Regeringens skrivelse

 1993/94:106

 Alternativ till burhållning av värphöns

 Regeringen överlämnar denna skrivelse till

 riksdagen.

 Stockholm den 2 december 1993

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

 Skrivelsens huvudsakliga innehåll

 I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse för

 utvecklandet av nya system för hållande av värphöns

 och för regeringens bedömning och

 ställningstaganden i fråga om förbudet att hålla

 värphöns i bur fr.o.m. år 1999. Regeringens

 ställningstagande innebär att ikraftträdandet av

 förbudet år 1999 ligger fast. Regeringen anser

 vidare att ett system liknande EG:s för frivillig

 märkning av ägg efter produktionssätt bör införas.

 1

 Innehållsförteckning

 1 Inledning......................................3

 2 Allmänna utgångspunkter........................3

 2.1Gällande bestämmelser.......................4

 2.1.1Sverige................................4

 2.1.2EG.....................................5

 2.1.3Andra länder...........................6

 3 Forskning och utvecklingsarbete................6

 3.1Forskningsprogram, m.m......................6

 3.2Var bedrivs forskningen?....................7

 3.3Finansiering................................8

 3.4Vissa frågeställningar vid utvecklandet av

 nya inhysnings-

 system......................................9

 4 Program för provning av ny teknik.............12

 5 Produktionskostnader..........................13

 6 Regeringens ställningstagande.................14

 Bilaga 1Sammanfattningen i Statens jordbruksverks

 rapport (1993:14) Alternativa

 inhysningssystem för värphöns.............22

 Bilaga 2Förteckning över de remissinstanser som

 avgett yttrande över Statens jordbruksverks

 rapport (1993:14) Alternativa

 inhysningssystem för värphöns.............26

 Bilaga 3Förteckning över myndigheter och

 organisationer som var företrädda vid

 Jordbruksdepartementets diskussion den 12

 novem-

 ber 1993 om alternativ till burhållning av

 värphöns.........................................27

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2

 december 1993....................................28

 2

 1 Inledning

 Djurskyddslagen (1988:534), som trädde i kraft den

 1 juli 1988, föreskriver bl.a. att djur skall

 hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett

 sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem

 möjlighet att bete sig naturligt. Enligt

 djurskyddsförordningen (1988:539) får höns för

 äggproduktion inte inhysas i burar. Enligt en

 övergångsbestämmelse till förordningen får vid

 ikraftträdandet befintliga anläggningar för burhöns

 användas intill utgången av år 1998.

 I samband med riksdagens beslut om den nya

 djurskyddslagen (prop. 1987/88:93, bet.

 1987/88:JoU22, rskr. 1987/88:327) beslutade

 riksdagen att en utvärdering av arbetet med

 forskning och försök beträffande olika system för

 hållande av värphöns skulle göras i form av en s.k.

 kontrollstation efter en femårsperiod, dvs. år

 1993. I samband därmed skulle regeringen i lämpligt

 sammanhang för riksdagen redovisa resultatet av

 detta arbete.

 Utöver den tidigare beslutade kontrollstationen

 beslöt riksdagen i mars 1991 om en lägesavstämning

 under våren 1991 för pågående försök med

 alternativa produktionsmetoder (bet. 1990/91:JoU18,

 rskr. 1990/91:137). I regeringens skrivelse den 31

 oktober 1991 beredde regeringen riksdagen tillfälle

 att ta del av en redogörelse för pågående försök

 rörande alternativ till burhållning av värphöns

 (skr. 1991/92:68, bet. 1991/92:JoU11, rskr.

 1991/92: 113).

 Statens jordbruksverk har den 1 september 1993 på

 uppdrag av regeringen bl.a. redovisat en

 utvärdering av den forskning och de försök kring

 alternativ till burhållning av värphöns som

 bedrivits och en redovisning av utvecklingen inom

 äggproduktionen (Jordbruksverkets rapport 1993:14

 Alternativa inhysningssystem för värphöns).

 Sammanfattningen av Jordbruksverkets rapport finns

 i bilaga 1. Rapporten har remissbehandlats. En

 förteckning över remissinstanserna finns i bilaga

 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i

 Jordbruksdepartementet, dnr 1413/93.

 Jordbruksverket har den 30 september 1993 på

 regeringens uppdrag redovisat hur de medel som

 anvisats under nionde huvudtitelns anslag

 Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder

 använts och en bedömning av vilka resultat som de

 gjorda insatserna har gett. Jordbruksverket har

 redovisat uppdraget i rapporten (1993:15)

 Djurskyddsfrämjande åtgärder: Forsknings-, försöks-

 och utvecklingsprojekt 1990/91-1993/94.

 Jordbruksverkets rapport om alternativa

 inhysningssystem för värphöns har den 12 november

 1993 varit föremål för en diskussion med

 företrädare för bl.a. berörda myndigheter, för

 äggproducenter samt djurskydds-, konsument- och

 arbetstagarorganisationer. En förteckning över de

 myndigheter och organisationer som var företrädda

 vid diskussionen finns i bilaga 3.

 2 Allmänna utgångspunkter

 År 1992 var antalet värphöns i Sverige drygt 6

 miljoner och den genomsnittliga

 besättningsstorleken 528 höns per besättning.

 Majoriteten av antalet besättningar, drygt 10 500,

 hade färre än 200 höns. Flertalet höns, 96 %, fanns

 dock i besättningar med fler än 200 höns och 82 %

 av värphönsen fanns i besättningar med fler än

 5 000 höns (se tabell 1). Ca 90 % av värphönsen

 hålls i bur.

 År 1992 var den totala produktionen 110 miljoner

 kilo ägg. Ca 2/3 av äggproduktionen levereras till

 partihandeln.

 Tabell 1. Antal värphöns, besättningar och

 genomsnittlig besättningsstorlek åren 1988 och 1992

 Antal besättningarAntal höns per

 besättning Summa höns

 Besättningsstorlek199219881992 1988 1992 1988

 1-49 9 26811 688 18 18 164 759214 546

 50-199 1 267 1 803 79 79 99 958143 203

 200-999 367 507 424 488 155 597247 308

 1 000-4 999 285 326 2 381 2 336 678 680761 433

 5 000- 296 301 16 78116 7624 967 3635 045

 331

 Samtliga 11 48314 688 528 4376 063 3576 411

 821

 Källa: Statistiska Centralbyrån (SCB).

 2.1 Gällande bestämmelser

 2.1.1 Sverige

 Bestämmelser om hållande av höns

 finns i djurskyddslagen (1988:534),

 djurskyddsförordningen (1988:539) och i

 föreskrifter meddelade av Jordbruksverket.

 I 4 § djurskyddslagen anges bl.a. att djur som föds

 upp eller hålls för produktion av bl.a. livsmedel

 skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på

 ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger

 dem möjlighet att bete sig naturligt.

 Enligt 9 § djurskyddsförordningen får höns för

 äggproduktion inte inhysas i burar. Enligt en

 övergångsbestämmelse till förordningen får vid

 ikraftträdandet befintliga anläggningar för burhöns

 användas intill utgången av år 1998.

 I Jordbruksverkets föreskrifter (SJVFS 1993:129) om

 djurhållning inom lantbruket m.m. finns

 bestämmelser om utrymme, inredning, stallklimat,

 fönster och belysning, buller, utfodring, vattning

 och renhållning av stallar, m.m.

 Endast hönsraser som har en medelvikt under

 2,4 kilo får hållas i burar och hönsen får hållas i

 burar högst två år. Vid burhållning av höns skall

 varje höna ha minst 600 cm2 utrymme om det i buren

 hålls 3 eller flera höns. Antalet burvåningar får

 vara högst tre. Inredningar i hönsstallar skall

 vara utformade så att djuren inte utsätts för

 foder-, vatten- och gödselspill. Fr.o.m. den 1 ja-

 nuari 1994 skall hönsburar vara försedda med täta

 sidoväggar och klonötare. I stallar som förprövas

 enligt bestämmelserna i 7 § djurskyddsförordningen

 skall burarna dessutom vara försedda med

 sittpinnar.

 När höns hålls på nätgolv eller annat dränerande

 golv, skall minst en tredjedel av stallgolvet vara

 försett med ströbädd. Den högsta tillåtna

 beläggningsgraden är exempelvis 6 höns/m2 om

 stallet inte har gödselbinge. Om en gödselbinge

 upptar 2/3 av golvarean och hönsrasens medelvikt

 understiger 2,5 kilo får beläggningsgraden vara 9

 höns/m2. Det skall finnas minst 165 mm sittstång

 för varje höna. Vidare finns det bl.a. bestämmelser

 om utrymme vid foder- och vattentråg och om ett

 högsta antal höns per värprede.

 2.1.2 EG

 Inom EG finns minimibestämmelser i

 direktiv 88/166/EEG om hur höns får hållas i bur.

 Direktivet trädde i kraft den 1 januari 1988 för

 nyproduktion. För buranläggningar som var i bruk

 vid denna tidpunkt träder bestämmelserna i kraft

 den 1 januari 1995.

 Enligt direktivet skall burarna vara konstruerade

 så att varje höna har minst 450 cm2 fri horisontell

 rörelseyta. Vidare finns bestämmelser om lägsta

 burhöjd, maximal golvlutning, utrymme vid fodertråg

 och vattentillförsel. Burar får endast placeras i

 fler än tre våningar om det är möjligt att

 inspektera varje våning utan svårighet.

 Enligt direktivet får medlemsländerna ha strängare

 nationella bestämmelser än de som anges i

 direktivet. Det är för närvarande endast två länder

 inom EG som har strängare utrymmeskrav. I Danmark

 gäller att varje höna skall ha minst 600 cm2

 utrymme. I Tyskland är motsvarande krav 500 cm2. I

 övriga EG-länder gäller således direktivets

 minimikrav om 450 cm2/höna.

 I EG:s förordning (1274/91/EEG) om vissa

 handelsnormer för ägg finns bl.a. bestämmelser om

 frivillig märkning av ägg med avseende på

 produktionssystem. Reglerna innebär att märkning av

 ägg efter produktionssystem är frivillig men om

 sådan märkning görs får endast vissa i förordningen

 definierade märkningstermer användas.

 Bestämmelserna gäller inte för ekologiskt eller

 biologiskt producerade ägg. I förordningen är

 följande märkningstermer och produktionssystem

 definierade.

 *Ägg från utehöns* (free range eggs) skall

 produceras av höns som bl.a. har möjlighet till

 utevistelse dagtid. Marken måste till största delen

 vara täckt med vegetation och beläggningen får inte

 vara högre än 1 000 höns per hektar eller en höna

 per 10 m2.

 *Ägg från utehöns med begränsad areal*

 (semi-intensive eggs) skall produceras av höns som

 har möjlighet till utevistelse dagtid. Marken måste

 till största delen vara täckt med vegetation och

 beläggningen får inte vara högre än 4 000 höns per

 hektar eller en höna per 2,5 m2.

 *Ägg från höns på ströbädd* (deep litter eggs)

 skall produceras av höns i anläggningar där

 beläggningen inte får vara högre än 7 höns per m2

 tillgänglig golvyta. Minst en tredjedel av golvytan

 skall vara täckt med strömaterial såsom halm,

 träspån, sand eller torv. En tillräckligt stor del

 av den tillgängliga golvytan skall användas för

 uppsamling av hönsens spillning.

 *Ägg från höns i voljärer* (perchery eggs) skall

 produceras av höns i anläggningar där beläggningen

 inte får vara högre än 25 höns per m2 tillgänglig

 golvyta. I anläggningen skall finnas sittpinnar med

 en längd motsvarande minst 15 cm per höna.

 2.1.3 Andra länder

 Efter en folkomröstning år 1978

 beslöt Schweiz att införa förbud mot konventionell

 burhönshållning fr.o.m. år 1992. I den schweiziska

 djurskyddslagen anges bl.a. att värphöns skall ha

 tillgång till sittpinnar och reden för äggläggning.

 I stallar med gödselbinge och ströbädd får hållas

 högst 7 höns/m2 om hönsens vikt inte överstiger 2

 kilo. Om hönsens vikt överstiger 2 kilo får belägg-

 ningen vara högst 6 höns/m2. I anläggningar där

 hönsen hålls på nätgolv eller i bursystem gäller

 följande utrymmeskrav. För höns som hålls i grupper

 om upp till 10 djur skall varje höna ha 1 400 cm2.

 I gruppstorlekar om 11-20 höns skall varje höna ha

 1 200 cm2. I grupper om 21-40 höns skall varje höna

 ha 1 000 cm2 och om hönsen hålls i grupper om fler

 än 40 höns skall varje höna ha minst 800 cm2. Om

 värpreden eller andra inredningar som ökar den

 tillgängliga ytan är arrangerade vertikalt i flera

 våningsplan får en proportionell reducering av

 beläggningen per kvadratmeter golvyta göras.

 Enligt den norska djurskyddslagen skall värphöns i

 bur ha minst 700 cm2 och högst 3 hönor får hållas

 per bur. I Finland gäller att varje höna skall ha

 480 cm2 och högst 4 hönor får hållas per bur.

 3 Forskning och utvecklingsarbete

 3.1 Forskningsprogram, m.m.

 De nya system för hållande av värphöns som nu

 utvecklas är i princip en vidareutveckling av de

 traditionella golvsystemen. Genom att fler

 våningsplan införs i systemen, t.ex. i form av

 näthyllor, ökar den totala tillgängliga ytan i

 anläggningen och beläggningen per kvadratmeter

 byggnadsyta kan ökas. Som redovisats ovan är den

 högsta tillåtna beläggningsgraden enligt nu

 gällande föreskrifter under vissa förutsättningar 9

 höns/m2 vid golvhållning av höns. I de nya systemen

 har de försöksmässiga beläggningsgraderna

 vanligtvis varit mellan 15-20 höns/m2 byggnadsyta.

 I regeringens inledningsvis nämnda skrivelse till

 riksdagen i oktober 1991 om forskning och försök

 rörande alternativ till burhållning av värphöns

 redogjordes bl.a. för de resultat som forskningen

 redovisat och de problem som uppgavs förekomma i de

 nya systemen. Institutionen för husdjurens

 utfodring och vård vid Sveriges

 lantbruksuniversitet uppgav i sin summering av då

 framkomna resultat att det varit möjligt att

 förbättra systemen i flera avseenden. Det gällde

 t.ex. utformningen av reden och sittpinnar,

 sänkning av frekvensen golvägg och förbättring av

 äggkvaliteten. Förutom att alternativen till

 burhållningen ger hönsen ett kraftigt utökat

 beteendemönster visade försöken att skelettstyrkan

 påverkas positivt. De problem som hade förekommit

 gällde bl.a. förekomst och behandling av endo- och

 ektoparasiter, risk för att medicinering ger

 restsubstanser i äggen och därmed förlorad

 produktion samt uppkomst av fotbölder och

 bröstbensdeformationer. Höga dödlighetstal på grund

 av fjäderplockning/hackning/kannibalism hade

 förekommit i vissa fall. Arbetsmiljön var ett

 problem både i fråga om luftkvalitet och ergonomi.

 Hösten 1991 beslutade Jordbruksverket och Skogs-

 och jordbrukets forskningsråd om ett samlat program

 för forskning, utveckling och försök inom området

 alternativ till burhållning av värphöns. I

 programmet delades problemställningarna in i tre

 huvudområden, nämligen biologi, ekonomi och teknik

 inkl. arbetsmiljö. Programmet löper under perioden

 1992-1994. Jordbruksverket beräknar den totala

 kostnaden för programmet till ca 7 miljoner kronor.

 De biologiska frågeställningar som studeras i

 programmet är bl.a. fjäderhackning och kannibalism,

 koccidios och djurmaterial. Inom området teknik och

 arbetsmiljö studeras bl.a. hur utformningen av

 olika inredningsdetaljer, t.ex. sittpinnar, inver-

 kar på hygien samt på fot- och bröstbenshälsa.

 Vidare har medel anslagits till utveckling av

 ventilationssystem för utsugning av gödselgaser och

 till en litteraturstudie om ljus i värphönsstallar.

 Medel har också avsatts för uppföljning av nya

 system i praktisk drift. I ett särskilt projekt

 studeras djurhälsan och djurmiljön i ett

 traditionellt golvsystem med totalt 40 000 höns.

 Jordbruksverket och Stiftelsen lantbruksforskning

 beslutade i september 1993 om ett samordnat

 forskningsprogram för alternativa inhysningssystem

 för värphöns. Programmet skall löpa under perioden

 1994-1996. Forskningsprogrammet har som mål att

 utveckla inhysningssystem för värphöns som upp-

 fyller djurskyddslagens krav och riksdagens

 uttalande att alternativa system inte får leda till

 försämringar från djurhälso- eller

 arbetsmiljösynpunkt. Samtidigt skall systemen ge

 producenterna en lönsam produktion som klarar en

 internationell konkurrens.

 3.2 Var bedrivs forskningen?

 Den huvudsakliga forskningen om alternativ till

 burhållning av värphöns bedrivs vid Sveriges

 lantbruksuniversitet. Vid institutionen för

 husdjurens utfodring och vård fokuseras forskningen

 på djurhälsa, beteende, produktion och äggkvalitet.

 Vid institutionen för husdjurshygien bedrivs

 forskning med målet att skapa grundläggande

 kunskaper om hönans biologi samt kunskaper om sam-

 spelet mellan miljö och värphönans hälsa och

 beteende för att göra det möjligt att skapa

 inhysningsformer som medger ett gott hälsotillstånd

 under rationella produktionsformer. Vid

 institutionen för lantbrukets byggnadsteknik

 bedrivs forskning som främst rör olika

 miljöfaktorer i inhysningssystemen såsom

 luftföroreningar, ergonomi och olycksfallsrisker

 samt betydelsen av naturligt ljus. Vid

 institutionen för husdjursförädling och

 sjukdomsgenetik startades våren 1993 ett projekt

 med målet att utvärdera de i landet tillgängliga

 värphönshybridernas produktionskapacitet på golv.

 Lantbruksuniversitetet bedriver också i samarbete

 med Ekhagastiftelsen försök kring rationell höns-

 hållning inom ekologiskt lantbruk.

 Vid Statens veterinärmedicinska anstalt pågår ett

 projekt som syftar till att erhålla kunskap om de

 parasiter som orsakar sjukdomen koccidios hos

 värphöns. Målet är att kunna anvisa förebyggande

 hygieniska åtgärder mot sjukdomen och att utvärdera

 effekterna av i dag tillgängliga vacciner. På

 längre sikt är målet att producera och studera

 experimentella vacciner baserade på definierade

 antigener från i Sverige isolerade arter och

 stammar av den parasit som orsakar sjukdomen. Vid

 anstalten pågår vidare kontinuerlig

 hälsoövervakning och registrering av försöken med

 alternativa inhysningssystem vid

 Lantbruksuniversitetets Lövstaanläggning.

 Svenska lantmännens riksförbund bedriver på sin

 försöksgård Smedsmora försök med ett nytt

 uppfödningssystem för unghöns. Systemet är anpassat

 till de nya alternativa systemen för äggproduktion

 med frigående höns. Principen är att hönsen skall

 vara vana vid olika våningsplan vid insättningen i

 den slutliga produktionsanläggningen.

 3.3 Finansiering

 Särskilda medel för djurskyddsfrämjande åtgärder

 har avsatts under nionde huvudtitelns anslag

 Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder.

 Under budgetåret 1993/94 får Jordbruksverket

 disponera 4,4 miljoner kronor för prövning från

 djurskyddssynpunkt av nya djurhållningsmetoder,

 inredning m.m. i stallar och för andra

 djurskyddsfrämjande åtgärder.

 Totalt har Jordbruksverket under perioden

 1990/91-1993/94 beviljat 7 792 000 kr till olika

 forskningsprojekt om alternativa system för

 hållande av värphöns. Här ingår 500 000 kr om året

 för den provning av nya system som beskrivs i

 avsnittet Program för provning av teknik.

 Stiftelsen Lantbruksforskning har hittills beviljat

 bidrag med totalt ca 3,2 miljoner kronor till sju

 forskningsprojekt. Till det av Jordbruksverket och

 Stiftelsen Lantbruksforskning beslutade

 forskningsprogrammet under treårsperioden 1994-1996

 planerar verket och stiftelsen att anslå totalt 13

 miljoner kronor, varav 7 miljoner kronor anslås av

 Jordbruksverket och 6 miljoner kronor av

 stiftelsen.

 Den huvudsakliga forskningen på området bedrivs som

 nämnts vid Sveriges lantbruksuniversitet.

 Jordbruksverket uppskattar att universitetet har

 avsatt 3-4 miljoner kronor i form av löner, hyra av

 försöksstall, m.m. under perioden 1988/89-1993/94.

 Flera djurskyddsorganisationer har lämnat stöd till

 forskningen om alternativa inhysningssystem för

 värphöns. Jordbruksverket uppskattar dessa bidrag

 till 2 092 300 kr. Arbetsmiljöfonden har bidragit

 med 1 848 000 kr till forskningen kring

 arbetsmiljön i alternativa inhysningssystem.

 Hushållningssällskapet i Skaraborgs län,

 Västsvenska lantmän, Svenska lantägg AB, Gimranäs

 Hönsgård m.fl. har totalt investerat 1 miljon

 kronor under två år i försök som bedrivs vid Götala

 försöksgård. Stiftelsen Veterinär fjäderfäforskning

 anslog 200 000 kr under åren 1988-1992 till

 Lantbruksuniversitetet för forskning om golvhöns.

 Tillverkare av inredningar har bl.a. svarat för

 inredningarna vid försöksanläggningarna Marielund,

 Lövsta och Stora Segerstad. Föreningen Svensk

 fjäderfäskötsel, Kronägg ek. för. och AB Vallberga

 kontrollhönseri har bidragit med medel till en

 beräknad summa av 300 000 kr för studieresor till

 Schweiz. Kronägg ek. för. har anslagit ca

 150 000 kr om året under perioden 1988-1992 för

 praktiska tillämpningar vid forskning om

 alternativa inhysningsförsök på höns. Fori

 (Lantmännen) har subventionerat foder under tiden

 1988-1992 motsvarande en summa av 75 000 kr.

 Hittills gjorda forskningsinsatser avseende

 alternativa inhysningssystem för värphöns

 uppskattas av Jordbruksverket till sammanlagt ca

 17 miljoner kronor.

 3.4 Vissa frågeställningar vid utvecklandet av nya

 inhysningssystem

 De problem som har uppstått i de nya

 inhysningssystemen är enligt Jordbruksverkets

 rapport framför allt fjäderplockning och hackning,

 risk för parasitangrepp, dålig arbetsmiljö (damm

 och ergonomi) samt fotbölder och

 bröstbensdeformationer hos hönsen.

 Fjäderplockning och kannibalism. Hackskador och

 kannibalism har visat sig vara den vanligaste

 dödsorsaken i system med frigående höns. Flockens

 storlek, unghönsens uppfödningsförhållanden samt

 fodrets sammansättning och struktur anses ha

 betydelse i sammanhanget. Försök tyder dock på att

 risken för kannibalism varierar betydligt mellan

 olika djurmaterial. Orsakerna till fjäderplockning

 och efterföljande kannibalism är sannolikt många

 och kan variera från en flock till en annan.

 Koccidios. Den kontakt med strö och gödsel som höns

 har i frigående system ökar risken för koccidios

 jämfört med höns som hålls i bursystem. Utbrott av

 koccidios speciellt i samband med att hönsen börjar

 värpa har registrerats i både svenska och norska

 försök. En ökad stresspåverkan under denna period

 på grund av transport, miljöombyte och hönornas

 omställning till äggproduktion kan vara viktiga

 faktorer i sammanhanget. För att undvika utbrott av

 koccidios hos höns i golvsystem under produktions-

 perioden är det viktigt att det sker en

 immunisering under uppfödningen. Vid Statens

 veterinärmedicinska anstalt pågår forskning om och

 utvärdering av vacciner mot koccidios.

 Kvalster. Problem med hönskvalster har rapporterats

 både från svenska och utländska försök med

 frigående höns. Risken för att få in hönskvalster i

 anläggningarna är troligen oberoende av

 inhysningssystem. Erfarenheterna från flera försök

 tyder dock på att kvalstren har bättre

 förutsättningar att föröka sig i system med

 frigående höns än i bursystem.

 Fot- och bröstbensskador. Deformation av

 bröstbenskammen förekommer ofta hos höns som har

 tillgång till sittpinnar. Bröstbensskadorna

 uppträder tillsammans med infekterade sår eller

 bölder i huden över bröstbenskammen. Frekvensen

 fotbens- och bröstbensskador har kunnat reduceras

 bl.a. med en förbättrad utformning av sittpinnarna.

 En fotskada som förekommer i konventionella

 bursystem men inte i system för frigående höns är

 s.k. hyperkeratos i klofalsen. Det har i försök

 visat sig vara stor skillnad mellan olika djur-

 material framför allt i fråga om frekvensen fot-

 skador.

 Skelettkvalitet. Benbrott i samband med transporter

 av värphöns till slakterier och vid hantering av

 djuren vid slakteriet är i många länder ett

 betydande djurskyddsproblem. Registreringar vid

 slakt och mätningar av skelettets brottsstyrka har

 visat att höns i frigående system och i burar med

 sittpinnar har en betydligt starkare skelett än

 höns inhysta i konventionella burar.

 Ströbäddens funktion och egenskaper har stor

 betydelse för luftkvalitet och djurmiljö i

 fjäderfästallar. Ströbädden påverkar bl.a.

 avgivningen av ammoniak, fukt, koldioxid, damm,

 djurens hygien och hälsa samt risken för utbredning

 av koccidios. Viktiga egenskaper hos ströbädden som

 påverkar miljön är fukthalt, andelen strömedel,

 pH-värde, konsistens, volym per enhet och ålder.

 Det behövs emellertid ytterligare kunskaper om hur

 ströbäddar skall anläggas och skötas.

 Gödselhanteringen påverkar både avgivningen av

 gödselgaser i stallet och fjäderdräktens renhet.

 För att begränsa förekomsten av gödselgaser bör

 gödselns uppehållstid i stallet begränsas. Vilken

 teknik som används för hanteringen av gödseln

 påverkar också möjligheten att med

 ventilationstekniska metoder begränsa avgivningen

 av ammoniak från t.ex. gödselmattor och

 gödselbingar. Kunskaperna om hur ströbäddar och

 gödsellager i form av gödselbingar inne i

 stallbyggnaden påverkar avgivningen av gödselgaser

 är ännu ofullständiga.

 Fellagda ägg. Andelen ägg som inte värps i reden

 kan minskas om man föder upp unghönsen i ett

 liknande system som de senare skall producera ägg

 i. Djuren skall således vara vana vid att söka sig

 upp på pinnar och haft tillgång till nätvåningar

 med foder och vatten. På mörka ostörda platser är

 det attraktivt för hönan att placera ägget. Genom

 att belysa olämpliga värpplatser kan man minska

 andelen fellagda ägg. Ökad ljusstyrka ökar dock

 risken för utbrott av kannibalism.

 Ljus och fönster. Vilken ljusintensitet som når

 olika delar av ett stall är beroende av fönstrens

 placering och byggnadens utformning. Eftersom

 ljuset har en direkt påverkan på djurens beteende

 och produktion är kunskap om hur dagsljusinsläpp

 skall utformas samt dess påverkan på djuren viktig.

 Ventilation och uppvärmning. Stallarnas

 konstruktion och planlösning påverkar värmebalansen

 och möjligheterna att åstadkomma en väl fungerande

 ventilation. Valet av uppvärmnings- och

 ventilationssystem kan vidare påverka förekomsten

 av ammoniak.

 Arbetsmiljö. De arbetsmiljöaspekter som måste

 beaktas vid införande av nya system inom

 värphönshållningen är enligt Jordbruksverket

 följande. Luftkvaliteten med avseende på ammoniak,

 koldioxid, damm och endotoxiner samt

 olycksfallsrisker, arbetsställningar och

 arbetsrörelser, arbetsorganisation och

 arbetstidsåtgång samt övriga faktorer såsom psykisk

 belastning, buller och belysning.

 Högre halter av ammoniak, damm och endotoxiner har

 konstaterats i de alternativa systemen jämfört med

 bursystemen. Genom vissa skötselåtgärder och

 tekniska lösningar kan enligt Jordbruksverkets

 bedömning halterna minskas till fullt acceptabla

 nivåer.

 I djurstallar bildas ammoniak vid bl.a. mikrobiell

 omsättning av kväve i gödseln. Ventilationsflöde,

 gödselns lagringstid i stallarna, gödselns

 fukthalt, storleken av de ytor som är belagda med

 gödsel och temperatur påverkar emission och

 koncentration av ammoniak. Begränsning av gödselns

 lagringstid är den viktigaste åtgärden för att

 minska ammoniakemissionen. En annan åtgärd är att

 minska fukthalten i gödseln, t.ex. med

 golvvärmesystem och genom ventilationstekniska

 lösningar.

 Huvuddelen av den koldioxid som förekommer i

 stallar kommer från djurens utandningsluft. En viss

 mängd kan också avges genom nedbrytning av gödseln.

 Halten av koldioxid ger främst ett mått på ett

 stalls luftkvalitet. Med normala ventilationsflöden

 för värphönsstallar skall koldioxidhalten enligt

 Jordbruksverket kunna hållas på nivåer som med god

 säkerhetsmarginal underskrider

 Arbetarskyddsstyrelsens gränsvärden.

 De faktorer som påverkar dammförekomsten i stallar

 är främst djurens aktivitet, djurtäthet och

 fuktförhållanden. Ventilation, foderslag och

 strömedel bedöms ha relativt liten inverkan jämfört

 med nyss nämnda faktorer. Vid pågående projekt vid

 institutionen för lantbrukets byggnadsteknik testas

 olika tekniker för att reducera dammet. Resultaten

 av dessa kommer att redovisas efter hand.

 Exponering för organiskt damm kan också reduceras

 med lämpligt andningsskydd. Vid insättning och

 uttagning av fjäderfä i burar och stallar för

 lösgående höns kan filterskydd med fläkt behöva an-

 vändas.

 De arbetsmoment som är besvärligast i alternativa

 inhysningssystem är insamling av fellagda ägg och

 renhållning. Inredningar i alternativa system är

 oftast av material och utformning som gör

 rengöringen besvärlig och tidsödande.

 Olycksfallsrisker finns vid den direkta

 djurhanteringen (hackning, rivsår etc.) och vid

 hantering av teknisk utrustning såsom

 utgödslingsanläggningar. Bullret i fjäderfästallar

 ligger ofta på så hög nivå att det finns risk för

 hörselskador. Jordbruksverket anser det svårt att

 bedöma om riskerna för olycksfall och bullerskador

 ökar eller minskar vid arbete i alternativa system

 jämfört med i bursystem.

 Belysningen i fjäderfästallar, oberoende av system,

 är ofta mycket svag (endast några lux). Det kan

 bidra till dåliga arbetsställningar och ökad

 olycksfallsrisk. Det kan också medföra en allmän

 otrivsel. Tillsynen av djur samt foder- och

 vattenautomater innebär besvärliga

 arbetsställningar både i alternativa system och

 bursystem. Den maskinella utgödslingen med s.k.

 gödselmattor är densamma i båda systemen.

 Utplockning av djur bedöms vara mer ansträngande i

 stallar för frigående höns än i burhönsstallar. Vid

 insättning av djur råder det omvända förhållandet.

 Den nära kontakten med hönsen i frigående system

 kan av skötare upplevas som psykiskt pressande.

 Andra skötare kan se positiva aspekter i en

 närkontakt med djuren där de kan se mer av djurens

 naturliga beteende. Kunskapen om attityderna bland

 djurägare och skötare avseende alternativa system

 är dock bristfällig.

 Tidsåtgången och hur arbetet organiseras är viktiga

 faktorer som påverkar dels lönsamheten, dels i

 vilken utsträckning personalen utsätts för olika

 miljöfaktorer och risker. En välplanerad

 arbetsorganisation utnyttjar också tillgänglig

 personal på ett optimalt sätt vad gäller omväxlande

 arbetsuppgifter, ökat ansvar, fördjupade kunskaper

 och en minskad arbetsbelastning.

 I en enkätundersökning som Jordbruksverket

 genomfört bland 30 äggproducenter med fler än 500

 golvhöns har 15 av 22 svarande uppgett att de inte

 hade några problem med arbetsmiljön medan två

 producenter uppgav att de hade problem med damm. De

 övriga fem angav olika problem nämligen rengöring,

 avsaknad av automatisk utgödsling, fukt på vintern,

 golvägg samt att lokalen inte var anpassad för

 djurhållningen.

 När det gällde stallmiljön uppgav 19 av de 22

 svarande producenterna att de inte hade några

 problem medan tre angav problem med fukt, hög

 ammoniakhalt resp. damm.

 4 Program för provning av ny teknik

 Enligt 7 § djurskyddsförordningen skall nya

 tekniska system och ny teknisk utrustning för

 djurhållning ha godkänts från djurhälso- och

 djurskyddssynpunkt innan de får användas. Frågor om

 godkännande av ny teknik prövas av Jordbruksverket.

 Jordbruksverket tillsatte i september 1991 en

 särskild referensgrupp med uppgift att vara

 rådgivande till verket vid uppläggning och

 utvärdering av försöksmässig provning av nya system

 för värphönshållning. I gruppen ingår bl.a.

 representanter för forskningen på området,

 näringen, arbetarskyddet och

 djurskyddsorganisationer.

 I mars 1992 fastställde Jordbruksverket ett program

 för utvärderingen av nya system för frigående

 värphöns. Programmet innebär att varje enskilt

 fabrikat provas. Provningen genomförs i två faser,

 en experimentell fas och en fältfas. För

 provningarna ansvarar en forskare.

 Den experimentella provningsfasen omfattar minst

 två produktionsomgångar och kontrolleras av den

 provningsansvarige forskaren. Fasen syftar till att

 ge detaljerade kunskaper om systemets funktion och

 till att ge underlag för beslut om fortsatt

 provning av systemet i fältfas.

 Fältfasen omfattar minst 15 produktionsomgångar och

 syftar till att ge ett bredare och säkrare

 kunskapsunderlag än vad som finns från den

 experimentella provningen. Fältfasen är begränsad

 till 10 anläggningar eller 100 000 höns.

 Utvärderingen sker med utgångspunkt från dels vissa

 fastställda gränsvärden och godtagbara nivåer, dels

 särskilda bedömningar av ansvarig forskare.

 Gränsvärden och godtagbara nivåer omfattar bl.a.

 hönsens befjädring, skador, dödlighet och

 luftkvalitet i systemet. För andra parametrar såsom

 djurbeteende och arbetsmiljö görs särskilda

 bedömningar av i första hand den provningsansvarige

 forskaren. För att ett fabrikat skall godkännas

 krävs enligt Jordbruksverket i princip att

 provningsresultaten på alla punkter uppfyller

 kraven i det av verket fastställda

 utvärderingsprogrammet.

 Jordbruksverket beviljar ersättning till den

 provningsansvarige forskaren och dennes

 medarbetare. Djurägare som medverkar i

 fältprovningsfasen ersätts med 20 000 kr per

 omgång.

 För närvarande provas tre olika fabrikat varav två

 fabrikat genomgår provning i fältfasen och ett

 fabrikat genomgår provning i den experimentella

 fasen. Det fabrikat som kommit längst i provningen

 kan prövas för godkännande tidigast sommaren 1995.

 Jordbruksverket uppskattar att det fabrikat som

 provas i den experimentella fasen kan bli klart för

 prövning för godkännande tidigast sommaren år 1996.

 5 Produktionskostnader

 Enligt Jordbruksverkets redovisning är jämförelser

 mellan lönsamheten i äggproduktion i bursystem och

 i alternativa system svåra att göra eftersom det

 ännu är oklart vilka alternativa system som kommer

 att vara godkända i framtiden. Likaså råder delade

 meningar om kostnaderna i alternativa system. Ett

 problem vid kalkylering av kostnaderna i

 alternativa system är, enligt Jordbruksverket,

 svårigheterna att förutsäga och kalkylera för

 eventuella produktionsstörningar såsom

 kvalsterangrepp och koccidiosutbrott.

 Jordbruksverket redovisar i sin rapport en

 jämförande kalkyl utförd av Kronägg ek. för. Enligt

 kalkylen är produktionskostnaden i alternativa

 system 3,83 kr högre per kilo ägg i alternativa

 system jämfört med i bursystem. Beräkningarna är

 gjorda på en buranläggning för 7 500 höns med en

 beläggning på 20 höns/m2 golvyta och en alternativ

 anläggning för 5 625 höns med 15 höns/m2 golvyta.

 Vid beräkningarna har bl.a. följande antaganden

 gjorts. Inköpspriset för unghönsen antas vara högre

 på grund av att andra krav ställs vid uppfödningen

 av höns avsedda för golvsystem. Foderförbrukningen

 antas vara 8 % högre i det alternativa systemet på

 grund av en sämre befjädring och ett ökat

 foderspill. Produktionen antas vara 10 % lägre i

 alternativsystemet. Vidare antas byggnadskostnaden

 vara högre på grund av en lägre beläggning och

 kostnaden för inredning beräknas också vara högre.

 Arbete är den kostnadspost som står för den största

 andelen av den merkostnad som uppstår vid

 produktion i alternativa system. I den ovan

 refererade kalkylen har arbetstidsåtgången

 beräknats vara 3 gånger större i det alternativa

 systemet jämfört med bursystemet. Jordbruksverket

 bedömer dock att denna uppskattning kan vara något

 hög eftersom andra studier har visat en motsvarande

 ökning med 2,5 gånger. Verket bedömer vidare att

 ökade kunskaper om djurhållningen och ökade

 tillverkningsvolymer av inredningar kommer att

 medföra sänkta kostnader för äggproduktion i

 alternativa system.

 6 Regeringens ställningstagande

 Regeringens ställningstagande: Ikraftträdandet

 av förbudet mot att inhysa värphöns i bur

 fr.o.m. år 1999 ligger fast.

 Regeringen har för avsikt att låta införa

 regler om frivillig märkning av ägg med

 avseende på hur äggen producerats.

 Jordbruksverkets förslag: Tidpunkten för förbudet

 att hålla värphöns i bur flyttas fram från den 1

 januari 1999 till den 1 januari 2004. En

 kontrollstation bör genomföras år 1998. För att

 framflyttningen av förbudet inte skall medföra att

 hönsens situation i föråldrade burar försämras

 ytterligare föreslås att en djurmiljöprövning av

 samtliga burhönsanläggningar genomförs fram till år

 1997. Prövningen föreslås utformad enligt den mo-

 dell som tillämpas inom slaktkycklingproduktionen.

 Den innebär att stall- och djurmiljö poängsätts.

 Med utgångspunkt i antalet poäng fastställs hur

 länge produktionen i anläggningen får fortsätta. I

 anläggningar som inte uppnår vissa minimipoäng

 måste produktionen upphöra senast den 1 januari

 1999 om inte investeringar sker i nya anläggningar.

 Anläggningar som uppnår högsta poäng får användas

 längst till den 1 januari 2006. Investeringar i nya

 buranläggningar får endast ske vid företag som den

 1 januari 1994 har äggproduktion och nyinveste-

 ringen får innebära högst det antal hönsplatser som

 nuvarande anläggning enligt förprövning är godkänd

 för.

 Burhållning av värphöns bör inte förbjudas eftersom

 ordet bur har vissa begränsningar och en framtida

 hönshållning på något sätt måste begränsa hönsens

 rörlighet. Verket föreslår att det i stället införs

 krav på att höns skall kunna utöva vissa naturliga

 beteenden såsom sandbada, ha möjlighet att utnyttja

 sittpinnar, lägga ägg i reden och ha möjlighet till

 viss rörlighet.

 Jordbruksverket föreslår vidare att

 djurskyddsförordningen ändras så att verket ges

 möjlighet att i enskilda fall medge dispens för

 flyttning av burar till ett annat hus eller en

 annan anläggning under förutsättning att stall- och

 djurmiljön förbättras och att antalet hönsplatser i

 bur inte utökas.

 EG:s regler om frivillig märkning av ägg efter

 produktionssystem bör införas.

 Remissinstanserna: Statens livsmedelsverk,

 Arbetarskyddsstyrelsen, Konkurrensverket, Statens

 veterinärmedicinska anstalt, Skogs- och jordbrukets

 forskningsråd, Länsstyrelserna i Kalmar och

 Hallands län, Föreningen Svensk fjäderfäskötsel,

 Kronägg ek. för., Svenska lantarbetareförbundet och

 Svenska lantägg AB tillstyrker eller har inga

 invändningar mot att ikraftträdandet av förbudet

 mot att hålla värphöns i bur senareläggs till år

 2004. Konsumentverket, Föreningen Djurens vänners

 riksorganisation, Konsument-forum,

 Konsumentgillesförbundet, Nordiska samfundet mot

 plågsamma djurförsök, Sveriges

 djurskyddsföreningars riksförbund, Sveriges

 veterinärförbund och Familjejordbrukarnas

 riksförbund avstyrker förslaget.

 Lantbruksuniversitetet anser att förbudet fr.o.m.

 år 1999 så långt möjligt skall upprätthållas och

 beklagar att förutsättningar ännu inte synes

 föreligga för ett totalförbud i enlighet med de

 ursprungliga intentionerna. Länsstyrelsen i Skara-

 borgs län anser att det inte finns skäl att

 burförbudet flyttas fram till år 2004 eller år 2006

 men föreslår att förbudet flyttas fram tre år

 eftersom det har getts felaktiga signaler till

 djurägarna och att forskningsinsatserna inte varit

 maximala. Lantbrukarnas riksförbund anser att en

 övergång från dagens burhållning till andra

 alternativ är ett nödvändigt systemskifte men

 föreslår att en kontrollstation läggs in år 1996

 och att beslut om lagstiftningens ikraftträdande

 fattas i samband därmed. Länsstyrelsen i Jämtlands

 län tillstyrker Jordbruksverkets förslag men anser

 att regeringen vid ett eventuellt beslut om sena-

 reläggning tydligt bör deklarera att beslutet om

 förbud att hålla värphöns i bur ligger fast.

 Länsstyrelsen anser vidare att det är angeläget att

 endera ytterligare medel till forskning anvisas

 eller att det klargörs att näringen har ansvar för

 att utveckla fungerande alternativ. Länsstyrelsen

 anser att en eller ett par kontrollstationer på

 vägen fram till år 2004 bör anges och om det vid

 någon av dessa tidpunkter finns goda alternativ bör

 ikraftträdandet tidigareläggas. Sveriges

 veterinärförbund har uppfattat rapporten som delvis

 tendentiös och kan inte med ledning av

 informationen i den ta ställning till om det är

 realistiskt att avskaffa burhållning av värphöns

 före den 1 januari 1999. Förbundet avstyrker

 förslaget om att skjuta upp tidpunkten för

 ikraftträdandet. Flera remissinstanser anser att

 signalerna till näringen i fråga om ikraftträdandet

 av förbudet att hålla värphöns i bur varit

 otydliga.

 Konkurrensverket anför att de föreslagna

 övergångsreglerna skapar skilda förutsättningar för

 olika producentgrupper vilket enligt verket kan

 inverka menligt på nyetableringen inom branschen.

 Flera remissinstanser avstyrker förslaget om att

 det skall vara möjligt att investera i nya

 buranläggningar. Länsstyrelsen i Kalmar län bedömer

 det som osannolikt att en djurmiljöprövning enligt

 Jordbruksverkets förslag kan genomföras på ett

 rättvisande sätt i burhönsanläggningar. Liknande

 synpunkter framförs bl.a. av länsstyrelserna i

 Hallands och Jämtlands län.

 Lantbruksuniversitetet anser att begreppet bur bör

 definieras snarast. Statens veterinärmedicinska

 anstalt förordar att vägen öppnas för en

 förutsättningslös forskning på större burar med

 särskild utrustning där hönsen har möjlighet att

 utöva vissa naturliga beteenden. Lantbrukarnas

 riksförbund, Föreningen Svensk fjäderfäskötsel,

 Kronägg och Sveriges veterinärförbund anför

 liknande synpunkter. Länsstyrelsen i Skaraborgs län

 anser att det är ytterst väsentligt att forskningen

 helt är inriktad på att få fram vettiga alternativa

 system för lösgående höns och ingenting annat.

 Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök och

 Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund anser

 att det vore olyckligt om det öppnades möjlighet

 att ha någon typ av modifierade burar.

 Flertalet remissinstanser tillstyrker att ett

 frivilligt märkningssystem av ägg efter

 produktionssätt införs. Några instanser anser att

 en sådan märkning bör vara obligatorisk.

 Skälen för regeringens ställningstagande: Riksdagen

 beslutade år 1988 om en ny djurskyddslag (prop.

 1987/88:93, bet. 1987/88:JoU 22, rskr.

 1987/88:327). I propositionen om djurskyddslagen

 angavs bl.a. att som ett led i effektiviseringen av

 jordbruket har produktionsformerna undergått genom-

 gripande förändringar. Djurhållningen inom

 husdjursskötseln har, från att ha varit anpassad

 till klimatfaktorer och baserad på tidskrävande

 mänsklig omvårdnad, utvecklats till att i dag vara

 rationell samt teknik- och ekonomianpassad. Ökade

 kunskaper och ändrad teknik har förbättrat djurens

 förhållanden jämfört med tidigare. Utvecklingen har

 dock inte enbart varit till förmån för djurens

 välfärd. Djurmiljöer har skapats där tekniken mera

 än djurens miljökrav har fått råda.

 Rationaliseringssträvandena har varit inriktade mot

 att hålla många djur i produktion i begränsat

 stallutrymme och med en minskad arbetskraft för

 tillsyn av djuren. Vidare anfördes att ökad hänsyn

 måste tas till att levande djur ingår i

 produktionen. Djurskyddshänsynen måste tillmätas

 betydelse i en helt annan omfattning än hittills

 även om detta skulle innebära minskad produktion.

 Den nya djurskyddslagen innebär bl.a. att det för

 djur inom husdjursskötseln ställs särskilda krav

 som innebär att sådana djur skall hållas och skötas

 i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det

 främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete

 sig naturligt.

 Burhållningen av värphöns är ett av de mest

 intensiva produktionssystemen inom

 husdjurshållningen. I propositionen konstaterades

 att även om en utveckling av bursystemet hade skett

 under den tid som systemet tillämpats tillgodoser

 burarna inte ens några av de mest grundläggande

 behoven hos hönorna, som t.ex att kunna röra sig,

 sprätta, flaxa, sandbada och putsa fjädrarna och

 att kunna lägga sina ägg i reden. Riksdagens beslut

 om förbud mot att hålla värphöns i bur fr.o.m. år

 1999 innebar att det gavs en övergångstid på tio år

 för utveckling av nya system för hållande av

 värphöns.

 Av remissbehandlingen och vid den diskussion som

 den 12 november 1993 hölls i Jordbruksdepartementet

 framgår att det i dag råder enighet om att nu-

 varande bursystem skall avvecklas men att

 uppfattningarna är delade om vid vilken tidpunkt

 förbudet kan genomföras samt om vilka system som

 bör vara tillåtna i framtiden.

 Före år 1960 hölls värphöns i Sverige med några få

 undantag uteslutande på golv. I början av

 1960-talet installerades vanligen burar och i dag

 hålls ca 90 % av värphönsen i bur. De nya system

 för hållande av värphöns som nu utvecklas är i

 princip en vidareutveckling av de traditionella

 golvsystemen. Genom att fler våningsplan införs i

 systemen, t.ex. i form av näthyllor, ökar den

 totala tillgängliga ytan i anläggningen och

 beläggningen per kvadratmeter byggnadsyta kan ökas.

 Utvecklingen av de nya systemen har dock inte varit

 problemfri. Enligt Jordbruksverkets rapport

 kvarstår flera problem att lösa. Detta gäller

 framför allt fjäderplockning och hackning. Även

 inom området stall- och arbetsmiljö samt bekämpning

 av koccidier och kvalster kvarstår vissa problem

 att lösa. Produktionen måste enligt verket nå en

 viss säkerhet innan systemen kan bli allmänt

 förekommande och accepterade.

 Av Jordbruksverkets rapport framgår dock också att

 golvsystemen i flera avseenden har kunnat

 förbättras genom den forskning som hittills

 bedrivits. Enligt verket kan halterna av ammoniak,

 damm och endotoxiner komma ner till fullt

 acceptabla nivåer genom vissa skötselsåtgärder och

 tekniska lösningar. Vidare har bl.a. frekvensen

 fotbens- och bröstbensskador kunnat reduceras genom

 en förbättrad utformning av sittpinnarna. Andelen

 golvägg har kunnat minskas genom bättre anpassade

 uppfödningssystem för unghönsen. Vidare har

 identifierats flera faktorer som bedöms vara av

 betydelse för resultaten i de alternativa systemen

 såsom djurmaterial, uppfödningsförhållandena,

 fodrets sammansättning och struktur, ströbäddens

 sammansättning och egenskaper samt tekniker för

 gödselhantering och ventilation, m.m.

 Jordbruksverkets program för utvärdering av de nya

 systemen innebär att varje enskilt fabrikat provas.

 Provningen genomförs i en experimentell fas

 omfattande minst två produktionsomgångar och en

 fältfas omfattande minst 15 produktionsomgångar.

 Vid provningen utvärderas systemen med utgångspunkt

 i gränsvärden och godtagbara nivåer. Enligt

 regeringens bedömning behöver inte kriterier för

 ett godkännande av de nya systemen för hållande av

 värphöns nödvändigtvis innebära att de måste vara

 bättre för djurhälsan och arbetsmiljön än nuvarande

 burhållningssystem. Resultaten skall dock vara i

 överensstämmelse med de krav som skall ställas på

 en godtagbar arbetsmiljö och djurhälsa. Den samlade

 bedömningen måste innefatta hänsyn inte bara till

 djurhälsan och arbetsmiljön utan också till hönsens

 möjligheter att utöva ett naturligt beteende.

 Jordbruksverkets rapport är emellertid inte

 tillräcklig som underlag för en direkt jämförelse

 mellan de problem som förekommer i bursystemen och

 de som förekommer i andra system för hållande av

 höns. Sveriges veterinärförbund anser att rapporten

 inte tillräckligt väl belyser för- och nackdelarna

 med bursystem resp. alternativa system. Vidare an-

 för veterinärförbundet att det i rapporten inte

 nämns att samma djurhälso- och arbetsmiljöproblem

 som beskrivs vid golvhållning av höns delvis också

 förekommer i bursystemen. Förbundet har uppfattat

 rapporten som delvis tendentiös. Nordiska samfundet

 mot plågsamma djurförsök och Sveriges djurskydds-

 föreningars riksförbund anför i ett gemensamt

 yttrande att organisationerna saknar en beskrivning

 av hälsoläget i burar och de vanliga produk-

 tionssjukdomarna såsom äggledarinflammationer,

 leverförfettningar, bölder, skelett- och

 muskelsvaghet samt beteendestörningar. Vidare

 nämner organisationerna flera av de problem som

 sammanhänger med bursystemet.

 Regeringen delar dessa remissinstansers uppfattning

 att problemen i de nuvarande burhållningssystemen

 inte är tillräckligt belysta i rapporten. Det hade

 enligt regeringens mening varit värdefullt med en

 redovisning av förekommande inhysningsformer och en

 jämförelse mellan dessa med avseende på djurhälsa,

 beteende och arbetsmiljö.

 Flera remissinstanser har riktat kritik mot att

 forsknings- och utvecklingsarbetet inte kom igång

 år 1988 när beslutet om burförbudet fattades. Trots

 detta har som nyss nämnts systemen redan nu i flera

 avseenden kunnat förbättras. Provningsresultaten

 måste dock komma upp till godtagbara nivåer för att

 de skall kunna godkännas. Mot bakgrund av bl.a. det

 forskningsprogram som Jordbruksverket och

 Stiftelsen Lantbruksforskning beslutat om bedömer

 regeringen att förutsättningarna för att målet

 skall kunna nås till år 1999 har ökat betydligt.

 Som verket och stiftelsen understryker i sitt

 forskningsprogram är dock en grundläggande

 förutsättning för att uppnå uppställda krav att

 utvecklingsarbetet bygger på en helhetssyn och ett

 samarbete mellan berörda forskare. Eftersom allt

 fler länder i Europa, såsom Schweiz,

 Storbritannien, Norge, Danmark, Holland och

 Tyskland, engagerar sig i alternativa inhysnings-

 system för höns är det även angeläget att på det

 internationella planet samordna arbetet mellan

 olika forskargrupper för att påskynda processen.

 Regeringen bedömer också att takten i

 utvecklingsarbetet har ökat betydligt och bedöms

 öka ytterligare ju mer kunskaper som erhålls om de

 nya systemen och om de faktorer som påverkar bl.a.

 djurhälsa och miljön.

 Mot bakgrund av detta är regeringens samlade

 bedömning att förbudet mot att inhysa värphöns i

 bur fr.o.m. år 1999 skall ligga fast i enlighet med

 riksdagens beslut. Det återstår fortfarande fem år

 tills förbudet träder i kraft och

 forskningsresultaten i de alternativa systemen bör

 under den tiden kunna nå godtagbara nivåer.

 Regeringen vill dock betona vikten av att tillräck-

 liga resurser satsas både från näringen och andra

 forskningsfinansiärer, såsom Lantbruks-

 universitetet, på forskningen och utvecklingen av

 nya system.

 Föreningen Svensk fjäderfäskötsel uttrycker

 farhågor om möjligheterna att byta ut nuvarande

 buranläggningar mot alternativa system till år

 1999. Föreningen anför bl.a. att för närvarande

 hålls 90 % av Sveriges 6 miljoner värphöns i

 buranläggningar och att det för att ersätta

 samtliga burar krävs att ca 1 miljon hönsplatser

 årligen ersätts med alternativa system fram till år

 1999. Vidare anför föreningen att prövning och

 godkännande av godtagbara alternativa system kan

 ske tidigast sommaren 1995. Det skulle innebära en

 bytestakt av ca 2 miljoner hönsplatser per år.

 Föreningen anser att detta skulle vara en

 omöjlighet.

 Regeringen är medveten om att vissa svårigheter kan

 uppstå när ett stort antal buranläggningar skall

 ersättas med alternativa system. Enligt regeringens

 mening är det emellertid för tidigt att i nuläget

 göra en bedömning av hur lång tid som i praktiken

 kan komma att krävas för att ersätta

 buranläggningarna, bl.a. eftersom något system ännu

 inte är färdigprovat.

 Det är emellertid viktigt att utvecklingen noga

 följs på området. Regeringen uppdrog i september

 1991 åt Jordbruksverket att fortlöpande följa

 utvecklingen inom äggproduktionen. Uppdraget skall

 redovisas årligen i verkets anslagsframställning

 till regeringen. Regeringen förutsätter att

 Jordbruksverket i sina redovisningar av uppdraget

 årligen lämnar en lägesbeskrivning av utvecklingen

 av nya system och i vilken omfattning som nuvarande

 buranläggningar byts ut mot alternativa system.

 För att få en samlad bedömning av eventuella

 åtgärder som kan behöva vidtagas för att kunna

 genomföra förbudet bör en kontrollstation inrättas

 år 1997. Regeringen har för avsikt att ge

 Jordbruksverket i uppdrag att inför kon-

 trollstationen redovisa till regeringen de

 eventuella problem som då kvarstår samt ge förslag

 till åtgärder för att lösa dessa till år 1999.

 När det gäller produktionskostnader i de

 alternativa systemen understryker flera

 remissinstanser att produktionen måste ge en rimlig

 lönsamhet. Enligt Jordbruksverkets redovisning

 råder dock delade meningar om kostnaderna i dessa

 system. Flera remissinstanser har också ifrågasatt

 den ekonomiska kalkyl med kostnadsjämförelser

 mellan äggproduktion i bur och i alternativa system

 som redovisas i Jordbruksverkets rapport.

 Länsstyrelsen i Skaraborgs län påpekar att kalkylen

 är baserad på beräkningar från branschföreträdare

 och från försöksresultat som i sin tur är grundade

 på försök utförda med den kunskap som då var

 tillgänglig om lösgående höns. Vidare ifrågasätter

 Länsstyrelsen beräkningen av tidsåtgången i de båda

 systemen och anför att detta är väsentligt eftersom

 en avsevärd del av merkostnaden för ägg producerade

 i golvhållningssystem härrör från skillnader i

 arbetstid. Bl.a. Sveriges veterinärförbund,

 Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök och

 Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund anser

 att den beräknade tidsåtgången i kalkylen för

 burhönsproduktion innebär att djurskydds-

 lagstiftningens krav på tillsyn och skötsel av

 djuren inte uppfylls.

 Oavsett vilken merkostnad som dagens alternativa

 system medför i jämförelse med burhållningssystem

 bör enligt regeringens mening förutsättningarna för

 en lönsam produktion öka i och med att kunskaperna

 ökar och systemen därmed successivt kan förbättras.

 Inredningskostnaderna bör också såsom Jordbruks-

 verket bedömer minska i framtiden med ökade

 tillverkningsvolymer. Konsument-forum anför i sitt

 yttrande att konsumenterna är beredda att betala

 något mer för etiskt och kvalitetsmässigt riktigt

 producerade produkter och att ägg hör till ett av

 våra billigaste livsmedel. Liknande synpunkter

 framförs av Konsumentgillesförbundet som anger att

 en prishöjning på 3 kr/kg inte skulle utgöra något

 hinder.

 Det är viktigt att värna om den svenska

 äggproduktionen så att riksdagens beslut att

 avveckla nuvarande burhållningssystem inte innebär

 att svensk äggproduktion slås ut och ersätts med

 ägg producerade i andra länders bursystem.

 Beslutet innebär en stor fysisk omställning av en

 produktionsgren. I enlighet med vad som anförs i

 prop. 1990/91:191 om vissa livsmedelspolitiska

 frågor kan selektiva stödåtgärder behöva vidtagas

 om utvecklingen visar att svårigheter föreligger

 att genomföra åtgärder t.ex. för införande av

 alternativa former till hållande av burhöns.

 Jordbruksverket anser att djurskyddsföreskrifterna

 i likhet med vad som gäller i Schweiz inte bör

 förbjuda burhållning eftersom ordet bur har vissa

 begränsningar och att en framtida hönshållning på

 något sätt måste begränsa hönsens rörlighet.

 Jordbruksverket föreslår i stället att det i

 djurskyddsföreskrifterna införs krav på att höns

 skall kunna utöva vissa naturliga beteenden såsom

 sandbada, ha möjlighet att utnyttja sittpinnar och

 att lägga ägg i rede samt ha möjlighet till viss

 rörlighet.

 Lantbruksuniversitetet anser att begreppet bur bör

 definieras snarast. Statens veterinärmedicinska

 anstalt förordar att vägen öppnas för en

 förutsättningslös forskning på större burar med

 särskild utrustning där hönsen har möjlighet att

 utöva vissa naturliga beteenden. Lantbrukarnas

 riksförbund, Föreningen Svensk fjäderfäskötsel,

 Kronägg och Sveriges veterinärförbund anför

 liknande synpunkter. Länsstyrelsen i Skaraborgs län

 anser att det är ytterst väsentligt att forskningen

 helt är inriktad på att få fram vettiga alternativa

 system för lösgående höns och ingenting annat.

 Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök och

 Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund anser

 att det vore olyckligt om det öppnades möjlighet

 att ha någon typ av modifierade burar.

 I propositionen om djurskyddslag, m.m.

 konstaterades att även om en utveckling av

 bursystemet hade skett under den tid som systemet

 tillämpats tillgodoser burarna inte ens några av de

 mest grundläggande behoven hos hönorna. Detta

 gäller t.ex. hönornas möjlighet att kunna röra sig,

 sprätta, flaxa, sandbada och putsa fjädrarna, sitta

 på pinne och att kunna lägga sina ägg i reden.

 De bursystem som hittills har forskats på uppfyller

 endast få av de nämnda kriterierna. Enligt

 regeringens mening är det viktigt att de nya

 systemen ger hönsen en tillräcklig rörelsefrihet

 och att djurens beteendebehov i de nyss nämnda

 avseendena tillgodoses för att systemen skall kunna

 anses uppfylla djurskyddslagens krav på att djuren

 skall hållas på ett sådant sätt att det ger dem

 möjlighet att bete sig naturligt. Systemen skall

 naturligtvis också i övrigt uppfylla de krav som

 bör ställas från djurhälso- och

 arbetsmiljösynpunkt. Det bör inte heller accepteras

 att s.k. näbbtrimning kommer till användning.

 Oberoende av vilken innebörd som kan läggas i

 begreppet bur skall arbetet således inriktas på att

 utveckla system som uppfyller de ställda kraven

 vilket enligt regeringens bedömning innebär att

 utvecklingsarbetet skall inriktas på andra system

 än burhållningssystem. Riksdagens beslut att

 nuvarande burhållningssystem skall avvecklas och

 bör vara avvecklat år 1998 bör således ligga fast.

 Som redovisats i avsnittet om gällande regler inom

 EG har EG särskilda bestämmelser om hur ägg får

 märkas med avseende på produktionssystem.

 Jordbruksverket har i sin rapport föreslagit att

 ett sådant system införs också i Sverige. Som skäl

 anförs att det föreligger en begreppsförvirring på

 marknaden när det gäller märkning av ägg. Vidare

 att konsumenternas reaktioner med en entydig

 märkning kunde bli tydligare och avläsas lättare.

 Flera remissinstanser understryker också vikten av

 att ett märkningssystem införs.

 Regeringen delar Konsumentverkets bedömning att ett

 frivilligt märkningssystem med utgångspunkt från

 produktionssättet bör ge konsumenten möjlighet att

 välja önskad vara och att förekomsten av

 vilseledande begrepp vid försäljning av alternativt

 producerade ägg till konsument då kan minska.

 Riksdagen beslutade i december 1992 bl.a. om

 ändringar i livsmedelslagen (1971: 511) i anledning

 av EES-avtalet (prop. 1992/93:119, bet.

 1992/93:JoU6, rskr. 1992/93:243). Ändringarna, som

 avses träda i kraft samtidigt med EES-avtalet,

 innebär bl.a. att nu gällande märkningsbestämmelser

 i 13 § livsmedelslagen ersätts av ett bemyndigande

 för regeringen eller den myndighet som regeringen

 bestämmer att meddela föreskrifter om märkning av

 livsmedel. Regeringen har för avsikt att när

 lagändringen trätt i kraft låta införa ett system

 liknande EG:s för frivillig märkning av ägg efter

 produktionssystem.

 Jordbruksverket föreslår vidare att

 djurskyddsförordningen ändras så att verket har

 möjlighet att i enskilda fall ge dispens för

 flyttning av burar till ett annat hus eller en

 annan anläggning under förutsättning att stall- och

 djurmiljön förbättras och att antalet hönsplatser i

 bur inte utökas.

 Enligt övergångsbestämmelserna till

 djurskyddsförordningen får vid ikraftträdandet

 befintliga anläggningar för burhöns användas intill

 utgången av år 1998 utan hinder av 9 §

 djurskyddsförordningen. Befintliga burar i sådana

 anläggningar får bytas mot nya burar om de gamla

 burarna är olämpliga från djurskyddssynpunkt.

 Vidare anges att Statens jordbruksverk får, om det

 övergångsvis behövs, medge undantag från 9 §

 förordningen. Mot bakgrund av detta anser

 regeringen att det inte finns skäl att vidta några

 åtgärder i det avseendet.

 3

 Sammanfattningen i Statens jordbruksverks

rapport

 (1993:14) Alternativa inhysningssystem

för värphöns

 Uppdrag

 Regeringen har gett Jordbruksverket

 i uppdrag att fortlöpande följa utvecklingen inom

 äggproduktionen. Verket skall årligen i samband med

 anslagsframställningen redovisa uppdraget.

 Riksdagen beslöt år 1988 att en kontrollstation

 skulle genomföras år 1993 med anledning av förbudet

 att hålla höns i bur som träder i kraft den 1

 januari 1999. Regeringen har mot bakgrund av detta

 uppdragit åt Jordbruksverket att i samband med

 anslagsframställningen 1994/95 redovisa en

 utvärdering av den forskning och de försök kring

 alternativ till burhållning av värphöns som

 bedrivits. Jordbruksverket skall också bedöma

 möjligheterna att komma till rätta med de

 eventuella problem som hittills kommit fram.

 Svensk äggproduktion

 Äggproduktionen i Sverige svarar

 för 4-5 % av det totala produktionsvärdet av

 jordbruksprodukter. Det fanns år 1992 6 miljoner

 höns i landet. Av den totala äggproduktionen

 beräknas 90 % produceras av höns i bur. Svensk

 äggproduktion beräknas sysselsätta 2 200 personer

 på heltid och ungefär lika många på deltid.

 Ekonomiska beräkningar visar att produktionen i

 alternativa system innebär en ökad

 produktionskostnad på runt 3 kr per kg ägg.

 Fördyringen beror framför allt på att

 arbetsinsatsen är högre och att störningar i

 produktionen förekommer oftare i system för

 frigående höns. Underlaget för beräkningarna när

 det gäller de nya systemen är osäkrare eftersom

 antalet genomförda produktionsomgångar är få.

 Hälsoaspekter

 Hälsoläget inom svensk

 fjäderfänäring är mycket gott. Produktionen baseras

 på i huvudsak utländskt djurmaterial. Genom

 karantänsförfarande och restriktioner har riskerna

 för att få in smittsamma sjukdomar minimerats.

 Importen sker i form av grand-parents-djur vilket

 innebär att antalet kan begränsas till ca 10 000

 djur per år. Skulle avelsarbetet baseras på

 föräldrardjur ökar importbehovet till 100 000 djur.

 På grund av smittskyddsskäl får import av ägg för

 konsumtion endast ske från nordiska länder.

 Genom anordnande av kontroller m.m. är

 salmonellaläget i Sverige mycket gott. Sverige har

 endast haft ett par utbrott av Salmonella

 enteritidis. I samband med förhandlingarna om

 medlemskap i EG begär Sverige undantag för EG:s

 direktiv. Sverige begär att salmonellafrihet skall

 kunna ställas på foder, levande djur och livsmedel

 vid införsel till landet även i fortsättningen.

 4

 Livsmedelskontroll

 Det ankommer på varje producent att

 ansvara för kvaliteten på de ägg som produceras.

 Livsmedelsverket fastställer vilka krav som skall

 gälla. Inom EG finns direktiv om en frivillig

 märkning av ägg som utgår ifrån

 produktionssystemet. Någon motsvarande bestämmelse

 för märkning finns inte i Sverige. Jordbruksverket

 har i rapporten framfört att EG:s system med

 frivillig märkning efter produktionssystem bör

 införas i Sverige.

 Djurskydd

 I djurskyddsförordningen fastställs

 att höns för äggproduktion inte får inhysas i

 burar. Anläggningar som var i drift år 1988 får

 användas till utgången av år 1998. År 1989 utökades

 kraven på golvarean i burar från 450 cm2 till

 600 cm2. Detta medför att standardburen rymmer 3

 hönor. År 1994 träder av Jordbruksverket

 fastställda föreskrifter i kraft om krav på hela

 mellanväggar och klonötare även i befintliga burar.

 Länsstyrelserna har under våren 1993 i samarbete

 med Miljö- och hälsoskyddsnämnderna och på

 Jordbruksverkets uppmaning genomfört en

 projekttillsyn i 440 anläggningar med burhöns. I 16

 % av avdelningarna förekom överbeläggning. Hela

 mellanväggar fanns i 77 % av avdelningarna.

 I EG finns fastställt att höns i bur skall fr.o.m.

 år 1995 ha minst 450 cm2. Tyskland kräver 550 cm2

 och i Danmark är kraven det samma som i Sverige

 dvs. 600 cm2. Schweiz införde som första land

 burförbud år 1992. I Holland fanns ett förslag om

 burförbud. Detta drogs tillbaka i avvaktan på ett

 ställningstagande inom hela EG.

 Jordbruksverket föreslår att ordet bur bör

 definieras närmare eller omformuleras. Det bör

 också fastslås vilka krav som skall gälla för

 hönsens naturliga beteende. För att förbättra

 burhönsens miljö bör vissa dispenser kunna ges när

 det gäller flyttning av burar inom befintligt

 företag.

 Ny teknik

 Enligt djurskyddsförordningen skall

 nya tekniska system och ny teknisk utrustning för

 djurhållning godkännas från djurskydds- och

 djurhälsosynpunkt innan de får användas.

 Jordbruksverket har tagit fram ett program för

 utvärdering av ny teknik avseende system för

 frigående höns. Syftet med prövningen är att utröna

 om tekniken är djurskydds- och djurhälsomässig

 godtagbar. Ett godkännande innebär inte

 nödvändigtvis att den nya tekniken är bättre än

 befintlig teknik. Provning genomförs i två faser;

 en experimentell fas och en fältfas. För provningen

 svarar den sökande och av Jordbruksverket godkänd

 forskare. Den experimentella fasen skall omfatta

 minst två omgångar och fältfasen 15

 produktionsomgångar.

 Utvärderingen sker med utgångspunkt från dels

 gränsvärden och godtagbara nivåer, dels särskilda

 bedömningar. För närvarande är tre fabrikat föremål

 för provning. De resultat som hittills framkommit

 visar att vissa problem med skador, fothälsa,

 fellagda ägg, kvalster och coccidier efter hand

 blivit bättre. När det gäller befjädringen kvarstår

 dock problemen. Orsakssammanhangen tycks vara

 komplexa. På grund av lönsamheten inom äggbranschen

 har antalet investeringar i nya system varit lågt.

 Det fastställda provningsprogrammet föreskriver att

 15 omgångar skall vara genomförda och resultaten

 godtagbara från djurhälso- och djurskyddssynpunkt.

 Det fabrikat som har hunnit längst i provningen

 kommer att ha 5 omgångar genomförda vid utgången av

 år 1993. En slutgiltig prövning om ett godkännande

 av detta fabrikat kan tidigast ske år 1995.

 Arbetsmiljö

 Högre halter av ammoniak, damm och

 endotoxiner har konstaterats i de alternativa

 systemen. Genom vissa skötselåtgärder och tekniska

 lösningar kan halterna komma ner till fullt

 acceptabel nivå. Detta gäller också dammhalterna.

 Den mest påtagliga skillnaden beträffande ergonomi

 och olycksfallsrisker är plockningen av golvägg och

 rengöringen i system för frigående höns. I den

 attitydundersökning som Jordbruksverket låtit

 genomföra till 30 golvhönsproducenter med fler än

 500 höns har 16 av 23 givna svar uppgivit att de

 inte hade några problem med arbetsmiljön och 20 att

 de inte hade problem med stallmiljön. Det är mycket

 angeläget att forskningen om arbetsmiljö kan

 fortsätta eftersom en acceptabel arbetsmiljö är en

 förutsättning för en positiv utveckling av systemen

 för frigående höns.

 Forskning

 Forskning om system för frigående

 höns påbörjades på Lantbruksuniversitetet år 1988.

 De medel som anslogs till forskning rörande de nya

 systemen var mycket begränsade. De ideella

 djurskyddsföreningarna har bidragit med

 förhållandevis stora anslag. I den

 forskningspolitiska propositionen år 1990

 tilldelades Lantbruksstyrelsen ett anslag för

 djurmiljöförbättrande åtgärder på 3,2 miljoner

 kronor. Anslaget skulle enligt regeringsbeslutet i

 första hand användas för framtagning av alternativa

 system för höns. Anslaget har sedermera höjts till

 4,4 miljoner. Ett forskningsprogram antogs av

 Jordbruksverket i samarbete med Skogs- och

 jordbrukets forskningsråd (SJFR). De medel som an-

 slagits inom detta program för fjäderfäprojekt har

 varit 2,5 miljoner kronor per år. I denna summa

 ingår de 0,5 miljoner per år som Jordbruksverket

 bidrar med till provningen av ny teknik. Fr.o.m. år

 1994 kommer ett nytt forskningsprogram att tas

 fram. Medel till detta kommer från Jordbruksverket

 och Stiftelsen Lantbruksforskning.

 I rapporten finns redovisat vilken forskning som

 pågår och vilka resultat och erfarenheter som

 hittills framkommit.

 Resultaten från forskningen används kontinuerligt i

 utvärderingen av ny teknik och det

 erfarenhetsutbyte som pågår. De problem som

 kvarstår att lösa är fjäderplockning och

 fjäderhackning. Även inom området stall- och

 arbetsmiljö kvarstår vissa problem samt när det

 gäller bekämpning av coccidier och kvalster.

 Produktionen i system för frigående höns måste nå

 viss säkerhet innan systemen kan bli allmänt

 förekommande och accepterade.

 Utbildning

 I takt med att intresset för

 frigående system ökar måste resurser läggas på

 utbildningen av producenterna. I initialskedet

 kommer behovet av rådgivning att vara stort.

 Jordbruksverket föreslår att man inom Föreningen

 Svensk fjäderfäskötsel tar fram ett utbildnings-

 och rådgivningsprogram för äggproduktion i

 frigående system.

 Förslag

 Enligt verkets bedömning är en

 utveckling i olika länder inom EG mot ett

 motsvarande förbud mot burhöns som i Sverige

 trolig. Sveriges redan nu höga standard när det

 gäller friska djur, god stallmiljö och kunniga pro-

 ducenter kommer att vara till fördel för den

 svenska produktionen.

 Det är emellertid enligt Jordbruksverkets bedömning

 inte realistiskt att genomföra ett totalt burförbud

 den 1 januari 1999. Det är alltför många problem

 som ännu kvarstår och kan förväntas ta

 förhållandevis lång tid att lösa. Mot denna

 bakgrund föreslår verket att tidpunkten för

 burförbudet flyttas fram till den 1 januari 2004.

 En kontrollstation bör genomföras år 1998.

 För att inte denna framflyttning av tidpunkten för

 burförbudet skall medföra att hönsens situation i

 gamla föråldrade burar ytterligare försämras

 föreslår Jordbruksverket att en djurmiljöprövning

 av samtliga burhönsansläggningar skall genomföras

 under perioden fram till år 1997. Den

 djurmiljöprövning som föreslås bör utformas enligt

 den modell som tillämpas inom

 slaktkycklingproduktionen och som innebär att

 stall- och djurmiljö poängsätts. Med utgångspunkt i

 antalet poäng fastställs hur länge produktionen i

 buranläggningen får fortsätta. I anläggningar som

 inte uppnår vissa minimipoäng måste produktionen

 upphöra senast den 1 januari 1999 såvida inte

 investeringar sker i nya anläggningar. Anläggningar

 som uppnår högsta poäng får fortsätta längst till

 den 1 januari 2006. Tidpunkten är satt med tanke på

 att en rimlig avskrivningsperiod (10 år) måste

 kunna tillämpas vid nyinvesteringar. På detta sätt

 förbättras situationen för burhönsen samtidigt som

 det öppnas möjligheter till en rimlig

 avskrivningsperiod för producenterna.

 Investeringar i nya buranläggningar får endast ske

 vid företag som den 1 januari 1994 har

 äggproduktion och nyinvesteringen får innebära

 högst det antal hönsplatser som nuvarande

 anläggning enligt förprövning är godkänd för.

 5

 Förteckning över de remissinstanser som

avgett

 yttrande över Statens jordbruksverks

rapport (1993:14)

 Alternativa inhysningssystem för värphöns

 Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts

 av Statens livsmedelsverk, Arbetarskyddsstyrelsen,

 Konkurrensverket, Konsumentverket, Sveriges

 lantbruksuniversitet, Statens veterinärmedicinska

 anstalt, Skogs- och jordbrukets forskningsråd,

 Länsstyrelserna i Kalmar, Hallands, Skaraborgs och

 Jämtlands län, Lantbrukarnas riksförbund,

 Familjejordbrukarnas riksförbund, Föreningarna

 djurens vänners riksorganisation, Föreningen svensk

 fjäderfäskötsel, Konsument-forum,

 Konsumentgillesförbundet, Kronägg ek. för.,

 Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök,

 Svenska djurskyddsföreningen, Svenska

 lantarbetareförbundet, Svenska lantägg AB, Sveriges

 djurskyddsföreningars riksförbund och Sveriges

 veterinärförbund.

 Dessutom har yttranden inkommit från

 Konsumentföreningen Stockholm, Pelle Sveriges

 lantbruksuniversitet, Ingvar Ekesbo; Sveriges

 lantbruksuniversitet, anställda vid AB Verntofta

 fjäderfä samt enskilda personer.

 6

 Förteckning över myndigheter och

organisationer som

 var företrädda vid

Jordbruksdepartementets diskussion

 den 12 november 1993 om alternativ till

burhållning av

 värphöns

 Statens jordbruksverk, Statens livsmedelsverk,

 Arbetarskyddsstyrelsen, Konsumentverket, Sveriges

 lantbruksuniversitet, Statens veterinärmedicinska

 anstalt, Skogs- och jordbrukets forskningsråd,

 Lantbrukarnas riksförbund, Familjejordbrukarnas

 riksförbund, Föreningarna djurens vänners

 riksorganisation, Föreningen svensk

 fjäderfäskötsel, Konsumentberedningen,

 Konsumentforum, Konsumentgillesförbundet, Kronägg

 ek. för., Nordiska samfundet mot plågsamma

 djurförsök, Svenska djurskyddsföreningen, Svenska

 lantarbetareförbundet, Svenska lantägg AB, Sveriges

 djurskyddsföreningars riksförbund och Sveriges

 veterinärförbund.

 7

 Jordbruksdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2

 december 1993

 Närvarande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,

 och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar skrivelse 1993/94:106

 Alternativ till burhållning av värphöns.

 8