Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ett nytt åtgärdssystem i form av

arbetsmarknadsutbildning med arbetsplatsförlagd

praktik -- benämnd ungdomspraktik -- för att bekämpa

arbetslösheten bland ungdomar under 25 år. Systemet skall

vara enkelt och enhetligt och omfatta hela

arbetsmarknaden. Syftet är att ungdomarna skall få viktig

yrkespraktik och arbetslivserfarenhet som ökar deras

möjligheter att konkurrera om arbete på den reguljära

arbetsmarknaden.

Arbetsförmedling med jobbsökaraktiviteter skall

erbjudas alla arbetssökande ungdomar innan de kan anvisas

ungdomspraktik. Utbildningsbidrag enligt förordningen

(1987:406) om arbetsmarknadsutbildning lämnas efter viss

tids arbetslöshet vid deltagande i sådana aktiviteter.

Jobbsökaraktiviteterna skall syfta till att i första hand finna

ett arbete för den unga på den reguljära arbetsmarknaden

eller en lämplig utbildning. När något annat alternativ inte

finns skall arbetsförmedlingen erbjuda ungdomarna att

delta i ungdomspraktik på heltid. Ungdomarna skall själva

aktivt delta i arbetet med att ta fram sådana praktikplatser.

Ungdomspraktiken skall kunna fullgöras under en tid av

sex månader. Tiden kan förlängas med ytterligare högst sex

månader om det finns särskilda skäl. Anvisningstiden för

handikappade ungdomar skall kunna förlängas med sex

månader åt gången till dess de fyller 25 år. Under

deltagande i ungdomspraktik och inom ramen för denna

skall ungdomarna fortlöpande delta i jobbsökar-,

väglednings- och yrkesvalsaktiviteter mellan fyra och åtta

timmar per vecka. Arbetsgivaren förser i övrigt den unga

med handledning m.m. och lämpliga praktiska uppgifter.

Utbildningsbidrag skall utgå till dem som deltar i

ungdomspraktik. För ungdomar som inte fyllt 20 år bör

bidraget vara 239 kr. per dag och för 20--24-åringarna 338

kr. per dag.

Särskilda regler föreslås gälla för ungdomar som har rätt

till ersättning från arbetslöshetskassa liksom för vissa

handikappade ungdomar som under längre tid genomgår

ungdomspraktik.

Systemet med särskilda inskolningsplatser föreslås

upphävas. Vidare föreslås att personer yngre än 25 år inte

skall kunna anvisas beredskapsarbete.

Det föreslagna systemet med ungdomspraktik avses

bedrivas som en försöksverksamhet under tiden den 1 juli

1992 -- den 30 juni 1993.

Lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos

offentliga arbetsgivare föreslås upphöra att gälla vid

utgången av juni 1992. Upphävandet av den lagen

föranleder konsekvensändringar i annan lagstiftning, bl.a. i

lagen (1982:80) om anställningsskydd.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om upphävande av lagen (1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare

Härigenom föreskrivs att lagen (1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare skall upphöra

att gälla vid utgången av juni 1992. Anställningar på

särskilda inskolningsplatser upphör utan uppsägningstid

den 30 juni 1992. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i

fråga om överklagande av beslut om återkallelse av anvisad

plats som har meddelats före den 1 juli 1992.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:80) om

anställningsskydd

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1982:80) om

anställningsskydd skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

Denna lag gäller arbetstagare i allmän eller enskild

tjänst.

Från lagens tillämpning undantas dock

1. arbetstagare som med hänsyn till arbetsuppgifter och

anställningsvillkor får anses ha företagsledande eller

därmed jämförlig ställning,

2. arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj,

3. arbetstagare som är anställda för arbete i

arbetsgivarens hushåll,

4. arbetstagare som har 4. arbetstagare som har

anvisats beredskapsarbete, anvisats beredskapsarbete

skyddat arbete eller arbete eller skyddat arbete.

på en särskild

inskolningsplats.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig

anställning

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 6 § lagen (1976:600) om

offentlig anställning1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

6 §

Lagen gäller inte Lagen gäller inte

arbetstagare som har anvisats arbetstagare som har anvisats

beredskapsarbete, arbete på beredskapsarbete eller

skyddat

en särskild arbete.

inskolningsplats eller skyddat

arbete.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring

Härigenom föreskrivs att 48 § lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 48 §

Arbetslöshetskassans styrelse får från medlemskap i

kassan utesluta den som

1. inte uppfyller och inte heller under de senaste sex

månaderna uppfyllt bestämmelse i kassans stadgar om

arbete inom visst verksamhetsområde, eller

2. medvetet eller av grov vårdslöshet har lämnat oriktig

eller vilseledande uppgift angående förhållande av

betydelse för hans rätt till medlemskap eller ersättning.

Vad som sägs i första

stycket 1 får inte

tillämpas i fråga om

försäkrad som innehar

anställning enligt lagen

(1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos

offentliga arbetsgivare.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om

allmän försäkring1,

dels att i 17 kap. 1 § och 20 kap. 9 a §2 orden

''''''''erkänd arbetslöshetskassa'''''''' skall bytas ut mot

''''''''arbetslöshetskassa'''''''',

dels att 20 kap. 2 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 kap.

2 §3

Vid tillämpningen av bestämmelserna i 11 kap. 6 a § om

försäkrad, som vårdar barn, skall med barn som där sägs

likställas fosterbarn.

Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna

i 9 kap. 4 § och 11 kap. 6 a § likställas den, med vilken

förälder är eller varit gift eller har eller har haft barn, om de

stadigvarande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna

i 9 kap. 4 § likställas den som med socialnämndens tillstånd

har tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte

att adoptera det.

Har någon med socialnämndens medgivande tagit emot

ett utländskt barn i sitt hem här i landet för vård och fostran

i adoptionssyfte, skall vid tillämpning av bestämmelserna i

8 och 14 kap. om rätt till barnpension barnet anses som barn

till denne. I sådana fall anses barnet bosatt i Sverige, om den

blivande adoptivföräldern var bosatt här i landet vid den

tidpunkt då han avled.

Enligt 2 § andra stycket lagen (1983:850) om undantag

från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.

skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som

inkomst av annat förvärvsarbete vid tillämpning av denna

lags bestämmelser om sjukpenninggrundande inkomst och

pensionsgrundande inkomst. Vid tillämpning av sistnämnda

bestämmelser gäller vidare vad som i 22 c § lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare sägs om

iakttagande av förhandsbesked.

Att ersättning enligt 16

§ lagen (1989:425) om

särskilda

inskolningsplatser hos

offentliga arbetsgivare är

att betrakta som inkomst av

anställning vid

tillämpning av

bestämmelserna om

sjukpenninggrundande inkomst

och pensionsgrundande inkomst

framgår av 22 §

nämnda lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1153) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 12 av anvisningarna till

32 § kommunalskattelagen (1928:370) i punktens lydelse

enligt lagen (1991:1153) om ändring i nämnda lag samt

ikraftträdande -- och övergångsbestämmelserna till lagen

(1991:1153) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 32 §

12. Sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring och sjukpenning enligt

lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring, lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd och lagen (1977:267) om

krigsskadeersättning till sjömän utgör skattepliktig intäkt av

tjänst om förmånen grundas på förvärvsinkomst, som

hänför sig till tjänst. Till intäkt av tjänst hänföres under

nämnda förutsättning också ersättning enligt lagen

(1989:225) om ersättning till smittbärare samt annan lag

eller författning, som utgått annorledes än på grund av

försäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller

olycksfall i arbete eller på grund av militärtjänstgöring.

Föräldrapenningförmåner och vårdbidrag enligt lagen

om allmän försäkring, ersättning enligt lagen (1988:1465)

om ersättning och ledighet för närståendevård samt

ersättning som en allmän försäkringskassa utger enligt 20 §

lagen (1991:1047) om sjuklön utgör skattepliktig intäkt av

tjänst, dock ej sådan del av vårdbidrag som utgör ersättning

för merkostnader.

Korttidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag och

utbildningsarvode enligt studiestödslagen (1973:349),

utbildningsbidrag för doktorander, timersättning vid

kommunal vuxenutbildning (komvux), vid vuxenutbildning

för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och vid

svenskundervisning för invandrare (sfi) räknas som

skattepliktig intäkt av tjänst.

Dagpenning från erkänd Dagpenning från

arbetslöshetskassa, kontant arbetslöshetskassa, kontant

arbetsmarknadsstöd, arbetsmarknadsstöd,

statsbidrag motsvarande statsbidrag motsvarande

dagpenning från erkänd dagpenning från

arbetslöshetskassa eller arbetslöshetskassa eller

kontant arbetsmarknadsstöd kontant arbetsmarknadsstöd

som lämnas till som lämnas till

arbetslös som startar egen arbetslös som startar egen

rörelse samt ersättning rörelse räknas som

enligt 16 § lagen skattepliktig intäkt av

(1989:425) om särskilda tjänst.

inskolningsplatser hos

offentliga arbetsgivare

räknas som skattepliktig

intäkt av tjänst.

 Dagpenning vid utbildning och

tjänstgöring inom

totalförsvaret räknas som skattepliktig intäkt av tjänst.

Detsamma gäller dagpenning och stimulansbidrag, vilka

enligt av regeringen eller av statlig myndighet meddelade

bestämmelser utgå till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning samt med dem i fråga om sådana

bidrag likställda.

Denna lag träder i kraft 1. Denna lag träder i kraft

den 1 juli 1992 och den 1 juli 1992 och

tillämpas första tillämpas första

gången vid 1993 års gången vid 1993 års

taxering. taxering.

 2. Äldre föreskrifter i

 fjärde stycket gäller

 fortfarande i fråga om

 ersättning som betalas ut

 efter ikraftträdandet.

7 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1981:691) om

socialavgifter1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

2 §2

Avgifterna skall betalas av arbetsgivare samt av den som

är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

och har inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap.

2 eller 2 a § eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tillämpning av denna lag skall, även om ett

anställningsförhållande inte föreligger, den som har utgett

sådan ersättning som enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 §

andra stycket eller 11 kap. 2 § första stycket m), andra

stycket och femte stycket lagen om allmän försäkring är att

hänföra till inkomst av anställning anses som arbetsgivare.

Vid tillämpning av denna lag gäller vidare vad som i 22 c §

lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare sägs om iakttagande av förhandsbesked.

Bestämmelser om betalning av avgifter vid vissa

uppdrag finns i lagen (1983:850) om undantag från vissa

bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.

Bestämmelser om betalning

av arbetsgivaravgifter finns

också i 23 § lagen

(1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos

offentliga arbetsgivare.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 13 § lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

13 §1

Kontrolluppgifter om sjukpenning, föräldrapenning,

vårdbidrag, kontant arbetsmarknadsstöd samt andra

förmåner i form av bidrag, stöd eller ersättning som är

skattepliktiga intäkter för mottagaren skall lämnas av

1. riksförsäkringsverket,

2. allmän försäkringskassa,

3. arbetslöshetskassa,

4. universitet och högskola,

5. centrala studiestödsnämnden,

6. länsarbetsnämnd, 6. länsarbetsnämnd.

 7. den som utgett

ersättning enligt 16 §

lagen (1989:425) om Kontrolluppgift skall

särskilda lämnas för den som

inskolningsplatser hos fått förmånen om det

offentliga arbetsgivare. utbetalda beloppet uppgår

 till sammanlagt minst 100 kr.

 för hela året.

 Kontrolluppgiften skall ta

upp

 utbetalt belopp och avdragen

 preliminär A-skatt.

 Riksförsäkringsverket skall,

i fråga om

sjukpenning, i

kontrolluppgiften ange om utbetalt belopp avser anställning

eller annat förvärvsarbete.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992. Äldre

bestämmelser gäller fortfarande i fråga om den som utgett

ersättning efter ikraftträdandet.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20

februari 1992.

Närvarande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,

statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

af[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om arbetsmarknadspolitiska åtgärder för

ungdomar under 25 år

1 Inledning

1.1 Allmän bakgrund

I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 11)

anmälde jag min avsikt att återkomma till regeringen med

förslag rörande åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Jag

skall nu behandla denna fråga.

Den internationella ekonomin befinner sig i djup

lågkonjunktur. Sveriges ekonomi lider dessutom av

inhemskt skapade 80-talsproblem. Påfrestningarna på

arbetsmarknaden och på arbetsmarknadspolitiken är därför

stora.

Arbetskraftsundersökningen för januari 1992 visade att

antalet sysselsatta på ett år minskat med nästan 170 000

personer. Mer än hälften av minskningen drabbade

industrianställda. Omkring 180 000 människor var

arbetslösa. Av dessa var 15 000 i åldern 18--19 år och ca 40

000 i åldern mellan 20 och 24 år.

Antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder har

ökat snabbt. Arbetsmarknadsutbildningen har fördubblats

på ett år och har nu en aldrig tidigare uppnådd omfattning.

Kapacitetstaket börjar nås. Det är mycket svårt att fylla

behoven av inskolningsplatser.

Problemen på arbetsmarknaden kommer att fortsätta.

Det vet vi såväl av erfarenhet som av de varsel om

uppsägning som lämnats de senaste månaderna.

De stora extra anslagen till infrastrukturinvesteringar,

utbildning och arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som

riksdagen och regeringen beslutat om, har börjat få effekt.

De kommer successivt att få allt större genomslag. De kan

emellertid inte kompensera bortfallet av arbetstillfällen

inom industrin och andra sektorer med avsättnings- eller

ekonomiska problem.

Även om konjunkturen skulle vända under innevarande

år så är det min bedömning att någon förbättring av

arbetsmarknadsutvecklingen inte kan förutses under åren

1992 och 1993.

I budgetpropositionen redovisades den ekonomiska

politik regeringen anvisar för att komma till rätta med

Sveriges djupgående ekonomiska problem. Jag lämnade

där en detaljerad redogörelse för de

arbetsmarknadspolitiska åtgärder som bör sättas in på

arbetsmarknaden i dess helhet.

Endast genom konsekventa och långsiktiga insatser med

ett tydligt regionalt och långsiktigt perspektiv kan grunden

läggas till återhämtning och välfärdsutveckling.

För arbetsmarknadspolitiken innebär det en fortsatt

satsning på arbetslinjen. Arbete, utbildning och praktik

skall prioriteras framför passiviserande kontantstöd.

Arbetslöshet -- framför allt långvarig arbetslöshet -- måste

bekämpas med all kraft.

Regeringen följer därför situationen på

arbetsmarknaden kontinuerligt och avser återkomma med

förslag till riksdagen när så är påkallat.

Arbetsmarknadssituationen för ungdomar är särskilt

allvarlig. Det är viktigt att snabbt införa nya och mer

effektiva åtgärder för de ungdomar som inte befinner sig i

utbildning.

1.1.1 Allas vårt ansvar

En allmän försämring av arbetsmarknadsläget drabbar i

första hand nytillträdande och personer med svag ställning

på arbetsmarknaden. Det är exempelvis många ungdomar,

flyktingar och invandrare samt handikappade.

Arbetsförmedlingens insatser för dessa måste därför

förstärkas.

Målet är att förhindra att försämringen på

arbetsmarknaden leder till ökad långtidsarbetslöshet. I

budgetpropositionen underströk jag särskilt vikten av att

motverka en ökad arbetslöshet bland ungdomar.

Alla som är etablerade på arbetsmarknaden --

arbetsgivare och arbetstagare, enskilt och via

intresseorganisationerna -- har i det avseendet ett stort

ansvar.

Ur ''''''''vuxensamhällets'''''''' ekonomiska perspektiv talar även

den rena egennyttan för att ungdomarna skall ges en så bra

start i livet som möjligt. Det gäller inte minst mot bakgrund

av att under 1990-talet kommer ett sjunkande antal

ungdomar ut på arbetsmarknaden.

När lågkonjunkturen och de inhemskt skapade

problemen släpper sitt grepp blir ungdomarna för resten av

1990-talet en eftertraktad resurs och en betydelsefull grupp

på arbetsmarknaden.

Med upprepade misslyckanden i skolan och/eller i de

första kontakterna med arbetsmarknaden läggs inte den

rätta grunden för ett rikt och produktivt liv där alla ges

möjligheter att påverka sin situation och att utvecklas efter

sina förutsättningar.

1.1.2 Från skola till arbetsliv

De ungdomar som går ut i arbetslivet direkt efter

grundskolan fortsätter att vara en angelägenhet för skolans

aktiva uppföljningsansvar. För dessa skall vid behov lämplig

utbildning eller s.k. ungdomsplats erbjudas.

För arbetssökande ungdomar som fyllt 18 år vilar

ansvaret på arbetsmarknadsmyndigheterna. Många av

dessa ungdomar får arbete direkt eller söker under en tid

andra vägar i livet. De anmäler sig inte på förmedlingen och

blir inte föremål för någon åtgärd.

De flesta klarar inträdet på arbetsmarknaden utan större

problem. Att det kan dröja några år innan de är helt

etablerade behöver inte vara något märkligt eller inge oro.

Ungdomar vill gärna pröva sig fram innan de bestämmer sig

för inriktningen av sitt yrkesliv. Flera arbeten av mer

kortvarig karaktär kan krävas för att ge nödvändig

erfarenhet och information inför det långsiktiga valet.

Det är emellertid allvarligt om ungdomar fastnar i en allt

tröstlösare cirkel där de växlar mellan tillfälliga arbeten och

arbetslöshet under en längre tid -- kanske flera år. Det kan

leda till passivitet, håglöshet och ett destruktivt livsmönster.

Om kretsgången börjar te sig ändlös kan den få bestående

effekter för den unga människans hela framtid.

År 1984 infördes lagen (1983:1070) om arbete i

ungdomslag hos offentliga arbetsgivare, vilken garanterade

alla 18--19-åringar arbete i ungdomslag under minst fyra

timmar i genomsnitt per dag. År 1989 ersattes

ungdomslagen med lagen (1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare. Enligt båda

systemen har kommunerna det yttersta ansvaret för att

bereda ungdomarna arbete.

Avsikten var dock att huvuddelen av ungdomarna via

avtalade inskolningsplatser skulle ges praktik och

inskolning i arbetslivet.

1.2 Kritiken mot åtgärderna

''''''''Ungdomsgarantin'''''''' i sina olika skepnader har haft stor

betydelse för att hålla nere den öppna arbetslösheten bland

ungdomar. Systemen har lett till att många yrkesobestämda

och konkurrenssvaga, men också många ungdomar som bor

på orter med en svag arbetsmarknad, fått möjlighet till

arbete och praktik.

Enligt min mening är motiven för att bryta

arbetslöshetsökningen bland ungdomar lika aktuella i dag

som år 1984.

Utformningen av åtgärdssystemen har emellertid varit

föremål för diskussion och det finns befogad kritik mot

formerna. Det nuvarande systemets svagheter blir också

mer uppenbara i en lågkonjunktur. Här skall endast beröras

några tydliga problem. Utvärderingsstudier och forskning

har visat på andra.

Ungdomslagen var motsägelsefull och förvirrande

för såväl ungdomar och deras föräldrar som för

arbetsgivarna.

För ungdomarna var sambandet mellan den egna

arbetsinsatsen och ersättningen svårförståelig. Den

åldersbestämda övergången från ungdomsplats till

ungdomslag innebar en halvering av arbetstiden, men en

ökning av dagsinkomsten. Arbetsmarknadssituationen

uppfattades som mer styrd av myndigheternas regelsystem

än av den egna arbetsinsatsen.

För arbetsgivarna verkade systemet komplicerat. Det

förknippades med olika anställningsformer,

avtalsförhållanden och grader av bidrag. Kontakterna

skulle spridas mellan arbetsförmedling, skola och

kommuner.

Resultatet blev att ungdomarna först och främst

hamnade i den offentliga sektorn.

Inskolningsplatserna var ett försök att avtalsvägen

skapa fler möjligheter inom den enskilda sektorn innan den

offentliga sektorn togs i anspråk.

De unga skulle erbjudas praktisk inskolning i arbetslivet

på heltid. Detta skulle främst ske i näringslivet, där framför

allt industrin hade brist på arbetskraft.

Som jag redovisade i årets budgetproposition har

utformningen även av inskolningsplatserna fått negativa

konsekvenser. Det är svårt att få fram platser och

inriktningen mot den offentliga sektorn blir därför för stor.

I en djup och långvarig lågkonjunktur kan dessa och andra

svårigheter äventyra samhällets ansvar för att ungdomarna

får en bra start i arbetslivet.

1.2.1 Osäkerhetsfaktorer

Ett försök att i första hand genom näringslivets

medverkan komma till rätta med ungdomsarbetslösheten

inrymmer vissa osäkerhetsfaktorer.

Jag har därför haft omfattande kontakter med

representanter för berörda parter och ansvariga

myndigheter. Jag bedömer efter dessa diskussioner att det

finns en positiv uppslutning bakom mina ansträngningar att

finna nya effektivare åtgärder för att under det nu rådande

svaga arbetsmarknadsläget ge ungdomarna en bättre start i

arbetslivet.

En aktiv arbetsmarknadspolitik minskar eventuella

farhågor för att prioriteringen av grupperna upp till 25 års

ålder måste ''''''''betalas'''''''' av någon annan grupp.

Beredskapsarbeten skall erbjudas framför allt äldre

arbetskraft, för vilka det inte är meningsfullt med

utbildning, samt de som riskerar utförsäkring.

För att undvika missförstånd vill jag betona att de förslag

som jag avser att strax presentera inte på något sätt avser att

reglera lönerna för ungdomar på den reguljära

arbetsmarknaden. Det ankommer på arbetsmarknadens

parter att avtala om detta.

Jag vill redan nu slå fast att ett nytt system bör införas

som en försöksverksamhet för att ge ungdomarna en verklig

chans att få yrkes- och arbetslivserfarenhet. Ett sådant

system är framför allt tänkt att verka under det besvärliga

arbetsmarknadsläge som kommer att råda under åren 1992

och 1993. En utvärdering bör ske fortlöpande.

1.3 En övergångsperiod

Stat och kommun måste även i fortsättningen, i första

hand via skola och arbetsförmedling, på alla sätt försöka

hjälpa ungdomarna in på den utbildning eller yrkesväg som

de önskar. När det inte räcker krävs andra grepp.

Ökningen av ungdomsarbetslösheten under de två

senaste åren talar sitt tydliga språk. Det nuvarande systemet

räcker inte till.

Det ställer krav på helt nya insatser, i första hand under

övergångsperioden i avvaktan på nästa

konjunkturuppgång. En sådan övergångslösning bör bygga

på det bästa ur de tidigare systemen.

Ungdomslagen fick redan efter någon månad stor effekt.

Orsaken till det snabba resultatet bottnade enligt min

mening på uppslutningen från alla inblandade.

De avtalade inskolningsplatserna avsåg att öppna vägar

till näringslivet.

En återhämtning av den svenska ekonomins

utvecklingskraft kräver att näringslivets behov av

arbetskraft kan tillgodoses när trycket i ekonomin återigen

ökar. I ett längre och i ett strukturellt perspektiv är

arbetskraftsförsörjningen helt avgörande.

Jag förordar därför att det, som en försöksverksamhet

under i första hand nästa budgetår, införs ett nytt system av

praktiskt inriktad arbetsplatsförlagd

arbetsmarknadsutbildning -- benämnd ungdomspraktik --

på hela arbetsmarknaden.

Jag återkommer strax till den närmare utformningen av

systemet. Det bör dock nu poängteras att detta bör --

förutom 18--19-åringar och vissa 17--åringar -- omfatta även

20--24-åringar. Det är främst för dessa lite äldre ungdomar

som försämringen av arbetsmarknadsläget är mest

bekymmersamt. Ungdomspraktiken skall vara på heltid och

utbildningsbidrag skall utgå. Platserna skall inte användas

för att ersätta annan arbetskraft.

Arbetsförmedlingen skall kunna utnyttja i medeltal fyra

till åtta timmar per vecka av de ungas praktiktid för

obligatorisk jobbsökning samt utbildning m.m.

Den företagsförlagda praktiska utbildningen innebär att

de unga fortlöpande på arbetsplatserna skall ges den

inskolning, handledning och den praktiska yrkesutbildning

som krävs för att de skall erhålla meningsfull och erforderlig

yrkeserfarenhet.

Arbetsförmedlingen skall anmäla

ungdomspraktikplatserna till berörd lokal facklig

organisation, som bereds möjlighet att yttra sig.

Jag utgår från att parterna är beredda att genom

ungdomspraktiken, under en övergångsperiod, hjälpa

ungdomarna in på arbetsmarknaden. Jag ser därför gärna

att de centrala parterna i samförstånd aktivt verkar för att

ungdomarna tas emot på arbetsmarknaden och får

erforderlig utbildning och praktik. Syftet är bl.a. att skapa

goda relationer på arbetsplatsen så att ungdomarna känner

sig välkomna till en meningsfull praktik.

Ungdomspraktiken skall vara en tillfällig insats. När

läget på arbetsmarknaden förbättras skall åtgärden

avvecklas så att inte ungdomarna låses in i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder utan slussas ut i vanliga

arbeten.

Kommunerna har ett ansvar för alla invånare. Det ligger

i kommunernas intresse också att på alla sätt bidra till att

ungdomarna erbjuds praktik och utbildning och inte bidrag

i olika former.

Åtgärden skall inte ersätta eller konkurrera med

gymnasieskolan. En fullgjord gymnasieutbildning ger

ungdomarna de bästa möjligheterna på arbetsmarknaden.

Jag vill erinra om att fr.o.m. den 1 juli 1992 är

kommunerna enligt skollagen (1985:1100, omtryckt

1991:1111) skyldiga att erbjuda alla ungdomar, som har gått

igenom grundskolan och som inte redan har en

gymnasieutbildning, en utbildning i gymnasieskolan på ett

nationellt program (motsvarande) eller ett individuellt

program. Skyldigheten gäller fram till och med första

kalenderhalvåret det år ungdomarna fyller tjugo år.

Skyldigheten för kommunerna att erbjuda alla 16--19-

åringar som lämnat grundskolan en gymnasieutbildning,

medför att kommunernas åtgärdsansvar för ungdomar utan

genomförd gymnasieutbildning vad avser

utbildningsinsatser har höjts från 18 till 20 år.

Skolans huvudansvar för åtgärder riktade mot

ungdomarna bryts således inte automatiskt i och med

myndighetsåldern. Huvudansvaret övergår till

arbetsmarknadsmyndigheterna när gymnasieutbildningen

är slutförd eller när eleven avbryter sina studier och själv

önskar hjälp av arbetsmarknadsmyndigheterna, dock

tidigast från 18 års ålder.

Den reformerade gymnasieutbildningen som riksdagen

har beslutat om (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) ger

möjlighet för alla ungdomar att få en god

gymnasieutbildning.

För ungdomar i ålder 18--19 år som inte har minst 2-årig

gymnasieutbildning skall utbildningsåtgärder genom

kommunens försorg vara förstahandsalternativet. Finns det

skäl för det skall även ungdomar utan gymnasieutbildning

kunna delta i ungdomspraktik. Arbetsförmedlingen bör

samråda med ungdomarnas hemkommuner före en

eventuell anvisning till ungdomspraktik.

1.3.1 Utgångspunkter

Enligt min mening måste den nya åtgärden för ungdomar

göras mycket enkel för att snabbt kunna ge tillräcklig och

önskad effekt. Mina utgångspunkter äratt de unga

själva i samband med jobbsökaraktiviteter inom

jobbklubbar etc. skall kunna informera arbetsgivarna om

villkoren för praktikutbildningen och därmed själva bidra

till att bereda vägen för den,att utbildningen skall ge en

praktisk inskolning och även ge utsikter till senare

anställning,att systemet för näringsliv och offentlig

sektor skall vara enkelt att förstå och hantera. Alla företag,

framför allt de mindre och även enmansföretagare, måste

ges möjligheter att delta,att arbetskamraternas

erfarenheter och kunskaper kommer till användning vid

inskolningen,att systemet är lätt att hantera även för

arbetsförmedlingens personal eftersom en engagerad insats

måste till,att samhällsekonomin inte får ställas inför

alltför stora påfrestningar.

1.3.2 Riktlinjer

Den praktiskt inriktade arbetsplatsförlagda

arbetsmarknadsutbildningen är avsedd att ersätta ett system

med brister för 18--19-åringarna och passiviserande

kontanta bidrag för ungdomar i åldern 20--24 år. Den skall

fungera som en väg in i arbetslivet för de yngre människor

för vilka någon annan lämplig lösning inte står till buds.

Ungdomspraktiken skall således inte vara den första

eller den enda åtgärden. Det skall normalt vara den åtgärd

som arbetsförmedlingen erbjuder i sista hand.

Ersättning till den unge skall lämnas i form av

utbildningsbidrag. Arbetsförmedlingen skall vid

placeringen försäkra sig om att arbetsmiljön är godtagbar.

För flera arbetsmarknadspolitiska åtgärder som, helt

eller delvis, genomförs ute i arbetslivet hanteras

försäkringskyddet i särskild ordning. Denna ordning får

genomslag också i fråga om den åtgärd jag nu föreslår.

För att praktikutbildningen skall ge de erfarenheter som

ungdomarna behöver för sitt yrkesval och fortsatta yrkesliv

är det viktigt att den utförs i verklig arbetsmiljö.

För att ungdomarna i så stor utsträckning som möjligt

skall få möjlighet att använda sin tidigare utbildning och få

pröva sig fram inom de yrkesområden de är intresserade av

måste samhällets alla sektorer bidra.

Ju fler arbetsgivare som solidariskt engagerar sig, desto

mindre blir insatsen för det enskilda företaget och desto

lättare blir det för arbetskamraterna att delta i systemet och

att vägleda och introducera de unga.

Att ett mycket litet företag eller en ensam företagare tar

emot en ung kvinna eller man är lika viktigt som att det

större företaget eller förvaltningen tar emot flera.

Solidariteten får inte omgärdas med långtgående

restriktioner om vilka ungdomar som kan tänkas tas emot.

Individens vilja till arbete skall vara det avgörande.

1.4 Framtiden

Ungdomen besitter moderna kunskaper men också

entusiasm, nyfikenhet och förnyelsekraft. Alla arbetsgivare

måste se på personalrekryteringen och på sina

förutsättningar att kunna dra till sig och värva ungdomar,

som en viktig del av företagets utvecklingsmöjligheter. Att

satsa på ungdomar är att investera för en gemensam

framtid.

Det är viktigt även i ett regionalt perspektiv. Många

mindre orter är starkt beroende av sina företag.

Kommunerna är ofta tvingade att ta ett betydande

sysselsättningsansvar, som lätt överbelastar dem. För

glesbygdsregioner är det en överlevnadsfråga att kunna ta

hand om sina välutbildade ungdomar, och att visa att

bygden har en framtid. Näringsliv och offentlig sektor måste

samverka.

Praktikplatserna kan ge möjlighet för ett större antal

ungdomar att få uppleva miljön och betingelserna inom

områden, som inte haft deras första prioritet.

Enligt min mening är det oundgängligt att hela det

privata näringslivet såväl som den offentliga sektorn

tillvaratar tillfället.

1.4.1 Ungdomarnas preferenser

Den nya gymnasieskolan skall vara helt genomförd till

läsåret 1995/96. Enligt uppgifter om ett nyligen genomfört

''''''''provval'''''''' till de olika programmen lockades endast tre

procent av industriprogrammet. Något trendbrott vad gäller

könsbundna val förelåg inte. Pojkar och flickor väljer

alltjämt mycket traditionellt.

Uppgifterna inger oro. Jag utgår från att oron delas av

alla parter inom industrin.

De slitningar som finns mellan den industriella kulturen

och ungdomarnas arbetsvärderingar och förväntningar

måste bort. Den nuvarande situationen med arbetslöshet i

stället för arbetskraftsbrist betyder bara en tidsfrist. Den

anpassning till de nya värderingsmönstren som pågår inom

industrin måste påskyndas.

Industrin själv måste engagera sig ytterligare i detta.

Ungdomarnas eventuella vanföreställningar måste

undanröjas och attityderna måste påverkas i en positiv

riktning.

Att arbetet är en del av identiteten gäller även för de

unga. Lönen är bara till en del avgörande för ett arbetes

attraktionskraft. För många är det viktigare att arbetet har

en -- om än svårdefinierad -- mening, att det går att

utveckla, är fritt och varierande, ger stimulans och sociala

kontakter, rymmer ansvar, att mål kan formuleras och att

resultat kan mätas. Arbetet kan också vara ett medel att nå

viktiga mål vid sidan av arbetet.

Industrin kan erbjuda många typer av arbeten som bör

vara intressanta för ungdomar. Det finns en tydlig

utveckling mot mer kvalificerade, varierade och

innehållsrika arbeten i industrin. Flexibilitet präglar både

produktion och arbete. Befattningar breddas, det

individuella ansvaret ökar och grupparbetet utvecklas.

Genom en helhjärtad uppslutning kring den nya

åtgärden från industri och hantverkare kan den unga

generationen lära känna och ta del i den utvecklingen.

1.4.2 Utmaningen

Förnyelsen av den svenska ekonomin förutsätter bl.a. de

kunskaper ungdomarna besitter. Näringslivet och offentliga

arbetsgivare talar allt mer om hur betydelsefullt

humankapitalet är. Den långsiktiga

kompetensförsörjningen blir då utomordentligt viktig.

Sverige har med sin genomsnittligt höga utbildningsnivå

hos den unga arbetskraften påtagliga konkurrensfördelar i

kunskapsintensiv produktion. Den fördelen kan utnyttjas

fullt ut om kompetensen utvecklas vidare på olika nivåer i

organisationen, och om organisationen anpassas till

kompetensen. Det gäller för övrigt alla sektorer i samhället.

Genom en uppslutning kring det nya systemet för att

erbjuda ungdomen inskolning i arbetslivet kan näringslivet,

och industrin i synnerhet, hjälpa många ungdomar under

lågkonjunkturen. För företagen är det emellertid också en

möjlighet att väcka intresse för de arbetsuppgifter de har att

erbjuda.

För att återvinna utvecklingskraften i svensk ekonomi

behövs en stark industrisektor. Det är en utmaning för

industrin att söka dra till sig ungdomar genom att erbjuda

en mångfald utvecklande yrken med den frihet, det ansvar

och den tillfredsställelse som dessa kan ge.

1.5 Övrigt

Frågan om ungdomens situation på arbetsmarknaden

har föranlett ett antal skrivelser till departementet. Jag har

övervägt dessa vid utformningen av mina förslag.

Jag har i dessa frågor samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN],

såsom i regeringen ansvarig för ungdomsfrågor.

Jag kommer nu att redovisa den närmare utformningen

av mitt förslag till ett nytt system för ungdomsåtgärder.

2 Utformning av åtgärderna

2.1 Ett nytt åtgärdssystem

Mitt förslag: Ungdomar i åldern 18--24 år skall som

en försöksverksamhet erbjudas arbetsmarknadsutbildning

med praktik förlagd till arbetsplatser inom hela

arbetsmarknaden -- ungdomspraktik. I vissa fall skall även

den som fyllt 17 men inte 18 år kunna

omfattas.Försöksverksamheten skall pågå under tiden

den 1 juli 1992 -- den 30 juni 1993.Ungdomspraktiken

skall ersätta särskilda inskolningsplatser och

beredskapsarbete för ungdomar under 25 år.Innan

arbetsmarknadsutbildning kommer i fråga skall den unga ha

deltagit i jobbsökaraktiviteter som syftar till att i första hand

finna ett arbete för den unga på den reguljära

arbetsmarknaden eller i andra hand en lämplig utbildning

inom det reguljära utbildningsväsendet.Först om arbete

på den reguljära arbetsmarknaden eller lämplig utbildning

inom det reguljära utbildningsväsendet inte står till buds

skall den unga ges arbetsmarknadsutbildning.

Skälen för mitt förslag: Det nuvarande

åtgärdssystemet för ungdomar under 20 år avsåg att täcka

hela arbetsmarknaden, i första hand genom avtalade

inskolningsplatser. Dessa har dock långt ifrån fått den

omfattning som motsvarar behovet.

En av de stora bristerna med de nuvarande

inskolningsplatserna är att de egentligen bara har fått

genomslag i den offentliga sektorn med ett stort antal

särskilda inskolningsplatser till en hög kostnad. Detta

hänger naturligtvis samman dels med att kommunerna har

ett yttersta ansvar för att ungdomarna får arbete och dels

med det besvärliga läget på arbetsmarknaden. Våra

möjligheter att skapa tillväxt och utveckla vårt välstånd

beror emellertid på ett konkurrenskraftigt näringsliv.

Tillväxten och välståndet skapar vi inte genom att

ensidigt slussa in arbetslösa ungdomar på arbeten inom den

offentliga sektorn, vilket för närvarande sker med de

nuvarande särskilda inskolningsplatserna. Öppningar för

ungdomarna måste i stället hittas inom hela

arbetsmarknaden. Alla arbetsgivarna måste därför ställa

upp och erbjuda ungdomarna möjligheter till praktisk

arbetslivserfarenhet. Jag är övertygad om att denna vilja

finns inom såväl näringslivet som hos offentliga

arbetsgivare.

Den nuvarande situationen på arbetsmarknaden har

inneburit att arbetslösheten har ökat i snabb takt för 20--24-

åringarna. Den kraftigt ökande långtidsarbetslösheten för

denna grupp är oroande.

För att bekämpa arbetslösheten bland 18--24-åringar bör

därför ett nytt åtgärdssystem införas som inte har de

svagheter som finns i nuvarande åtgärdssystem.

Arbetslinjen skall stärkas och behovet av kontantersättning

och socialbidrag minimeras.

Det är viktigt att ett sådant nytt system utformas så att

det ökar ungdomarnas möjligheter att konkurrera om

arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Systemet skall

därför ses som ett medel och inte som ett mål i sig. Ett krav

som måste ställas på ett nytt system är att det skall ge de

oftast mycket välutbildade ungdomarna möjlighet att få den

kompletterande praktiska yrkesutbildning och

arbetslivserfarenhet som de saknar.

Enligt min mening kan ett system med

arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning på hela

arbetsmarknaden uppfylla dessa krav. Till sådan utbildning

bör ungdomarna i åldern 18--24 år kunna anvisas. Också

den som har fyllt 17 men inte 18 år bör kunna anvisas en

ungdomspraktik, under förutsättning att hon eller han har

fullgjort en minst tvåårig gymnasieutbildning.

Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten skall

ansvara för framtagning och anvisning till platserna. Det är

emellertid min uppfattning att en stor andel av platserna

kan tas fram av ungdomarna själva under den tid de deltar

i jobbsökaraktiviteter. Sammantaget har kursdeltagarna ett

omfattande kontaktnät som kan användas.

För att underlätta framtagningen av praktikplatserna

bör arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) genomföra en

informationskampanj i hela landet. Den skall vända sig till

såväl de unga arbetslösa som till arbetsgivarna. AMS bör

härvid ta hjälp av parterna på arbetsmarknaden.

Ungdomspraktikplatser skall således kunna förläggas till

enskild eller offentlig arbetsgivare. Detta innebär att även

kyrkan och föreningar bör kunna bereda plats för

ungdomarna.

Innan en anvisning sker till en praktikplats måste

emellertid arbetsförmedlingen ha prövat alla möjligheter

att finna en lösning för den unga på den reguljära

arbetsmarknaden eller genom andra utbildningsinsatser.

Arbetsförmedlingens insatser för de unga bör normalt ske

genom jobbsökaraktiviteter eller motsvarande.

Ungdomarna skall i första hand anvisas platser inom det

enskilda näringslivet och då främst vid små -- även

enmansföretag -- och medelstora företag. Stor hänsyn skall

tas till den enskildas önskemål och förutsättningar.

Under ungdomspraktiken bör deltagaren i likhet med

vid annan arbetsmarknadsutbildning få utbildningsbidrag.

Något bidrag till arbetgivaren skall däremot inte utgå.

Arbetsgivare som tillhandahåller en plats förser den

unga med handledning m.m. och lämplig praktik som går

att förena med de jobbsökaraktiviteter och eventuella

studier som arbetsförmedlingen och

arbetsmarknadsinstituten tillhandahåller för att förbättra

den ungas ställning i arbetslivet.

Det system med arbetsplatsförlagd

arbetsmarknadsutbildning som jag nu föreslår avser att

ersätta det nuvarande systemet med särskilda

inskolningsplatser. Detta medför att lagen (1989:425) om

särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare bör

upphävas vid utgången av juni 1992. Anställningarna på

inskolningsplatserna upphör därvid utan uppsägningstid.

Upphävandet av lagen föranleder konsekvensändringar i

lagen (1982:80) om anställningsskydd, lagen (1976:600) om

offentlig anställning, lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring, lagen (1962:381) om allmän

försäkring, kommunalskattelagen (1928:370) -- av

lagtekniska skäl genomförs ändringen som lag om ändring i

lagen (1991:1153) om ändring i kommunalskattelagen --

lagen (1981:691) om socialavgifter samt lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter. I fråga om det

sistnämnda förslaget bör uppmärksammas att det finns ett

förslag avseende ändring i samma lag också i propositionen

1991/92:100 bil. 9.

Jag övergår nu till att redovisa de olika delmomenten

m.m. i mitt förslag till ett nytt åtgärdssystem för ungdomar.

2.2 Aktiverande arbetsförmedling

Min bedömning: Arbetsförmedling med

jobbsökaraktiviteter skall erbjudas alla arbetssökande

ungdomar i åldern 18--24 år.Utbildningsbidrag bör

lämnas i högst fyra veckor till arbetssökande 18--19-åringar

när de, efter att ha varit anmälda på arbetsförmedlingen i

fyra veckor, deltar i av arbetsförmedlingen anordnade

jobbsökaraktiviteter.Utbildningsbidrag bör lämnas i

högst åtta veckor till arbetssökande 20--24-åringar när de,

efter att ha varit anmälda på arbetsförmedlingen i två

månader, deltar i av arbetsförmedlingen anordnade

jobbsökaraktiviteter eller vidgad arbetsprövning.

Skälen för min bedömning:

Jobbsökaraktiviteterna vid vilka de arbetssökande

ungdomarna tillsammans och under ledning av

arbetsförmedlare söker arbete på den reguljära

arbetsmarknaden, har visat sig resultera i att ungdomarna

får arbete eller utbildning mycket snabbare än genom vanlig

arbetsförmedling. Deltagande i aktiviteterna ger kunskap

om arbetsmarknaden och insikt om de egna möjligheterna.

De har även en viktig social funktion.

Det är därför enligt min mening av yttersta vikt att

samtliga arbetssökande ungdomar erbjuds möjlighet att

delta i olika former av jobbsökaraktiviteter, dvs.

jobbklubbar, yrkesvalskurser, självförtroendekurser samt

enskild vägledning m.m.

Dessa kollektiva aktiviteter och enskild vägledning skall

ge ungdomarna ökad kunskap om arbetsmarknadens krav

och möjligheter. Aktiviteterna skall vidare ge ungdomarna

insikt om behov av kompletterande utbildning eller andra

vägar för att nå målet arbete på den reguljära

arbetsmarknaden.

Syftet med aktiviteterna är att snabbast möjligt finna en

väg in på den reguljära arbetsmarknaden. Så snart en

möjlighet till anställning, utbildning, arbete med

rekryteringsstöd, utbildningsvikariat m.m. ges, skall

ungdomarna därför avbryta sitt deltagande i

jobbsökaraktiviteterna. När något annat alternativ inte

finns skall ungdomarna aktivt delta i arbetet med att få fram

praktikplatser till sig själva och till sina kurskamrater.

Regeringen har i årets budgetpropositionen (prop.

1991/92:100 bil. 11) föreslagit riksdagen att under nästa

budgetår förstärka medlen för jobbsökaraktiviteter med

180 milj.kr. Avsikten är att också samtliga arbetssökande

ungdomar i åldern 20--24-år skall kunna erbjudas

jobbsökaraktiviteter.

Ungdomsinsatserna har visat sig få störst effekt om de är

en del av en individuell utvecklingsplan.

Arbetsförmedlingen bör därför upprätta en sådan i

samverkan med och för varje arbetssökande ungdom som

deltar i jobbsökaraktiviteter. Upprättandet av en

individuell utvecklingssplan innebär således inget

merarbete för arbetsgivarna.

Den individuella utvecklingsplanen skall utgöra ett

hjälpmedel för att finna den bästa vägen in på den reguljära

arbetsmarknaden. Det är därför viktigt att den fortlöpande

följs upp och kompletteras.

För ungdomar i åldern 18--19 år anser jag att

arbetssökandetiden innan arbetsförmedlingen skall kunna

anvisa en praktikplats skall vara åtta veckor.

Jobbsökaraktiviteter skall emellertid erbjudas

ungdomarna snarast möjligt och senast fyra veckor efter det

att de anmält sig vid arbetsförmedlingen. Utbildningsbidrag

bör få lämnas i högst fyra veckor till arbetssökande 18--19-

åringar när de, efter att ha varit anmälda på

arbetsförmedlingen i fyra veckor, deltar i

jobbsökaraktiviteter.

För ungdomar i åldern 20--24 år anser jag att

arbetssökandetiden innan arbetsförmedlingen skall kunna

anvisa en praktikplats skall vara fyra månader. Vidare skall

arbetsförmedlingen snarast men senast två månader efter

det att den unga har anmält sig som arbetssökande på

arbetsförmedlingen erbjuda denna jobbsökaraktiviteter.

Den arbetssökande skall vid deltagandet i dessa aktiviteter

när han eller hon har varit anmäld som arbetssökande i två

månader, få utbildningsbidrag.

Jag avser att återkomma till regeringen med de förslag

till förordningsändringar som mina överväganden

föranleder.

2.3 Ungdomspraktik

Min bedömning: Anvisningstiden till en

praktikplats skall enligt huvudregeln vara sex månader.

Denna tid skall kunna förlängas i ytterligare sex månader

om det finns särskilda skäl. Anvisning till

praktikplatsverksamhet som börjar under perioden juni --

augusti bör få ske endast om det finns särskilda skäl. För

handikappade ungdomar skall särskilda regler gälla i fråga

om en anvisningen.

Länsarbetsnämnden bör i vissa fall kunna återkalla

anvisningen till en praktikplats, bl.a. om nämnden finner att

anvisningen kan ersättas av någon annan lämplig åtgärd

eller om den unga inte följer en individuell utvecklingsplan

(avsnitt 2.2) som utarbetats.

Skälen för min bedömning: Praktiktiden bör vara

sex månader. Denna tid bör kunna förlängas med

ytterligare sex månader om det finns särskilda skäl. En

förlängning av tiden skall föregås av en noggrann prövning

av den ungas förutsättningar på den reguljära

arbetsmarknaden. Dessutom skall prövas om praktiken kan

övergå till arbete med rekryteringsstöd eller om den unga

bör delta i någon annan lämpligare åtgärd.

För att inte riskera att den reguljära arbetsmarknaden

under sommarmånaderna störs, med goda möjligheter till

semestervikariat för ungdomarna, anser jag att anvisning

till praktikplats som skulle kunna börja under perioden den

1 juni till den 31 augusti normalt inte bör få ske. Om

särskilda skäl föreligger i det enskilda fallet bör anvisning få

ske också under denna period. Ungdomar som den 30 juni

1992 arbetar på särskild inskolningsplats eller har

beredskapsarbete (avsnitt 2.6) bör emellertid få övergå

direkt till ungdomspraktik om inga andra lämpligare

åtgärder kan erbjudas dem. Som jag strax återkommer till

avses handikappade ungdomar helt undantas från denna

regel.

Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten skall

kontinuerligt följa upp de ungdomar som anvisats en

praktikplats. Ungdomarna skall under tiden på

praktikplatsen erbjudas och obligatoriskt delta i

jobbsökar-, väglednings- och yrkesvalsaktiviteter samt

utbildning, i medeltal fyra till åtta timmar per vecka. Dessa

aktiviteter kan koncentreras i tiden eller spridas ut. De kan

genomföras i både kollektiva former och individuellt. Vid

deltagande i aktiviteterna skall ungdomarna omfattas av det

nya åtgärdssystemet och få de utbildningsbidrag som följer

med detta.

Avsikten med den företagsförlagda utbildningen och

praktiken skall främst vara att ge ungdomarna den yrkes-

och arbetslivserfarenhet som gör dem konkurrenskraftiga

på arbetsmarknaden. De unga skall därför fortlöpande få

den inskolning, handledning och praktiska yrkesutbildning

på arbetsplatserna som krävs för att de skall erhålla

meningsfull och erforderlig yrkeserfarenhet.

Ungdomar som erbjuds tillfällig anställning på den

reguljära arbetsmarknaden skall efter överenskommelse

med arbetsförmedlingen temporärt kunna avbryta sitt

deltagande i ungdomspraktik. En sådan ungdom bör efter

det att anställningen upphört direkt kunna få en

praktikplats om något annat lämpligare inte kan erbjudas.

Länsarbetsnämnden bör kunna återkalla anvisning till

praktikplatsen bl.a. om anvisningen kan ersättas av någon

annan lämplig åtgärd, den unga ej följer den uppgjorda

utvecklingsplanen eller gör sig skyldig till allvarlig

missskötsamhet.

2.4 Utbildningsbidrag

Min bedömning: Utbildningsbidrag till den som

deltar i jobbsökaraktiviteter och arbetsplatsförlagd

arbetsmarknadsutbildning bör utgå enligt följande:Den

som inte har fyllt 20 år bör erhålla 239 kr. per dag,20--

24-åringar bör erhålla 338 kr. per dag,ungdomar som är

medlemmar i en arbetslöshetskassa bör dock få

utbildningsbidrag motsvarande den dagpenning som de

skulle ha fått från kassan vid arbetslöshet.

För handikappade ungdomar bör särskilda regler gälla

(avsnitt 2.5).

Skälen för min bedömning: Utbildningsbidrag vid

deltagande i jobbsökaraktiviteter eller arbetsplatsförlagd

arbetsmarknadsutbildning bör utgå med samma belopp som

vid annan arbetsmarknadsutbildning. Dessa

utbildningsbidrag är för närvarande för 18--19-åringar 239

kr. per dag och för 20--24-åringar 338 kr. per dag. De

ungdomar som är berättigade till ersättning från

arbetslöshetskassa bör få utbildningsbidrag med det belopp

som de skulle ha fått vid arbetslöshet.

Administrationen av utbildningsbidragen bör ske enligt

de regler och rutiner som arbetsförmedlingen,

arbetsmarknadsinstituten och försäkringskassan upparbetat

för utbildningsbidrag vid deltagande i

arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad

rehabilitering. Detta innebär att länsarbetsnämnden prövar

rätten till utbildningsbidrag medan försäkringskassan

beräknar och betalar ut bidraget.

2.5 Handikappade ungdomar

Min bedömning: För ungdomar som

1. avses i 1 § lagen (1985:568) om särskilda omsorger om

psykiskt utvecklingsstörda m.fl.,

2. fått sin skolgång fördröjd till följd av ett varaktigt

funktionshinder, eller

3. fått sin skolgång avbruten eller förlängd på grund av

psykisk störning eller till följd av psykiatrisk vård eller som

på annat sätt har en dokumenterad, långvarig kontakt med

den psykiatriska vården,

bör särskilda regler gälla i vissa fall. Sålunda bör

utbildningstiden för sådana ungdomar kunna förlängas till

den tid som befinns vara lämplig, dock längst till dess de

fyller 25 år.

Under de första tolv månaderna av utbildningstiden bör

dessa ungdomar erhålla samma utbildningsbidrag som

övriga ungdomar. Därefter bör de erhålla 475 kr. per dag.

Handikappade ungdomar som är medlemmar i

arbetslöshetskassa bör dock få utbildningsbidrag

motsvarande den dagpenning de skulle ha fått om de varit

arbetslösa, om dagpenningen överstiger 475 kr.

Skälen för min bedömning: För de ungdomar som

avses i 1 § lagen (1985:568) om särskilda omsorger om

psykiskt utvecklingsstörda m.fl. och de ungdomar som fått

sin skolgång fördröjd till följd av ett varaktigt

funktionshinder gäller i dag enligt lagen (1989:425) om

särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare att

de har rätt till en sådan plats till dess de fyller 25 år.

AMS föreslog i sin anslagsframställning för budgetåret

1992/93 att utökad tid på särskild inskolningsplats, upp till

25 års ålder, skulle kunna ges även till ungdomar som fått

sin skolgång avbruten eller förlängd på grund av psykisk

störning eller till följd av psykiatrisk vård. Även ungdomar

som på annat sätt har en dokumenterad, långvarig kontakt

med den psykiatriska vården och som har svårt att få arbete

borde få denna rätt.

Försöksverksamheten ''''''''Arbete åt unga handikappade''''''''

har visat att psykiskt arbetshandikappade ungdomar har

särskilt svårt att komma in på arbetsmarknaden. Av 199

ungdomar med psykiskt handikapp som ingick i projektet

budgetåret 1986/87 hade endast 12 % fått arbete i mars 1990

medan 62 % saknade sysselsättning utanför hemmet. Av de

utvecklingsstörda ungdomarna i samma grupp, som i dag

har rätt till särskild inskolningsplats upp till 25 års ålder,

hade 32 % arbete.

Jag delar AMS uppfattning att det är lättare för psykiskt

handikappade ungdomar att få arbete om de får möjlighet

till en längre sammanhängande tid i en åtgärd. Jag föreslår

därför att särskilda regler i vissa avseenden även bör gälla

för denna grupp ungdomar.

Arbetslinjen skall gälla även för handikappade

ungdomar så att antalet förtidspensioner minimeras. Jag

anser det därför utomordentligt viktigt att

arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten i nära

samarbete med den psykiatriska vården utarbetar en

utvecklingsplan utifrån den enskilda ungdomens behov och

förutsättningar. Ungdomar under socialtjänstens

ansvarsområde ingår inte i ovanstående målgrupp, såvida

inte de tillhör de grupper jag nyss nämnt.

Som jag redan nämnt anser jag det motiverat att

särskilda regler i vissa fall skall gälla för handikappade

ungdomar. Sålunda bör anvisningstidens längd kunna

bestämmas på ett friare sätt för denna kategori. Detsamma

bör gälla i fråga om förlängning av en anvisning. Om det

skulle vara lämpligt bör hinder t.ex. inte finnas för en

sammanhängande praktik t.o.m. 24 års ålder. Också antalet

timmar per dag i praktikutbildning bör kunna bestämmas på

ett friare sätt för denna kategori ungdomar.

I fråga om utbildningsbidraget föreslår jag att detta bör

utgå med samma belopp som för övriga ungdomar under de

första tolv månader som de deltar i den arbetsplatsförlagda

arbetsmarknadsutbildningen. Deltar de mer än tolv

månader bör ersättningen höjas till 475 kr. per dag, dvs. ett

högre belopp än för de flesta övriga ungdomarna. Nämnda

belopp motsvarar den genomsnittliga dagpenningen i

arbetslöshetsförsäkringen, som jag beräknar kommer att

gälla under nästa budgetår. I de fall de skulle ha fått en

högre dagpenning än 475 kr. vid arbetslöshet, bör det högre

bidraget utgå.

Starka skäl talar för en högre ersättning för

handikappade. De handikappade ungdomarna riskerar att

bli en avsevärt längre tid i åtgärd än övriga ungdomar. De

blir därför mer långsiktigt beroende av ersättningen för sin

försörjning. Ersättningen får inte avvika allför mycket från

de förmåner som en handikappad ungdom kan erhålla som

förtidspensionär och därmed förknippade ersättningar.

2.6 Genomförandet

Mitt förslag: När det nya åtgärdssystemet införs

den 1 juli 1992 skall följande bidrag upphöra:statsbidrag

till beredskapsarbete för ungdomar under 25 år,

statsbidrag till särskilda inskolningsplatser,statsbidrag till

arbetsgivare för handledare för ungdomar som anställs på

avtalade inskolningsplatser, arbete med rekryteringsstöd

och utbildningsvikariat,förhöjt utbildningsbidrag till

ungdomar under 20 år som deltar i upphandlad

arbetsmarknadsutbildning.

Skälen för mitt förslag: Målsättningen vid

införandet av det nya åtgärdssystemet för arbetssökande

ungdomar under 25 år är att få ett enkelt och enhetligt

åtgärdssystem. Det bör därför vara ett system som är klart

och entydigt när det presenteras för de arbetsgivare som

erbjuder ungdomarna praktik samtidigt som det bör vara

lätt att administrera för arbetsförmedlingen. Antalet

åtgärder till vilka ungdomarna kan anvisas bör därför

begränsas.

Jag anser det mycket viktigt att ungdomarna inte styrs in

mot den offentliga sektorn genom åtgärdssystemets

utformning. Statsbidraget till särskilda inskolningsplatser

bör därför upphöra liksom statsbidraget till

beredskapsarbeten för ungdomar under 25 år. De enskilda

beredskapsarbeten som är förlagda till näringslivet bör

ersättas av utbildningsvikariat, arbete med rekryteringsstöd

eller i sista hand ungdomspraktik.

Jag föreslår vidare att statsbidrag till arbetsgivare för

handledare för ungdomar som anställs på avtalade

inskolningsplatser, arbete med rekryteringsstöd och

utbildningsvikariat upphör. Handledarbidraget infördes

den 1 september 1991 för att underlätta arbetet med att få

fram platser för ungdomar i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder. Då arbetsgivarna i det nya åtgärdssystemet inte

har någon lönekostnad för de ungdomarna bör

handledarbidraget upphöra.

Fr.o.m. innevarande budgetår kan ungdomar i åldern

18--19 år som deltar i upphandlad

arbetsmarknadsutbildning få utbildningsbidrag med det

högre belopp som normalt utgår till den som har fyllt 20 år.

Det innebär att de får 338 kr. per dag i stället för 239 kr. som

gäller för andra under 20 år.

Redan efter den korta tid som detta förhöjda

utbildningsbidrag har varit i kraft har det visat sig ge flera

nackdelar. Ungdomarna har i många fall valt att inte

fullfölja sin gymnasieutbildning i vanlig ordning med

studiebidrag utan har i stället sökt utbildningen som

arbetsmarknadsutbildning med det mycket förmånliga

utbildningsbidraget. Detta är enligt min mening

otillfredsställande och jag föreslår därför att det förhöjda

utbildningsbidraget för 18--19-åringar som genomgår

upphandlad arbetsmarknadsutbildning upphör. De

ungdomar som redan tidigare hade möjlighet att få det

högre bidraget, dvs. främst ungdomar med

försörjningsplikt, berörs inte av mitt förslag.

För de ungdomar som före ikraftträdandet av det nya

systemet arbetar på särskilda inskolningsplatser eller som

har beredskapsarbete, bör arbetsförmedlingen i första hand

försöka att finna lösningar på den reguljära

arbetsmarknaden eller i form av utbildning. I den mån detta

inte är möjligt, bör arbetsförmedlingen -- efter

överenskommelse med berörda arbetsgivare -- erbjuda

ungdomarna att stanna kvar på respektive arbetsplatser

men, fr.o.m. den 1 juli 1992, med de villkor som skall gälla

för arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning.

3 Kostnader

Hur stor omfattning det nya åtgärdssystemet kommer att

få under nästa budgetår är svårt att förutsäga. Jag gör

emellertid följande beräkningar av omfattningen med

utgångspunkt från de antaganden om arbetslöshetens

utveckling som har gjorts i årets budgetproposition. Jag vill

här betona att det kan finnas anledning att återkomma till

omfattningen i samband med årets

kompletteringsproposition, då en ny bedömning av

utvecklingen på arbetsmarknaden skall göras.

Mot denna bakgrund beräknar jag antalet platser under

nästa budgetår till 39 000, varav 16 000 för 18--19-åringar

och 23 000 för 20--24-åringar. Av 20--24-åringarna beräknas

ca 40 % vara kassaberättigade. Av det totala antalet

ungdomar beräknar jag antalet handikappade ungdomar

med rätt till ett högre utbildningsbidrag till 1 000.

Kostnaden för 39 000 årsplatser beräknar jag till 2 900,6

milj.kr.

Kostnaderna för utbildningsbidrag vid deltagande i

jobbsökaraktiviteter och ungdomspraktik samt bidrag till

avtalade inskolningsplatser bör rymmas inom ramen för de

medel som regeringen i årets budgetproposition har

beräknat för inskolningsplatser och bidrag till handledare

för ungdomar, sammanlagt 2 366,1 milj.kr., samt med vissa

andra medel som har beräknats under anslaget B 2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det gäller medel för

beredskapsarbeten och utbildningsbidrag. Av medlen bör få

betalas erforderliga administrationskostnader. Vidare bör

högst 5 milj.kr. av medlen få utnyttjas för en

informationskampanj om det nya åtgärdssystemet.

Som jag tidigare har föreslagit (avsnitt 2.6) bör rätten till

beredskapsarbete begränsas till dem som har fyllt 25 år och

rätten till förhöjt utbildningsbidrag för vissa 18--19-åringar

tas bort. Härigenom frigörs ca 580 milj.kr. Någon

ytterligare medelstilldelning utöver vad som föreslagits i

budgetpropositionen behövs således inte.

4 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

arbetsmarknadsdepartementet upprättats förslag till

1. lag om upphävande av lagen (1989:425) om särskilda

inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare,

2. lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd,

3. lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig

anställning,

4. lag om ändring i lagen (1973:370) om

arbetslöshetsförsäkring,

5. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring,

6. lag om ändring i lagen (1991:1153) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370),

7. lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

8. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter.

Lagförslagen under 2, 3 och 6--8 avser ämnen som faller

inom lagrådets granskningsområde. Förslagen är emellertid

av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande kan undvaras.

I fråga om lagförslagen under 5 och 7 har jag samrått

med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. Beträffande lagförslagen under 6

och 8 har jag samrått med chefen för finansdepartementet.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag

att regeringen förslår riksdagen att

dels

1. anta lagförslagen,

dels

2. godkänna förslaget om genomförande av en

försöksverksamhet med arbetsplatsförlagd

arbetsmarknadsutbildning för ungdomar under 25 år

(avsnitt 2.1),

3. godkänna förslaget i fråga om att slopa statsbidraget

till

a) särskilda inskolningsplatser,

b) beredskapsarbete för ungdomar under 25 år,

c) arbetsgivare för handledare för ungdomar (avsnitt

2.6),

4. godkänna förslaget i fråga om utbildningsbidragets

storlek till ungdomar under 20 år som deltar i upphandlad

arbetsmarknadsutbildning (avsnitt 2.6),

5. godkänna att regeringen för det nya åtgärdssystemet

får utnyttja de medel som i 1992 års budgetproposition

(prop. 1991/92:100 bil. 11) har beräknats för

inskolningsplatser, vissa beredskapsarbeten, bidrag till

handledare för ungdomar och vissa utbildningsbidrag

(avsnitt 3),

dels

6. ta del av vad jag i övrigt anfört.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition förelägga

riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och

de ändamål som föredraganden har hemställt om.

Innehållsförteckning

 Propositionens huvudsakliga innehåll 1

 Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20

 februari 1992 12

1 Inledning 12

1.1 Allmän bakgrund 12

1.1.1 Allas vårt ansvar 13

1.1.2 Från skola till arbetsliv 13

1.2 Kritiken mot åtgärderna 14

1.2.1 Osäkerhetsfaktorer 15

1.3 En övergångsperiod 15

1.3.1 Utgångspunkter 17

1.3.2 Riktlinjer 17

1.4 Framtiden 18

1.4.1 Ungdomarnas preferenser 18

1.4.2 Utmaningen 19

1.5 Övrigt 19

2 Utformning av åtgärderna 20

2.1 Ett nytt åtgärdssystem 20

2.2 Aktiverande arbetsförmedling 22

2.3 Ungdomspraktik 23

2.4 Utbildningsbidrag 24

2.5 Handikappade ungdomar 25

2.6 Genomförandet 26

3 Kostnader 27

4 Upprättade lagförslag 28

5 Hemställan 29

6 Beslut 29

1 Senaste lydelse 1989:428.

1 Lagen omtryckt 1991:600.

1 Lagen omtryckt 1991:1334.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse av

17 kap. 1 § 1988:881

20 kap. 9 a § 1991:215 (1991:363).

3 Senaste lydelse 1989:432.

1 Lagen omtryckt 1989:633.

2 Senaste lydelse 1990:1429.

1 Lydelse enligt prop. 1991/92:100 bil. 9.