjer 

utbetalningen av de asylsökandes dagersättning genom att de asylsökande 

får ett kort med tillhörande pinkod. Detta betyder att dessa 

personer, som tidigare varit hänvisade till Svensk Kassaservice numera 

erhåller sina utbetalningar via ett rikstäckande nät av ICA-butiker och 

bankernas uttagsautomater. Migrationsverket gör för närvarande ca 

25 000 utbetalningar per månad via ICA Banken. Denna enskilda åtgärd 

har löst behoven hos nästan 10 procent av den grupp med särskilda 

behov som definierades av Post- och kassaserviceutredningen. Sammantaget 

erbjuder således marknadens aktörer i stora delar av landet ett antal 

både enkla, effektiva och därtill relativt sett billiga alternativ för att 

utföra de tjänster som ingår i det utbud som erbjuds genom den grundläggande 

kassaservicen. 

Statens ansvar för grundläggande betaltjänster 

Ett tillhandahållande av grundläggande betaltjänster på samma sätt som 

den grundläggande kassaservicen tillhandahålls i dag, genom ett av 

staten garanterat rikstäckande nät av serviceställen, innebär stora 

kostnader för staten. De allra flesta utnyttjar dessutom andra kommersiella 

alternativ för att utföra dessa tjänster. Som nämnts ovan bedömde 

Post- och kassaserviceutredningen att det rör sig om ca 175 000 personer 

som har ett uttalat behov av den manuella service som Svensk Kassaservice 

tillhandahåller. Detta behov skall ställas mot kostnaderna för 

staten att tillhandahålla denna service. Verksamheten i Svensk Kassaservice 

har under flera år varit negativ. Efter att den statliga ersättningen 

om 400 miljoner kronor inräknats har de kostnader som direkt drabbat 

Posten även indirekt belastat staten eftersom Posten är ett helägt statligt 

bolag. Den förbättring som Svensk Kassaservice uppvisar för 2004 och 

2005 är en effekt av vissa temporära åtgärder med neddragningar av bl.a. 

antalet kontor och serviceställen. Det är dock tveksamt om dessa åtgärder 

har några bestående effekter på resultatet. 

Regeringen anser därför, vid en avvägning mellan kostnaderna för en 

bibehållen rikstäckande organisation och de reella behov som den 

faktiskt tillgodoser, att det inte är rimligt att behålla den nuvarande 

organisationen. Alla i samhället bör ha tillgång till grundläggande betaltjänster. 

För såväl privatpersoner som företag är tillgång till bredband 

ofta en förutsättning för att effektivt kunna hantera betaltjänster elektroniskt. 

I första hand bör marknaden tillhandahålla grundläggande betaltjänster 

och staten övervaka att så sker. Statens ansvar för de grundläggande 

betaltjänsterna bör således endast avse de orter och den landsbygd 

där behovet av alla eller någon av de grundläggande betaltjänsterna, 

dvs. 

betalningsförmedling, kontantuttag eller dagskassehantering för 

näringsidkare och ideella föreningar, inte tillgodoses av marknaden. 

Enligt Post- och kassaserviceutredningens uppskattning handlar det om 

mellan 180 och 200 orter. 

Ett statligt ansvar för grundläggande betaltjänster skulle inte ha någon 

innebörd om det inte vore förenat med en begränsning av vad tjänsterna 

får kosta i förhållande till kunden. Det statliga ansvaret bör därför också 

innefatta att priset för de grundläggande betaltjänsterna är rimligt. I detta 

ligger att tjänsterna inte får vara så kostsamma att de inte ter sig rimliga

Prop. 2006/07:55

19 

för flertalet av dem som skulle vilja nyttja tjänsterna. En utgångspunkt 

bör kunna vara vad tjänsterna kostar i orter där de tillhandahålls på rent 

kommersiella grunder. Ett statligt ansvar får heller inte ha negativ 

påverkan på framväxten av den kommersiella servicen i regionala projekt 

på orten. 

Som redan nämnts bedriver Svensk Kassaservice sin verksamhet som 

uppdragstagare för banker i olika serviceformer, nämligen kontor i egen 

regi, kontor i partnerregi samt genom lantbrevbärare. De näringsidkare 

som Svensk Kassaservice har tecknat avtal med och som i dag utför 

tjänsterna är t.ex. lokala tobakshandlare, ATG-ombud eller videouthyrare. 

Eftersom i stort sett samma kategori av näringsidkare sannolikt 

kommer att tillhandahålla tjänsterna i framtiden bedömer regeringen, att 

antalet tänkbara tillhandahållare inte kommer att bli färre när marknaden 

tillhandahåller dessa tjänster i kombination med ett statligt ansvar. 

Konkurrensverket anser att det i promemorian inte redovisas några 

hållbara samhällsekonomiska skäl för att låta dagskassehanteringen ingå 

i statens ansvar. Enligt verket kan det för samhället vara mer lönsamt att 

stödja småföretag i glesbygd med andra medel än att säkerställa ett visst 

mått av tillgänglighet till dagskassehantering i hela landet. 

Regeringen vill, med anledning av denna synpunkt, understryka att den 

garanti rörande dagskassehanteringen som regeringen bedömt skall ingå i 

de grundläggande betaltjänsterna inte står i konflikt med sådana insatser, 

då statens åtagande bara gäller för de fall där det inte finns något annat 

alternativ. Det finns således inga hinder mot att de behov som dessa 

näringsidkare har av kontanter, där så är möjligt, tillgodoses på andra 

enklare, billigare och effektivare sätt. 

8 Politiskt mål 

Regeringens förslag: Målet för politiken för de grundläggande betaltjänsterna 

skall vara att alla i samhället skall ha tillgång till grundläggande 

betaltjänster till rimliga priser. 

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. 

Remissinstanserna: Det klart övervägande antalet remissinstanser har 

tillstyrkt förslaget om ett nytt politiskt mål eller lämnat det utan erinran. 

Konkurrensverket invänder dock mot formuleringen av det politiska 

målet och verket föreslår att ”priser” ersätts med ”villkor”. Handikappombudsmannen 

instämmer i promemorians förslag till politiskt mål och 

understryker att statens ansvar måste gälla för personer med funktionshinder, 

oavsett vem som tillhandahåller tjänsterna. Handikappförbundens 

samarbetsorgan (Handikappförbunden) anser att det föreslagna politiska 

målet är bra, möjligen med tillägget att tjänsterna förutom att de erbjuds 

till rimliga priser också erbjuds inom rimlig tid. 

Lantbrukarnas Riksförbund 

(LRF) anser att det föreslagna politiska målet är vällovligt och 

betonar vikten av att staten tar ansvar för att betaltjänstservicen fungerar i 

hela landet. Förbundet pekar i sitt remissvar på ett fortsatt stort behov av 

regelbunden kontanthantering via lantbrevbärare för dem som driver 

verksamhet utanför tätorter. Lantbrevbäringen bör därför omfattas av de

Prop. 2006/07:55

20 

nya lösningar som avses ersätta Svensk Kassaservice. Jönköpings 

kommun anser inte att ”rimliga priser” är ett tydligt mål då det kan tolkas 

som att landsbygdsbor riskerar att behöva betala mer för tjänsterna än de 

som bor i tätorter. 

Skälen för regeringens förslag: Betalningsförmedling och kontantförsörjning 

är nödvändiga inslag i en väl fungerande ekonomi och ingår i 

den meningen i samhällets infrastruktur. I dag säkerställs detta behov i 

samhället genom lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice där 

det slås fast att ”det skall finnas en kassaservice i hela landet som innebär 

att alla har möjlighet att verkställa och ta emot betalningar till enhetliga 

priser”. 

I nästa avsnitt föreslås att lagen om grundläggande kassaservice skall 

upphävas. Någon ny lag föreslås inte ersätta kassaservicelagen. Alla i 

samhället bör dock ha tillgång till grundläggande betaltjänster. I nästa 

avsnitt återkommer regeringen till var och hur dessa tjänster bör tillhandahållas. 

Dessa skall huvudsakligen tillhandahållas av marknadens 

aktörer och staten bör övervaka att så sker. Staten bör bara se till att 

tjänsterna tillhandahålls på de orter och den landsbygd där behovet inte 

tillgodoses av marknaden. Tjänsterna bör också tillhandahållas till 

rimliga priser. 

Det mesta talar för att marknaden i framtiden kommer att tillgodose en 

allt större del av befolkningens behov av betaltjänster. För en liten grupp 

kommer det dock även fortsättningsvis att finnas ett behov av statliga 

insatser. 

Post- och kassaserviceutredningen har föreslagit att denna rätt bör 

formuleras i ett nytt politiskt mål med lydelsen: Alla i samhället skall ha 

tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. 

Genom ett tydligt mål skapas det inte bara en tydlighet i vilka krav 

som ställs på tillgången till betaltjänster i samhället. Det ges samtidigt 

goda möjligheter att följa upp och utvärdera om alla har tillgång till dessa 

tjänster och om de delar som staten tillhandahåller sker på ett ur statsfinansiellt 

så effektivt sätt som möjligt. 

Sammanfattningsvis föreslår regeringen att detta bör formuleras i ett 

nytt politiskt mål, som bör underställas riksdagen för beslut. Målet bör 

lyda: Alla i samhället skall ha tillgång till grundläggande betaltjänster till 

rimliga priser. 

9 Hur skall de grundläggande betaltjänsterna 

tillhandahållas? 

Den nuvarande grundläggande kassaservicen, som i huvudsak består i 

tillhandahållande av vissa tjänster i ett rikstäckande servicenät genom 

Posten och Svensk Kassaservice, skall under en övergångsperiod 

avvecklas. 

I första hand bör marknaden i stället tillhandahålla dessa 

tjänster och staten övervaka att så sker. På de orter och den landsbygd 

där behovet av grundläggande betaltjänster inte kommer att tillgodoses 

av marknaden, skall staten ansvara för att dessa tjänster tillhandahålls. 

Man kan tänka sig olika handlingsalternativ när det gäller vem som 

skall tillhandahålla de grundläggande betaltjänsterna. Ett sätt skulle vara

Prop. 2006/07:55

21 

att Posten sålde Svensk Kassaservice till någon annan aktör som skulle 

driva verksamheten vidare. Tjänsterna skulle också kunna tillhandahållas 

direkt av staten genom en myndighet eller ett statligt verk. Ett annat sätt 

skulle vara att se dessa tjänster som tilläggstjänster som det är en 

skyldighet för bankerna att tillhandahålla. Staten skulle även, på samma 

sätt som sker i dag via Posten, kunna ge ett statligt ägt bolag i uppdrag att 

tillhandahålla tjänsterna. Slutligen skulle tjänsterna kunna tillhandahållas 

genom annan statlig åtgärd, t.ex. upphandling. 

Det första alternativet, att någon tar över Svensk Kassaservices verksamhet, 

anser inte regeringen vara någon långsiktigt hållbar lösning då 

det i stort sett inte innebär någon förändring. Det mesta talar för att 

dagens underskott skulle kvarstå vilket gör en långsiktig drift omöjlig. 

Inte heller det andra alternativet att staten skulle ta ett direkt ansvar för 

att tillhandahålla dessa tjänster genom en myndighet eller ett statligt verk 

innebär, enligt regeringen, någon långsiktigt hållbar lösning. Båda alternativen 

leder till en hantering som är alltför dyr och saknar flexibilitet. 

Om en myndighet skulle få till uppgift att tillhandahålla de grundläggande 

betaltjänsterna, kräver en sådan lösning dessutom att myndighetens 

verksamhet står på egna ben. Det kan inte anses acceptabelt att en 

statlig myndighet skulle bli beroende av att myndigheten kan bli en 

banks uppdragstagare eller, enligt den nya ordningen, teckna uppdragsavtal 

med bank eller annat kreditinstitut. Eftersom staten, efter Postens 

försäljning av Postgirot 2001, inte längre har någon egen bankrörelse kan 

en sådan lösning inte anses som en framkomlig väg. 

Alternativet att genom införandet av en s.k. samhällsomfattande tjänst, 

ålägga bankerna en skyldighet att tillhandahålla tjänsterna, skulle i och 

för sig vara en möjlig lösning. Det skulle dock innebära ett avsteg från 

den förda politiken för lagstiftningen för finansiella tjänster och är därför 

inte genomförbart under rådande omständigheter. En jämförelse kan 

också göras med den lösning som man har valt i Finland. Där finns i och 

för sig en lagstadgad skyldighet för bankerna att tillhandahålla konto 

med tilläggstjänster i de fall det inte finns några sakliga skäl att vägra 

tillgång till konto. Denna skyldighet innefattar emellertid inte något krav 

på att tillhandahålla manuella tjänster i hela landet. För dem som av olika 

skäl inte kan utnyttja de tjänster som är knutna till kontot görs insatser 

via andra kanaler, exempelvis socialtjänst. 

Mot bakgrund av det sistnämnda 

anser regeringen inte att detta är en lämplig lösning i Sverige. De 

alternativ som regeringen anser bäst svarar mot de behov som samhället 

skall garantera är att dessa tjänster tillhandahålls genom ett statligt ägt 

bolag som i dag eller genom annan statlig åtgärd, t.ex. upphandling. I det 

följande kommer regeringen att göra en närmare granskning av dessa 

alternativ.

Prop. 2006/07:55

22 

9.1 Ett statligt ägt bolag, marknadens utbud eller 

upphandling? 

Regeringens förslag: Lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

skall upphöra att gälla vid utgången av 2008. En avveckling av 

kassaservicetjänsterna skall få ske under en övergångsperiod med 

början tidigast den 1 juli 2008. 

Regeringens bedömning: På de orter och den landsbygd där 

behovet av grundläggande betaltjänster inte kommer att tillgodoses av 

marknaden, kan tjänsterna komma att behöva upphandlas. För att 

främja framväxten av lokala lösningar bör regeringen noga följa 

utvecklingen på området. 

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och 

bedömning. 

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt 

förslaget eller lämnat det utan erinran. Handikappombudsmannen (HO) 

är av uppfattningen att tidpunkten då lagen (2001:1276) om grundläggande 

kassaservice upphör att gälla bör samordnas med införandet av 

en ny lag om förbud och andra åtgärder mot diskriminering. Vidare pekar 

HO på att det vid en upphandling bör ingå bedömning av tillgänglighet 

för personer med funktionshinder. Svenska Bankföreningen tillstyrker 

såväl förslaget att upphäva lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

som förslaget om upphandling, men hade föredragit en avgränsning 

till tjänster som kräver fysisk infrastruktur. 

Skälen för regeringens förslag och bedömning 

Vissa av de grundläggande betaltjänsterna kan behöva upphandlas 

Historiskt har kassaservice varit en integrerad del i postverksamheten. 

Utvecklingen under senare år har emellertid förändrat förutsättningarna 

för Posten att tillhandahålla kassaservicetjänster. Detta har skett delvis 

som en följd av framväxten av alternativ på marknaden, delvis som en 

följd av förändringar i Postens verksamhet. Posten har t.ex. varken kvar 

någon bankrörelse eller postgiroverksamhet. Sedan några år tillbaka drivs 

kassaservicen dessutom i ett separat nät skiljt från Postens nät för brev 

och paket. Verksamheterna bedrivs i olika bolag och med olika firmabeteckningar 

gentemot kunderna. Under de senaste åren har alltså sambandet 

mellan kassaservice och Postens övriga verksamhet i princip upphört. 

Av Post- och telestyrelsens rapport framgår att styckkostnaderna för 

kassatransaktionerna i Svensk Kassaservices glesbygdsnät är höga. 

Enligt en överslagsberäkning som bolaget gjort uppgår dessa till mer än 

90 kronor per transaktion i den delen av kontorsnätet, jämfört med en för 

hela landet genomsnittlig kostnad på ca 30 kronor per transaktion. Den 

ersättning som Svensk Kassaservice får från bankerna för de tjänster som 

bolaget tillhandahåller genom sitt servicenät medger inte kostnadstäckning. 

Detta innebär att underskotten i kassaservicen till en del kan 

sägas spegla en indirekt subvention till banksystemet. Om den verksam

Prop. 2006/07:55

23 

het som Svensk Kassaservice skall bedriva inskränks till de orter och 

områden där det inte finns andra alternativ riskerar det att öka underskotten 

per förmedlad enhet ytterligare. 

Ett sådant kontinuerligt underskott skulle i sin tur komma att tära på 

Postens kapital. Om statens ersättning för betaltjänsterna, liksom 

beträffande kassaservicen, fortlöpande skulle komma att understiga 

Postens verkliga kostnader för verksamheten, måste förr eller senare 

staten gå in med ett aktieägartillskott. Detta kan då komma i konflikt med 

bl.a. EG:s regler om statligt stöd, vilka återfinns i artiklarna 86–87 i EGfördraget. 

I december 2005 anmälde regeringen till Europeiska kommissionen 

(kommissionen) sin avsikt att fortsätta ge Posten ett bidrag för 

åren 2006–2007 för tillhandahållande genom dotterbolaget Svensk 

Kassaservice av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i form av 

grundläggande kassaservice (N2005/10329/NL). Efter ett års granskning 

och inhämtande av omfattande underlag fattade kommissionen beslut den 

22 november 2006 (N642/2005). Av beslutet framgår att den anmälda 

åtgärden utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87 i EGfördraget 

och att åtgärden ifråga är förenlig med artikel 86.2 i EGfördraget, 

dvs. förenlig med den gemensamma marknaden. I slutet av 

december 2006 aktualiserades frågan om Postens kassaservice återigen. 

Kommissionen har begärt att Sverige redogör för valet av Posten som 

tillhandahållare av grundläggande kassaservice. Eftersom valet av Posten 

skett utan att detta föregåtts av ett bundet anbudsförfarande eller något 

annat öppet förfarande, menar kommissionen att det inte kan uteslutas att 

EG-reglerna om offentlig upphandling har överträtts. 

Av de olika alternativ som Post- och kassaserviceutredningen (SOU 

2004:52) övervägde för hur betaltjänster skulle tillhandahållas i framtiden, 

var det enligt utredningen bara alternativet som omfattade 

upphandling av tjänsterna som representerar en ur ett ekonomiskt 

perspektiv uthållig utveckling. Som beskrivs ovan, se avsnitt 7, har på 

senare tid ett antal nya lösningar vuxit fram. Den utvecklingen kan 

främja konkurrensen på marknaden samt ge ökad valfrihet och lägre 

priser för användarna. Regeringen ser därför positivt på denna utveckling 

och vill därför att marknaden i första hand bör ges möjlighet att erbjuda 

tjänsterna. Även om regeringen i första hand förordar marknadens 

lösningar är regeringen samtidigt väl medveten om dess begränsningar. 

Eftersom det finns orter och landsbygd där marknaden för närvarande 

inte erbjuder vissa av de grundläggande betaltjänsterna kan staten behöva 

vidta stödåtgärder, exempelvis i form av upphandling. För att främja 

framväxten av lokala lösningar avser regeringen att noga följa utvecklingen 

på området. 

Den av Post- och kassaserviceutredningen utförda rundfrågningen 

bland banker m.fl. visar att det bör finnas aktörer som mot ersättning är 

beredda att erbjuda grundläggande betaltjänster i områden där kommersiella 

alternativ saknas. Mycket talar också för att flera av dessa aktörer 

kan vara lämpligare som tillhandahållare än Posten av de grundläggande 

betaltjänsterna. Det kan antas att det i de flesta fall kommer att röra sig 

om aktörer som redan finns på marknaden och som har en infrastruktur 

som kan användas för tjänsterna. Det handlar framförallt om aktörer 

inom handeln i förening med bankväsendet samt om företag inom värdehanteringsbranschen. 

Sådana aktörer torde i många fall kunna tillhanda

Prop. 2006/07:55

24 

hålla en högre servicenivå än vad Svensk Kassaservice har gjort, t.ex. i 

fråga om öppettider och geografisk tillgänglighet. Det är också fullt 

möjligt att tjänsterna blir billigare gentemot kunderna. 

Om man väljer att gå in med statliga åtgärder, exempelvis i form av 

upphandling, endast i vissa områden är det också lättare att anpassa 

statens stöd efter det faktiska behovet över tiden. Samtidigt utnyttjas hela 

samhällets infrastruktur för att ta till vara det mest kostnadseffektiva 

utförandet. Även ur ett konsumentperspektiv finns det fördelar med det 

valda alternativet eftersom det med en sådan lösning finns en utvecklingspotential 

jämfört med dagens servicenivå. 

Sammantaget anser regeringen att det anförda innebär att det inte 

längre finns några skäl att tillhandahålla kassaservicetjänster genom ett 

statligt ägt bolag. Därav följer att åliggandet för Posten att tillhandahålla 

grundläggande kassaservice bör upphöra. Möjligheterna att använda sig 

av andra aktörer än Posten för att kunna erbjuda en bättre service till 

allmänheten till lägre kostnad för staten bör i stället tas till vara. Genom 

att andra aktörer som använder en infrastruktur för andra ändamål ges 

tillfälle att också tillhandahålla grundläggande betaltjänster kan en bättre 

anpassning ske till de fallande transaktionsvolymerna för manuella 

betaltjänster. 

Tillhandahållandet bör således i fortsättningen säkerställas genom att 

regeringen noga följer utvecklingen på betaltjänstmarknaden och vidtar 

nödvändiga åtgärder, exempelvis upphandling, om brister i tillhandahållandet 

uppstår. Det innebär att det uppdrag som Posten har i dag 

genom lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice kan upphöra. 

Upphävande av lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

Som framgår av föregående avsnitt gör regeringen bedömningen att den 

grundläggande kassaservicen inte längre skall tillhandahållas av Posten 

eller någon annan av staten utpekad tillhandahållare. Utgångspunkten är i 

stället att de grundläggande betaltjänsterna i stor utsträckning kommer att 

kunna tillhandahållas av marknaden. Endast där marknaden inte erbjuder 

dessa tjänster har staten ett ansvar. Därför bör lagen om grundläggande 

kassaservice upphävas. 

Som regeringen återkommer till i nästa avsnitt föreslås en övergångsperiod 

(1 juli–31 december 2008) under vilken Posten ges möjlighet att 

avveckla kassaserviceverksamheten. För att det skall finnas en rimlig 

möjlighet att få nya lösningar på plats bör Posten, om bolaget avser att 

påbörja en avveckling av verksamheten som Svensk Kassaservice 

bedriver, senast den 1 oktober 2007 ge in en avvecklingsplan till Post och 

telestyrelsen. 

Mot denna bakgrund bör det vara lämpligt att lagen om 

grundläggande kassaservice upphör att gälla den 31 december 2008.

Prop. 2006/07:55

25 

9.2 Upphandling av de av staten garanterade grundläggande 

betaltjänsterna 

Regeringens bedömning: Post- och telestyrelsen bör få i uppdrag att 

upphandla grundläggande betaltjänster på de orter och den landsbygd 

där behovet av tjänsterna inte tillgodoses av marknaden. 

Regeringens förslag: Posten AB (publ) skall från och med den 

1 juli 2008 ha som verksamhetsföremål att genom lantbrevbäringen, 

gentemot kund, utföra grundläggande betaltjänster på begäran av den 

som tillhandahåller tjänsterna på uppdrag av staten. Bolaget skall från 

och med den 1 januari 2009 inte längre ha som verksamhetsföremål 

att bedriva grundläggande kassaservice. 

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens 

bedömning och förslag. 

Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt 

att de grundläggande betaltjänsterna upphandlas i enlighet med 

förslaget eller lämnat det utan erinran. Finansinspektionen understryker 

vikten av att det vid upphandlingen ställs krav på rutiner för redovisning 

och kontroll, fysisk säkerhet, sekretess och utbildning. Post- och telestyrelsen 

redovisar i sitt yttrande en viss tveksamhet inför den föreslagna 

upphandlingen. Det förhållandet att flera aktörer är beredda att utföra 

tjänsterna skulle enligt Post- och telestyrelsen kunna tala för en upphandling 

men de anser ändå att det saknas anledning för staten att 

formulera ett sådant uppdrag. Enligt myndigheten torde det finnas olika 

möjligheter att utnyttja andra aktörer där behov finns. Nämnden för 

offentlig upphandling (NOU) har i sitt remissvar framfört att om 

upphandlade avtal skall finnas i kraft med början den 1 juli 2008 bör 

upphandlingen rimligen förberedas ett halvår före detta datum. 

Konsumentverket ifrågasätter om upphandling är den mest ändamålsenliga 

metoden för staten att säkerställa tillgången till betaltjänster för 

alla i hela landet. Verket efterlyser överväganden om andra statliga 

åtgärder än upphandling. Pensionärernas Riksorganisation (PRO) har 

inte någon invändning mot att tjänsterna upphandlas men efterlyser 

generellt ett större åtagande från bankernas sida. Posten AB har inget att 

invända mot att bolaget genom lantbrevbäringen ges möjlighet att tillhandahålla 

grundläggande betaltjänster som underleverantör till aktörer 

som upphandlas av Post- och telestyrelsen. Folkrörelserådet Hela 

Sverige ska leva instämmer i huvuddragen i övervägandena och ställer 

sig, med några bestämda förbehåll, bakom förslagen. Förbehållen rör den 

bristande samordning som blir resultatet av sektorspolitiken och som 

präglar samhällsutvecklingen. Folkrörelserådet befarar att den föreslagna 

upphandlingen leder till osäkra och kortsiktiga lösningar. 

Facket för 

Service och kommunikation (SEKO) säger sig när det gäller förslaget att 

upphandla grundläggande betaltjänster vara negativa till förslaget då man 

anser att det blir en intrikat uppgift för den upphandlande myndigheten 

att avgöra på vilken nivå och i vilken omfattning tjänsterna skall 

upphandlas. Upphandlingen måste få tydliga direktiv när det gäller 

tjänsternas kvalitet och de anställdas situation.

Prop. 2006/07:55

26 

Skälen för regeringens bedömning och förslag 

Upphandlingsförfarandet 

På de orter och den landsbygd där marknaden inte tillhandahåller grundläggande 

betaltjänster skall staten säkerställa tillgången till dessa tjänster, 

vilket kan ske genom upphandling. 

Den del av de grundläggande betaltjänsterna som staten skall garantera 

måste anses utgöra en s.k. tjänst av allmänt ekonomiskt intresse, eftersom 

betaltjänsterna utgör en sådan tjänst som måste garanteras samtliga 

medborgare på lika villkor. Det innebär att den upphandling av dessa 

tjänster som Post- och telestyrelsen gör skall ske i överensstämmelse 

med EG-fördragets artikel 86.2. 

Innan staten vidtar åtgärder, t.ex. i form av upphandling, måste de orter 

och den landsbygd identifieras som omfattas av statens ansvar. Post- och 

kassaserviceutredningen bedömde att upphandling skulle kunna bli 

aktuell för ca 180–200 orter i Sverige. Det rör sig om glesbygd inbegripet 

tätortsnära sådan. Inom vissa områden kan det vara bara någon enstaka 

av de grundläggande betaltjänsterna, dvs. betalningsförmedling, kontantuttag 

eller dagskassehantering för näringsidkare och ideella föreningar, 

som saknas medan i andra områden inte någon av dem finns att tillgå. 

För att servicen skall bli så bra som möjligt och för att samhället skall 

kunna utnyttja den befintliga infrastruktur som redan finns bör det finnas 

en möjlighet att upphandla varje tjänst för sig. Detta eftersom upphandlingen 

av de grundläggande betaltjänsterna inte på någon ort eller i 

något område bör vara mer omfattande än det faktiska behovet. 

Om det visar sig att någon tjänst saknas på en viss ort skall det, inför 

en eventuell ny upphandling, göras en bedömning av om marknaden 

kommer att tillhandahålla tjänsten där. Det är bara när marknaden inte 

tillgodoser behovet av grundläggande betaltjänster som upphandling får 

ske. Om det t.ex. finns ett bankkontor med kontanthantering på en ort så 

skall upphandling av en betaltjänst på orten eller i närbelägen landsbygd 

inte ske. 

Arbetet med att identifiera de orter som uppfyller dessa villkor 

kommer att vara centralt för att fastställa var upphandling får genomföras. 

För att få ett så bra och fullständigt beslutsunderlag som möjligt 

skall den som har uppdraget att genomföra upphandlingen ta tillvara den 

kunskap som finns hos andra centrala myndigheter och regionala organ 

som arbetar med regional utveckling och kommersiell service. Vidare 

skall den kunskap som finns om lokala förhållanden tas tillvara genom 

dialog med lokala och regionala organ. 

Exempelvis bör myndigheten 

hämta kunskap från arbetet med de lokala utvecklingsprogrammen för 

kommersiell service samt det statistiska material om serviceslag som 

finns hos olika centrala myndigheter och regionala organ. Regeringen ser 

därför att det är en självklarhet att myndigheten för att bedöma den 

lokala servicen och servicebehovet inför upphandlingen inhämtar 

synpunkter från de berörda organen. Som exempel kan nämnas länsstyrelser, 

regionala självstyrelseorgan eller samverkansorgan samt även 

de kommuner som har tecknat lokala utvecklingsavtal. Vidare finns det 

möjlighet för myndigheten att inför upphandlingen inhämta information 

om tillgängligheten för personer med funktionshinder och för äldre.

Prop. 2006/07:55

27 

Även om staten har det yttersta ansvaret för att det finns tillgång till 

grundläggande betaltjänster för alla, bör det erinras om att det finns en 

risk med ett sådant system. Om marknadens aktörer vet att staten täcker 

samhällets behov där de själva inte anser att det är tillräckligt lönsamt, 

finns det en risk att marknaden koncentrerar sig på de lönsamma delarna 

och låter staten ta hand om de mindre lönsamma. Därför måste den 

upphandlande enheten i varje enskilt fall göra en bedömning av om det 

finns behov av betaltjänster, och i så fall vilka, som staten bör svara för. 

Vid den avvägningen bör det också kunna vägas in om t.ex. tjänsteutbudet 

har ökat i en annan närbelägen ort. Det måste dock alltid, och i 

varje enskilt fall, ske en noggrann avvägning mellan de ibland motstående 

intressena, dvs. statens kostnader för att upphandla grundläggande 

betaltjänster och det övergripande målet att människor och 

företag i alla delar av landet skall ha tillgång till såväl kommersiell som 

offentlig service i tillräcklig omfattning. Även i dessa fall bör länsstyrelser, 

regionala självstyrelseorgan eller samverkansorgan samt även 

de kommuner som har tecknat lokala utvecklingsavtal kunna ge den 

upphandlande myndigheten vägledning. De bedömningar som gjorts av 

behoven av betaltjänster, och i vilken mån dessa omfattas av statens 

ansvar, bör av länsstyrelserna redovisas i den rapport som de föreslås få i 

uppdrag att ge in till regeringen varje år, se nedan avsnitt 9.4. 

För att systemet skall vara såväl flexibelt som erbjuda bra service 

samtidigt som samhällets övriga infrastruktur utnyttjas på ett så effektivt 

sätt som möjligt bör de kontrakt som upphandlas avse en väl avvägd 

period. Det innebär att perioden måste anpassas efter vilken typ av tjänst 

som upphandlas. Det bör vara en uppgift för den som genomför 

upphandlingen att ta ställning till hur det tjänsteutbud som varje 

upphandling omfattar skall se ut. Det kommer därför att vara en viktig 

del i arbetet med att genomföra en upphandling att se till att kravspecifikationen 

för respektive tjänsteslag utformas så att tjänsten på bästa 

sätt svarar mot samhällets behov samtidigt som tjänsteutformningen är 

kostnadseffektiv. 

Detta innebär också att den som får till uppgift att upphandla, fortlöpande 

måste följa utvecklingen för de grundläggande betaltjänsterna 

inför förlängningar av avtal och eventuellt nya upphandlingar. Det gäller 

särskilt om befintliga serviceställen läggs ner eller om någon etablerar 

sig inom ett område där tjänsterna tidigare har upphandlats. 

För denna 

uppföljning bör exempelvis materialet i Konsumentverkets servicedatabas 

samt Glesbygdsverkets och vissa regioners material om olika 

servicefunktioner kunna nyttjas. 

Upphandlingen kan komma att omfatta landsbygd där betaltjänster inte 

kan erbjudas inom rimligt avstånd, i en närbelägen ort eller vid annat 

serviceställe. Vid bedömningen av vad som anses vara rimligt avstånd 

kan exempelvis allmänna kommunikationer vägas in. För dessa områden 

har Posten i dag genom sitt lantbrevbärarnät en servicestruktur som till 

en del sammanfaller med de områden där staten måste ta ett ansvar. Vid 

sidan av Posten kan även andra underleverantörer tänkas. Det viktiga bör 

vara att lösningen ger god tillgänglighet på rimliga villkor för kunderna. 

För att säkerställa att det finns ett bra underlag för en sådan bedömning 

bör det av upphandlingsunderlaget framgå att den som deltar i upphandlingen 

avseende dessa områden får tillhandahålla den upphandlade

Prop. 2006/07:55

28 

tjänsten genom Postens lantbrevbäring eller likvärdig servicekanal. När 

Posten beräknar kostnaderna för de aktuella tjänsterna anser regeringen 

att Posten måste beakta att det rör sig om en tilläggstjänst utöver den 

ordinarie posttjänsten. Regeringen förutsätter att Posten, i en sådan situation, 

vid sin prissättning av de aktuella tjänsterna inte tillämpar ett 

avkastningskrav som går utöver ramen för det ekonomiska mål som 

beslutats för bolaget vid bolagsstämma. 

För att tydligt ange att Posten, i de här aktuella områdena, får utföra 

dessa tjänster som ligger vid sidan av den postala kärnverksamheten, 

föreslår regeringen att Posten från och med den 1 juli 2008 skall ha som 

verksamhetsföremål att genom lantbrevbäringen, gentemot kund, utföra 

grundläggande betaltjänster på begäran av den som tillhandahåller 

tjänsterna på uppdrag av staten. Från och med denna tidpunkt får 

nämligen Posten börja avveckla Svensk Kassaservice och avvecklingen 

måste samordnas med Post- och telestyrelsens upphandling. Vidare föreslår 

regeringen att bolaget från och med den 1 januari 2009 inte längre 

skall ha som verksamhetsföremål att bedriva grundläggande kassaservice, 

eftersom lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice då 

upphört att gälla. 

Vid upphandling av betalningsförmedling, som ingår i de grundläggande 

betaltjänsterna, skall den upphandlande myndigheten försäkra 

sig om att den som lämnar anbud har Finansinspektionens tillstånd enligt 

lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse eller har rätt att driva 

verksamheten enligt motsvarande utländsk reglering. Därigenom säkerställs 

att den som får uppdraget att tillhandahålla denna tjänst på uppdrag 

av staten uppfyller nödvändiga krav på säkerhet. 

Som regeringen återkommer till i avsnitt 9.4 bör länsstyrelserna få till 

uppgift att i samverkan med de organ som i respektive län ansvarar för 

det regionala utvecklingsarbetet bevaka att den grundläggande betaltjänsten 

motsvarar samhällets behov och regelbundet återrapportera om 

detta till regeringen. 

Upphandlande myndighet 

Regeringen anser att uppdraget att genomföra eventuella upphandlingar 

bör gå till en statlig myndighet. 

Vid en avvägning mellan de olika frågor som aktualiseras i samband 

med upphandlingen gör regeringen bedömningen att Post- och telestyrelsen, 

som redan har en upphandlingsorganisation och har erfarenhet 

av stora offentliga upphandlingar inom t.ex. området för elektronisk 

kommunikation, bör bli upphandlande myndighet. Något tillsynsansvar 

kommer inte längre att åvila Post- och telestyrelsen när det gäller grundläggande 

betaltjänster. Det blir, som framgår nedan under avsnitt 9.4, 

länsstyrelserna som får regeringens uppdrag att bevaka att de grundläggande 

betaltjänsterna motsvarar samhällets behov. 

Övergångsperiod 

Att omedelbart ställa om tillhandahållandet av de grundläggande betaltjänsterna 

från det sätt som de tillhandahålls i dag av Svensk Kassa

Prop. 2006/07:55

29 

service till den verksamhet som eventuellt kan behöva upphandlas 

bedöms inte möjlig. Risken för glapp i servicen blir stor om inte tillräcklig 

tid för en omställning ges. Ett sätt att underlätta övergången, utan 

att den fördröjs onödigt i tiden, är att tillåta att den sker under en övergångsperiod. 

Vid en avvägning av hur lång en sådan period bör vara bör 

hänsyn tas både till Postens verksamhet och Post- och telestyrelsens 

upphandling. Nämnden för offentlig upphandling (NOU) har i sitt 

remissvar framfört att om upphandlade avtal skall finnas i kraft med 

början den 1 juli 2008 bör upphandlingen rimligen förberedas ett halvår 

före detta datum. 

Regeringen bedömer att det är möjligt för Post- och telestyrelsen att 

genomföra eventuella upphandlingar med verkan från den 1 juli 2008, 

dvs. avtalen skall där så krävs kunna börja gälla från och med detta 

datum. Regeringen bedömer vidare att det är tillräckligt med en period 

om ytterligare sex månader, dvs. fram till 31 december 2008, för att 

Posten skall ha nödvändiga förutsättningar för att hinna avveckla den 

verksamhet som Svensk Kassaservice bedriver. En sådan avveckling 

måste ske i samverkan mellan Post- och telestyrelsen och Posten för att 

det skall gå att samordna upphandlingen med avvecklingen. Posten skall 

därför, om bolaget avser att påbörja en avveckling av verksamheten hos 

Svensk Kassaservice under perioden 1 juli–31 december 2008, senast 

den 1 oktober 2007 ge in en avvecklingsplan till Post- och telestyrelsen. 

9.3 Särskilda insatser för vissa grupper 

Regeringens bedömning: Post- och telestyrelsen bör ges i uppdrag 

att genomföra informations- och utbildningsinsatser för att hjälpa de 

personer som bedöms ha behov av kassatjänster till nya, enkla och 

kostnadseffektiva betaltjänster. 

Post- och telestyrelsens nuvarande uppdrag att upphandla post- och 

kassatjänster till personer med funktionshinder bör ändras till att avse 

posttjänster och grundläggande betaltjänster till personer med funktionshinder. 

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanser: En klar majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt 

förslaget om särskilda insatser för vissa grupper eller lämnat det utan 

erinran. Försäkringskassan säger sig gärna bistå Post- och telestyrelsen 

med informationsinsatsen. Socialstyrelsen finner det positivt med de 

föreslagna insatserna men ifrågasätter om de är tillräckliga. Post- och 

telestyrelsen anser när det gäller informationsinsatser att även Svensk 

Kassaservice är väl lämpat att informera kunderna. Konsumentverket 

pekar på att de föreslagna informations- och utbildningsinsatserna är alltför 

oprecist beskrivna. 

Svenska KommunalPensionärers Förbund (SKPF) 

anser att de föreslagna åtgärderna till stöd för vissa grupper är 

otillräckliga. Sveriges Pensionärers Riksförbund (SPRF) föreslår att 

insatserna borde pågå under en längre tidsperiod än vad som föreslagits.

Prop. 2006/07:55

30 

Skälen för regeringens bedömning 

Information och utbildning 

Som regeringen konstaterat i avsnitt 7 finns det några grupper i samhället 

som i större utsträckning än andra i dag använder sig av de manuella 

tjänster över disk som erbjuds av Svensk Kassaservice. Det rör sig t.ex. 

om de pensionärer som i dag är direkt hänvisade till Svensk Kassaservice 

för att få ut sin pension. Därutöver finns det de som p.g.a. hög ålder, 

sjukdom eller vana har svårt att ändra sitt beteende. Även invandrare 

använder Svensk Kassaservice i något större utsträckning än befolkningen 

i sin helhet. Personer med funktionshinder har i allmänhet inte 

något behov av specifika kassaservicetjänster som till omfattning och 

innehåll skiljer sig från den övriga befolkningens behov, men det finns 

undergrupper som kan ha särskilda behov av kassaservicetjänster. 

Personer med utvecklingsstörning som saknar personlig assistent eller 

hjälp av anhöriga och psykiskt sjuka tillhör de grupper som kan ha svårt 

att hantera alternativa tjänster. 

För att tillgodose behovet av enkla och kostnadseffektiva betaltjänster 

kan information och utbildning behövas vid övergången till nya tjänster. 

Regeringen anser att Post- och telestyrelsen bör ges i uppdrag att, i 

samband med omställningen, genomföra en informations- och 

utbildningsinsats. Myndigheten skall då inhämta synpunkter från andra 

berörda myndigheter, organisationer samt kommunernas konsumentvägledare 

för att hjälpa de personer som bedöms ha behov av kassatjänster 

till enklare och mer kostnadseffektiva betaltjänster. Informationsinsatserna 

bör dessutom ske i samverkan med bankerna och Svensk 

Kassaservice. 

För de personer som bedöms ha särskilda behov av kassatjänster, 

såsom äldre pensionärer och personer som nekas bankkonto, kan 

avvecklingen av Svensk Kassaservice innebära en stor omställning. Det 

handlar främst om de personer som använder Svensk Kassaservice som 

enda kanal för att betala räkningar och ta ut kontanter. Äldre pensionärer 

behöver inte i nämnvärd utsträckning påverkas negativt om de får 

tillräcklig information och stöd för att ta till sig alternativa tjänster som 

exempelvis brevgiro och enklare korttjänster. För majoriteten av dessa 

personer innebär sannolikt en avveckling av Svensk Kassaservice en 

möjlighet att inom en nära framtid via inträde i banksystemet beredas 

tillgång till nya, billigare och enklare tjänster och på så sätt leda till en 

förbättring. Även för kunder som väljer att besöka Svensk Kassaservice 

någon eller några gånger per år, men som vanligen använder andra sätt 

för att betala sina räkningar på, kan en avveckling av Svensk Kassaservice 

innebära fördelar. 

Informationsinsatser kopplade till avvecklingsperioden 

kan bidra till att dessa ”sällankunder” upptäcker nya tjänster 

och serviceställen när det gäller att ta ut pengar och betala räkningar. Det 

kan ta viss tid innan befolkningen ändrar beteende. Men Post- och 

telestyrelsen bedömer i sin rapport Tillgång till kassaservice, att när 

Postens skyldighet att svara för tillhandahållandet av kassaservice upphör 

så kommer befolkningen i ännu större utsträckning att använda för dem 

billigare alternativa betaltjänster.

Prop. 2006/07:55

31 

I sin rapport har Post- och telestyrelsen beräknat antalet personer som 

av Post- och kassaserviceutredningen bedömdes ha särskilda behov av 

kassaservice. Det rör sig framför allt om personer som av olika anledningar 

saknar bankrelation och personer som bor på orter utan bankalternativ. 

Post- och telestyrelsen konstaterar att gruppen sedan 2004 

minskat betydligt. Den kraftiga minskningen har främst skett i två 

grupper, nämligen asylsökande och pensionärer. Gruppen asylsökande, 

som behandlas närmare i avsnitt 7, uppgår i dag till fler än 15 000 

personer och har erhållit en kortlösning där kontantuttag av dagersättning 

numera kan göras i ICA:s butiker eller bankernas uttagsautomater. 

Utbetalningar till ålderspensionärer utan bankkonto 

Inom gruppen pensionärer finns inga generella behov av tillgång till 

Svensk Kassaservices tjänster, men på individnivå kan det av olika 

anledningar finnas ett större behov av personlig service i samband med 

utförandet av betaltjänsterna. Behovet återfinns främst i gruppen ”äldre 

pensionärer” som i större utsträckning än andra i dag använder sig av de 

manuella tjänster över disk som erbjuds av Svensk Kassaservice. Bland 

gruppen äldre pensionärer har emellertid antalet personer som erhåller 

pension via utbetalningskort minskat kraftigt sedan 2004. Ett antal äldre 

pensionärer får fortfarande, trots Försäkringskassans framgångsrika 

arbete med att styra över utbetalningar till kontoinsättningar i 

betalningsmottagarens bank, sin pension via utbetalningskort. 

Försäkringskassan beräknar att antalet minskar med ca 15 procent per år 

och vid utgången av 2008 beräknas det endast vara ca 24 000 personer 

som kommer att få sin pension via utbetalningskort. 

Post- och telestyrelsen upphandlar i dag utsträckt lantbrevbäring i form 

av post- och kassaservicetjänster till äldre och personer med funktionshinder 

i glesbygd, vars situation ofta kompliceras av långa avstånd till 

olika serviceinrättningar. Tjänsten innebär att lantbrevbäraren tillhandahåller 

kassatjänster i anslutning till bostaden. Från Post- och telestyrelsen 

har uppgift inhämtats att det för närvarande är 1 568 hushåll som erhåller 

denna service. Regeringen anser att Post- och telestyrelsen även fortsättningsvis 

bör ha i uppdrag att upphandla dessa tjänster och upphandlingen 

skall liksom tidigare avse posttjänster och det som i fortsättningen 

benämns grundläggande betaltjänster. 

Personer som nekas bankkonto med tilläggstjänster 

Vid sidan av de övriga grupperna som här beskrivits finns de personer 

som vill ha ett bankkonto, men av olika anledningar nekas ett sådant och 

av det skälet varken får tillgång till kort eller giro av olika slag. Det kan 

röra sig om personer som tidigare misskött sig på olika sätt genom att 

begå brott eller på annat sätt missbrukat tillgången till konton, kort eller 

dylikt. 

Bank- och finansieringsföretag, vilka tillhandahåller kontoformer som 

omfattas av den statliga insättningsgarantin enligt lagen (1995:1571) om 

insättningsgaranti, är skyldiga att ta emot insättningar på sådana konton 

från var och en. Undantag från skyldigheten får göras om det finns

Prop. 2006/07:55

32 

sakliga skäl för institutet att vägra någon att öppna ett inlåningskonto. 

När det gäller tilläggstjänster som är knutna till konton finns det ingen 

lagstadgad skyldighet för instituten att tillhandahålla sådana tjänster bara 

för att kontona omfattas av insättningsgarantin. Finansinspektionen 

rekommenderar dock att kontohavare bör ges möjlighet att koppla 

tilläggstjänster till ett inlåningskonto, om det inte finns skäl mot detta (se 

Finansinspektionens Allmänna råd om inlåningskonton och tillhörande 

banktjänster, FFFS 2001:8). Personer som nekas bankrelation bör ändå 

kunna välja att hantera sina ärenden manuellt på ett bankkontor. 

Att alla skall ha tillgång till betaltjänster kopplade till vissa inlåningskonton 

får anses utgöra ett led i att ge alla tillgång till enkla och effektiva 

betaltjänster. Som framgått vid de tidigare utredningar som gjorts har det 

varit fråga om ett fåtal personer som nekats bankkonto med tilläggstjänster. 

Den omständigheten att Svensk Kassaservices tjänster funnits att 

tillgå kan dock ha haft en viss betydelse i det sammanhanget. 

Enligt nuvarande banklagstiftning och övriga regler för den finansiella 

marknaden kan en bank om det föreligger saklig grund vägra att tillhandahålla 

konto m.m. Även om det inte finns någonting som tyder på 

att detta skulle vara ett problem ser regeringen att det ändå kan finnas 

risk för att vissa resurssvaga konsumentgrupper kan stängas ute från 

basala banktjänster. 

Syftet med Finansinspektionens allmänna råd är att verka för att 

bankerna har en tillfredställande hantering av inlåningskonton och tillhörande 

banktjänster. Redan i dag har Finansinspektionen tillsyn över att 

de allmänna råden efterlevs av instituten. Vidare sker via Konsumenternas 

Bank- och finansbyrå återrapportering till Finansinspektionen av 

eventuella missförhållanden. 

Utvecklingen av nya betaltjänster inom handeln kan rimligen innebära 

att personer som nekas bankkonto blir en grupp som får fördelar av 

utvecklingen av mer lättillgängliga och billigare tjänster utan krav på att 

kunden kopplas till ett bankkonto. Även fortsättningsvis kommer det att 

finnas en möjlighet för dem som nekas bankkonto med tilläggstjänster i 

form av exempelvis brevgiro och kontokort att göra in- och utbetalningar 

med kontanter över disk på bank. 

9.4 Behovet och utformningen av en ändamålsenlig 

bevakning 

Regeringens bedömning: Länsstyrelserna bör få i uppdrag att i samverkan 

med de organ som i respektive län ansvarar för det regionala 

utvecklingsarbetet bevaka att de grundläggande betaltjänsterna motsvarar 

samhällets behov. 

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanserna: Det klart övervägande antalet remissinstanser har 

tillstyrkt förslaget om länsstyrelsernas bevakningsuppdrag eller lämnat 

det utan erinran. 

Finansinspektionen, som är positiv till förslaget, pekar 

även på att Riksbanken som i dag skall främja ett säkert och effektivt 

betalningsväsende, bör ha ett uttalat ansvar att övervaka och rapportera

Prop. 2006/07:55

33 

brister i betalningssystemet på konsumentnivå. Konkurrensverket gör 

bedömningen att det borde vara den upphandlande myndigheten som har 

uppdraget att fortlöpande bevaka att de grundläggande betaltjänsterna 

motsvarar samhällets behov. Glesbygdsverket understryker att en del av 

bevakningsuppdraget bör vara att följa prisutvecklingen för betaltjänsterna. 

Sveriges kommuner och landsting anser inte att det föreslagna 

bevakningsuppdraget till länsstyrelserna tillräckligt väl tillgodoser de 

krav som bör ställas på ett heltäckande statligt ansvar. Svenska Bankföreningen 

framför i sitt yttrande att tydliga kriterier för länsstyrelsernas 

behovsbedömning krävs för att undvika en negativ påverkan på 

konkurrenssituationen. Vidare påpekar Bankföreningen att den årliga 

redovisningen av länsstyrelsernas bevakning måste vara öppen, och att 

detsamma skall gälla omfattningen och kostnaden för de statligt finansierade 

tjänsterna. 

Skälen för regeringens bedömning: Den finansiella verksamhet som 

ingår i de grundläggande betaltjänsterna står i allmänhet under tillsyn av 

Finansinspektionen. Bestämmelser om detta finns i dag framförallt i 

lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Vissa verksamheter 

som ingår i grundläggande betaltjänster, som hantering av dagskassor, 

kan dock ligga utanför Finansinspektionens tillsyn. Det kan t.ex. gälla 

värdetransporter. Den grundläggande kassaservicen som sådan har inte i 

något skede stått under Post- och telestyrelsens egentliga tillsyn. Post och 

telestyrelsen har dock ett uppdrag att bevaka att kassaservicen 

motsvarar samhällets behov. 

Enligt vad som föreslagits ovan skall den nuvarande grundläggande 

kassaservicen försvinna och lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

upphöra att gälla. I stället skall alla erbjudas grundläggande 

betaltjänster. Eftersom de grundläggande betaltjänsterna inte kommer att 

regleras i lag kan det inte bli aktuellt med någon tillsyn i egentlig 

bemärkelse. 

Däremot behövs liksom i dag en uppföljning av hur tjänsterna tillhandahålls 

allmänheten. Som framgått ovan bör Post- och telestyrelsen få 

till uppgift att upphandla de grundläggande betaltjänsterna i vissa delar 

av landet. Givetvis innebär en sådan uppgift även att myndigheten måste 

följa upp att tjänsterna tillhandahålls och hur det sker. Myndigheten 

måste göra detta av två skäl. Dels måste myndigheten bevaka att de 

parter som myndigheten ingått avtal med uppfyller sina åtaganden, dels 

måste myndigheten inför kommande upphandlingar ha en tillräcklig 

insyn i förhållandena på marknaderna för sådana tjänster för att kunna 

bedöma var ett framtida upphandlingsbehov föreligger. Det skulle kunna 

anses att en sådan uppföljning vore tillräcklig för att bevaka samhällets 

behov av grundläggande betaltjänster. 

Regeringen bedömer dock att en från den upphandlande myndigheten 

fristående organisation bör tilldelas uppgiften att fortlöpande bevaka 

samhällets behov av grundläggande betaltjänster. Bevakningen bör 

inriktas på om det politiska målet för grundläggande betaltjänster som 

föreslagits i avsnitt 8 uppfylls. Tillgången till och behovet av tjänsterna 

skall därvid relateras till de statsfinansiella kostnader som upphandlingen 

resulterar i. En årlig avstämning kan fokusera på denna nyttoaspekt. 

Efter att ha övervägt olika myndigheter utifrån deras ansvarsområden 

gör regeringen bedömningen att länsstyrelserna ligger närmast till hands

Prop. 2006/07:55

34 

för uppgiften. Länsstyrelserna bör därför få i uppdrag att i samverkan 

med de organ som i respektive län ansvarar för det regionala utvecklingsarbetet 

bevaka att de grundläggande betaltjänsterna motsvarar 

samhällets behov. Dessutom kommer Länsstyrelsen i Dalarnas län att få 

ett samordningsansvar med rapporteringsskyldighet till regeringen. I 

detta arbete kan det också finnas behov av kontakter med de regionala 

självstyrelseorganen respektive samverkansorganen i de län där sådana 

finns. 

Länsstyrelserna, förutom i Skåne, Västra Götalands, Kalmar och 

Gotlands län, har i dag bland annat uppgifter i fråga om regional utveckling 

som innefattar olika åtgärder för att stödja kommersiell service och 

nå målen för den regionala utvecklingspolitiken. Bevakningen av hur de 

grundläggande betaltjänsterna motsvarar samhällets behov kommer att 

omfattas av länsstyrelsernas ansvar för kommersiell service. De länsstyrelser 

som inte har ansvar för kommersiell service får fullgöra bevakningsuppdraget 

i samverkan med de organ som i respektive län ansvarar 

för det regionala utvecklingsarbetet. I det bevakningsuppdrag som länsstyrelserna 

får och som finns beskrivet ovan bör det särskilt anges att 

länsstyrelserna skall rapportera i vilken utsträckning det förekommit att 

möjligheter att utföra grundläggande betaltjänster har försvunnit som kan 

innebära att staten bör gå in för att säkra tillgången till dessa tjänster. I 

bevakningen av hur de aktuella tjänsterna motsvarar samhällets behov 

ingår också att bedöma tillgängligheten till tjänsterna ur äldres och funktionshindrades 

perspektiv. 

Länsstyrelsernas rapportering bör ske efter samråd med Post- och telestyrelsen, 

Finansinspektionen och med t.ex. pensionärsorganisationer. 

Länsstyrelsen i Dalarnas län skall samordna arbetet och också vara den 

som på basis av respektive länsstyrelses underlag och bedömning av hur 

väl de politiska målen har uppfyllts, årligen redovisar till regeringen i en 

gemensam rapport. 

10 Konsekvenser av förslagen 

10.1 Statsfinansiella konsekvenser 

Posten AB (publ) 

Förslagen och bedömningarna i denna proposition innebär en långsiktigt 

hållbar lösning för att tillgodose samhällets behov av grundläggande 

betaltjänster. Post- och kassaserviceutredningen (Samhällets behov av 

betaltjänster, SOU 2004:52) gjorde bedömningen att det är statsfinansiellt 

och samhällsekonomiskt ohållbart att bevara nuvarande 

struktur. Den årliga ersättning om 400 miljoner kronor som Posten får 

från staten har under flera år inte täckt bolagets kostnader för åtagandet 

om en rikstäckande kassaservice. Det nuvarande systemet har därför 

medfört stora årliga underskott i verksamheten hos Svensk Kassaservice. 

De förbättrade resultat som bolaget uppvisat för 2004 och 2005 är en 

effekt av vissa temporära åtgärder med neddragningar av bl.a. antalet 

kontor och serviceställen.

Prop. 2006/07:55

35 

Förslagen och bedömningarna i denna proposition enligt vilket Postens 

åtagande upphör, innebär en långsiktig reducering av statens samlade 

kostnader. För 2008 innebär förslaget dock kortsiktigt ökade kostnader 

för Posten då Svensk Kassaservice avvecklas. Verksamhetens negativa 

resultat har sedan tidigare varit kända för Posten, varför avsättningar 

gjorts med omkring 1,5 miljarder kronor för framtida verksamhetsförluster 

och omstruktureringskostnader. Dessa avsättningar kan 

användas för att täcka de kostnader som uppstår under avvecklingsperioden. 

Regeringen avser att noga följa avvecklingen och de kostnader 

som denna leder till för bolaget. 

Enligt förslaget fortsätter Posten att under 2007 och 2008 bedriva 

verksamheten enligt nuvarande uppdrag genom Svensk Kassaservice. 

Under denna period erhåller därför Posten liksom tidigare en ersättning 

för åtagandet om en rikstäckande kassaservice. Ersättningens storlek 

kommer under 2008 att påverkas av om Posten väljer att påbörja en 

avveckling av Svensk Kassaservice. Eftersom Postens åtagande upphör 

den 31 december 2008 kommer någon ersättning till Posten inte att utgå 

från och med 2009. 

Kostnaden för de upphandlade betaltjänsterna 

Bedömningen i propositionen innebär att de upphandlade tjänsterna i sin 

helhet skall finnas tillgängliga från och med den 1 januari 2009. Andra 

halvåret 2008 blir därmed en övergångsperiod i enlighet med vad som 

beskrivs i avsnitt 9.2. Post- och kassaserviceutredningen har beräknat den 

årliga kostnaden för de upphandlade tjänsterna till mellan 200 och 300 

miljoner kronor. Med hänsyn till att nya lösningar vuxit fram sedan Post och 

kassaserviceutredningen lämnade sitt betänkande anses behovet av 

upphandling i dag inte lika stort som tidigare. Kostnaden beräknas därför 

kunna bli lägre och finansieras inom ramen för de medel som hittills 

avsatts för ersättning till Posten för tillhandahållandet av en grundläggande 

kassaservice. 

Post- och telestyrelsen 

I propositionen redovisas att Post- och telestyrelsens uppgift att genomföra 

och följa upp upphandlingar kommer att innebära ökade förvaltningskostnader 

för myndigheten. Denna kostnad har beräknats till två 

miljoner kronor per år från och med 2008. Post- och telestyrelsen 

kommer även ges i uppdrag att genomföra en informations- och utbildningsinsats 

och myndigheten bör för 2008 få särskilda medel för att täcka 

en uppskattad kostnad på 8 miljoner kronor. Även denna kostnad kan 

finansieras inom ramen för de medel som hittills avsatts för ersättning till 

Posten för tillhandahållandet av en grundläggande kassaservice. För 2007 

hanteras Post- och telestyrelsens kostnader inom befintliga ramar. 

Länsstyrelserna 

Bedömningen innebär ökade kostnader för länsstyrelserna, särskilt för 

den länsstyrelse som skall vara samordnande för bevakningsuppdraget

Prop. 2006/07:55

36 

och ansvara för återrapportering till regeringen. Kostnaderna beräknas till 

2 miljoner kronor och kan från och med 2009 finansieras inom ramen för 

de medel som hittills avsatts för ersättning till Posten för tillhandahållandet 

av en grundläggande kassaservice. 

Övriga berörda myndigheter 

Eventuella ökade kostnader som kan uppstå för övriga myndigheter som 

berörs av regeringens bedömningar i denna proposition anses kunna 

hanteras inom ramen för de ordinarie förvaltningsmedel som respektive 

myndighet disponerar. 

Anslaget 37:3 Ersättning till Posten AB (publ) för grundläggande kassaservice 

under utgiftsområde 22 Kommunikationer. 

I budgetpropositionen för 2007 beräknas anslagsnivån till 400 miljoner 

kronor för 2008. Sammantaget visar genomgången ovan av de 

ekonomiska konsekvenserna av förslaget att samtliga kostnader som är 

förknippade med det nya systemet kan finansieras inom ramen för de 

medel som beräknats på anslaget. För 2008 kommer ingen besparing att 

uppstå medan kostnaderna för 2009, när Svensk Kassaservice har 

avvecklats, beräknas minska. I budgetpropositionen för 2008 avser 

regeringen att återkomma med förslag om delvis ändrat ändamål för 

anslaget, ny nivå på anslaget samt omfördelningar till de berörda 

myndigheternas förvaltningsanslag. 

10.2 Konsekvenser för små företags arbetsförutsättningar 

Genomförandet av regeringens bedömningar kommer att innebära en viss 

omställning för småföretagare på orter med tillgång till kommersiella 

alternativ. Småföretagarnas behov av grundläggande betaltjänster är mer 

geografiskt betingat än kopplat till dem som grupp, visar gjorda undersökningar. 

Hanteringen av dagskassor, med önskemål om daglig 

inlämning, är en viktig del i infrastrukturen runt företagandet men kan 

endast hanteras via bankkontor, servicebox eller värdetransport. De 

tjänster som småföretagare främst nyttjar hos Svensk Kassaservice är 

inlösen av utbetalningskort och betalning av räkningar, medan det endast 

är 3 procent av småföretagarna som lämnar sina dagskassor till Svensk 

Kassaservice. För närvarande finns det, förutom bankerna, i huvudsak 

kontantdetaljister i Sverige som hanterar dagskassor, nämligen Securitas 

Systems AB, G4S samt Svensk Kassaservice. Högre priser och längre 

avstånd har medfört att fristående företag i glesbygd själva lämnar in sina 

dagskassor på ett bank- eller Svensk Kassaservicekontor. Som Post- och 

telestyrelsen har redovisat i sin rapport förekommer det att företag som 

befinner sig långt från närmaste bankkontor, Svensk Kassaservicekontor 

eller deponeringsställe lämnar in dagskassorna så sällan som en gång i 

veckan eller var fjortonde dag. 

Regeringen kommer genom länsstyrelsernas årliga rapportering att 

kunna följa hur väl småföretagarnas behov av t.ex. dagskassehantering

Prop. 2006/07:55

37 

tillgodoses efter det att upphandlingen genomförts. Genom att även Post och 

telestyrelsen får del av denna information, utöver den fortlöpande 

bevakning som myndigheten själv gör, bedömer regeringen att eventuella 

missförhållanden på någon ort kommer att kunna åtgärdas. 

10.3 Konsekvenser för sysselsättningen 

Till följd av minskad efterfrågan och lägre intäkter har Posten 

kontinuerligt bedrivit arbete med omstrukturering av servicenätet. I syfte 

att anpassa strukturen till behovet beslutade Svensk Kassaservice i april 

2003 att genomföra kraftiga nedskärningar i antalet kontor. Neddragningarna 

har främst skett i större orter som har bank som alternativ till 

Svensk Kassaservice. Av de 505 serviceställen som servicenätet 

omfattade i december 2006 bedrevs 374 i egen regi. Till det fasta nätet av 

serviceställen tillkommer ca 2 550 lantbrevbärarlinjer som betjänar 

ungefär 750 000 hushåll. Vid samtliga serviceställen som drivs i egen 

regi är det personal från Svensk Kassaservice som bemannar kassorna. 

Till följd av neddragningarna av serviceställen har antalet anställda 

minskat och medeltalet anställda uppgick i december 2006 till 

1 050. Av dessa är en övervägande majoritet kvinnor över 55 år, varav 

många även är över 60 år. 

När det gäller Svensk Kassaservices personal har de under lång tid levt 

i ovisshet och väntat på besked om verksamhetens framtid. Vidare har 

kritiken till följd av nedlagda serviceställen ofta riktats mot personalen, 

som på grund av den osäkra situationen inte alltid kunnat bemöta denna 

kritik. Neddragningarna inom Svensk Kassaservice har i många fall lett 

till att personal fått arbeta ensamma på ett serviceställe, vilket är 

otillfredsställande ur säkerhetssynpunkt. 

För att kunna erbjuda de anställda vid Svensk Kassaservice skäliga 

avvecklingsvillkor har Posten under flera år gjort omfattande 

avsättningar för avvecklingskostnader och de anställda kommer att 

erbjudas de avgångslösningar som gäller i Svensk Kassaservice. Förutom 

pensionslösningar har Posten ett omställningsprogram som innebär att de 

anställda uppbär lön under ett antal månader samtidigt med andra 

stödinsatser. Utfallet av omställningsprogrammet visar per den 

30 september 2006 att 84 procent av de 3 618 medarbetare som deltagit i 

programmet funnit en lösning. 

Regeringen kommer att följa hur den nya strukturen med upphandling 

av grundläggande betaltjänster möjliggör ett utökat tjänsteutbud med 

betaltjänster hos en livsmedelshandlare eller bensinstation och hur detta 

kan komma att öka deras kundunderlag och eventuellt innebära nya 

arbetstillfällen. 

10.4 Konsekvenser för den regionala utvecklingen 

Om regeringen skulle avstå från att vidta de åtgärder som framgår ovan 

skulle den fortsatta utvecklingen sannolikt innebära att Svensk Kassaservice 

ändå på sikt skulle minska antalet serviceställen till följd av 

rationaliseringar. 

Analyser som gjorts av Institutet för Framtidsstudier,

Prop. 2006/07:55

38 

som redovisas av Post- och kassaserviceutredningen, visar bl.a. att det 

sker en fortsatt koncentration av Sveriges befolkning till storstadsregionerna. 

Undantag finns med inflyttningsöverskott av barnfamiljer till 

viss tätortsnära landsbygd som därigenom uppvisar en befolkningsökning. 

På orter med vikande efterfrågan har Posten i olika omgångar 

strukturerat om sitt servicenät och successivt minskat antalet fasta 

servicepunkter för kassaservice. Svensk Kassaservice har definierat att 

tillräckligt kundunderlag anses saknas om ett serviceställe har 30 kundbesök 

eller färre per dag. Fasta serviceställen ersätts då med lantbrevbäring, 

postväska eller service hos partner. Permanenta förändringar har 

krävt dispens från bolagets centrala ledning. När dagligvarubutiker läggs 

ner innebär det ofta även försämring för annan service då butikerna ofta 

agerat ombud för spel, apotek, post m.m. 

Om inga av ovanstående åtgärder vidtas kommer den fortsatta utvecklingen 

sannolikt innebära att servicen, i form av t.ex. minskade öppettider, 

vid Svensk Kassaservice ytterligare försämras. 

Behovsanalyser visar dock att behovet av Svensk Kassaservice är 

mycket begränsat och att den föreslagna modellen med upphandling av 

grundläggande betaltjänster är avsedd att täcka det behov som marknaden 

inte tillgodoser. Övergången från en grundläggande kassaservice 

till den nu föreslagna modellen med av staten garanterade grundläggande 

betaltjänster säkerställer att behovet av dessa tjänster tillgodoses ur ett 

regionalt perspektiv genom att de upphandlas där det bedöms 

nödvändigt.

Prop. 2006/07:55 

Bilaga 1 

39 

Promemorians lagförslag 

Förslag till lag om upphävande av lagen (2001:1276) om 

grundläggande kassaservice 

Härigenom föreskrivs att lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice 

skall upphöra att gälla vid utgången av år 2008. 

U 

1. Det statligt ägda bolag som skall tillhandahålla kassaservice enligt 

lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice får börja avveckla 

denna verksamhet tidigast från och med den 1 juli 2008. 

2. Om bolaget avser att påbörja en avveckling av verksamheten innan 

lagen upphör att gälla, skall bolaget senast den 1 oktober 2007 ge in en 

avvecklingsplan till Post- och telestyrelsen.

Prop. 2006/07:55 

Bilaga 2 

40 

Sammanfattning av promemorian Statens ansvar för 

vissa betaltjänster (N2007/1398/ITFoU) 

Samhällets behov av manuella betaltjänster, liksom frågan om statens 

ansvar för tillhandahållandet av dessa tjänster har utretts i flera sammanhang 

under senare år. Förslagen i denna promemoria bygger till stor del 

på tidigare utredningar och når samma slutsats, nämligen att fokus måste 

flyttas mot nya lösningar som bättre svarar mot samhällets behov. Det 

finns därför inte längre skäl att tillhandahålla kassaservicetjänster genom 

ett statligt ägt bolag och åliggandet för Posten AB (publ) (Posten) att 

tillhandahålla grundläggande kassaservice bör därför upphöra. 

I första hand bör marknaden tillhandahålla dessa tjänster och staten 

övervaka att så sker. Statens ansvar bör endast omfatta de orter och den 

landsbygd där behovet av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses av 

marknaden. 

Med grundläggande betaltjänster avses betalningsförmedling, uttag av 

kontanter samt hantering av dagskassor för näringsidkare och ideella 

föreningar. 

Det föreslås ett politiskt mål för de grundläggande betaltjänsterna. 

Målet skall vara: Alla i samhället skall ha tillgång till grundläggande 

betaltjänster till rimliga priser. 

De minskade behoven av manuella betaltjänster beror inte minst på att 

allt fler fått tillgång till Internet och att de tjänster som erbjuds via Internet 

utvecklats. Sett i ljuset av den snabba utvecklingen på marknaden för 

betalningar och kontanthantering som skett under senare år kan man 

hävda att fokus hittills legat på att säkra gamla och relativt sett mer kostsamma 

manuella lösningar. Statens kostnad för tillhandahållandet av 

dessa lösningar är hög. Mot bakgrund av utvecklingen på IT-området, i 

kombination med förändrade betaltjänstvanor, måste fokus flyttas mot 

nya lösningar. Den övergripande ambitionen måste vara att främja andra 

betalningsformer än kontanthantering och att öka kortanvändningen. En 

av fördelarna med en sådan utveckling är bl.a. den minskade risken för 

rån. Att betala räkningar via brevgiro eller Internet löser problemet för 

många, men vissa grupper kommer dock alltid att ha behov av manuella 

tjänster. 

Om man väljer att gå in med statliga åtgärder, exempelvis i form av 

upphandling, endast i vissa områden är det också lättare att anpassa 

statens stöd efter det faktiska behovet över tiden. Samtidigt utnyttjas hela 

samhällets infrastruktur för att ta till vara det mest kostnadseffektiva 

utförandet. 

Även ur ett konsumentperspektiv finns det fördelar med det 

valda alternativet eftersom det med en sådan lösning finns en utvecklingspotential 

jämfört med dagens servicenivå. 

Möjligheterna att använda sig av andra aktörer än Posten för att kunna 

erbjuda en bättre service till allmänheten till lägre kostnad för staten bör 

tas till vara. Genom att andra aktörer som använder en infrastruktur för 

andra ändamål ges tillfälle att också tillhandahålla grundläggande betaltjänster, 

kan en bättre anpassning ske till de fallande transaktionsvolymerna 

för manuella betaltjänster.

Prop. 2006/07:55 

Bilaga 2 

41 

Tillhandahållandet får således i fortsättningen säkerställas genom att 

regeringen noga följer utvecklingen på betaltjänstmarknaden och vidtar 

nödvändiga åtgärder, exempelvis upphandling, om brister i tillhandahållandet 

uppstår. Ett uppdrag bör ges till Post- och telestyrelsen enligt 

vilket upphandling av grundläggande betaltjänster får ske på de orter och 

den landsbygd där behovet av tjänsterna inte kommer att tillgodoses av 

marknaden. 

Även om staten har det yttersta ansvaret för att det finns tillgång till 

grundläggande betaltjänster för alla, bör det erinras om att det finns en 

risk med ett sådant system. Om marknadens aktörer vet att staten täcker 

samhällets behov där de själva inte anser att det är tillräckligt lönsamt, 

finns det en risk att marknaden koncentrerar sig på de lönsamma delarna 

och låter staten ta hand om de mindre lönsamma. Därför måste den 

upphandlande enheten i varje enskilt fall göra en bedömning av om det 

finns behov av betaltjänster, och i så fall vilka, som staten bör svara för. 

Vid den avvägningen bör det också kunna vägas in om t.ex. tjänsteutbudet 

har ökat i en annan närbelägen ort. Det måste dock alltid och i 

varje enskilt fall ske en noggrann avvägning mellan de ibland motstående 

intressena, dvs. statens kostnader för att upphandla grundläggande betaltjänster 

och det övergripande målet om att människor och företag i alla 

delar av landet skall ha tillgång till såväl kommersiell som offentlig 

service i tillräcklig omfattning. I dessa fall bör länsstyrelser, regionala 

självstyrelseorgan eller samverkansorgan samt även de kommuner som 

har tecknat lokala utvecklingsavtal kunna ge den upphandlande myndigheten 

vägledning. Bedömningar av sådana behov bör länsstyrelserna 

särskilt redovisa i den rapport som de i avsnitt 9.4 föreslås få i uppdrag 

att ge in till regeringen varje år. 

För att få ett så bra och fullständigt beslutsunderlag som möjligt skall 

den som har uppdraget att genomföra upphandlingen ta tillvara den 

kunskap som finns om lokala förhållanden genom dialog med lokala 

organ. Myndigheten måste därför inför upphandlingen inhämta 

synpunkter från de berörda organen. Som exempel kan nämnas länsstyrelser, 

regionala självstyrelseorgan eller samverkansorgan samt även 

de kommuner som har tecknat lokala utvecklingsavtal, för att bedöma 

den lokala servicen och servicebehovet. 

Länsstyrelserna bör ha till uppgift att bevaka att de grundläggande 

betaltjänsterna motsvarar samhällets behov. 

För att underlätta övergången från nuvarande ordning till andra 

alternativ för de grupper som i dag bedöms ha störst behov och 

utnyttjande av Svensk Kassaservice, t.ex. pensionärer, föreslås olika 

insatser. Bland annat bör Post- och telestyrelsen få i uppdrag att genomföra 

informations- och utbildningsinsatser för att hjälpa dessa grupper till 

nya, enkla och kostnadseffektiva betaltjänster. 

I promemorian föreslås också att lagen (2001:1276) om grundläggande 

kassaservice skall upphävas per den 31 december 2008.

Prop. 2006/07:55 

Bilaga 3 

42 

Förteckning över de instanser som fått promemorian 

Statens ansvar för vissa betaltjänster på remiss 

Sveriges Riksbank, Svea Hovrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Domstolsverket, 

Rikspolisstyrelsen, Migrationsverket, Krisberedskapsmyndigheten, 

Försäkringskassan, Socialstyrelsen, Handikappombudsmannen, 

Myndigheten för handikappolitisk samordning, Riksgälden, 

Finansinspektionen, Ekonomistyrningsverket, Skatteverket, Statskontoret, 

Nämnden för offentlig upphandling, Länsstyrelsen i Västerbottens 

län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Dalarnas 

län, Västra Götalandsregionen, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen 

i Uppsala län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Post- och telestyrelsen, 

Konkurrensverket, Glesbygdsverket, Verket för näringslivsutveckling, 

Konsumentverket, Göteborgs stad, Stockholms stad, Vansbro 

kommun, Vetlanda kommun, Vilhelmina kommun, Handikappförbundens 

samarbetsorgan, Synskadades Riksförbund, PRO Pensionärernas 

Riksorganisation, Sveriges Pensionärsförbund, Svenska 

KommunalPensionärers Förbund, Sveriges Pensionärers Riksförbund 

SPRF, Sveriges kommuner och landsting, Svensk Kassaservice AB, 

Axfood AB, Posten AB, AB Svenska Spel, Svensk handel, Svenskt 

Näringsliv, Företagarna, Lantbrukarnas Riksförbund, Svensk Bensinhandel, 

Näringslivets Regelnämnd, Sveriges Konsumenter i samverkan, 

Sveriges Konsumenter, Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva, Facket 

för Service och Kommunikation SEKO, Fackförbundet ST, Facket för 

service och Kommunikation – Posten, Sveriges Akademikers Centralorganisation 

– Posten, Handelsanställdas Förbund, Samarbetsorgan för 

etniska organisationer i Sverige, Föreningen Landsbygdshandelns 

Främjande, FAR SRS, Svenska Bankföreningen, GE Money Bank AB, 

ICA Banken AB, Länsförsäkringar Bank, Nordea AB, Skandinaviska 

Enskilda Banken AB, Svenska Handelsbanken AB, Swedbank AB, 

Konsumenternas Bank- och finansbyrå, Fristående Sparbankers Riksförbund, 

G4S, Kuponginlösen AB, Securitas AB, Statoil AB, OK/Q8 

AB, ICA-handlarnas Förbund, Kooperativa Förbundet, Livsmedelshandlareförbundet 

SSLF, Dagligvaruleverantörernas förbund Svensk 

Servicehandel Fast Food, AB Trav och Galopp, och SmåKom. 

Yttrande har dessutom avgetts av: Jönköpings kommun.

Prop. 2006/07:55

43 

Näringsdepartementet 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2007. 

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Littorin,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. 

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. 

Regeringen beslutar proposition 2006/07:55 Statens ansvar för vissa 

betaltjänster.