Regeringens proposition

1998/99:62

Vissa byggfrågor m.m.

Prop.

1998/99:62

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 4 mars 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Kjell[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i bestämmelserna om hissar och andra

anordningar i byggnadsverk.

Den nuvarande definitionen av byggprodukter i lagen (1994:847) om

tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. ändras för att underlätta

genomförandet av EG:s byggproduktdirektiv och andra direktiv som

berör hissar m.m. Regleringen av krav på och kontroll av hissar i

byggnadsverk förenklas därigenom. De nya kraven innebär samtidigt att

lagen (1977:484) med bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar

och andra lyft- och transportanordningar m.m. upphävs.

Regeringen bemyndigas vidare att meddela föreskrifter om nya krav på

befintliga hissar i byggnader. Därigenom ges möjlighet att tillgodose en

EG-rekommendation om höjda säkerhetskrav när det gäller befintliga

hissar.

Det görs tydligt att det är möjligt att med stöd av plan- och bygglagen

(1987:10) ingripa mot eftersatt underhåll av byggnadsverk och

anordningar i byggnadsverk.

Dessutom föreslås i propositionen att en- och tvåbostadshus undantas

från den återkommande obligatoriska funktionskontrollen av

ventilationssystem.

Vidare föreslås vissa smärre ändringar i miljöbalken och i lagen

(1998:811) om införande av miljöbalken för att tydliggöra

miljödomstolarnas befattning med vissa ärenden samt en ändring i

bilagan till förköpslagen (1967:868), som reglerar vilka kommuner som

har en utökad förköpsrätt.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. 5

2.2 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10) 8

2.3 Förslag till lag om ändring i miljöbalken 9

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:811) om

införande av miljöbalken 10

2.5 Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) 12

3 Ärendet och dess beredning 13

4 Översyn av regleringen rörande hissar och vissa andra

 anordningar 14

4.1 EG-direktiv 15

4.2 Gällande rätt och reformbehov 19

4.2.1 Gällande lagstiftning om byggnadsverk och

byggprodukter 19

4.2.2 Reformbehovet 21

4.3 Anpassning av lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. till byggproduktdirektivet m.m. 23

4.3.1 Definitionen av byggprodukter m.m. 23

4.3.2 Marknadsföring av hissar och

värmeanordningar 28

4.4 Upphävande av lagen (1977:484) med bemyndigande att

meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller

transportanordningar m.m. 30

4.5 Ingripanden mot eftersatt underhåll 31

4.6 Överklagande till förvaltningsdomstol 33

4.7 Höjd säkerhetsnivå för befintliga hissar 33

4.7.1 Bemyndigande för regeringen m.m. 35

5 Funktionskontroll av ventilationssystem 38

6 Övriga frågor 41

6.1 Vissa tillkännagivanden från riksdagen 41

6.2 Tillsyn- och kontrollsystemet enligt plan- och bygglagen

(1987:10) 44

6.3 Justeringar med anledning av tidigare förslag m.m. 47

6.3.1 Vissa ändringar i miljödomstolarnas be-

hörighet 47

6.3.2 Ändring i kretsen av kommuner med utökad

rätt till förköp enligt förköpslagen 49

7 Ekonomiska konsekvenser 49

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 50

9 Författningskommentar 50

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:847) om

tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. 50

9.2 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10) 51

9.3 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken 52

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:811) om

införande av miljöbalken 52

9.5 Förslaget till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) 52

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian om ändring i regleringen av

hissar och vissa andra anordningar 54

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser till promemorian om

ändring i regleringen om hissar och vissa andra

 anordningar 56

Bilaga 3 Sammanfattning över betänkandet Byggkvalitet för fram-

tiden 57

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser till betänkandet

Byggkvalitet för framtiden 63

Bilaga 5 Sammanfattning av förslagen i Boverkets rapport (1997:9)

Utvärdering av ändringar i byggregleringen:

 Byggkontrollen 64

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser till Boverkets rapport

(1997:9) Utvärdering av ändringar i byggregleringen:

Byggkontrollen 66

Bilaga 7 De till Lagrådet remitterade lagförslagen 67

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 71

Bilaga 9 Sammanfattning av Boverkets rapport om det svenska

hissbeståndet i förhållande till EG-rekommendationen 73

Bilaga 10 Förteckning över de publikationer Boverket hänvisat till i

samband med slutrapporten avseende regeringens uppdrag om

förbättring av inomhusmiljön m.m. 82

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1998 85

Rättsdatablad 86

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m.,

2. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

3. lag om ändring i miljöbalken,

4. lag om ändring i lagen (1998:811) om införandet av miljöbalken,

5. lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

dels godkänner regeringens förslag om

6. att en- och tvåbostadshus skall undantas från återkommande

funktionskontroll av ventilationssystem (avsnitt 5).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:847) om

tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

dels att 13 och 14 §§ skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 13 § skall utgå,

dels att 1, 2, 4, 17 och 21 23 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäller tekniska egenskapskrav på byggnadsverk (byggnader

och andra anläggningar) och byggprodukter.

Med byggprodukt avses i lagen

en produkt som är avsedd att

stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk och som har

betydelse för byggnadsverkets

egenskaper i de avseenden som

anges i 2 § första stycket 1 6.

Med byggprodukt avses i lagen

en produkt som är avsedd att

stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk.

2 §

Byggnadsverk som uppförs eller ändras skall, under förutsättning av

normalt underhåll, under en ekonomiskt rimlig livslängd uppfylla

väsentliga tekniska egenskapskrav i fråga om

1. bärförmåga, stadga och beständighet,

2. säkerhet i händelse av brand,

3. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö,

4. säkerhet vid användning,

5. skydd mot buller,

6. energihushållning och värmeisolering,

7. lämplighet för avsett ändamål,

8. tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse-

eller orienteringsförmåga, och

9. hushållning med vatten och avfall.

De tekniska egenskapskraven skall iakttas med beaktande av de

varsamhetskrav som finns i 3 kap. 10 14 §§ plan- och bygglagen

(1987:10).

Byggnadsverk skall underhållas

så att deras egenskaper i de

hänseenden som avses i första

stycket i huvudsak bevaras.

Byggnadsverk skall underhållas

så att deras egenskaper i de

hänseenden som avses i första

stycket i huvudsak bevaras.

Anordningar som är avsedda att

tillgodose kraven i första stycket

2 4, 6 och 8 skall hållas i stånd.

2 a §

Hissar i byggnader skall, även

när 2 § första stycket inte är

tillämpligt, ha det utförande och

den utrustning som skäligen kan

fordras för att de egenskapskrav

på byggnadsverk som anges i 2 §

skall uppfyllas.

4 §

Byggprodukter skall vara

lämpliga för avsedd användning

för att få ingå i byggnadsverk. En

byggprodukt är lämplig, om den

har sådana egenskaper att det

byggnadsverk i vilket den skall

ingå, rätt projekterat och uppfört,

kan uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket 1 6.

Byggprodukter skall vara

lämpliga för avsedd användning

för att få ingå i byggnadsverk. En

byggprodukt är lämplig, om den

har sådana egenskaper att det

byggnadsverk i vilket den skall

ingå, rätt projekterat och uppfört,

kan uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket 1 6, eller enligt

föreskrifter som meddelats med

stöd av 22 §.

17 §

Om den kommunala nämnd som avses i 16 § finner att

funktionskontrollanten har åsidosatt sina skyldigheter får nämnden

besluta att en annan funktionskontrollant skall utses. Nämnden skall, i de

fall funktionskontrollanten har riksbehörighet, anmäla sitt beslut till det

organ som meddelat riksbehörigheten.

Nämndens beslut får överklagas

till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Nämndens beslut i dessa frågor

eller i fråga om godkännande för

viss kontroll enligt 16 § får

överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

21 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de närmare föreskrifter

som behövs för att byggnadsverk

skall uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de närmare föreskrifter

som behövs för att byggnadsverk

skall uppfylla kraven enligt 2 och

2 a §§.

22 §

För att uppfylla Sveriges

åtaganden enligt avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES-avtalet)

får regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter

För att uppfylla Sveriges

internationella förpliktelser får

regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter

1. om krav på byggprodukter

för att de enligt 4 § skall vara

lämpliga för avsedd användning,

1. om krav på byggprodukter

för att de skall vara lämpliga för

avsedd användning,

2. om bestyrkande av överens-

stämmelse med gällande krav på

byggprodukter, hissar eller

värmeanordningar,

3. om märkning av bygg-

produkter, hissar och

värmeanordningar som

förutsättning för att de skall få

släppas ut på marknaden och

användas, och

4. om sådana byggprodukter

som är av mindre betydelse med

hänsyn till hälsa och säkerhet och

där tillverkaren har utfärdat en

försäkran om byggprodukternas

överensstämmelse med allmänt

erkänd och tillämpad teknik.

2. om bestyrkande av överens-

stämmelse med gällande krav på

byggprodukter,

3. om märkning av bygg-

produkter som förutsättning för att

de skall få släppas ut på

marknaden och användas,

4. om sådana byggprodukter

som är av mindre betydelse med

hänsyn till hälsa och säkerhet och

där tillverkaren har utfärdat en

försäkran om byggprodukternas

överensstämmelse med allmänt

erkänd och tillämpad teknik, och

5. om förbud mot att på

marknaden släppa ut bygg-

produkter som inte uppfyller

kravet på lämplighet.

23 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter

som behövs för kontroll av att

föreskrifter utfärdade med stöd av

21 § följs och att sådana an-

ordningar som avses i 13 § hålls i

stånd.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter

som behövs för kontroll av att

föreskrifter utfärdade med stöd av

21 § följs.

______________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999 då lagen (1977:484) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller

transportanordningar m.m. upphör att gälla.

2.2 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 3 § plan- och bygglagen (1987:10)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §

Byggnader skall uppfylla de

krav som anges i 2 § lagen

(1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. i den utsträckning som följer

av föreskrifter utfärdade med stöd

av 21 § den lagen.

Byggnader skall uppfylla de

krav som anges i 2 och 2 a §§

lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. i den utsträckning som följer

av föreskrifter utfärdade med stöd

av 21 § den lagen.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.3 Förslag till lag om ändring i miljöbalken

Härigenom föreskrivs att 18 kap. 1 § miljöbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap.

1 §

Regeringen prövar efter överklagande

1. beslut av statliga myndig-

heter i frågor som rör bildande,

ändring eller upphävande av

nationalparker, naturreservat, kul-

turreservat, naturminnen, strand-

skyddsområden, miljöskyddsom-

råden eller vattenskyddsområden,

utom frågor om ersättning, och

1. beslut av statliga myndig-

heter i frågor som rör bildande,

ändring eller upphävande av

nationalparker, naturreservat, kul-

turreservat, naturminnen, strand-

skyddsområden, miljöskyddsom-

råden eller vattenskyddsområden,

utom frågor om ersättning,

2. beslut av generalläkaren

enligt denna balk eller enligt

föreskrifter meddelade med stöd

av balken.

2. beslut av generalläkaren

enligt denna balk eller enligt

föreskrifter meddelade med stöd

av balken, och

3. andra beslut för vilka det är

föreskrivet att de skall överklagas

till regeringen.

 __________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.4

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:811) om

införande av miljöbalken

Härigenom föreskrivs att i fråga om lagen (1998:811) om införande av

miljöbalken

dels att 23 § skall ha följande lydelse,

dels att det närmast efter 21 § skall införas en ny paragraf, 21 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 a §

I fråga om ärenden som

handläggs hos miljödomstolen

enligt 4 kap. lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser

m.m. tillämpas 14 § miljöskydds-

lagen (1969:387). Vad som där

sägs om Koncessionsnämnden

skall i stället gälla miljö-

domstolen.

23 §

Äldre bestämmelser gäller i fråga om överklagande och krav på

prövningstillstånd, om

 1. en dom eller ett beslut har meddelats före miljöbalkens

ikraftträdande, eller

2. en dom eller ett beslut har meddelats av en allmän förvalt-

ningsdomstol efter miljöbalkens ikraftträdande.

 Beslut som efter miljöbalkens ikraftträdande meddelas av statlig

förvaltningsmyndighet enligt någon av de lagar som upphävs genom 2 §

skall överklagas till miljödomstol, om ett beslut i motsvarande fråga

enligt miljöbalken skall överklagas till sådan domstol. Beslut som efter

ikraftträdandet meddelas av Koncessionsnämnden för miljöskydd skall

dock överklagas till Miljööverdomstolen.

Har före miljöbalkens ikraft-

trädande beslut i ärende enligt

någon av de lagar som upphävs

genom 2 § överklagats hos

regeringen och har ärendet vid

miljöbalkens ikraftträdande ännu

inte avgjorts, får regeringen före-

skriva eller i det enskilda ärendet

besluta att överlämna ärendet för

prövning vid den miljödomstol

som är behörig enligt 20 kap. 8 §

miljöbalken.

 Har före miljöbalkens ikraft-

trädande beslut i ärende enligt

någon av de lagar som upphävs

genom 2 § överklagats hos

regeringen och har ärendet vid

miljöbalkens ikraftträdande ännu

inte avgjorts, får regeringen före-

skriva eller i det enskilda ärendet

besluta att överlämna ärendet för

prövning vid den miljödomstol

som är behörig.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs att bilagan till förköpslagen (1967:868)1 skall ha

följande lydelse.2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Östhammars kommun

Nyköpings kommun

Borgholms kommun

Mörbylånga kommun

Gotlands kommun

Sölvesborgs kommun

Kungälvs kommun

Lysekils kommun

Orusts kommun

Sotenäs kommun

Strömstads kommun

Tanums kommun

Tjörns kommun

Uddevalla kommun

Öckerö kommun

Sundsvalls kommun

Örnsköldsviks kommun

Härjedalens kommun

Åre kommun

Östhammars kommun

Trosa kommun

Borgholms kommun

Mörbylånga kommun

Gotlands kommun

Kungälvs kommun

Lysekils kommun

Orusts kommun

Sotenäs kommun

Strömstads kommun

Tanums kommun

Tjörns kommun

Uddevalla kommun

Öckerö kommun

Sundsvalls kommun

Örnsköldsviks kommun

Åre kommun

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999. I fråga om köp eller byte som

har skett före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

3 Ärendet och dess beredning

Inom dåvarande Inrikesdepartementet utarbetades en promemoria om

förslag till vissa ändringar i regleringen om hissar och vissa andra

anordningar. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1.

Promemorian har remissbehandats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig hos Miljödepartementet (dnr

M1999/83/Hs). Förslagen i promemorian behandlas i avsnitt 4.

Den 9 maj 1996 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare

med uppdrag att belysa frågor om kvalitetssystem i byggprocessen och

förvaltningen, göra en översyn av den obligatoriska funktionskontrollen

av ventilationssystem, utvärdera lagen (1993:320) om

byggfelsförsäkring, allsidigt analysera befintliga system med

småhusgarantier och konsumentskyddsaspekter i anslutning härtill samt

analysera behovet av statligt ekonomiskt stöd för att avhjälpa fukt- och

mögelskador i småhus. Utredningen, som antog namnet

Byggkvalitetsutredningen, överlämnade i december 1997 sitt betänkande

Byggkvalitet för framtiden (SOU 1997:177). Betänkandet har

remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 3. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning

av remissyttrandena finns tillgänglig hos Miljödepartementet (dnr

M1999/82/Hs). I avsnitt 5 behandlas vissa av utredningens förslag som

rör funktionskontrollen av ventilationssystem.

Boverket har i en rapport den 17 mars 1998 redovisat ett antal olika

regeringsuppdrag, som har sin grund i tillkännagivanden av riksdagen

(bet. 1994/95:BoU18 mom. 1 och 2 samt 15, bet. 1994/95:BoU1

mom. 35). I avsnitt 6.1 behandlas dessa tillkännagivanden.

Vidare behandlas i avsnitt 6.2 förslag av Boverket med anledning av en

uppföljning av det nya systemet för tillsyn och kontroll enligt plan- och

bygglagen (1987:10) som publicerats i rapporten Utvärdering av

ändringar i byggregleringen: Byggkontrollen. En sammanfattning av

förslagen i rapporten finns i bilaga 6. Rapporten har remissbehandlats.

En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 7. En

sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig hos

Miljödepartementet (dnr M1999/9/Hs).

I avsnitt 6.3.1 lämnas förslag till vissa ändringar i miljöbalken och dess

promulgationslag. Dessa förslag har beretts under hand med

Domstolsverket och miljödomstolarna.

I avsnitt 6.3.2 lämnas förslag till förändringar i kretsen av kommuner

med utökad rätt till förköp enligt förköpslagen (1968:868). Förslaget har

beretts med berörda kommuner.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 juni 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga

8. Lagrådet har föreslagit vissa redaktionella ändringar beträffande den

föreslagna 2 a § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. och 3 kap. 3 § plan- och bygglagen (1987:10).

Regeringen har följt Lagrådets förslag i dessa delar. Lagrådet har också

invänt mot den föreslagna lydelsen av 4 § lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. I avsnitt 4.3.1 behandlas

Lagrådets synpunkter i denna del.

Förslagen till ändring i miljöbalken, lagen (1998:811) om införande av

miljöbalken och förköpslagen (1967:868) har inte granskats av Lagrådet.

Dessa förslag är enligt regeringens mening av lagtekniskt okomplicerad

beskaffenhet. Lagrådets hörande skulle därför sakna betydelse.

4 Översyn av regleringen rörande hissar och

vissa andra anordningar

4.1

Genom EES-avtalet uppkom skyldighet för Sverige att genomföra bl.a.

EG:s byggproduktdirektiv 89/106/EEG. I syfte att uppfylla denna

skyldighet antog riksdagen en ny byggproduktlag (1992:1535) i vilken

föreskrevs om lämplighetskrav på byggprodukter, motsvarande kraven

enligt byggproduktdirektivet. I samband med ett omfattande

lagstiftningsarbete, som bl.a. syftade till att införa en från

bygglovsprövningen fristående prövning av de tekniska egenskapskraven

på byggnader, lyftes dessa egenskapskrav ut från 3 kap. plan- och

bygglagen (1987:10, PBL) och sammanfördes med reglerna i

byggproduktlagen till en ny lag (1994:847) om tekniska egenskapskrav

på byggnadsverk, m.m., (BVL). Den lagen kom således att innehålla

såväl regler om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk som regler om

byggprodukter. Såsom närmare redovisas i avsnitt 4.2.2 har systematiken

i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. medfört viss

oklarhet vad gäller regleringen av byggprodukter i denna lag i

förhållande till regleringen i byggproduktdirektivet och övriga direktiv

om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning gällande

byggprodukter.

Systematiken i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. har lett till att hissar och andra anordningar, bl.a.

värmeanordningar, kommit att i huvudsak falla utanför regleringen av

byggprodukter i lagen. För att den lagen skall kunna användas för att

reglera alla krav på sådana anordningar som följer av olika direktiv om

harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning på byggområdet lämnas

i avsnitt 4.3 förslag som klargör att dessa anordningar skall omfattas av

regleringen om byggprodukter.

I samband med det nyss angivna lagstiftningsarbetet överfördes också

de underhållskrav eller motsvarande som ställs på byggnadsverk m.m.

från plan- och bygglagen till lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m.. I avsnitt 4.5 redovisas förslag som gör det tydligt

att det skall gå att med stöd av plan- och bygglagens regler om tillsyn,

kontroll och påföljder ingripa när angivna krav inte uppfylls.

I avsnitt 4.7 behandlas slutligen EU-kommisionens rekommendation

angående höjd säkerhetsnivå för befintliga hissar.

4.1 EG-direktiv

Det finns ett flertal EG-direktiv som berör byggprodukter av olika slag. I

första hand bör nämnas det s.k. byggproduktdirektivet, 89/106/EEG, som

är ett generellt direktiv om byggprodukter. Vidare finns det några

direktiv som rör speciella produkter. För hissar m.m. finns dels

ramdirektivet 84/528/EEG om lyftanordningar m.m., kompletterat med

särdirektivet 84/529/EEG om vissa hisskomponenter, som upphör att

gälla den 1 juli 1999, dels direktivet 95/16/EG, som senast skall

tillämpas av medlemsstaterna vid den nämnda tidpunkten. För

värmeanordningar m.m. finns direktivet 78/170/EEG om funktionen hos

värmeanordningar m.m. och direktivet 92/42/EEG om effektivitetskrav

för värmepannor. Slutligen bör nämnas ett generellt direktiv om

maskiner, det s.k. maskindirektivet, 89/392/EEG.

I det följande ges en beskrivning av de olika direktiven som en

bakgrund till bedömningen av i vilken utsträckning det finns oklarheter i

lagstiftningen om genomförandet av direktiven.

Byggproduktdirektivet

I fråga om byggprodukter gäller rådets direktiv (89/106/EEG) av den 21

december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra

författningar om byggprodukter, det s.k. byggproduktdirektivet, ändrat

genom direktiv 93/68/EEG.

Med byggprodukt avses i direktivet varje produkt som tillverkats för

att infogas varaktigt i byggnadsverk, dvs. byggnader och andra

anläggningar. Direktivet gäller byggprodukter i den mån de berörs av

något av vissa angivna väsentliga krav på det färdiga byggnadsverket

(artikel 1 och 3 samt bilaga 1). Dessa väsentliga krav motsvarar de krav

som har tagits in i 2 § första stycket 1 6 BVL, nämligen krav i fråga om

bärförmåga, stadga och beständighet, säkerhet i händelse av brand, skydd

med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, säkerhet vid användning, skydd

mot buller samt energihushållning och värmeisolering.

Medlemsländerna skall enligt direktivet se till att byggprodukter

släpps ut på marknaden endast om de är lämpliga för avsedd användning

mot bakgrund av de väsentliga kraven (artikel 2). Länderna får inte

hindra att produkter, som uppfyller direktivets krav, släpps ut på

marknaden eller används inom deras territorier (artikel 6).

Byggproduktdirektivet, som är ett led i genomförandet av den inre

marknaden, avser att skapa dels en reglering som underlättar den fria

rörligheten av byggprodukter bl.a. genom märkning av sådana produkter,

dels en harmonisering av medlemsstaternas krav på byggprodukter så att

dessa krav inte motverkar den fria rörligheten.

Byggproduktdirektivets praktiska tillämpning förutsätter ett antal s.k.

tillämpningsdokument som konkretiserar de väsentliga kraven. Sådana

dokument färdigställdes år 1994. Enligt direktivet kan det behövas

klasser för olika prestationsnivåer och krav som är beroende av

skillnader i bl.a. klimat, tradition och säkerhetsnivå. Nivåer och klasser

arbetades emellertid inte in i dokumenten. Tillämpningsdokumenten

anses allmänt otillräckliga för harmonisering av medlemsländernas krav.

För närvarande pågår därför arbete med att fastställa hur man skall

uttrycka medlemsländernas krav inom ramen för kommissionens uppdrag

att utarbeta harmoniserade standarder.

Direktiv om hissar

Hissar berörs av dels rådets direktiv (84/528/EEG) av den 17 september

1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om allmänna

bestämmelser för anordningar för lyft och mekaniserad hantering med

ändringar 86/312/EEG och 90/486/EEG, dels Europaparlamentets och

rådets direktiv (95/16/EG) av den 29 juni 1995 om tillnärmning av

medlemsstaternas lagstiftning om hissar.

Direktivet 84/528/EEG gäller alla lyftanordningar och mekaniska

hanteringsanordningar som är elektriska, hydrauliska eller mekaniska,

t.ex. hissar, byggnadshissar, varuhissar, kranar, transportörer och

motordrivna truckar. I direktivet ges allmänna bestämmelser om bl.a.

EEG-typkontroll och EEG-kontroll. Direktivet fungerar som ett

ramdirektiv för bl.a. rådets direktiv (84/529/EEG) av den 17 september

1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar i fråga om linhissar

samt hydrauliskt och linhydrauliskt drivna hissar.

I direktivet 84/529/EEG ges föreskrifter om EEG-typkontroll och

EEG-kontroll i fråga om vissa angivna hisskomponenter. I korthet ges i

direktiven följande regler om förfarandet och rättsverkningarna av detta.

På begäran av tillverkaren skall ett godkänt kontrollorgan utföra EEG-

typkontroll av en komponent och under vissa villkor utfärda ett EEG-

kontrollintyg. Medlemsstaterna skall se till att EEG-kontroll utförs för att

säkerställa en korrekt användning av EEG-märket (artikel 16 i direktivet

84/528/EEG). Ingen medlemsstat får vägra, förbjuda eller begränsa

utsläppande på marknaden eller montering eller installation av de

hisskomponenter som omfattas av direktiven, om komponenterna

stämmer överens med det typkontrollerade utförandet, är märkta med

EEG-typkontrollmärke och åtföljs av ett intyg om överensstämmelse

utfärdat av tillverkaren (artikel 3.2 i direktivet 84/529/EEG). Enligt

artikel 4 i direktivet 84/528/EEG skall medlemsstaterna ge samma

giltighet åt EEG-typkontroll och EEG-kontroll som åt motsvarande

nationella förfaranden.

Enligt artikel 13 i direktivet 95/16/EG upphävs direktiven 84/528/EEG

och 84/529/EEG med verkan från den 1 juli 1999.

Direktivet 95/16/EG gäller för permanent installerade hissar som

betjänar byggnader och anläggningar. Det gäller även för de

säkerhetskomponenter som används i sådana hissar och som finns

förtecknade i en bilaga till direktivet. Enligt artikel 15 skall

medlemsstaterna tillämpa direktivet fr.o.m. den 1 juli 1997.

Medlemsstaterna skall emellertid t.o.m. den 30 juni 1999 tillåta att hissar

och säkerhetskomponenter släpps ut på marknaden och tas i bruk i

enlighet med de bestämmelser som på dagen för utfärdandet av direktivet

gällde på deras områden. Medlemsstaterna skall se till att hissar och

säkerhetskomponenter släpps ut på marknaden eller tas i bruk endast om

detta inte medför risk för människors säkerhet och hälsa samt, i

förekommande fall, säkerhet för egendom (artikel 2.1). Medlemsstaterna

får inte motsätta sig att en hiss eller säkerhetskomponent som inte

uppfyller gemenskapsbestämmelserna visas på mässor, utställningar

m.m., om vissa förutsättningar är uppfyllda (artikel 2.5). Enligt artikel 3

skall hissar på vilka direktivet är tillämpligt uppfylla de grundläggande

hälso- och säkerhetskrav som anges i bilaga I. Säkerhetskomponenter på

vilka direktivet är tillämpligt skall uppfylla de grundläggande hälso- och

säkerhetskrav som anges i bilaga I eller möjliggöra att hissar i vilka de

installerats uppfyller nyssnämnda väsentliga krav. Medlemsstaterna får

inte förbjuda, begränsa eller hindra att en hiss och/eller en

säkerhetskomponent som uppfyller bestämmelserna i direktivet släpps ut

på marknaden och tas i bruk. Medlemsstaterna får inte heller förbjuda,

begränsa eller hindra att komponenter släpps ut på marknaden, om

tillverkaren eller dennes representant uppger att komponenten avses ingå

i en hiss på vilken direktivet är tillämpligt (artikel 4).

 Medlemsstaterna skall anse att hissar och säkerhetskomponenter

överensstämmer med alla krav enligt direktivet, inklusive förfarandet för

bedömning av överensstämmelse som anges i kapitel II, om de försetts

med CE-märkning och med den EG-försäkran om överensstämmelse

som avses i bilaga II (artikel 5.1). I artikel 8 finns utförliga bestämmelser

om vad som skall iakttas innan säkerhetskomponenter och hissar får

släppas ut på marknaden. Det är fråga om kontroller av olika slag. I

samtliga fall skall avslutningsvis CE-märkning företas och en försäkran

om överensstämmelse upprättas.

Hissar är att betrakta som byggprodukter enligt byggproduktdirektivet

och även detta kan bli tillämpligt på hissar. Således skall de

grundläggande krav i byggproduktdirektivet, som inte har tagits med i

hissdirektivet, tillämpas på hissar (artiklarna 14 i direktivet 95/16/EG och

2.3 i byggproduktdirektivet samt bilaga I punkten 4 i direktivet

95/16/EG).

Även maskindirektivet 89/392/EEG kan bli tillämpligt på hissar. Om

det finns en relevant risk som inte omfattas av hissdirektivet, skall

således de grundläggande hälso- och säkerhetskraven i maskindirektivet

tillämpas (bilaga I i direktivet 95/16/EG under rubriken Allmänt i

punkten 1).

Direktiv om värmeanordningar

Ett tidigt direktiv om värmeanordningar m.m. är rådets direktiv

(78/170/EEG) av den 13 februari 1978 om funktionen hos

värmeanordningar för rumsuppvärmning och varmvattenförsörjning i nya

eller befintliga icke-industriella byggnader samt värmeisolering och

varmvattenförsörjning i hushåll i nya, icke-industriella byggnader. Enligt

direktivet skall medlemsstaterna genom kontroll i samband med

tillverkningen eller installationen säkerställa att alla nya

värmeanordningar uppfyller de ekonomiskt försvarbara minimikraven i

fråga om funktion (artiklarna 1.1 och 1.2). Några minimikrav anges

emellertid inte i direktivet och detta torde därför sakna praktisk

betydelse.

I fråga om värmepannor gäller rådets direktiv (92/42/EEG) av den 21

maj 1992 om effektivitetskrav för nya värmepannor som eldas med

flytande eller gasformigt bränsle, ändrat genom direktiv 93/68/EEG.

Direktivet ställer krav på verkningsgrad för sådana nya pannor med en

märkeffekt på minst 4 kW och högst 400 kW som eldas med flytande

eller gasformiga bränslen. Vissa typer av pannor är undantagna från

direktivets tillämpningsområde (artikel 3). Medlemsstaterna får inte

förbjuda, begränsa eller hindra att anordningar eller pannor som uppfyller

kraven i direktivet släpps ut på marknaden eller tas i bruk på deras

territorier, såvida inte något annat följer av fördraget om den Europeiska

gemenskapen eller av andra direktiv eller gemenskapsbestämmelser

(artikel 4.1). Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att

säkerställa att pannor tas i bruk bara om de uppfyller kraven på

verkningsgrad i artikel 5 och de villkor för att tas i bruk som

medlemsstaterna fastställer på grundval av de lokala klimatförhållandena

och byggnadernas energimässiga och användningsmässiga egenskaper

(artikel 4.2). Om varmvattenpannor eller pannor för installation i

bostadsutrymmen redan fanns installerade i stor omfattning den dag då

direktivet antogs gäller dock vissa undantag (artikel 4. 3). I artikel 5

anges de krav på nyttoverkningsgrad som pannor måste uppfylla. De

harmoniserade standarder för kraven som utarbetas skall bl.a. fastställa

vilka kontrollmetoder som skall gälla för produktion och mått.

Medlemsstaterna skall förutsätta att de väsentliga kraven på

verkningsgrad är uppfyllda för pannor som överensstämmer med de

nationella standarder som motsvarar harmoniserade standarder. Sådana

pannor skall vara CE-märkta och åtföljas av en EG-försäkran om

överensstämmelse (artikel 7).

Överensstämmelsen hos serietillverkade pannor skall certifieras på det

sätt som anges i artikel 7. Enligt de förfaranden som fastställs i artikel 7

får medlemsstaterna besluta att för vissa pannor tillämpa ett särskilt

system med märkning som gör det möjligt att klart ange pannornas

energiprestanda (artikel 6). Märkningen skall ske med en till tre stjärnor.

I artikel 8 ges bestämmelser om anmälda organ och vilka kriterier som

skall användas när dessa utses.

Bestämmelserna i direktivet skall tillämpas fr.o.m. den 1 januari 1994.

Fram t.o.m. den 31 december 1997 har dock anordningar fått släppas ut

på marknaden och tas i bruk, om de uppfyllt de nationella regler som var

i kraft inom deras territorium den dag då direktivet antogs.

Maskindirektivet

För maskiner gäller rådets direktiv (89/392/EEG) av den 14 juni 1989 om

tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om maskiner, ändrat

genom direktiv 91/368/EEG, 93/44/EEG och 93/68/EEG.

Direktivet gäller för maskiner i enlighet med den definition och med de

undantag som anges i direktivet. Direktivet gäller inte när de risker med

maskiner som omnämns i direktivet helt eller delvis omfattas av

särdirektiv. Maskiner som omfattas av maskindirektivet måste uppfylla

vissa närmare angivna grundläggande hälso- och säkerhetskrav.

Maskiner får inte släppas ut på marknaden, om de inte uppfyller dessa

krav. Undantag gäller för maskiner som visas på mässor m.m. Å andra

sidan får medlemsstaterna inte förhindra fri cirkulation på marknaden av

maskiner som uppfyller direktivets krav.

Medlemsstaterna skall förutsätta att maskiner överensstämmer med de

grundläggande hälso- och säkerhetskraven, om de är försedda med ett

CE-märke och en EG-försäkran om överensstämmelse.

4.2 Gällande rätt och reformbehov

4.2.1 Gällande lagstiftning om byggnadsverk och

byggprodukter

Med anledning av att Sverige i EES-avtalet förband sig att genomföra

EG:s byggproduktdirektiv 89/106/EEG antog riksdagen i december 1992

en ny byggproduktlag (1992:1535), som trädde i kraft den 1 januari

1994. I lagen föreskrevs om lämplighetskrav på byggprodukter. I övrigt

innehöll lagen i stor utsträckning bemyndiganden att meddela föreskrifter

om införande av byggproduktdirektivets krav i Sverige.

Genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 juli 1995 gjordes

omfattande ändringar i prövningssystemet i plan- och bygglagen

(1987:10, PBL). Bestämmelserna om de tekniska egenskapskraven i

3 kap. PBL sammanfördes med reglerna i byggproduktlagen till en ny lag

(1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVL).

Samtidigt infördes i plan- och bygglagen ett från bygglovsprövningen

fristående tillsyns- och kontrollförfarande beträffande de tekniska

egenskapskraven på byggnader och andra anläggningar.

Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. gäller för

byggnadsverk, dvs. byggnader och andra anläggningar, och för

byggprodukter. Dessutom finns regler för en särskild kategori, benämnd

anordningar i byggnadsverk.

I plan- och bygglagen anges förutsättningar för att få uppföra

byggnader och de krav som avser utformningen av byggnader och andra

anläggningar. Med andra anläggningar avses därvid sådana anläggningar

som kräver bygglov. Begreppet anläggning i lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. är mer omfattande. Som

byggnadsverk räknas således också vissa anläggningar som faller utanför

plan- och bygglagens regelsystem.

Bestämmelser om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk finns i

2 § BVL. Först anges under punkterna 1 6 i första stycket vissa krav som

överensstämmer med byggproduktdirektivets grundläggande krav.

Därefter anges under punkterna 7 9 vad som kan betraktas som

nationella krav.

Med stöd av bemyndigande i 21 § BVL ges närmare föreskrifter om de

tekniska egenskapskraven på byggnadsverk i förordningen (1994:1215)

om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVF).

I fråga om hissar m.m. finns föreskrifter om tekniska egenskapskrav

och bemyndigande för Boverket att meddela tillämpningsföreskrifter

även i förordningen (1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna

anordningar (hissförordningen).

Byggprodukter behandlas i 1 och 4 12 §§ BVL. Enligt 1 § avses med

byggprodukt en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk och som har betydelse för byggnadsverkets egenskaper i

de avseenden som anges i 2 § första stycket 1 6, således

byggproduktdirektivets grundläggande krav. Enligt 4 § skall en

byggprodukt vara lämplig för avsedd användning för att få ingå i

byggnadsverk. En byggprodukt är lämplig, om den har sådana

egenskaper att det byggnadsverk i vilket den skall ingå, kan uppfylla de

nämnda grundläggande egenskapskraven. Enligt 5 § får byggprodukter

som uppfyller kravet på lämplighet släppas ut på marknaden och

användas. I 6 12 §§ finns bestämmelser om märkning, tillsyn samt

överklagande och verkställighet.

I ett särskilt avsnitt, 13 och 14 §§ BVL, ges vissa regler om

anordningar i byggnadsverk. Enligt 13 § skall anordningar som avser att

tillgodose vissa grundläggande krav på hälsa och säkerhet hållas i stånd. I

14 § anges att bestämmelserna för byggprodukter om märkning, tillsyn,

m.m. skall gälla i tillämpliga delar för hissar och värmeanordningar.

I 22 § BVL finns bemyndiganden att meddela föreskrifter om krav på

byggprodukter, bestyrkande av överensstämmelse med gällande krav,

märkning m.m. Med stöd av dessa bemyndiganden har utförliga

föreskrifter i nämnda hänseenden meddelats i 20 38 §§ BVF. I 22 § finns

också bemyndiganden att meddela föreskrifter om bestyrkande av

överensstämmelse med gällande krav på hissar och värmeanordningar

och om märkning. Med stöd härav har föreskrifter meddelats om

värmeanordningar i 19 och 19 a §§ BVF och om hissar i

hissförordningen.

Utöver nu nämnda regler finns en särskild lag som gäller hissar. Enligt

lagen (1977:484) med bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar

och andra lyft- eller transportanordningar m.m. bemyndigas regeringen

att i fråga om bl.a. hissar meddela föreskrifter som gäller utförande,

användande, m.m.

Byggprodukter, inklusive hissar och värmeanordningar, kan också

beröras av maskindirektivet. Detta har genomförts med stöd av

arbetsmiljölagstiftningen. I 3 kap. 8 § arbetsmiljölagen (1977:1160) finns

således bestämmelser om rätt till marknadsföring av maskiner,

produktinformation, m.m. I 4 kap. 1 § finns vidare ett bemyndigande att i

fråga om tekniska anordningar meddela föreskrifter om villkor för

tillverkning, användning, produktinformation, provning och kontroll. I

arbetsmiljöförordningen (1977:1166) bemyndigas Arbetarskydds-

styrelsen att meddela föreskrifter i de berörda hänseendena.

4.2.2 Reformbehovet

Anordningar i byggnadsverk

Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. behandlar vid

sidan av byggnadsverk och byggprodukter också s.k. anordningar i

byggnadsverk. Detta har skapat oklarheter vad gäller formerna för den

reglering som behövs för genomförande av olika direktiv som berör

sådana anordningar.

Som nämnts tidigare behandlar byggproduktdirektivet framför allt två

frågor, nämligen lämplighetskrav på byggprodukter och märkning, allt i

syfte att genomföra den inre marknaden.

Enligt byggproduktdirektivet avses med byggprodukt varje produkt

som tillverkats för att infogas varaktigt i byggnadsverk. Direktivet gäller

byggprodukter i den mån de berörs av något av vissa väsentliga krav på

det färdiga byggnadsverket (motsvarande de krav som har intagits i 2 §

första stycket 1 6 BVL). Värmepannor och hissar är uppenbarligen att

betrakta som byggprodukter enligt direktivet. Av den lämnade

redovisningen för direktiven framgår således att byggproduktdirektivet

skall tillämpas i fråga om hissar.

I författningskommentaren till 1 § BVL i propositionen Ändring i plan-

och bygglagen, m.m. (prop. 1993/94:178 s.127 f.) framhålls att

definitionen av begreppet byggprodukt är densamma som fanns upptagen

i 2 § byggproduktlagen och i artikel 1 i EG:s byggproduktdirektiv.

I byggproduktlagen fanns inga särskilda bestämmelser om de här

aktuella anordningarna och dessa torde ha varit att betrakta som

byggprodukter enligt lagen. Enligt förarbetena till lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. omfattas anordningarna

emellertid inte av byggproduktdirektivet och är alltså inte att hänföra till

byggprodukter. Vid behandlingen av vissa värmeanordningar och hissar

m.m. i propositionen 1993/94:178 anfördes således följande (s. 108).

 Regler bör införas som gör det möjligt att i den mån det blir aktuellt

genom utvecklingen inom EES och behovet inte täcks av

arbetsmiljölagens regler genom förordning göra sådana

bestämmelser om kontroll, märkning, marknadsföring och

marknadsövervakning som finns i byggproduktlagen tillämpliga också

på anordningar som inte omfattas av EG:s byggproduktdirektiv men

som är avsedda att ingå i byggnadsverk på samma sätt som

byggprodukter. Regeringen har därvid möjlighet att allt efter

omständigheterna åstadkomma en lämplig samordning med andra

förordningsbestämmelser av samma slag.

I enlighet härmed har bestämmelserna om de åsyftade anordningarna i

byggnadsverk tagits in i ett särskilt avsnitt i lagen där det dock i 14 §

BVL föreskrivs att bestämmelserna om byggprodukter i 6 12 §§ skall

gälla i tillämpliga delar för hissar och värmeanordningar.

När byggprodukter väl monterats i ett byggnadsverk gäller inget annat

krav än att byggnadsverket skall underhållas så att dess egenskaper i

huvudsak bevaras samt att anordningar som avses i 13 § BVL skall hållas

i stånd. Sistnämnda lagrum innebär således ett längre gående

underhållskrav för vissa anordningar än för byggnadsverket i övrigt.

Anordningarna skall hållas i stånd. Bestämmelsen omfattar anordningar

som har till syfte att tillgodose kraven på säkerhet i händelse av brand,

skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, säkerhet vid användning,

energihushållning och värmeisolering samt tillgänglighet och

användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienterings-

förmåga.

Med anordningar i 13 och 14 §§ torde beträffande hissar inte enbart

avses själva hissen, dvs. hisskorgen, utan även hisschaktet,

maskinrummet m.m. När det gäller värmeanordningar torde inte endast

avses själva värmepannan utan även ledningarna, radiatorerna,

expansionskärlet, pumpar etc. Ventilationsanordningar omfattar förutom

själva fläkten och kanalerna även tilluftsdon m.m. Sådana anordningar

som tar sikte på kravet på tillgänglighet för personer med nedsatt rörelse-

och orienteringsförmåga innefattar de ramper, dörrar, ledstänger m.m.

som tillsammans utgör anordningen. En anordning kan således motsvaras

av en byggprodukt, men består vanligen av en kombination av flera

byggprodukter.

Anordningar i byggnadsverk berörs således både av reglerna om

byggprodukter och av reglerna om byggnadsverk. Den nuvarande

regleringen där anordningar har behandlats som en kategori för sig har

medfört problem. Mot denna bakgrund bör de regler som nu finns i 13

och 14 §§ BVL flyttas och ses över.

Direktiven om värmeanordningar och hissar

 Genom reglerna om byggprodukter i lagen om tekniska egenskapskrav

på byggnadsverk, m.m. har byggproduktdirektivet genomförts i

lagstiftningen.

Av redovisningen i det föregående framgår att det för vissa slag av

byggprodukter också finns särskilda direktiv vid sidan av det generella

byggproduktdirektivet. Det gäller främst värmepannor och hissar m.m.

Dessa direktiv är i dag genomförda med en systematik som inte är helt

tillfredsställande. Eftersom de särskilda direktiven rör produkter på vilka

även byggproduktdirektivet är tillämpligt är det önskvärt att erforderliga

regler för genomförande av de särskilda direktiven samordnas med de

generella reglerna om byggprodukter i lagen om tekniska egenskapskrav

på byggnadsverk, m.m. Direktivet 95/16/EG om hissar har genomförts

dels genom bestämmelser i olika lagar ( 1977 års lag om hissar m.m. och

lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.), dels genom

bestämmelser i hissförordningen. Ett mål bör vara att åstadkomma en

systematisk förenkling så att lagstiftningen på området förs samman

inom ramen för regleringen av byggprodukter.

 Värmeanordningar berörs av direktivet 78/170/EEG om funktionen

hos vissa värmeanordningar och direktivet 92/42/EEG om

effektivitetskrav på värmepannor. Vissa regler för genomförande av

dessa direktiv finns i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. och i förordningen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. Som framgår av den lämnade redovisningen för direktiven torde

direktivet 78/170/EEG sakna praktisk betydelse, varför särskilda regler

som anknyter till detta direktiv inte behöver införas. Direktivet

92/42/EEG är delvis genomfört genom bestämmelserna i nyssnämnda lag

genom bestämmelserna om egenskapskrav. Direktivet ställer emellertid

krav på en produktreglering och denna bör, i likhet med vad som gäller

för hissar, samordnas med de generella reglerna om byggprodukter i

lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

4.3 Anpassning av lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. till byggproduktdirektivet m.m.

4.3.1 Definitionen av byggprodukter m.m.

Regeringens förslag: Definitionen av en byggprodukt i lagen

(1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVL)

ändras så att bättre överensstämmelse uppnås med vad som gäller

enligt byggproduktdirektivet. Med byggprodukt kommer därmed att

avses en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk.

Utformningen av kravet på lämplighet vad gäller byggprodukter

ändras så att det blir möjligt att fortlöpande anpassa kraven på

byggprodukter till sådana krav som ställs enligt olika EG-direktiv.

 Det särskilda avsnittet om anordningar i byggnadsverk (13 14 §§)

tas bort. Därmed klargörs att sådana anordningar omfattas av reglerna

om byggprodukter innan de ingår i ett byggnadsverk. Bestämmelserna

om underhåll av sådana anordningar förs samman med det generella

underhållskravet på byggnadsverk.

Promemorians förslag: Stämmer delvis överens med regeringens

förslag (se promemorian s. 29). I promemorian föreslås dock att lagens

bestämmelser om byggprodukter skall begränsas till att gälla sådana

byggprodukter som omfattas av det s.k. byggproduktdirektivet.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga

invändningar mot förslaget. Hyresgästernas Riksförbund ställer sig

frågande till varför hissar inte skall beröras av kraven enligt 2 § första

stycket 7 och 8 i BVL, dvs. om lämplighet för avsett ändamål och om

tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och

orienteringsförmåga. Kammarrätten i Sundsvall menar att förslaget

innebär att det kommer att framstå som oklart om nämnda anordningar är

att betrakta som byggprodukter.

Skälen för regeringens förslag: En tydlig åtskillnad bör enligt

regeringens mening göras mellan de regler som gäller byggnadsverk som

sådana och de regler som gäller byggprodukter.

Reglerna om byggnadsverk syftar således till att säkerställa vissa

kvalitetskrav av staten uppställda väsentliga egenskapskrav på

byggnader och anläggningar. Dessa krav skall vara uppfyllda när

byggnadsverket uppförs eller ändras men skall också gälla under en

rimlig tidsperiod framåt vilket bl.a. förutsätter att byggnadsverket

underhålls.

Reglerna om byggprodukter har också till syfte att tillgodose liknande

kvalitetskrav men syftar dessutom till att främja genomförandet av den

inre marknadens principer om varors fria rörlighet och om harmonisering

av olika länders krav på produkters egenskaper. I lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. avser kvalitetskraven primärt det

färdiga byggnadsverket medan det beträffande byggprodukter anges att

en produkt är lämplig om den har sådana egenskaper att det färdiga

byggnadsverket, där produkten skall ingå, kan uppfylla uppställda

egenskapskrav.

En byggprodukt är enligt den inledande definitionen i lagen, som i sin

tur härrör från byggproduktdirektivet, en produkt som är avsedd att

stadigvarande ingå i ett byggnadsverk. Reglerna om byggprodukter

kommer därmed att ha sin främsta betydelse för tillverkning, import och

försäljning av sådana produkter som skall ingå i ett byggnadsverk. Man

kan säga att regleringen om byggprodukter gäller för dessa produkter

fram till dess att de ingår i byggnadsverket. Vad som tidigare varit

byggprodukter blir därefter en del av det färdiga byggnadsverket. De

regler som handlar om kraven på byggnadsverk blir då tillämpliga. Vissa

produkter, t.ex. hissar, rulltrappor, maskindrivna portar och värmepannor

kan därmed först, såsom varor på en marknad, omfattas av reglerna om

byggprodukter och därefter, såsom särskilda anordningar i byggnadsverk,

komma att omfattas av speciella krav exempelvis på underhåll. Dessa

krav är då att se som en del av regleringen av egenskapskraven på

byggnadsverket och bör inte blandas samman med de regler som gäller

för byggprodukter.

Lagens tillämpningsområde såvitt gäller byggprodukter

Enligt byggproduktdirektivet avses, som nu nämnts, med en byggprodukt

en produkt som tillverkats för att infogas varaktigt i byggnadsverk.

Därefter avgränsas direktivets tillämpningsområde till att omfatta

byggprodukter i den mån de berörs av de i direktivet angivna väsentliga

kraven på byggnadsverk, dvs. de krav som motsvaras av 2 § första

stycket 1 6 BVL. I angiven lag har den sistnämnda begränsningen förts

in i definitionen. Med byggprodukt avses således för närvarande en

produkt som är avsedd att ingå i ett byggnadsverk och som har betydelse

för de väsentliga kraven på byggnadsverket. Detta framstår som en

onödig avvikelse från direktivet. Därför bör 1 § BVL ändras så att lagens

definition av begreppet byggprodukt överensstämmer med direktivets.

Byggproduktdirektivets begränsning av tillämpningsområdet för

direktivet synes innebära att byggprodukter som inte berörs av de

väsentliga kraven faller utanför direktivets bestämmelser. För dessa

produkter torde dock de allmänna EG-rättsliga principerna om fri

rörlighet för varor gälla. Något skäl att begränsa lagens tillämplighet till

byggprodukter som berörs av byggproduktdirektivets egenskapskrav

synes däremot inte föreligga. En sådan begränsning kan tvärtom, vilket

kommer att redovisas i det följande, försvåra ett ändamålsenligt

genomförande av andra tvingande direktiv. Den begränsning som anges

för direktivets tillämpningsområde bör därför inte längre gälla för lagens

tillämplighet i sig. Det bör framhållas att detta inte innebär någon

omedelbar ändring av det sakliga innehållet i bestämmelserna om

byggprodukter. Den begränsning av lagens egentliga tillämpningsområde

till att gälla de krav som anges i byggproduktdirektivet återfinns

nämligen också i 4 § BVL som innehåller de materiella reglerna när det

gäller lämplighetskraven på byggprodukter.

Den nu föreslagna utvidgningen av lagens tillämpningsområde såvitt

gäller byggprodukter avses således inte ändra innebörden av nu angivna

regler vars syfte är ett genomförande av byggproduktdirektivet. Avsikten

är däremot att skapa en möjlighet att med stöd av bemyndiganden i lagen

kunna genomföra också andra EG-direktiv än byggproduktdirektivet som

i praktiken rör byggprodukter.

Med den vidare definitionen av begreppet byggprodukt kommer lagen

att omfatta i princip alla produkter som ingår i ett byggnadsverk. Vad

Kammarrätten i Sundsvall anfört i fråga om att det skulle framstå som

oklart om hissar och andra anordningar är byggprodukter torde därmed

inte bli något problem. Den valda lösningen får dock konsekvenser för

vad som skall anses vara en lämplig byggprodukt enligt 4 § BVL. Enligt

gällande bestämmelse är en lämplig byggprodukt en sådan produkt som

dels har betydelse för byggnadsverkets egenskaper i de avseenden som

anges i byggproduktdirektivet, dels själv har sådana egenskaper att

byggnadsverket kan uppfylla direktivets krav. Med den föreslagna nya

definitionen kommer också en produkt som faller utanför

byggproduktdirektivets tillämpningsområde att anses som lämplig enligt

4 § BVL eftersom den inte i sig inverkar på de väsentliga

egenskapskraven hos det färdiga byggnadsverket. Denna utvidgning av

vad som skall anses vara en lämplig byggprodukt enligt 4 § BVL torde

dock inte innebära några komplikationer. Enligt 5 § BVL gäller att

byggprodukter som uppfyller det angivna kravet på lämplighet får

släppas ut på marknaden och användas på avsett sätt. Nämnda lagrum

jämte 6 § styr dessutom omfattningen av den tillsynsskyldighet som

stadgas i 7 §, den s.k. marknadskontrollen, vilken skyldighet enligt

gällande författning åvilar Boverket. Omfattningen av denna tillsyn torde

inte direkt påverkas av den förändrade definitionen av vad som skall

anses som en byggprodukt.

Närmare om regleringen om hissar och andra anordningar

Som framgår av redovisningen av reformbehovet har, enligt förarbetena

de anordningar som regleras i 13 och 14 §§ BVL inte betraktats som

byggprodukter trots att anordningarna eller delar av dessa torde vara att

betrakta som byggprodukter enligt byggproduktdirektivet. Detta har

inneburit att nämnda anordningar ansetts i princip falla utanför den

reglering som införts för genomförandet av byggproduktdirektivet,

framför allt 4 och 5 §§ BVL.

I promemorian har föreslagits att definitionen på byggprodukter och

tillämpningsområdet för bestämmelserna om dessa anpassas till

motsvarande regler i byggproduktdirektivet. Promemorians förslag

innebär att hissar och värmepannor kommer att betraktas som

byggprodukter och omfattas av samtliga regler om dessa produkter, dvs.

även 4 och 5 §§ BVL. Härigenom öppnas en möjlighet att med stöd av

4 § och 22 § 1 BVL föreskriva om lämplighetskrav på dessa produkter.

Emellertid är lämplighetskravet enligt 4 § utformat på så sätt att en

byggprodukt är lämplig om det färdiga byggnadsverket kan uppfylla de

väsentliga egenskapskraven enligt byggproduktdirektivet, dvs. 2 § första

stycket 1 6. Såsom 4 § BVL nu är utformad synes endast föreligga

möjlighet att med stöd av 22 § 1 BVL meddela föreskrifter som tar sikte

på nämnda egenskapskrav på det färdiga byggnadsverket, däremot inte

andra egenskapskrav som berör t.ex. handikappanpassning. Enligt

bilaga I till direktivet 95/16/EG om hissar gäller emellertid beträffande

hisskorg (1.2 andra stycket) att den i vissa fall skall vara utformad på så

sätt att den inte på grund av sina strukturella egenskaper försvårar eller

förhindrar handikappade personers tillgång till och användning av hissen,

samt att det är möjligt att på lämpligt sätt anpassa den så dessa personers

användning av hissen underlättas.

Det redovisade kravet tar således sikte på handikappanpassning, dvs.

kravet på det färdiga byggnadsverket enligt 2 § första stycket 8 BVL.

Därmed torde det, såsom Hyresgästernas Riksförbund påpekat, inte vara

möjligt att föreskriva om sådana krav på hissar i egenskap av produkter

eftersom 4 § BVL som nyss nämnts begränsar omfattningen av

bemyndigandet i 22 § 1 BVL. Med hänsyn härtill bör 4 § ändras så att det

blir möjligt att föreskriva också om andra krav för vissa byggprodukter

än sådana som tar sikte på de väsentliga egenskapskraven enligt

byggproduktdirektivet, t.ex. krav om handikappanpassning enligt den

nyssnämnda bestämmelsen i hissdirektivet. Därigenom kan alla de skilda

produktkrav som ställs på hissar enligt såväl byggproduktdirektivet som

hissdirektivet regleras genom föreskrifter meddelade med stöd av 22 § 1

BVL.

Lagrådet har pekat på att det remitterade lagförslaget, där 4 § BVL

getts ett tillägg med innebörd att även krav enligt föreskrifter meddelade

med stöd av 22 § kan uppfyllas, innebär ett cirkelresonemang eftersom

22 § 1 beträffande lämplighetskravet hänvisar till 4 § och 4 § i samma

hänseende hänvisar till föreskrifter enligt 22 §. Lagrådet har föreslagit att

om syftet är att även krav på handikappanpassning skall införas för

byggprodukter bör en direkt hänvisning till krav enligt 2 § första

stycket 8 göras i 4 §.

Regeringen vill i fråga om den lagtekniska lösningen anföra följande.

Syftet med förslaget är att alla de skilda produktkrav som för närvarande

ställs på hissar enligt såväl byggproduktdirektivet som hissdirektivet

skall kunna regleras genom föreskrifter meddelade med stöd av 22 § 1

BVL. Den föreslagna ändringen i 4 § sammanhänger också med det nyss

redovisade förslaget om utvidgningen av lagens tillämpningsområde

såvitt gäller byggprodukter. Avsikten med den sistnämnda utvidgningen

är att skapa en möjlighet att med stöd av bemyndiganden kunna

genomföra också andra EG-direktiv som i praktiken rör byggprodukter.

För att med säkerhet kunna uppfylla detta bör den riktigaste lösningen

vara att i 22 § 1 ta bort hänvisningen till 4 §. Lagrådet har mot detta

invänt dels att det inte finns några materiella regler som anknyter till

lämplighetskravet i 22 § 1 något som dock torde kunna accepteras

enligt Lagrådet eftersom en förutsättning är att det finns internationella

åtaganden, främst EG-direktiv i grunden dels att det i 2 § första stycket

7 talas om lämplighet för avsett ändamål, något som skulle kunna

vilseleda till tolkningen att övriga krav enligt nyssnämnda lagrum inte

kan läggas till grund för föreskrifter. I sistnämnda fråga gör emellertid

regeringen den bedömningen att någon risk för vilseledande inte

föreligger. Uttrycket lämpliga för avsedd användning i 22 § 1 återfinns

även i 4 § som anger att byggprodukter skall vara lämpliga för avsedd

användning för att få ingå i byggnadsverk, dvs. lämpliga för användning

som byggprodukter, varefter det i sistnämnda lagrum ges en definition på

vad detta innebär. Uttrycket lämplighet för avsett ändamål i 2 § första

stycket 7 tar däremot sikte på byggnadsverket som sådant, t.ex. att ett

bostadshus är lämpligt för boende. Även om uttrycken lämpliga för

avsedd användning och lämplighet för avsett ändamål vid en första

betraktelse kan förefalla lika föreligger enligt regeringens mening en

tillräckligt tydlig skillnad mellan de båda uttrycken för att välja den

föreslagna justeringen av 22 § 1. Förslaget leder, såsom även Lagrådet

pekat på, till att den föreslagna 22 § 5, som behandlas i det kommande,

bör erhålla en annan lydelse.

Som angetts i det föregående styrs omfattningen av Boverkets

marknadskontroll av 4 6 §§ BVL. Sådana krav på produkter som

meddelas med stöd av 22 § 1 BVL kommer därför att påverka Boverkets

tillsynsansvar. Det innebär emellertid ingen reell utökning av Boverkets

ansvarsområde eftersom det i 14 § BVL i dess gällande lydelse föreskrivs

att 6 12 §§ gäller i tillämpliga delar för hissar och värmeanordningar.

Detta torde innebära att Boverket redan i dag har ansvar för

marknadskontrollen såvitt avser dessa produkter.

 Med de förslag som nu redovisas kan de särskilda bestämmelserna om

hissar och värmeanordningar i 14 § BVL utgå. Förslagen medför att

ändringar också måste göras i 22 § 2 och 3 BVL. I dessa bestämmelser

sidoordnas byggprodukter, hissar och värmeanordningar. De föreslagna

ändringarna innebär att hissar och värmeanordningar skall behandlas som

byggprodukter, varför dessa anordningar inte längre skall nämnas

särskilt.

Hissar, värmeanordningar och andra anordningar kommer enligt vad

som nu föreslagits att anses som byggprodukter i den mån de är avsedda

att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk men ännu inte infogats. Efter

infogandet kommer dessa anordningar att vara en del av det färdiga

byggnadsverket. Det framstår då som naturligt att de särskilda kraven på

underhåll m.m. av sådana anordningar samordnas med det allmänna

underhållskravet på det färdiga byggnadsverket som regleras i 2 § tredje

stycket BVL. Den särskilda bestämmelsen i 13 § BVL bör därför flyttas.

4.3.2 Marknadsföring av hissar och värmeanordningar

Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om förbud mot

marknadsföring av produkter som inte uppfyller föreskrivna krav.

Promemorians förslag: Stämmer delvis överens med regeringens

förslag (se promemorian s. 30-32).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga invändningar

mot förslaget. Boverket har påpekat att det enligt direktivet om

värmepannor (92/42/EEG) bör ställas krav på att värmepannor som inte

uppfyller föreskrivna krav inte endast hindras att tas i bruk utan även

hindras från att släppas ut på marknaden.

Skälen för regeringens förslag

Hissdirektiven

Som redovisats i det föregående finns det tre EG-direktiv som rör hissar,

nämligen direktiven 84/528/EEG och 84/529/EEG, vilkas betydelse

begränsas till hisskomponenter, samt direktivet 95/16/EEG om hissar. De

två förstnämnda direktiven förutsätter föreskrifter om EEG-typkontroll

och EEG-kontroll i fråga om hisskomponenter och om rättsverkningar av

sådana förfaranden. Enligt föreskrift i direktivet 95/16/EEG upphör

direktiven 84/528/EEG och 84/529/EEG att gälla den 1 juli 1999.

Direktiven ålägger medlemsländerna en skyldighet att se till att

komponenter som genomgått EEG-typkontroll får släppas ut på

marknaden och installeras, varvid EEG-typkontroll och EEG-kontroll

skall ges samma giltighet som motsvarande nationella förfarande.

Boverket har genom föreskrifter (BFS 1997:1) infört regler om

nyssnämnda kontroll. I promemorian som utgår ifrån att nyssnämnda

föreskrifter har meddelats utan erforderligt stöd i lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. lämnas förslag som avses ge

erforderligt bemyndigande. Enligt regeringens mening föreligger

emellertid tillräckligt stöd för de meddelade föreskrifterna i den

nuvarande bemyndiganderegeln i 22 § BVL som innebär en rätt att

meddela föreskrifter om bestyrkande av överenstämmelse med gällande

krav på byggprodukter, hissar och värmeanordningar och om märkning

av dessa som förutsättning för att de skall få släppas ut på marknaden.

Något ytterligare bemyndigande behövs därför inte.

Direktivet 95/16/EG om hissar ställer utförliga krav som hissar och

säkerhetskomponenter måste uppfylla för att få marknadsföras och

användas. Genom de i föregående avsnitt föreslagna ändringarna blir

hissar att betrakta som byggprodukter varvid det grundläggande kravet i

4 § BVL på lämplighet som förutsättning för att få användas blir

tillämpligt på hissar och säkerhetskomponenter. Någon ytterligare

lagreglering erfordas därför inte. De angivna kraven i direktivet blir

tillämpliga på hissar som byggprodukter genom förordningsföreskrifter

och Boverkets föreskrifter.

Direktivet 95/16/EG ställer emellertid också krav på hinder mot

marknadsföring av hissar och hisskomponenter som inte uppfyller

direktivets krav. Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. föreslås därför kompletterad med ett bemyndigande för regeringen

eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om

förbud mot att på marknaden släppa ut byggprodukter som inte uppfyller

nämnda krav.

Direktiven om värmeanordningar

För värmeanordningar finns två direktiv, dels direktivet 78/170/EEG om

funktionen hos värmeanordningar m.m., ändrat genom direktivet

82/885/EEG, dels direktivet 92/42/EEG om effektivitetskrav för nya

värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle.

Enligt promemorian ställer direktivet 92/42/EEG endast krav på att

medlemsländerna skall förbjuda användning av pannor som inte

uppfyller ställda krav men inte krav på hindrande av marknadsföring.

Boverket har i sitt remissvar pekat på att direktivet med anledning av

den nya modellen för lagstiftning inom EU bör tolkas så att det finns en

villkorsmässig koppling mellan uppfyllandet såväl av de tekniska kraven

som av de procedurer som gäller för kontroll av överensstämmelse med

de tekniska kraven inklusive CE-märkning och rätten att släppa ut en

produkt på marknaden. Med det bemyndigande som regeringen föreslår

om förbud mot marknadsföring av produkter som inte uppfyller

föreskrivna krav kommer stöd för att genom förordning meddela

föreskrifter i detta hänseende att föreligga.

Direktivet 78/170/EEG om funktionen hos värmeanordningar m.m.,

som ändrats genom direktivet 82/855/EEG, innehåller inte några

funktionskrav och saknar därför för närvarande praktisk betydelse. Om

sådana krav emellertid skulle införas bör det finnas kvar ett stöd för

Boverket att meddela föreskrifter. Genom de ändringar i lagen om

tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. som redovisats i det

föregående föreligger enligt regeringens mening erforderliga

bemyndiganden.

4.4 Upphävande av lagen (1977:484) med bemyndigande

att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft-

eller transportanordningar m.m.

Regeringens förslag: Lagen (1977:484) med bemyndigande att

meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller

transportanordningar m.m. upphävs.

Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har inga invändningar

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I 1977 års lag bemyndigas regeringen

att i fråga om dels hissar och andra lyft- eller transportanordningar, dels

portar och liknande anordningar meddela föreskrifter som gäller

utförande, användande, besiktning eller tillsyn eller som i övrigt är

påkallade från säkerhetssynpunkt. Regeringen bemyndigas vidare att

meddela föreskrifter om avgifter för sådan provning m.m. som har

föreskrivits med stöd av bemyndigandet. Regeringen får slutligen

överlåta på en förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter om

utförande m.m. (egenskapskrav och kontroll) och åt kommunen att

meddela föreskrifter om avgifter.

I förarbetena till lagen (prop. 1976/77:125) angavs att det inom

området för officiell provning av lyft- och transportanordningar saknades

bemyndigande att meddela bestämmelser om provning, kontroll eller

besiktning av sådana hissar som stod under byggnadsnämndens tillsyn.

De då gällande reglerna om sådana hissar återfanns i kungörelsen

(1939:738) angående anordnande och begagnande samt tillsyn av vissa

hissar. Eftersom fråga då uppkommit om ändring i denna kungörelse

vilket enligt regeringsformen bara kunde ske efter bemyndigande i lag

behövdes en lag med erforderliga bemyndiganden.

De i tidigare avsnitt föreslagna ändringarna i lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. innebär att de bemyndiganden

som behövs att meddela föreskrifter om egenskapskrav och kontroll

kommer att återfinnas i den lagen. Motsvarande bestämmelser i 1977 års

lag bör därför kunna utgå.

I enlighet med det s.k. öppna systemet för provning och kontroll

föreskrivs i fråga om sådan kontroll beträffande hissar i förordningen

(1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar att den

som äger eller annars ansvarar för anordningen kan åläggas att låta

undersöka denna genom besiktning eller annan teknisk kontroll (7 och 8

§§). Sådan besiktning skall på uppdrag av den som ålagts att utföra en

sådan normalt den som äger eller annars ansvarar för anordningen

utföras av ett organ, vars kompetens för uppgiften styrkts genom

ackreditering enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll.

 Innebörden av denna reglering är att de ackrediterade organen är

privaträttsliga subjekt som arbetar på uppdragsbasis och som bestämmer

sina avgifter själva. Vidare föreligger möjlighet att med stöd av

bemyndigande i lagen (1992:1119) om teknisk kontroll styra

prissättningen för angiven kontroll (jfr prop. 1991/92:170, bilaga 11 s.

52). Därmed saknas behov av särskilt bemyndigande att föreskriva om

avgifter för kontroll av nu aktuella anordningar. Det bemyndigande som

ges i 1977 års lag om avgifter för kontroll kan därmed också utgå.

Eftersom bemyndiganden motsvarande de som ges i 1977 års lag

således redan finns eller kommer att införas genom de övriga förslag som

regeringen redovisat i det föregående kan lagen upphävas.

4.5 Ingripanden mot eftersatt underhåll

Regeringens förslag: Det görs tydligt att ingripande mot eftersatt

underhåll av byggnader och anordningar skall kunna göras med stöd

av reglerna i plan- och bygglagen (1987:10) om tillsyn, kontroll och

påföljder.

Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller

har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i Göteborg anför att

förslaget innebär att det är oklart om det går att ingripa med stöd av plan-

och bygglagen:s bestämmelser om en anordning av något annat skäl än

eftersatt underhåll inte uppfyller de krav som finns i lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., såsom krav enligt den föreslagna

regeln om befintliga hissar (avsnitt 4.7). Kammarrätten i Sundsvall

påpekar att en hänvisning till föreskrifter enligt 21 § BVL även bör gälla

beträffande underhållskravet.

Bakgrund: Enligt 2 § tredje stycket lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVL) skall byggnadsverk

underhållas så att deras egenskaper i de hänseenden som avses i

paragrafens första stycke i huvudsak bevaras.

I fråga om tillsyn, kontroll och påföljder hänvisas i 3 § BVL till

bestämmelserna i 9 och 10 kap. PBL. Enligt 10 kap. 15 § PBL ges

byggnadsnämnden möjligheter att ingripa med föreläggande, om någon

underlåter att utföra arbete eller vidta någon annan åtgärd som åligger

honom enligt plan- och bygglagen eller enligt någon föreskrift eller något

beslut som har meddelats med stöd av lagen. Härvid inställer sig frågan

om en underhållsåtgärd som krävs enligt lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. skall anses som en åtgärd som det

åligger någon att vidta enligt plan- och bygglagen.

Enligt 3 kap. 3 § PBL skall byggnader uppfylla de krav som anges i

2 § BVL i den utsträckning som följer av föreskrifter utfärdade med stöd

av 21 § den lagen. Dessa regler i lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. gäller alltså som regler enligt plan- och bygglagen.

Enligt 21 § BVL får meddelas de närmare föreskrifter som behövs för att

byggnadsverk skall uppfylla kraven enligt 2 § första stycket.

Underhållskravet regleras emellertid i 2 § tredje stycket och därmed torde

möjligheter att med stöd av plan- och bygglagen ingripa mot eftersatt

underhåll saknas.

För de anordningar i byggnadsverk som avses i 13 § BVL ställs det

längre gående krav på underhåll. Anordningarna skall hållas i stånd.

Enligt 23 § BVL får regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för kontroll av

att anordningarna hålls i stånd. I fråga om ventilationssystem och hissar

m.m. finns sådana föreskrifter i förordningen (1991:1273) om

funktionskontroll av ventilationssystem och i hissförordningen. Där ges

således föreskrifter om en fortlöpande kontroll av anordningarna genom i

första hand särskilda sakkunniga eller organ. När det gäller möjligheterna

att med stöd av plan- och bygglagen ingripa mot eftersatt underhåll

inställer sig samma problem som behandlats nyss.

I hissförordningen finns emellertid bestämmelser om

användningsförbud och ansvar vid överträdelse av förbud. Vidare finns i

förordningen om funktionskontroll av ventilationssystem en föreskrift

om att byggnadens ägare snarast möjligt skall avhjälpa vid besiktningen

påtalade brister. Därvid skall byggnadsnämnden i enlighet med vad som

föreskrivs i plan- och bygglagen övervaka att byggnadens ägare fullgör

sina skyldigheter. Bestämmelsen härrör från tiden före reformeringen av

lagstiftningen år 1995 som innebar att underhållskraven fördes över från

plan- och bygglagen till lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m.. Då hade förordningen sitt stöd i ett bemyndigande i

16 kap. PBL. Reformen innebar emellertid att förordningen nu i stället

har stöd i bemyndigande i 23 § BVL. Effektiviteten i den nämnda

kopplingen till plan- och bygglagen kan därför ifrågasättas.

Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i det föregående

saknas i dag uttryckligt lagstöd för att med stöd av plan- och bygglagen

ingripa mot eftersatt underhåll eller brist i kravet att anordningar skall

hållas i stånd.

I propositionen som behandlade bl.a. införandet av lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (prop. 1993/94:178 s. 95) angavs

följande om underhållskravet: Underhållskravet i 3 kap. 13 § PBL är

visserligen inte ett egenskapskrav, men har så nära samband med de

tekniska egenskaperna att det av den anledningen delvis bör flyttas till

den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. . I

3 kap. 13 § PBL i dess lydelse före ikraftträdandet av lagförslagen i

nyssnämnda proposition reglerades dels underhållskravet, dels kravet att

anordningar skulle hållas i stånd. I författningskommentaren till

ändringarna i nämnt lagrum (prop. s. 112) angavs att de två första

meningarna strukits och att dessa bestämmelser överförts till 2 § tredje

stycket respektive 13 § BVL.

Avsikten var således inte att någon saklig ändring beträffande

möjligheten att ingripa mot eftersatt underhåll m.m. skulle ske i samband

med överflyttningen från plan- och bygglagen till lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.. Därför bör en uttrycklig regel om

ingripande mot eftersatt underhåll m.m. nu åter införas. Detta bör ske på

sätt som Kammarrätten i Sundsvall föreslagit, nämligen genom att

bemyndigandet i 21 § BVL utsträcks till att gälla hela 2 § BVL.

Därigenom kommer nödvändiga föreskrifter att kunna meddelas om

kravet på underhåll enligt 2 § tredje stycket BVL. Lagtexten bör, såsom

Kammarrätten i Göteborg anfört, utformas så att det klart anges att det

skall vara möjligt att ingripa med stöd av plan- och bygglagen även när

det gäller befintliga hissar som inte uppfyller sådana höjda krav som kan

komma att föreskrivas för dessa i enlighet med vad som föreslås i avsnitt

4.7.

4.6 Överklagande till förvaltningsdomstol

Regeringens förslag: En kommunal nämnds beslut att vägra någon

godkännande för viss kontroll enligt regleringen om funktionskontroll

av ventilationssystem får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Skälen för regeringens förslag: I 15 17 §§ BVL regleras frågor om

funktionskontroll av ventilationsansläggningar, varvid regler ges om krav

på den som skall utföra kontrollen. Därvid gäller att som

funktionskontrollant får endast utses den som fått godkännande

(riksbehörighet) av ett organ som ackrediterats för detta ändamål enligt

14 § lagen (1992:1119) om teknisk kontroll eller den som fått

godkännade för viss kontroll av den eller de kommunala nämnder som

fullgör kommunens uppgifter inom plan- och byggväsendet. Vidare

gäller att den kommunala nämnden kan besluta att utse annan

funktionskontrollant om en funktionskontrollant åsidasatt sina

skyldigheter. Ett sådant beslut kan överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

När det gäller frågan om godkännande av funktionskontrollant för viss

kontroll finns emellertid inga regler i lagen om överklagande av

nämndens beslut att vägra godkännande. I stället regleras den frågan i

förordningen (1991:1273) om funktionskontroll av ventilationssystem,

där det föreskrivs att ett sådant beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd gäller vid överklagande

till kammarrätten.

Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen gäller att regler om domstolarnas

rättsskipningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation och om

rättegången skall föreskrivas i lag. Detta innebär att bestämmelser om

överklagande till domstol bör stå i lag. Regeringen anser därför att den

överklaganderegel som nu finns i förordningen om ventilationssystem

bör föras över till lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m.

4.7 Höjd säkerhetsnivå för befintliga hissar

EG:s hissdirektiv antogs den 29 juni 1995. Detta direktiv reglerar den

fria handeln med hissar och hisskomponenter samt installationen av

hissar. Direktivet rör således bara säkerhetsnivån när det gäller nya

hissar. I anslutning till direktivet rekommenderade emellertid EU-

kommissionen i en skrivelse den 8 juni 1995 (95/216/EG) medlems-

staterna att vidta åtgärder för att tillförsäkra ett tillfredsställande under-

håll av befintliga hissar och en höjning av säkerhetsnivån också för dessa

hissar. Till rekommendationen finns fogad en bilaga med tio konkreta

åtgärder för höjning av säkerheten samt en uppmaning att genomföra

ytterligare åtgärder i det fall det innebär en förbättring av säkerheten.

Kommissionens rekommendation har antagits med beaktande av bl.a.

att åtgärder för höjning av säkerheten kan fördelas över flera år.

I den till rekommendationen fogade bilagan anges följande åtgärder.

1. Installation av dörrar i hisskorgen, och av våningsvisare inuti

hisskorgen.

2. Kontroll, och eventuellt utbyte, av korgens upphängningslinor.

3. Modifiering av anordningar för avsaktning för att uppnå dels en

progressiv avsaktning, dels en god s.k. stannplansnoggrannhet.

4. Åtgärder för att göra manöverenheterna både i korgen och på

stannplanet användbara och förståeliga för obeledsagade handikappade

personer.

5. Installation av detektorer på automatiskt stängande dörrar för att

förhindra klämning av människor och djur.

6. Installation av ett fångsystem med progressiv avsaktning på hissar

med högre hastighet än 0,6 m/s.

7. Modifiering av alarmsystemen för att tillförsäkra en permanent

kontakt med en snabbt assisterande serviceenhet.

8. Utbyte av asbest om sådan finns i bromsmekanismerna.

9. Installation av anordning som förhindrar okontrollerad korgrörelse

uppåt.

10. Installation av nödbelysning i hisskorgen som träder i funktion vid

avbrott i huvudströmförsörjningen.

Genom beslut den 6 juni 1996 uppdrog regeringen åt Boverket att

utreda i vad mån svenska hissar uppfyller kommissionens

rekommendation och i vad mån ytterligare åtgärder erfordras. I de fall

Boverket fann att någon eller några av de av kommissionen föreslagna

åtgärderna inte var tillfredsställande lösta, skulle verket enligt

regeringens uppdrag beräkna de ekonomiska konsekvenserna av att

genomföra dessa åtgärder i det befintliga beståndet samt studera

möjligheterna och kostnaderna för att uppnå samma säkerhetshöjning

med alternativa åtgärder.

Boverket har den 30 oktober 1996 till regeringen överlämnat en

rapport, som därefter har kompletterats den 21 november och den 23

december 1996. I rapporten finns en redovisning av andra länders

åtgärder. Där framgår att inget land ännu har vidtagit några åtgärder som

en direkt följd av kommissionens rekommendation. Däremot hade vissa

länder, exempelvis Frankrike, Danmark och Norge redan innan

rekommendationen kom förberett eller infört skärpta krav för befintliga

hissar som saknar korgdörr. Till rapporten har fogats bilagor med

konsekvensanalyser av olika typer av åtgärder. Boverket uppskattar de

totala investeringskostnaderna för att genomföra rekommendationen till

mellan ca 1,9 miljarder kronor och ca 5 miljarder kronor beroende på om

åtgärderna genomförs i paket om flera åtgärder samtidigt under en

övergångstid eller var och en för sig.

En sammanfattning av rapporten återfinns i bilaga 9. Av rapporten

framgår att vissa av de rekommenderade kraven redan uppfylls i det

befintliga beståndet. Kontroll och eventuellt byte av korgens upphäng-

ningslinor ( p. 2 ) sker redan idag i samband med den återkommande

besiktningen. Dagens krav på befintliga hissar motsvarar den rekommen-

derade åtgärden i ( p. 5 ). Ett förbud mot asbest ( p. 8 ) finns i Sverige

sedan flera år. Manöverenheterna i korgen och på stannplanet är enligt

svenska regler förståeliga och användbara utom för personer med nedsatt

synförmåga ( del av p. 4 ).

Med utgångspunkt från rapporten har i den inom Inrikesdepartementet

upprättade promemorian lämnats förslag till vissa ändringar i lagstift-

ningen om hissar.

4.7.1 Bemyndigande för regeringen m.m.

Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer bemyndigas att föreskriva om skärpta krav för befintliga

hissar i byggnader.

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att hissar i befintliga

byggnader senast den 31 december år 2007 skall uppfylla de krav som

följer av rekommendationen samt att en detaljerad uppräkning görs i

förordning av de åtgärder som måste vara genomförda inom den angivna

tidsfristen.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna ställer sig

bakom grundtanken i promemorian att det finns anledning att förbättra

säkerheten när det gäller befintliga hissar. Däremot har endast ett fåtal

tillstyrkt det föreslagna tillvägagångssättet med detaljerade tekniska krav

i författningsform som samtliga skall vara uppfyllda inom en viss tid.

Hyresgästernas Riksförbund föreslår att de detaljerade kraven i BVF

skall utgå. I stället bör Boverket bemyndigas att utarbeta regler för hur

säkerheten i befintliga hissar kan höjas. Riksbyggen anser att regeringen

bör uppdra åt Boverket att utreda hur säkerheten hos befintliga hissar kan

höjas och att föreslå en tidsplan för genomförandet. HSB Riksförbund

anser att frågan om säkerhetshöjande åtgärder i befintliga hissar bör

utredas ytterligare av Boverket i samverkan med bl.a. företrädare för

ägare och förvaltare av flerbostadshus. SABO menar att det förslagna

tillvägagångssättet med detaljerade krav är olyckligt och föreslår i stället

att Boverket bemyndigas att utarbeta regler för hur säkerheten hos

befintliga hissar kan ökas och att även föreslå lämpliga tidpunkter för

införandet. SAQ Kontroll AB anser att är önskvärt att åtgärderna fördelas

under en längre tid med olika ikraftträdandetider så att hissbranschens

kapacitet räcker till. Boverket framhåller att ett successivt ikraftträdande

grundat på hissinstallationens ålder skulle kunna förhindra att det vid

tidpunkten för ikraftträdandet blir en anhopning av upphandlingsåtgärder.

Även Hissförbundet föreslår att en tidsgräns gemensam för alla åtgärder

bör ersättas med en etappindelad tidsplan. Förbundet anser också att

samhällskostnaderna för att genomföra åtgärderna blir avsevärt lägre än

vad man utgått från i promemorian. Sveriges Fastighetsägareförbund

anser att åtgärderrna för att öka säkerheten i första hand bör genomföras

frivilligt av fastighetsägare. Förbundet bedömer också att Boverkets

kostnadsuppskattning är alltför optimistisk.

Skälen för regeringens förslag

Behovet av ytterligare åtgärder

En EU-rekommendation är inte rättsligt bindande för medlemsstaterna.

Sverige har således ingen formell skyldighet att genomföra de åtgärder

som anges i rekommendationen. Med hänsyn till rekommendationens

syfte att förbättra skyddet för människors hälsa och säkerhet finns det

dock anledning att tillmäta den stor betydelse. Boverkets rapport visar

att det redovisas ett betydande antal olyckor varje år som är orsakade av

brister i befintliga hissar. Dessutom kan man på goda grunder anta att det

verkliga antalet olyckor orsakade av hissar är större än vad som framgår

av tillgängliga uppgifter eftersom skador från hissar ofta inte redovisas

särskilt. Det framgår dock av tillgängliga uppgifter att avsaknaden av

dörr på hisskorgen förorsakat flera allvarliga olyckor, i vissa fall med

dödlig utgång. Om en hiss saknar innerdörr ökar risken bl.a. för barn att

fastna med skor eller fingrar i schaktdörrspringor eller i ojämnheter i

schaktväggen. Även dålig stannplansnoggrannhet orsakar en hel del

olyckor, särskilt bland äldre människor. Antalet hissar som saknar

alarmsystem med tvåvägskommunikation uppgår till cirka 60 000. I upp-

skattningsvis 20 fall per dygn inträffar det att människor fastnar i sådana

hissar. De psykiska påfrestningarna kan i vissa fall bli svåra och det kan

även finnas risk för fysiska skador. Avsaknad av nödbelysning förstärker

givetvis de psykiska påfrestningarna vid ett stopp. Hos många människor

finns en rädsla att använda hiss särskilt under vissa tider på dygnet. För

möjligheterna för många handikappade att utnyttja hiss är det självfallet

av betydelse att manöverenheterna inte bara är användbara genom att de

kan nås utan även att de är förståeliga.

Mot den nu redovisade bakgrunden anser regeringen att det finns skäl

att förbättra säkerheten i befintliga hissar. En övervägande majoritet av

remissinstanserna delar denna uppfattning även om många har

invändningar mot den närmare utformningen av förslaget i promemorian.

Det bör därför nu skapas en möjlighet att ställa sådana ökade krav på

befintliga hissar som behandlas i kommissionens rekommendation. Med

hänsyn bl.a. till vad som framkommit vid remissbehandlingen bör

regleringen dock utformas på ett annat sätt än vad som föreslogs i

promemorian.

Den närmare utformningen av en ny regel

Hissar ingår i byggnadsverk och de tekniska egenskapskraven på

byggnadsverk i 2 § BVL är därför tillämpliga på hissar. Enligt 21 § BVL

får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela

de närmare föreskrifter som behövs för att byggnadsverk skall uppfylla

dessa krav. Reglerna i 2 § BVL avser emellertid som tidigare nämnts

endast nya eller ändrade byggnader och hissar. Något stöd i dessa regler

för att föreskriva om nya krav på befintliga anordningar i byggnadsverk

finns inte. Det är därför nödvändigt att införa en ny regel som ger

möjlighet ställa sådana krav på befintliga hissar.

Regeringen anser att regleringen bör utformas som dels en allmänt

hållen bestämmelse i anslutning till 2 § BVL som innebär att också

befintliga hissar skall uppfylla vissa angivna krav, dels ett bemyndigande

för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela

närmare föreskrifter i ämnet. I denna del överensstämmer regeringens

förslag med promemorians.

Promemorian innehåller dessutom förslag om att en genomförandetid

nu skall bestämmas inom vilken samtliga de i rekommendationen angiv-

na åtgärderna skall vara utförda. Vidare redovisas förslag till en

detaljerad uppräkning av de åtgärder som måste vara genomförda inom

den angivna tidsfristen. Flera remissinstanser anser att de detaljerade

kraven bör utgå. Dessutom anser vissa remissinstanser att genomföran-

detiden i promemorian bör ersättas med ett successivt genomförande.

Regeringen delar remissinstansernas uppfattning att det är olämpligt

att i lag lägga fast en tidpunkt inom vilken samtliga åtgärder måste vara

genomförda. En konsekvens av en sådan ordning kan förväntas bli att det

sker en anhopning av upphandlingsåtgärder i anslutning till den angivna

tidpunkten, något som i sig kan verka kostnadshöjande. Genomförandet

bör i stället ske successivt med utgångspunkt i en närmare prioritering av

åtgärderna. Regeringen anser emellertid att det underlag som föreligger

inte är tillräckligt för att det nu skall vara möjligt att närmare ange hur

och efter vilka kriterier som en sådan prioritering bör ske. Det är också

nödvändigt att fastighetsägare, fastighetsförvaltare, hisstillverkare och

inte minst företrädare för hyresgästerna ges tillfälle att påverka hur och i

vilken takt kraven på befintliga hissar skall höjas. Mot bakgrund av att

Boverkets kostnadsredovisning har ifrågasatts från olika håll är det också

nödvändigt att analysen av kostnaderna för olika handlingsalternativ

vidareutvecklas.

Regeringen anser därför att frågan om på vilket sätt och inom vilka

tider som olika säkerhetshöjande åtgärder skall utföras i befintliga hissar

behöver utredas ytterligare innan närmare föreskrifter om

genomförandet utformas. Regeringen avser att ge Boverket i uppdrag att

i samarbete med företrädare för bl.a. fastighetsägare och hyresgäster samt

hissbranschen ta fram det ytterligare underlag som behövs.

I detta utredningsarbete bör en närmare prioritering göras av de olika

åtgärdernas betydelse från säkerhetssynpunkt. Vidare bör analyserna av

kostnaderna utvecklas. Därvid bör bl.a. studeras vilka möjligheter som

finns att minska kostnaderna t.ex. genom samordnat genomförande av

olika delåtgärder eller genom att vissa åtgärder utförs i anslutning till det

löpande underhållet av hissar eller på annat sätt. Möjligheten att sprida

insatserna över tiden genom att olika tidskrav sätts för byggnader eller

hissar av olika ålder bör också prövas. Det bör vidare övervägas ytter-

ligare i vilken utsträckning frivilliga åtaganden från fastighetsägarna i

kombination med informationsinsatser kan ersätta tvingande reglering

när det gäller vissa av åtgärderna. Sedan det nu berörda utredningsarbetet

genomförts avser regeringen att ta ställning till vilka bestämmelser om

höjda säkerhetskrav i befintliga hissar som behöver meddelas. Vid

bedömningen av vilka ytterligare krav som skall beslutas kommer

regeringen att ta särskild hänsyn till om företrädare för de boende och

fastighetsägarna är överens om åtgärdernas inriktning och omfattning.

Om så skulle bedömas lämpligt kan en skärpning av kraven beslutas

successivt.

5 Funktionskontroll av ventilationssystem

Regeringens förslag: En- och tvåbostadshus undantas från den åter-

kommande obligatoriska funktionskontrollen av ventilationssystem.

Utredningens förslag: Utredningens förslag i fråga om att en- och

tvåbostadshus undantas från den återkommande obligatoriska

funktionskontrollen överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslår dessutom - beträffande flerbostadshus som upplåts

med hyresrätt - ett system som innebär att underlåtenhet från

hyresvärdens sida att kontrollera ventilationssystemet och att rätta till

brister får omedelbar betydelse för hyressättningen i byggnaden.

Utredaren anvisar att detta kan åstadkommas genom att man vid

hyresförhandlingar ålägger hyresvärden att visa att byggnadens

ventilationssystem är kontrollerat och överensstämmer med gällande

föreskrifter. Lagtekniskt föreslår utredningen att en sådan ordning

åstadkoms genom ett nytt stycke till 12 kap. 55 § jordabalken

(hyreslagen), av innebörd att vid prövningen av aktuell lägenhets

bruksvärde skall lägenheten anses sakna tillfredsställande ventilation om

funktionskontroll inte utförts eller har föranlett anmärkningar av

betydelse för ventilationssystemets funktion och hyresvärden inte visar

att bristerna avhjälpts.

Remissinstanserna: Det finns ett starkt stöd bland remissinstanserna

för att den obligatoriska funktionskontrollen av ventilationssystem

behålls. Av de cirka tjugo remissinstanser som har yttrat sig i denna

fråga tillstyrker samtliga förslaget.

Utredningens förslag om att undanta mekaniskt från- och

tilluftsventilerade en- och tvåbostadshus från den återkommande

kontrollen har mött ett blandat mottagande bland remissinstanserna.

Sveriges skorstensfejaremästares Riksförbund, Funktionskontrollanterna

i Sverige och Riksförbundet Sveriges Ventilationsrengörare är uttalat

negativa till förslaget. Ett antal remissinstanser påpekar vikten av det

genomförs en aktiv informationskampanj om en- och tvåbostadshusen

skulle undantas. Bland annat Socialstyrelsen och Konsumentverket har

framfört denna synpunkt. Boverket, Kommunförbundet och flera

kommuner är positiva till att en- och tvåbostadshusen undantas.

 Huvuddelen av remissinstanserna är negativa till utredningens förslag

beträffande flerbostadshus upplåtna med hyresrätt som innebär att en

underlåtenhet från hyresvärdens sida att genomföra kontrollen skall få

genomslag på hyressättningen. Svea hovrätt avstyrker förslaget med

motiveringen att det inte är lämpligt att i jordabalken särskilt ange en av

många faktorer som kan ligga till grund för bestämmandet av

bruksvärdet. Detta gäller särskilt som den föreslagna bestämmelsen inte

tar sikte på avsaknaden av en faktisk egenskap som bör föreligga utan på

brister i det administrativa förfarandet. Hyresnämnden i Stockholm finner

det principiellt felaktigt att på hyresmarknadens parter och i sista hand

hyresnämnden i praktiken överföra uppgifter som enligt förordning

åligger kommunerna. Även Hyresnämnden i Göteborg avstyrker

förslaget med motiveringen att det i ett hyresrättsligt perspektiv är

främmande att lägga andra förhållanden till grund för hyressättningen än

sådana som är ostridiga eller faktiskt kan påvisas. Sveriges

Fastighetsägereförbund avstyrker med motiveringen att det strider mot

principerna bakom bruksvärdesystemet att i lagen särskilt värdera vissa

egenskaper. Hyresgästernas Riksförbund är tveksamt till om förslaget är

tillräckligt effektiv. Förbundet föreslår istället andra lagändringar i sitt

yttrande. Också Föreningen Sveriges bygglovgranskare och

byggnadsnämndssekreterare avstyrker förslaget med motiveringen att

den föreslagna ordningen innebär en sanktionering av att regelbrott får

ske bara man betalar för detta.

Skälen för regeringens förslag: Ett funktionsdugligt

ventilationssystem är av största vikt för att uppnå en god luftkvalitet

inomhus. Dessutom har ventilationen stor betydelse för att eliminera

radon och olägenheter som fukt. Det var mot den bakgrunden samt att

allergier särskilt hos barn ökat kraftigt som riksdagen år 1992 beslutade

om en obligatorisk funktionskontroll av i princip samtliga

ventilationssystem (prop. 1990/91:145, bet. 1990/91:BoU19, rskr.

1990/91:353). Gällande regler finns i förordningen (1991:1273) om

funktionskontroll av ventilationssystem samt i Boverkets föreskrifter och

innebär i korthet följande. För att säkerställa ett tillfredsställande

inomhusklimat i byggnaden skall byggnadens ägare se till att

funktionskontrollen sker enligt bestämmelserna i förordningen. I princip

samtliga byggnader omfattas av kontrollen. Boverket har dock med stöd

av ett bemyndigande i förordningen undantagit vissa byggnader bl.a. en

och tvåbostadshus med självdragsventilation samt sådana hus med enbart

mekanisk frånluftsventilation. En funktionskontroll skall utföras av

sakkunnig med viss behörighet. Enligt förordningen skall protokoll föras

vid varje besiktning. Ett exemplar av protokollet skall lämnas till

byggnadens ägare och ett exemplar skall sändas till kommunen. Intyg om

genomförd besiktning skall anslås av byggnadens ägare på väl synlig

plats i byggnaden. Om besiktningen föranlett anmärkningar skall

byggnadens ägare snarast möjligt avhjälpa påtalade brister.

 Enligt utredningen är de vanligaste felen i ventilationssystemen

felaktiga luftflöden i ventilationssystemen, avsaknad av

driftinstruktioner, föroreningar i fläktar, fel på fläktarna, föroreningar i

kanalerna, fel på styr- och reglerutrustning, smutsiga filter samt fel på

filtren, fel på och smuts i till- och frånluftsdon. Sammantaget beror felen

och bristerna i ventilationssystemen i stor utsträckning på bristande

skötsel och underhåll men kan också förklaras av felaktiga

konstruktioner samt en samverkan mellan nämnda faktorer.

Utredningen konstaterar att redovisningen av utfallet av

ventilationskontrollen visar att obligatoriet behövs samt att det inte går

att förlita sig på att byggnadernas ägare lever upp till det generella kravet

på underhåll och vidmakthållande av de väsentliga egenskaperna hos

ventilationssystemen. Regeringen delar utredningens och

remissinstansernas uppfattning att det finns ett uttalat behov av en

fortsatt obligatorisk funktionskontroll.

Utredningen har emellertid föreslagit att också mekaniskt från- och

tilluftsventilerade en- och tvåbostadshus skall undantas från den

återkommande funktionskontrollen av ventilationssystem. Enligt

bestämmelserna skall funktionskontroll göras när ventilationssystemet

tas i bruk och därefter återkommande med nioårsintervall. Regeringen

delar utredningens uppfattning att en ägare av ett småhus bör ha ett så

stort eget intresse av att tillse att ventilationen fungerar tillfredsställande

att det framstår som onödigt med obligatorisk återkommande kontroll.

Däremot bör kravet på kontroll innan ett nytt ventilationssystem tas i

bruk finnas kvar. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att samtliga

en- och tvåbostadshus undantas från den återkommande obligatoriska

kontrollen. Regeringen avser att, sedan riksdagen behandlat frågan,

genomföra erforderliga förändringar i förordningen (1991:1273) om

funktionskontroll av ventilationssystem.

 Utredningen har också beträffande flerbostadshus som upplåts med

hyresrätt föreslagit ett system som innebär att underlåtenhet från

hyresvärdens sida att kontrollera ventilationssystemet enligt gällande

föreskrifter och att rätta till eventuella brister får omedelbar betydelse för

hyressättningen i byggnaden. Enligt utredningen kan detta ske genom att

hyresvärden vid hyresförhandlingarna åläggs att visa såväl att

föreskriven kontroll utförts som att påvisade brister åtgärdats. I annat fall

skall lägenheterna i den aktuella byggnaden vid prövningen av

bruksvärdet anses sakna tillfredställande ventilation. Förslaget har mött

stark kritik från remissinstanserna. Det har bl.a. framhållits att det inte är

lämpligt att i hyreslagen peka ut en av de många faktorer som kan ligga

till grund för bestämmandet av bruksvärde. Det sagda gäller i synnerhet

när det inte är fråga om avsaknad av en faktisk egenskap utan brister i det

administrativa förfarandet. Det är också mindre lämpligt att tillsynen

över att fastighetsägarna uppfyller föreskrivna krav i fråga om kontroll

av ventilationssystem skall så att säga övervältras på hyresgästerna. Mot

bakgrund av de nu redovisade invändningarna är regeringen inte beredd

att ta initiativ till ett genomförande av utredningens förslag i denna del.

6 Övriga frågor

6.1 Vissa tillkännagivanden från riksdagen

Byggnaders inomhusmiljö

I betänkandet Byggnaders inomhusmiljö m.m. (bet. 1994/95:BoU18)

uttalade utskottet i fråga om ett miljö- och hälsoriktigt byggande och

boende att det kunde finnas anledning att överväga i vilken utsträckning

det är erforderligt och möjligt att definiera vilka krav m.m. som bör

ställas på en byggnad för att den skall kunna betecknas som ekologisk.

Vidare framhölls att de ekologiska och miljöanpassade byggnadsprojekt

som dittills hade kommit till stånd i huvudsak hade genomförts som

enskilda projekt utan inbördes samband. Tillsammans antogs ändå

projekten kunna utgöra en bas för en bred kunskap om egenskaperna

m.m. hos olika tekniska lösningar och konstruktioner ur ekologisk och

miljömässig synpunkt. I den mån erfarenheterna från dessa projekt inte

redan tagits till vara borde, enligt utskottets mening, detta göras t.ex.

genom att projekten inventerades och klassificerades med avseende på

tekniska lösningar m.m. Enligt utskottets mening borde det övervägas om

det finns anledning att med statligt stöd genomföra ytterligare

byggprojekt med inriktningen att utnyttja befintlig kunskap om ett miljö-

och hälsoriktigt byggande.

I betänkandet behandlas också återanvändning och återvinning i

byggandet. I dessa frågor framhöll utskottet bl.a. att i en byggnad

ingående material m.m. bör kunna tas till vara när den rivs och att målet

bör vara att det i möjligaste mån skall kunna återanvändas och återvinnas

och att resterande delar i stället kan deponeras på ett sätt som inte skadar

miljön. Utskottet pekade också på att det finns en betydande

återvinningspotential i byggnader och att återvinningen bör öka från de

byggnader som nu rivs. Enligt utskottet borde en inventering göras av

projekt som avser återvinning av byggmaterial. Inventeringen borde

omfatta alla typer av insatser från information och utbildning till direkta

återvinningsprojekt. Utöver den nämnda inventeringen borde det enligt

utskottets mening övervägas att genomföra ett begränsat antal

försöksprojekt av närmast demonstrationskaraktär, exempelvis försök

med skonsamma rivningsmetoder, bearbetning av rivningsmaterial för att

möjliggöra återanvändning samt frågor om lagerhållning m.m. av

material som kan återanvändas. Även ansvarsfrågan m.m. avseende

återanvänt material kunde behöva belysas enligt utskottet. Avslutningsvis

framhöll utskottet att behovet av informations- och utbildningsinsatser

borde beaktas.

I det aktuella betänkandet behandlas också frågor om elöverkänslighet.

Utskottet konstaterade att dessa frågor, liksom biologiska och medicinska

effekter av elektromagnetiska fält, har uppmärksammats alltmer.

Utskottet uttalade att utskottet delade den oro över problem med

elöverkänslighet som olika motioner gett uttryck för, men konstaterade

samtidigt att det inte finns någon allmänt accepterad förklaring till

uppkomsten av elöverkänslighet. Ändå talade enligt utskottet starka skäl

för att kraftfulla och effektiva åtgärder måste vidtas för att komma till

rätta med problemen. Det borde, enligt utskottets mening, övervägas att

genomföra något eller några försöksprojekt där i dag känd teknik

används för att nedbringa eller helt ta bort de elektromagnetiska fälten

och att ett eventuellt projekt systematiskt följs upp.

Utskottet hemställde att riksdagen som sin mening skulle ge regeringen

till känna vad utskottet anfört om miljö- och hälsoriktigt boende, om

återanvändning och återvinning i byggandet och om elöverkänslighet.

Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr.

1994/95:234).

Regeringen gav den 19 oktober 1995 (dnr N95/2133) Boverket i

uppdrag att föreslå lämpliga åtgärder i samband med förbättring av

inomhusmiljön m.m. Vid genomförandet av uppdraget skulle Boverket

beakta bl.a. vad riksdagen givit regeringen till känna i nu aktuella

avseenden. Uppdraget har slutrapporterats till regeringen den 16 mars

1998. I slutredovisningen har verket hänvisat till ett stort antal

publikationer varav de flesta getts ut av Boverket i en serie benämnd

Bygg för hälsa och miljö. En förteckning över publikationerna finns i

bilaga 10. Dessa innehåller inventeringar och goda exempel samt

redovisar försöksprojekt i sådana avseenden som efterfrågas i riksdagens

tillkännagivanden. Vidare pågår numera även inom näringslivet och

andra samhällssektorer ett omfattande arbete med dessa frågor. I detta

sammanhang finns det skäl att särskilt peka på det arbete som Rådet för

arbetsmiljöforskning bedriver med att utarbeta en forskningsöversikt och

genomföra en utvärdering av både svenska och internationella

forskningsresultat om elöverkänslighet. Arbetet grundas på ett

regeringsuppdrag. Uppdraget skall slutredovisas under hösten år 2000.

Som framgår av redovisningen har en rad åtgärder när det gäller

inomhusmiljön vidtagits med anledning bl.a. av riksdagens

tillkännagivanden. Syftet med dessa får därmed anses ha uppfyllts. Det är

enligt regeringen samtidigt uppenbart att fortsatta och kontinuerliga

åtgärder krävs för att förbättra inomhusmiljön. Detta är i första hand en

uppgift för dem som är verksamma inom bygg- och fastighetsbranschen.

Regeringen följer emellertid uppmärksamt dessa frågor och avser att

återkomma till riksdagen vid behov.

Egenskapskrav på byggnader

Bostadsutskottet har i betänkandet Egenskapskrav på byggnader m.m.

(bet. 1996/97:BoU12) behandlat frågan om barnsäkerhet i byggnader.

Utskottet underströk att kraven på barnsäkerhet måste vara högt ställda

mot bakgrund av barnens bristande förmåga att själva skydda sig mot

risker och framhöll att det var angeläget att byggnaderna redan från

början gavs en sådan säkerhetsnivå att omfattande kompletteringar av

säkerhetsanordningar inte var nödvändiga. Utskottet framhöll också att

det i dagens byggnadslagstiftning ställs krav på att byggnader och tomter

skall utformas så att man får tillräcklig säkerhet vid användningen och så

att risken för olycksfall begränsas. Det noterades att ett då aktuellt

förslag till ändringar i Boverkets byggregler skulle innebära ökade krav

på barnsäkerhet för nya byggnader, men att dessa krav inte skulle omfatta

befintliga byggnader. Med hänvisning till tidigare uttalanden framhöll

utskottet i detta sammanhang behovet av att barnsäkerheten ökade i

befintliga byggnader dock inte nödvändigtvis genom tvingande regler.

Informationsinsatser framhölls som en möjlighet, varvid Boverkets skrift

Barnsäkerhet i byggnader från år 1996 uppmärksammades. Utskottet

ansåg det viktigt att de erfarenheter som vunnits om barnsäkerhet i

byggnader borde ges stor spridning och att det var angeläget att alla

berörda gavs information om vilka krav som följde av gällande regler

men även om vad som kunde åstadkommas med enkla medel på frivillig

väg. Utskottet anförde avslutningsvis att det var angeläget att frågan

gavs en fortsatt hög prioritet och att särskild vikt borde läggas på breda

informationsinsatser, varvid en samordning mellan olika myndigheter,

organisationer och företag som har ett särskilt ansvar eller intresse för

barnsäkerhetsfrågorna borde ske och att det fick ankomma på regeringen

att närmare överväga i vilket sammanhang dessa insatser borde ske.

Utskottet hemställde att riksdagen skulle som sin mening ge regeringen

till känna vad utskottet anfört om barnsäkerhet i byggnader. Riksdagen

beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1996/97:176).

Det av utskottet uppmärksammade förslaget till skärpning av

Boverkets byggregler har genomförts efter regeringens medgivande

enligt 27 § 4 verksförordningen (1995:1322). Skärpningen berör

utformningen av balkongräcken och balkonginglasningar (BFS 1993:57,

med ändring t.o.m. BFS 1998:38). Vidare har Boverket fortsatt att aktivt

arbeta för ökad barnsäkerhet tillsammans med bl.a. Barnombudsmannen

och Konsumentverket. Flera seminarier och konferenser har genomförts

med medverkan av olika myndigheter. Härigenom har information

kunnat spridas till myndigheter och allmänheten.

Genom de åtgärder som redovisats har syftet med riksdagens nu

aktuella tillkännagivande uppnåtts.

Bostadsutskottet har i samma betänkande behandlat frågan om krav på

brandvarnare skall införas i byggreglerna. Härvid pekade utskottet på

vikten av väl fungerande brandvarnare, vilka utöver att medverka till att

rädda liv och förhindra att människor skadas även kan förhindra att

ekonomiska värden går förlorade. Utskottet hade i sammanhanget noterat

ett förslag till ändring av byggreglerna som skulle innebära att bostäder

vid ny- och tillbyggnad skall förses med nätanslutna brandvarnare, men

framhöll vikten av att alla hem och lokaler där människor vistas utrustas

med brandvarnare. Enligt utskottets mening kvarstod uppgiften att öka

förekomsten av brandvarnare i det befintliga bostadsbeståndet även efter

ett genomförande av förslaget. Detta borde enligt utskottet i första hand

åstadkommas genom en intensifierad information till de boende.

Ansvaret för informationen fick enligt utskottet i första hand anses åvila

regeringen och Boverket men utskottet framhöll också det ansvar som

fastighetsägare och försäkringsbolag har för att brandskyddet förbättras.

Utskottet hemställde att riksdagen skulle ge regeringen till känna vad

utskottet förordat om installation av brandvarnare. Riksdagen beslutade i

enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1996/97:176).

Det av utskottet uppmärksammade förslaget till skärpning av

Boverkets byggregler i fråga om brandvarnare har genomförts samtidigt

som den tidigare nämnda skärpningen i fråga om barnsäkerhet, även i

detta fall efter regeringens medgivande enligt 27 § 4 verksförordningen

(1995:1322). Boverket har bl.a. i den konsekvensutredning som låg till

grund för förändringarna i byggreglerna uttryckt en förhoppning att

införandet av kravet på brandvarnare i nya bostadshus kommer att öka

antalet brandvarnare även i det befintliga beståndet av bostäder. Boverket

har under hösten 1998 i informationsinsatser rekommenderat att

befintliga bostäder utrustas med brandvarnare. Av övriga myndigheters

aktiviteter kan nämnas att Räddningsverket bidragit med inslag om

brandvarnare i Anslagstavlan i Sveriges television samt med

informationsskriften Gör hemmet tryggare. Även

Brandförsvarsföreningen har gett ut information; informationsbladet

Brandvarnare i bostäder. Av de övriga organ som bidragit med

information kan den lokala räddningstjänstens insatser nämnas och inte

minst viktigt de aktiviteter som försäkringsbranschen vidtagit för att

förmå sina kunder att sätta upp brandvarnare i hemmen.

Genom de åtgärder som redovisats har syftet med riksdagens nu

aktuella tillkännagivande uppnåtts.

6.2 Tillsyn- och kontrollsystemet enligt plan- och

bygglagen (1987:10)

Regeringens bedömning: Tillräckliga skäl föreligger inte för att nu

ändra bestämmelserna om tillsyn och kontroll enligt plan- och

bygglagen. Ytterligare informationsinsatser bör genomföras för att

främja en smidig tillämpning.

Boverkets bedömning och förslag: Boverket konstaterar att

byggbranschens aktörer i stort är överens om att byggprocessen för de

större projekten utvecklas i positiv riktning. Verkets uppfattning av

reformen är att den kan bli en positiv kraft för kvalitetssäkring och en

smidigare byggprocess. En förutsättning för att reformen ska lyckas är

dock enligt Boverket att tillsyn- och kontrollprocessen inte överbelastas

av de enkla ärendenas hantering. Det nya tillsyn- och kontrollsystemet

har blivit en administrativ belastning för de små projekten utan att några

extra kvaliteter egentligen tillförs. Boverket anser inte att det finns

anledning att söka en särskild kontrollform för enklare åtgärder. Istället

ifrågasätter Boverket om samhället verkligen har ett tillräckligt behov av

kontroll för att motivera en reglering i lag för dessa ärenden. Mot denna

bakgrund har Boverket lämnat ett antal förslag till lagändringar.

Merparten av förslagen syftar till att underlätta för de små projekten,

medan bakgrunden till vissa andra av förslagen avser att underlätta den

administrativa hanteringen hos byggnadsnämnderna. Boverket föreslår

även att den särskilda avgift höjs som kan tas ut som påföljd t.ex. för att

byggnadsarbeten utförs utan kvalitetsansvarig. Slutligen föreslås att

verket i samråd med länsstyrelserna och Svenska kommunförbundet skall

få i uppdrag att närmare utreda frågan om statens tillsynsansvar över

byggnadsväsendet. En sammanfattning av förslagen finns i bilaga 5.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna är positiva till

förslag som syftar till förenkling av hanteringen av enkla ärenden.

Svenska kommunförbundet tillstyrker förslaget att ge byggnadsnämnden

större frihet att bedöma behovet av byggsamråd och kontrollplan.

Kammarrätten i Jönköping och Kammarrätten i Stockholm har ingenting

att erinra mot de föreslagna förändringarna i lagstiftningen. Länsstyrelsen

i Örebro län anser det angeläget att inte belasta kontrollsystemet med

enkla ärenden. Riksantivkvarieämbetet menar att utredningen ägnat för

lite utrymme åt hur kravet på varsamhet hanteras och att utredningen inte

analyserat konsekvenserna av att sakkunniga kontrollanter för varsamhet

inte anlitas. Länsstyrelsen i västra Götalands län menar dock att det i

särskilt kulturhistoriska miljöer är nödvändigt med någon form av tillsyn

 enkel myndighetskontroll av att ritningar och materialval fullföljs av

de enskilda byggobjekten. AB Kristianstadsbyggen framhåller att flera av

de föreslagna förändringarna ryms inom gällande lagstiftning utan att

någon lagändring krävs. Bolaget hävdar att några av förslagen snarare

kommer att öka oklarheterna kring lagens tillämpning och att inget av

förslagen bidrar till att handläggningen av tillståndsärenden förenklas.

Ett fåtal remissinstanser har behandlat frågan om statens

tillsynsverksamhet över byggnadsväsendet. Svenska kommunförbundet

anser att det är viktigt att staten anger en tydlig nivå på omfattningen av

tillsynen och hur denna skall finansieras. Förbundet framhåller att det i

dagsläget är svårt för kommunerna att upprätthålla en godtagbar tillsyn

eller övervakning av byggverksamheten utan att nya resurser tillförs och

att Boverket även bör ges i uppdrag att belysa dessa frågor. Malmö

kommun anser att Boverkets förslag är lovvärt och nödvändigt.

Handikappombudsmannen stöder förslaget och framhåller betydelsen av

tillsynen vad gäller tillgänglighetsfrågorna.

Skälen för regeringens bedömning

Nuvarande system för tillsyn och kontroll i byggandet

Vissa i lag angivna byggnads-, rivnings-, eller markarbeten får normalt

inte vidtas förrän tidigast tre veckor efter det att byggnadsnämnden

underrättats om arbetena genom en bygganmälan från byggherren. När

bygganmälan kommit in skall byggnadsnämnden skyndsamt kalla till

byggsamråd, om det inte är uppenbart obehövligt. Till byggsamrådet

skall byggherren, den kvalitetsansvarige (se nedan) och andra som

bestäms av nämnden kallas. Vid byggsamrådet skall en genomgång bl.a.

göras av de åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig kontroll som är

nödvändiga för att byggnaden eller anläggningen skall kunna antas

komma att uppfylla samhällskraven. Åtgärderna skall, om det inte är

uppenbart obehövligt, skrivas in i en kontrollplan som byggnadsnämnden

beslutar om. I kontrollplanen skall anges vilken kontroll som skall

utföras, vilka intyg och övriga handlingar som skall företes för

byggnadsnämnden samt vilka anmälningar som skall göras till nämnden.

Kontrollen kan utföras genom dokumenterad egenkontroll, av fristående

sakkunniga eller, om det finns särskilda skäl, av byggnadsnämnden. Som

en garanti för att byggherren har tillräcklig kunskap och erfarenhet för att

uppfylla kontrollplanens krav skall byggherren utse en eller flera

kvalitetsansvariga. Den kvalitetsansvariges arbetsuppgifter ligger inom

ramen för byggherrens egenkontroll. Han skall delta i samråd och

närvara vid kontroller och besiktningar i enlighet med kontrollplanen.

Om byggherren har tillräcklig kompetens och erfarenhet, kan han själv

vara kvalitetsansvarig. När byggherren har uppfyllt sina åtaganden enligt

kontrollplanen och byggnadsnämnden inte funnit skäl att ingripa skall

nämnden utfärda slutbevis.

Behovet av regeländringar

Tillsyn- och kontrollsystemet enligt PBL är utformat från den

utgångspunkten att det är byggherren som svarar för byggnadens

utformning och kvalitet i tekniskt avseende. Det är således byggherren

som har ansvaret för byggnadens egenskaper gentemot köpare, brukare

och tredje man. Byggherren har att följa de krav som ställs upp med

hänsyn till väsentliga allmänna intressen när det gäller hälsa säkerhet,

miljö och sociala behov. Byggherren har en skyldighet att för

byggnadsnämnden styrka att hans byggnad uppfyller dessa krav.

Byggnadsnämndernas tillsyn skall inriktas på att kontrollera att

byggherren tagit sitt ansvar. Denna tydliga ansvarsfördelning mellan

byggherre och byggnadsnämnd är central för tillsyns- och

kontrollsystemet enligt PBL. Enligt Boverkets rapport är alla parter

också överens om att detta är en av det nya systemets stora fördelar.

Av Boverkets rapport framgår att byggbranschens aktörer i stort sett är

överens om att byggprocessen för de större projekten utvecklas i positiv

riktning. Att det nya kontrollsystemet är kvalitetsbefrämjande och i stort

sett väl fungerande för professionella byggherrar synes klart. I rapporten

hävdas däremot att det uppstått vissa problem att behandla små och

relativt okomplicerade projekt inom ramen för det nya kontrollsystemet.

Dessa projekt består i stor utsträckning av tilläggsarbeten på

småhusfastigheter. Som ett led i att förenkla hanteringen för dessa

ärenden har Boverket bl.a. föreslagit att bygganmälningsplikten slopas

t.ex. för mindre tillbyggnader och vissa ändringar av en- och

tvåbostadshus samt att byggnadsnämnden ges större möjlighet att avstå

från byggsamråd.

Regeringen delar Boverkets bedömning att det är viktigt att tillsyns-

och kontrollprocessen är administrativt enkel och smidig även för de

mindre projekten. Denna principiella uppfattning som även har starkt

stöd bland remissinstanserna kom till uttryck redan när det nya

systemet infördes. Regeringen anförde t.ex. att bygganmälan i de

enklaste fallen kan göras muntligt (prop. 1993/94:178 s. 65). Det finns

redan med gällande regler möjligheter till en smidig hantering av enklare

ärenden som enligt regeringens mening inte utnyttjas fullt ut.

Byggnadsnämnden kan i sådana fall besluta t.ex. att byggsamråd inte

krävs, att kontrollplan inte behöver upprättas, att byggherren själv skall

vara kvalitetsansvarig och att inga anmälningar behöver lämnas. Om

omständigheterna i ärendet är sådana att det är lämpligt kan byggsamråd

ske genom ett telefonsamtal som dokumenteras av byggnadsnämnden.

Således finns redan idag ett antal möjligheter för byggnadsnämnden att

förenkla hanteringen av denna ärendetyp där så behövs. I detta

sammanhang vill regeringen också peka på att det åligger

byggnadsnämnderna att ta till vara de möjligheter lagen ger att förenkla

och underlätta ärenden för enskilda.

 Det som Boverket angivit som problem när det gäller de enkla

ärendena är således enligt regeringens bedömning inte av sådan

beskaffenhet att ytterligare lagstiftningsåtgärder nu erfordras. Merparten

av de i rapporten påtalade svårigheterna bör enligt regeringens mening

istället bemötas genom ökade informationsinsatser.

Boverket har trots ett mycket omfattande konferensprogram innan

lagstiftningen trädde i kraft i anslutning till utvärderingen också

konstaterat att det behövs kompletterande information om tillämpningen

av systemet. Verket avser därför att på olika sätt intensifiera

informationsinsatserna. Regeringen delar Boverkets uppfattning att

fortsatta informationsinsatser är viktiga och förutsätter att insatserna ges

en sådan inriktning att en smidig tillämpning av kontrollsystemet

främjas

6.3 Justeringar med anledning av tidigare förslag m.m.

6.3.1 Vissa ändringar i miljödomstolarnas behörighet

Regeringens förslag: Reglerna om regeringens möjlighet att överlämna

överklagade ärenden till miljödomstolen görs tydligare liksom reglerna

om vilka ärenden som får överklagas till regeringen. Miljödomstolarnas

befattning med ärenden som domstolarna handlägger enligt 4 kap. lagen

(1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. regleras genom ett

tillägg till lagen (1998:811) om införande av miljöbalken.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 23 § tredje stycket lagen

(1998:811) om införande av miljöbalken gäller beträffande beslut i

ärende som överklagats hos regeringen enligt någon av de lagar som

upphävs genom införandet av miljöbalken, att regeringen får föreskriva

eller i det enskilda ärendet besluta att överlämna ärendet för prövning vid

den miljödomstol som är behörig enligt 20 kap. 8 § miljöbalken. Syftet

med övergångsbestämmelsen var att ge regeringen möjlighet att till

miljödomstol överlämna överklagade ärenden som är av sådan typ som

efter miljöbalkens ikraftträdande skall prövas av miljödomstol (prop.

1997/98:45, Del 2 s. 394). Hänvisningen till 20 kap. 8 § har emellertid

väckt frågan om möjligheten för regeringen att överlämna ärenden till

miljödomstolarna är begränsad till de måltyper som anges i lagrummet.

Som framgår av motiven till 23 § lagen om införande av miljöbalken har

detta inte varit avsikten utan också ärenden enligt naturvårdslagen

(1964:822) avsågs ingå. Detta bör tydligare framgå. Regeringen föreslår

därför en justering i 23 § lagen (1998:811) om införande av miljöbalken.

Det nu anförda innebär ingen ändring av 18 kap. 1 § 1 miljöbalken. De

slag av ärenden om naturvård som anges där skall även i fortsättningen

överklagas till regeringen. Den senare delen av bestämmelsen bör likväl

bringas i samklang med 19 kap. 1 § tredje stycket och 20 kap. 2 § andra

stycket i fråga om vilka förvaltningsärenden som kan överklagas till

regeringen. Detta åstadkoms genom att en tredje punkt läggs till

paragrafen. Regeringen föreslår därför att ett sådant tillägg görs till

18 kap. 1 § miljöbalken.

Miljödomstolarna vid Stockholms tingsrätt och Vänersborgs tingsrätt

har i framställningar till regeringen pekat på en oklarhet som rör frågan

vilken miljödomstol som är behörig att handlägga överklagade

förvaltningsärenden från myndigheter. Problemet består i enligt

domstolarna att länsgränser och kommungränser inte alltid sammanfaller

med miljödomstolarnas domsområden, exempelvis gäller detta ärenden

som rör Laholm och Karlskoga. Miljödomstolarna har med anledning av

detta föreslagit olika sätt att ändra 20 kap. 9 § miljöbalken.

Miljödomstolen vid Umeå tingsrätt menar dock att problemet måste

analyseras grundligare innan förslag kan lämnas till paragrafens

utformning. Regeringen finner att frågan om lagändring inrymmer

sådana överväganden som kräver en mer omfattande beredning. I likhet

med Umeå tingsrätt anser regeringen att frågan därför ytterligare bör

analyseras.

Miljödomstolen vid Vänersborgs tingsrätt har även pekat på att

nuvarande utformning av 25 kap. 8 § miljöbalken innebär att sökanden i

mål som inleds i länsstyrelse som första instans är skyldig att ersätta

kostnaderna i länsstyrelsen men inte kostnaderna hos miljödomstolen,

även om sökanden är den som klagar. Regeringen finner att frågan

fordrar ytterligare beredning och är därför inte beredd att nu förelägga

riksdagen förslag i denna fråga.

Hos regeringen finns ett antal ärenden som avser frågor om tillåtlighet

till nya verksamheter enligt 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m. (naturresurslagen) liksom ändring av villkor

meddelade av regeringen i samband med tidigare prövning av tillåtlighet

enligt naturresurslagen. Dessa ärenden har remitterats till

Koncessionsnämnden för miljöskydd eller kommer att remitteras till

miljödomstol för avgivande av yttrande i ärendena. I ett antal ärenden

hade Koncessionsnämnden vid miljöbalkens ikraftträdande ännu inte

avgivit yttrande i ärendena och nämnden har därför överlämnat begäran

om yttrande till miljödomstolarna. Det har uppmärksammats att det är

oklart vilka förfaranderegler som miljödomstolarna skall använda sig av

vid sin handläggning av remisserna. Mot bakgrund härav föreslår

regeringen att det i lagen (1998:811) om införande av miljöbalken införs

en ny bestämmelse innebärande att miljödomstolarna i dit överlämnade

remisser och eventuellt kommande remisser enligt 4 kap.

naturresurslagen skall tillämpa förfarandet i 14 § miljöskyddslagen

(1969:387).

6.3.2 Ändring i kretsen av kommuner med utökad rätt till

förköp enligt förköpslagen

Regeringens förslag: Den bilaga till förköpslagen (1967:868) som

anger vilka kommuner som har utökad förköpsrätt enligt 1 § första

stycket 5 anpassas till aktuella förhållanden.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 § första stycket 5

förköpslagen gäller att en kommun har förköpsrätt vid försäljning som

omfattar fast egendom som är bebyggd med hus som behöver användas

som bostad för permanent bruk och som är belägen inom ett område där

det råder en avsevärd efterfrågan på fritidsbostäder. Enligt samma

bestämmelses tredje stycke gäller angiven förköpsrätt inom de

kommuner som anges i bilaga till lagen.

I bilagan upptas bl.a. Nyköpings kommun. Den angivna förköpsrätten

har därvid emellertid endast berört Trosa stadsförsamling. Eftersom detta

område numera ingår i Trosa kommun bör Nyköpings kommun utgå ur

bilagan och ersättas av Trosa kommun.

Sölvesborgs kommun och Härjedalens kommun har hemställt om att få

utgå ur bilagan. Dessa kommuner gör uppenbarligen inte längre gällande

att behov av utökad förköpsrätt föreligger. Regeringen som saknar

anledning att göra en annan bedömning föreslår därför att dessa

kommuner inte längre bör ingå bland de kommuner för vilka utökad

förköpsrätt föreligger.

7 Ekonomiska konsekvenser

De ändringar som föreslås för att uppnå en bättre överensstämmelse med

regleringen i byggproduktdirektivet samt de övriga författningsändringar

som föreslås i avsnitten 4.3 4.6 bedöms inte i sig ha några

kostnadskonsekvenser eftersom förslagen i huvudsak innebär att reglerna

anpassas till det sätt på vilket de kommit att tillämpas.

Vad gäller förslaget i avsnitt 4.7 om att höja säkerhetsnivån m.m.

beträffande det befintliga hissbeståndet framgår av den tidigare

redovisningen att Boverket uppskattar de totala investeringskostnaderna

för att genomföra rekommendationen till mellan ca 1,9 miljarder kronor

och ca 5 miljarder kronor beroende på om åtgärderna genomförs i paket

om flera åtgärder samtidigt under en övergångsperiod eller var och en för

sig. Denna kostnadsredovisning har ifrågasatts av flera remissinstanser.

Vissa anser att investeringskostnaderna i själva verket kommer att bli

högre, medan andra förutspår att kostnaderna blir lägre än vad Boverkets

beräkning visar. Regeringens bedömning är att boendekostnaderna

utslaget per lägenhet endast kan komma att öka marginellt vid ett

genomförande av dessa åtgärder. En närmare analys av dessa effekter

kommer att genomföras inom ramen för det uppdrag till Boverket som

redovisas i avsnitt 4.7. Regeringens avsikt är att åtgärderna skall

genomföras i sådan omfattning och takt att en eventuell ökning av

boendekostnaderna begränsas i så stor utsträckning som möjligt.

De ändringar som föreslås i avsnitt 9 bedöms inte ha annat än

marginella kostnadskonsekvenser.

Övriga ändringar bedöms inte ha några kostnadskonsekvenser.

8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Såväl den nya bestämmelsen om krav på det befintliga hissbeståndet som

övriga ändringar bör träda i kraft den 1 juli 1999 då också det senaste

hissdirektivet (95/16/EEG) senast skall börja tillämpas av

medlemsstaterna. Några särskilda övergångsregler till de föreslagna

lagändringarna behövs inte.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:847) om

tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

1 §

Ändringen har behandlats i avsnittet 4.3.1. Den innebär att definitionen

på byggprodukter ändras för att överensstämma med bygg-

produktdirektivet 89/106/EEC. Den avgränsning av lagens

tillämpningsområde som tidigare fanns i andra stycket har utgått.

2 §

Ändringen har behandlats i avsnittet 4.3.1. I ett tillägg till tredje stycket

ges en bestämmelse om att vissa anordningar skall hållas i stånd.

Bestämmelsen är överförd från den nuvarande 13 §.

2 a §

Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 4.7. Lagrummet har getts

formen av ett egenskapskrav som hänvisar till kraven enligt 2 § första

stycket BVL. Med stöd av den nya paragrafen och den ändring som

föreslås i 21 § kan föreskrivas om höjda krav för det befintliga

hissbeståndet. Lagtexten har ändrats redaktionellt i enlighet med

Lagrådets förslag.

4 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 4.3.1. Ändringen innebär att det

beträffande sådana byggprodukter som är föremål för tvingande reglering

enligt i första hand olika EG-direktiv, bl.a. hissar, blir möjligt att

föreskriva om också andra krav än de som avses i 2 § första stycket 1-6.

17 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 4.6. Ändringen innebär endast att den

överklaganderegel som enligt gällande författning återfinns i

förordningen (1991:1273) om funktionskontroll av ventilationssystem

utan ändring i sak överförs till lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m.

21 §

Tillämpningsområdet för bemyndigandet i paragrafen har dels

kompletterats med ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om

krav på hissar enligt den föreslagna 2 a §, dels utsträckts till att gälla

samtliga krav enligt 2 § således även krav på underhåll enligt 2 § tredje

stycket. Beträffande sistnämnda ändring, se även kommentaren till

ändringen i 3 kap. 3 § PBL. Förslaget har behandlats i avsnittet 4.5.

22 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 4.3.1 och 4.3.2. Ändringen i

paragrafens inledning är av närmast redaktionell karaktär. I punkten 1 har

hänvisningen till 4 § tagits bort. I punkterna 2 och 3 har det särskilda

omnämnandet av hissar och värmeanordningar uteslutits eftersom dessa

anordningar skall omfattas av reglerna för byggprodukter.

I en ny punkt 5 har införts ett bemyndigande att meddela föreskrifter

om förbud mot marknadsföring av produkter som inte uppfyller kravet på

lämplighet. Bestämmelsen tar sikte på möjligheten att meddela

föreskrifter om förbud mot marknadsföring av hissar och

säkerhetskomponenter samt vissa värmepannor för genomförande av

direktiven 95/16/EG om hissar och 92/42/EEG om värmepannor.

23 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 4.3.1 och 4.5. I den nuvarande

lydelsen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om kontroll av

att föreskrifter enligt 21 § (egenskapskrav) följs och av att anordningar

som avses i 13 § hålls i stånd. Genom att regleringen av nämnda

anordningar flyttats till 2 § tredje stycket som därmed omfattas av

bemyndigandet i den föreslagna lydelsen av 21 § kan den sista att-satsen

utgå.

9.2 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10)

3 kap. 3 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 4.5. I paragrafen återfinns i dag den

koppling mellan plan- och bygglagen och lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. som innebär att plan- och

bygglagens system för tillsyn, kontroll och påföljder blir tillämpligt såvitt

gäller de tekniska egenskapskraven enligt 2 § första stycket BVL. Genom

de ändringar som föreslås i 21 § BVL kommer även underhållskravet att

omfattas av plan- och bygglagens tillsyns-, kontroll- och

påföljdsreglering. Dessutom föreslås att hänvisning sker till krav enligt

den föreslagna 2 a § BVL vilket innebär att även föreskrifter om höjda

krav för det befintliga hissbeståndet kommer att omfattas av nämnda

reglering. Lagtexten har ändrats redaktionellt i enlighet med Lagrådets

förslag.

9.3 Förslaget till lag om ändring i miljöbalken

18 kap. 1 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3.1. Ett ny tredje punkt läggs till.

Genom tillägget görs uppräkningen mer fullständig i fråga om vilka

ärenden som överklagas till regeringen. De föreskrifter som åsyftas kan

avse kemiska produkter och befattningen med dessa, frågor där ibland

avvägningar av sådan art som lämpligen bör göras av regeringen kan bli

aktuella.

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:811) om

införande av miljöbalke

21 a §

Förslaget till lagtext har behandlats i avsnitt 6.3.1. Genom detta förslag

ges förfaranderegler för miljödomstolen i fråga om ärenden som

domstolen handlägger enligt 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

23 § tredje stycket

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3.1. Genom ändringen i sista stycket

görs tydligare med de begränsningar som följer av 18 kap. 1 § vilka

överklagade ärenden som regeringen får överlämna till miljödomstolarna.

9.5 Förslaget till lag om ändring i förköpslagen

(1967:868)

Ändringen har behandlats i avsnitt 6.3.2. Ändringen innebär dels att

Trosa kommun tilläggs rätten att utöva den utökade förköpsrätten inom

kommunen i stället för Nyköpings kommun dit området tidigare hörde,

dels att Sölvesborg och Härjedalens kommuner inte längre skall ha någon

utökad förköpsrätt.

Sammanfattning av promemorian om ändring i

regleringen av hissar och vissa andra anordningar

Med anledning av att Sverige i EES-avtalet förband sig att genomföra

EG:s byggproduktdirektiv 89/106/EEG antog riksdagen i december 1992

en ny byggproduktlag (1992:1535), som trädde i kraft den 1 januari

1994. I lagen föreskrevs om lämplighetskrav på byggprodukter.

Genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 juli 1995 gjordes

omfattande ändringar i prövningssystemet i plan- och bygglagen

(1987:10), PBL. Bestämmelserna i plan- och bygglagen om de tekniska

egenskapskraven på byggnader och andra anläggningar sammanfördes

med reglerna i byggproduktlagen till en ny lag (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., BVL, och i plan- och bygglagen

infördes ett från bygglovsprövningen fristående tillsyns- och

kontrollförfarande beträffande de tekniska egenskapskraven på

byggnader och andra anläggningar.

I efterhand har det visat sig att sammanslagningen av

byggproduktlagen och de nämnda delarna av plan- och bygglagen har fått

en mindre lämplig utformning i vissa hänseenden.

Reglerna i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

om skärpta underhållskrav för vissa anordningar i byggnader och andra

anläggningar har kommit att bygga på att dessa anordningar, till skillnad

mot vad som gäller enligt byggproduktdirektivet, inte betraktas som

byggprodukter utan som en artskild grupp produkter. Detta har lett till

oklarheter som uppmärksammats vid genomförandet av

byggproduktdirektivet. Överföringen av reglerna om underhållskraven i

plan- och bygglagen till lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. har vidare lett till vissa oklarheter när det gäller

möjligheterna att ingripa mot eftersatt underhåll. I promemorian föreslås

att lagstiftningen kompletteras med en regel om att byggnader skall

underhållas och anordningar hållas i stånd enligt vad som föreskrivs i

lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.. Därmed blir

även underhållskraven enligt lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. en del av plan- och bygglagen och ingripande mot

eftersatt underhåll kan då ske enligt reglerna i 10 kap. PBL.

Definitionen av en byggprodukt i lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m. har kommit att avvika från den definition som anges

i EG:s byggproduktdirektiv 89/106/EEG vilket gör att de faller utanför

den reglering som har tagit sikte på genomförande av

byggproduktdirektivet. I promemorian lämnas förslag på hur detta kan

rättas till.

Vidare föreslås att lagstiftningen ändras så att hissar och

värmeanordningar m.m. skall anses som byggprodukter. Förslaget

innebär att reglerna om hissar och värmeanordningar m.m. samordnas

med de generella reglerna om byggprodukter i lagen om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och tillhörande förordning.

I promemorian konstateras att de särskilda EG-direktiven som gäller

hissar och värmepannor m.m. har genomförts på ett inte helt

tillfredsställande sätt. Även i denna del lämnas förslag på hur detta kan

rättas till.

I förordningen (1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna

anordningar ges regler om tekniska egenskapskrav, underhåll och

kontroll. Dessutom finns regler som tar sikte på genomförande av det

nämnda hissdirektivet. I promemorian förelås att förordningen renodlas

till att enbart behandla frågor om kontroll.

Avslutningsvis behandlas frågor om höjd säkerhet för befintliga hissar.

I det senaste hissdirektivet (95/16/EG) regleras den fria handeln med och

installationen av hissar. I anslutning till direktivet rekommenderade EU-

kommissionen i en skrivelse den 8 juni 1995 (95/216/EG)

medlemsstaterna att vidta åtgärder för att tillförsäkra ett tillfredsställande

underhåll av befintliga hissar och en uppgradering av säkerhetsnivån i

dessa hissar. Till rekommendationen finns fogad en bilaga med tio

konkreta åtgärder för uppgradering av säkerheten samt en uppmaning att

genomföra ytterligare åtgärder i det fall det innebär en förbättring av

säkerheten. På uppdrag av regeringen har Boverket utrett i vad mån

svenska hissar uppfyller de rekommenderade kraven och bedömt de

ekonomiska konsekvenserna av att på olika sätt förbättra säkerheten i

enlighet med rekommendationen. I promemorian lämnas en

sammanfattande redovisning av Boverkets rapport samt förslag till

lagstiftning för genomförande av åtgärder som bedöms erforderliga för

att eftersträvade krav på säkerhet och tillgänglighet skall uppnås.

Förteckning över remissinstanser till promemorian

om ändring i regleringen om hissar och vissa andra

anordningar

1. Kammarrätten i Göteborg

2. Kammarrätten i Sundsvall

3. Arbetarskyddsstyrelsen

4. Boverket

5. Länsstyrelsen i Skåne län

6. Länsstyrelsen i Västernorrlands län

7. Föreningen Sveriges Byggnadsinspektörer, SFBS

8. Hissbesiktning i Sverige AB

9. HSB Riksförbund

10. Hyresgästernas Riksförbund

11. IKH, Kran- och Hisstandardiseringen

12. LO

13. Riksbyggen

14. SAF

15. SAQ Kontroll AB

16. Salwéns Ingenjörsbyrå

17. SLP AB

18. SMP Besiktning

19. STK InterTest AB

20. Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO)

21. Sveriges Bostadsrättsföreningars Centralorganisation (SBC)

22. Sveriges Fastighetsägareförbund

23. Svenska Kommunförbundet

24. Svenska Hissförbundet

25. SWEDAC

26. Swedish Association for Testing, inspection and Certification

(SWETIC)

27. ÅF-Kontroll AB

Sammanfattning över betänkandet Byggkvalitet för

framtiden

Inledning

Utredningen, som antagit namnet Byggkvalitetsutredningen, har haft i

uppdrag

att inventera vilka heltäckande kvalitetssystem som finns på

byggområdet och i förvaltningen i dag, utvärdera system och ge

förslag hur de snabbt kan introduceras,

att göra en översyn av den obligatoriska funktionskontrollen av

ventilationssystem,

att belysa hur tecknade byggfelsförsäkringar uppfyller intentionerna i

lagen om sådan försäkring och bedöma behovet av ändringar i lagen

med inriktning på tillämpningsområdet och skyddet för boende m.fl.,

att allsidigt redovisa och analysera befintliga system med s.k.

småhusgarantier och konsumentaspekter i anslutning härtill, varvid

förslag skall lämnas till ett ändamålsenligt konsumentskydd, samt

att bedöma det fortsatta behovet av statligt ekonomiskt stöd för att

avhjälpa fukt- och mögelskador i småhus, m.m., varvid formerna för

verksamheten skall övervägas.

Utredningen redovisar, utifrån tillgängliga utredningar om

byggnadsbeståndet, hur situationen ser ut i fråga om fel och brister i våra

byggnader. Här kan nämnas följande. År 1992 hade ca 6 procent av

småhusen fukt- och mögelskador i källare eller på grundplanet och i vart

femte småhus var luftfuktigheten under vissa delar av året så hög att

risken för allergiframkallande kvalster ökar. I ca 500 000

bostadslägenheter fanns fuktskador i våtutrymmen. Bristfällig ventilation

förelåg i totalt 2,4 miljoner bostäder. När det gäller lokalbyggnader

noterades att det förelåg behov av reparation av 4-5 procent av den

sammanlagda arean ytterväggar och fönster. Störst reparationsbehov

fanns i skolor. I fråga om ventilation i lokaler konstaterades att

reparationsbehov förelåg i 12 procent av volymen, varav skolorna svarar

för den största volymandelen. Materialet visar vidare att samma typer av

fel i byggandet återkommer genom åren.

Utredningen konstaterar att ett ökat kvalitetsmedvetande inom

byggområdet erfordras för att minska behovet av korrigeringar i

efterhand. Utredningen anser att grundstenarna i arbetet på att förbättra

kvaliteten i byggande och förvaltning utgörs av yrkeskunnande och

yrkesstolthet hos aktörerna. Skall en förbättring åstadkommas krävs

kvalitetstrategier hos aktörerna inom de olika leden i byggande och

förvaltning. Enligt utredningens mening kan en samordning av

kvalitetsarbetet hos de skilda aktörerna minska behovet av ingripanden

från samhället.

Arbetet med kvalitetsfrågor

År 1995 ändrades byggnadslagstiftningen med inriktning på att

tydliggöra rollerna och ansvaret i byggandet och därmed skapa

förutsättningar för bättre kvalitet. Boverket har haft i uppdrag att göra en

utvärdering av de nya byggbestämmelserna och har lämnat sin

slutredovisning till regeringen i oktober 1997.

I föreliggande betänkande redovisas nuvarande läge i kvalitetsarbetet

på byggområdet och i förvaltningen med uppdelning i projekteringsfas,

byggfas och förvaltningsfas.

Utredningen konstaterar att det för närvarande inte finns heltäckande

kvalitetssystem i byggprocessen och förvaltningen. Många företag och

även branscher har emellertid, med ISO- 9000 som utgångspunkt,

utvecklat egna system inom sina områden, ISO liknande system.

Systemen är ofta branschanpassade eller framtagna för en viss

produktionskedja eller ett särskilt produktionssystem. Enligt en

bedömning som gjorts utifrån det system som används i Utmärkelsen

Svensk Kvalitet (USK) framgår att det inom de tillfrågade företag på

byggområdet finns ett systematiskt angreppssätt för kvalitetsarbetet inom

stora delar av respektive företag. I bedömningen konstateras att

byggentreprenörena kommit längst i sitt kvalitetsarbete. Utredningens

studier visar att det i stor utsträckning saknas parametrar och metoder att

mäta effekterna av olika sätt att säkra kvaliteten och därmed saknas

förutsättningar att klarlägga effektiviteten i de skilda sätten.

Utredningen konstaterar att många goda skäl talar för att arbetet med

att få till stånd ett mera systematiskt kvalitetsarbete bör intensifieras. Det

främsta skälet är naturligtvis att få till stånd bättre byggnader men det

kan också lyftas fram att undersökningar visar att det finns stora

möjligheter att minska kostnaderna i byggandet genom kvalitetsarbetet.

Av utredningens studier kan utläsas att kvalitetsfelkostnaderna ofta

bedöms uppgå till mellan 6 och 10 procent av produktionskostnaden.

Även förvaltningskostnaderna kan minska betydligt. Ett förbättrat

kvalitetsarbete torde också öka konkurrenskraften och skapa

exportmöjligheter.

Utredningen har kommit fram till att aktörerna i byggandet och

förvaltningen bör bygga upp ett bättre samarbete i kvalitetsfrågorna med

sikte på ett heltäckande kvalitetssystem. Utredningen föreslår att ett

byggbranschens kvalitetsråd bildas i vilket ingår alla aktörer på

byggområdet och i förvaltningen samt även försäkringsbolag och

finansieringsinstitut. I betänkandet redovisas frågor som ett sådant råd

bör ta upp och skapa samordning i. En av huvudfrågorna gäller

samordning av kvalitetsarbetet hos de skilda aktörerna och

erfarenhetsåterföringen mellan dem. En annan stor fråga gäller

kompetensen hos skilda personalkategorier.

Den obligatoriska funktionskontrollen av ventilationssystem

Under årens lopp har ett omfattande arbete lagts ner på att komma till

rätta med miljöfaktorer som inverkar negativt på vår hälsa. Utredningen

konstaterar att det endast är delvis känt hur inomhusmiljön medverkar till

sjukdomstillstånd. För att få till stånd ett bra inomhusklimat kan slås fast

att det är nödvändigt med ett fungerande ventilationssystem, som är

anpassat till den verksamhet som bedrivs i byggnaderna. Beträffande

arbetsläget för ventilationskontrollen konstateras att det inte finns

underlag för att dra fullständiga slutsatser om i vilken omfattning

ventilationssystemen i de skilda byggnadskategorierna har kontrollerats

eller om utfallet av kontrollen. De slutsatser som med säkerhet kan dras,

är att den av Boverket föreskrivna tidplanen för kontrollen inte har

infriats. I bästa fall har ventilationssystemen i flertalet byggnader

funktionskontrollerats en gång vid utgången av år 1997. En mycket stor

andel av de kontrollerade ventilationssystemen har dessutom påtagliga

brister.

Mot bakgrund av de uppgifter som inhämtats och redovisas föreslår

utredningen att den obligatoriska funktionskontrollen skall bestå.

Problemet är främst att få genomslagskraft i kontrollen av

ventilationssystemen. Kommunernas byggnadsnämnder har till uppgift

att bevaka kontrollsystemet. Från kommunhåll har framförts att det inte

finns förutsättningar eller resurser att närmare övervaka att

byggnadsägarna följer uppställda kontrollkrav. Utredningen har i sina

överväganden kommit fram till att kontrollbehovet från samhällets sida

är olika för de skilda byggnadskategorierna och att byggnadsnämndens

övervakning bör inriktas på de områden där det finns störst anledning att

följa utvecklingen. Utredningen konstaterar att byggnadsägare normalt

har intresse av att byggnaderna bibehåller sitt värde och att funktionerna

vidmakthålls, inte minst för att få god avkastning på kapitalet.

Hyresgäster har intresse av att bostaden eller lokalen verkligen har de

funktioner man betalar för. Utredningen har kommit fram till följande för

skilda kategorier.

1. När det gäller hyresbostäder visar undersökningar att det finns en

påtaglig eftersläpning i kontrollen. Här finns visserligen ett

partsförhållande men hyresgäster har förhållandevis svårt att göra sig

gällande i underhållsfrågor av förevarande slag. För att få

genomslagskraft i ventilationskontrollen föreslår utredningen därför att

underlåtenhet från en hyresvärds sida att följa reglerna om

ventilationskontroll skall få omedelbar effekt på hyressättningen i

byggnaden. Detta kan enligt utredningens uppfattning göras genom ett

tillägg till 12 kap. 55 § första stycket jordabalken på sätt att en

hyreslägenhet vid prövningen av skälig hyra enligt bestämmelserna i

kapitlet skall anses sakna godtagbar ventilation om besiktning enligt

bestämmelserna om ventilationskontrollen inte utförts eller kontrollen

föranlett anmärkningar av betydelse för ventilationssystemets funktion

och hyresvärden inte visar att bristerna avhjälpts.

2. Beträffande bostadsrätter konstaterar utredningen att de boende, till

skillnad från hyresgäster, kan påverka skötseln av huset vid

föreningsstämma och också ta upp skötselfrågor med den valda styrelsen.

Bostadsrättshavarna har ett ekonomiskt intresse av att huset underhålls.

Utredningen menar att några särskilda åtgärder inte behöver vidtas för att

förbättra efterlevnaden av kontrollkravet. Utredningsunderlaget tyder på

att efterlevnaden är förhållandevis bra hos bostadsrättsföreningarna och

närmast är det information som behövs.

3. Vid lokalhyresförhållanden är partsförhållandena mera jämspelta.

Lokalhyresgästerna torde i sina förhandlingar med byggnadsägaren ställa

krav på att gällande föreskrifter om ventilation följs. Utbudet av lokaler

för kontor och andra verksamheter är förhållandevis stort varför det finns

anledning att anta att byggnadsägarna är angelägna att kunna visa att

lokalerna uppfyller minst gällande krav. Till detta kommer att

arbetsplatser omfattas av arbetsmiljölagstiftningen och att arbetstagare

och deras organisationer har ett intresse av att bevaka arbetsmiljön. Även

här kan den kommunala kontrollen begränsas.

4. Utredningen föreslår att samtliga småhus undantas från den

återkommande funktionskontrollen av ventilationssystem. Däremot bör

kravet på kontroll innan ett nytt ventilationssystemet tas i drift finnas

kvar. Utredningen konstaterar att det för småhusen är ägaren och dennes

familj som är berörda och att det ligger i ägarens eget intresse att se till

att ventilationen fungerar så att en tillfredsställande inomhusmiljö råder.

5. Vad gäller daghem, skolor, vårdlokaler etc. finns inga hyresavtal mellan

dem som vistas i byggnaderna och ägaren. Barn, ungdomar, sjuka och

gamla personer har begränsade möjligheter att själva ställa krav på

inomhusklimatet. I den här typen av byggnader är det särskilt viktigt att

samhället tillvaratar nyttjarnas intressen och kontrollerar att ventilationen

och inomhusmiljön fortlöpande är avpassad till den verksamhet som

bedrivs. Utredningen anser att de övervakningsresurser som finns i

kommunerna i första hand bör användas för den här typen av lokaler.

Beträffande utformningen av den fortsatta ventilationskontrollen ger

utvärderingen inte anledning att föreslå ändringar av

besiktningsintervall.. Det ankommer på Boverket att följa utvecklingen

och vid behov föreskriva ändringar. Ett exempel på förhållanden som kan

ge anledning till längre besiktningsintervall är enligt utredningens

mening att byggnadsägaren visar att ventilationssystemet ses över

kontinuerligt.

Utredningen konstaterar att den kontrollfunktion som lagts på

kommunerna är densamma som i övrigt gäller i fråga om övervakning av

att byggnadslagstiftningen efterlevs. Skyldighet för kommunerna att

ingripa uppkommer när det finns anledning att anta att överträdelse skett.

Som ett led i en sådan kommunal tillsyn anser utredningen att endast

protokoll från besiktningar som föranlett sådana anmärkningar att

funktionskraven som uppställs i kontrollförordningen inte är uppfyllda

skall skickas till kommunen för kännedom.

Utredningen föreslår att vissa förtydliganden görs i förordningen såvitt

gäller behöriga ventilationskontrollanters uppgifter. När protokoll över

ventilationskontrollen skall skickas till kommuner skall detta utföras av

funktionskontrollanten. Det föreskrivna intyget om utförd besiktning

föreslås få en ny roll. Det bör föreskrivas att intyg om utförd besiktning

inte får utfärdas och anslås förrän ventilationssystemet uppfyller de

uppställda kraven och att intyget skall utfärdas och anslås av

funktionskontrollanten.

Utredningen förutsätter att de skilda intresseorganisationerna för

fastighetsägare lämnar information till sina medlemmar om vikten av att

ventilationssystemen i byggnaderna underhålls. Utredningen utgår även

från att ventilationsbranschen medverkar med information.

Byggfelsförsäkring och småhusgarantier

När det gäller frågorna om byggfelsförsäkring och småhusgarantier har

utredningen kommit fram till att verksamheten hos garantibolagen är att

betrakta som försäkringsrörelse och därmed underkastad regleringen på

försäkringsområdet. Utredningen konstaterar att det därför skulle krävas

en särskild lagstiftning för verksamheten hos garantibolagen om den

skall finnas kvar i nuvarande bolagsform. Mot den bakgrunden har

utredningen övervägt och funnit att bestämmelserna om

byggfelsförsäkring bör göras generellt tillämpliga även på småhus för

permanentboende. För att därutöver stärka konsumentskyddet bör de

standardavtal som används i konsumentförhållanden kompletteras så att

det åligger anlitade entreprenörer och säljare att ställa säkerhet för sina

produktionsåtaganden. Enligt utredningens mening åstadkoms genom

förslaget ett ändamålsenligt konsumentskydd. Utredningen förslår att de

undantag från konsumenttjänstlagens, konsumentköplagens och

jordabalkens annars tvingande avtalsvillkorsregler som idag gäller om

sådant konsumentskydd finns som ställs som villkor för statlig

bostadsfinansiering, dvs. småhusgaranti i förening med

konsumentanpassade standardavtal, i stället bör avse det

konsumentskydd som byggfelsförsäkringen ger i kombination med

konsumentanpassade standardavtal. Byggfelsförsäkring i förening med

ett kompletterat ABS 95 ger enligt utredningens uppfattning ett avsevärt

bättre konsumentskydd än konsumenttjänstlagen.

När det gäller utvärderingen av systemet med byggfelsförsäkring

konstaterar utredningen att det har gått för kort tid för att det skall vara

möjligt att göra en fullständig utvärdering. Lagen har endast varit i kraft

sedan den 1 juli 1993. Hittills har det nästan inte varit några skadefall.

Det torde inte vara möjligt att få en riktig bild av systemet förrän det har

varit i kraft under en dryg tioårsperiod, motsvarande tiden från det att

byggfelsförsäkring tecknas till det att den har löpt ut. Det finns inte

underlag för att föreslå att systemet med byggfelsförsäkringar skall

utvidgas till att omfatta andra byggnader än permanentbostäder. Det kan

dock redovisas att det förekommer att försäkringar tecknas även utanför

obligatoriet och att den delen av marknaden inte är ringa. Vad gäller

lagens tillämpningsområde i övrigt föreslår utredningen att den

nuvarande kopplingen till näringsidkarbegreppet i första paragrafen tas

bort och att avgränsningen av vilka ombyggnader som skall omfattas av

försäkringsobligatoriet förtydligas. Framför allt sistnämnda förslag har

sin grund i påtalade tillämpningssvårigheter av nuvarande regel.

Analysen av de förekommande försäkringarna samt förslaget att

småhusen skall inordnas generellt i systemet har föranlett utredningen att

föreslå vissa förändringar av lagen såvitt avser tillåten självrisk.

Utredningen föreslår att utrymmet för avtal om självrisk regleras.

Beträffande småhus bör självrisken få vara högst ett halvt basbelopp

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och för flerbostadshus

högst tre basbelopp.

Utredningen föreslår även viss begränsning i möjligheten för

försäkringsgivaren att friskriva sig från ersättningen för skador som

normalt täcks av andra försäkringar

Bidrag till reparation av fukt- och mögelskador i småhus

I frågan om fortsatt behov av statligt ekonomiskt stöd för att avhjälpa

fukt- och mögelskador i småhus konstaterar utredningen att det alltjämt

föreligger ett stort behov av sådant stöd för att komma till rätta med

problem i hus som inte omfattas av småhusgaranti. Eftersom i princip

alla hus byggda efter år 1989 omfattas av sådana garantier finns inte

anledning att ändra regeln att endast hus byggda före det året kan komma

ifråga för stöd. Mot bakgrund av att fel som orsakar fukt- och

mögelskador av det slag som omfattas ofta inte blir påtagliga förrän

omkring 10 år har gått, även om de kan uppdagas tidigare, föreslår

utredningen att möjligheten att söka stöd bör finnas kvar under ytterligare

en fyraårsperiod. Utredningen konstaterar att hanteringsordningen av

skadeärenden i sak fungerar mycket bra vid småhusskadenämnden

(fonden för fukt- och mögelskador i småhus) och att den i sak bör vara

densamma under avslutningsperioden. Utredningen konstaterar vidare att

reglerna om självrisk för sökandena är sådana att allt färre som behöver

hjälp kommer i åtnjutande av sådan. Utredningen föreslår därför att

stödreglerna förbättras och förenklas. I korthet bör gälla att sökanden

alltid själv skall svara för åtgärdskostnad upp till ett basbelopp. Är

kostnaden större för att få huset att fungera tillfredsställande som bostad,

föreslår utredningen att bidrag lämnas med hälften av åtgärdskostnaden,

dock att sökanden alltid svarar för ett basbelopp. En förenkling av

stödreglerna enligt förslaget medför att en ökad tillströmning av ärenden

kommer att kunna hanteras med den personal som nu finns

Förteckning över remissinstanser till betänkandet

Byggkvalitet för framtiden

Svea Hovrätt, Malmö tingsrätt, Södra Roslags tingsrätt, Hyresnämnden i

Stockholm, Hyresnämnden i Göteborg, Hyresnämnden i Växjö, Social-

styrelsen, Arbetarskyddsstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Finansinspektio-

nen, Riksantikvarieämbetet och statens historiska muséer, Boverket,

Byggforskningsrådet, Konsumentverket, Fastighetsmäklarnämnden,

Statens geotekniska institut, Fonden för fukt- och mögelskador, Kungliga

tekniska högskolan, KTH, Chalmers tekniska högskola, CTH, Lunds

universitet, Högskolan i Gävle/Sandviken, Ingenjörsvetenskaps-

akademien, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Hallands län,

Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Stock-

holms stad, Linköpings kommun, Karlshamns kommun, Varbergs

kommun, Gävle kommun, Umeå kommun, Sveriges provnings- och

forskningsinstitut AB, Svenska Kommunförbundet, Svenska institutet för

kvalitet, SIQ, Byggstandardiseringen, Statens Bostadsfinansieringsaktie-

bolag, SBAB, Svenska bankföreningen, Sveriges försäkringsförbund,

Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges Allmännyttiga Bostads-

företag, SABO, Sveriges Bostadsrättsföreningars Centralorganisation,

SBC, Sveriges Advokatsamfund, Riksbyggen, HSB Riksförbund, Bygg-

herreföreningen, Sveriges Trähusfabrikers Riksförbund, Villaägarnas

Riksförbund, Vi i Villa, Hyresgästernas Riksförbund, AB Bostadsgaranti,

GAR-BO AB, Arkitekt- och Ingenjörsföretagen, AI AB, VVS-tekniska

föreningen, Föreningen Ventilation-Klimat-Miljö, Byggentreprenörerna,

SBUF, Industrins Byggmaterialgrupp, FUNKIS-kansli, Föreningen

Sveriges VVS-inspektörer c/o Gösta Pernesund, Riksförbundet Sveriges

Ventilationsrengörare, RSVR, Byggnadsarbetareförbundet, Mäklarsam-

fundet, Elektriska installatörsorganisationen (EIO), Golvbranschens

Riksorganisation (GBR), Isoleringsfirmornas förening (IF), Kylentrepre-

nörernas förening (KYL), Målarmästarnas Riksförening i Sverige, Platt-

sättnings Entreprenörernas Riksförening (PER), Plåtslageriernas Riksför-

bund, Svenska Bleck- och Plåtslagareförbundet, Svenska Byggingenjö-

rers Riksförbund (SBR), VVS-Installatörerna (VVS), Föreningen

Sveriges bygglovgranskare och byggnadsnämndssekreterare, Sveriges

Skorstensfejaremästares Riksförbund, Tell, Wilhelm, Wiven, Gunnar,

Energimarknad Claes[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Svensk Byggtjänst, Betong och

ballast certifiering AB BBC, Kungl. Tekniska Högskolan.

Sammanfattning av förslagen i Boverkets rapport

(1997:9) Utvärdering av ändringar i byggregleringen:

Byggkontrollen

 I den föreliggande rapporten föreslår Boverket:

 att bygganmälan inte ska behövas för mindre tillbyggnader, vissa

ändringar av en- och tvåbostadshus samt uppförande av

komplementbyggnader till en- och tvåbostadshus. (3.4.3)

 att bygganmälan inte ska behövas för att anordna, uppföra och ändra

upplag och materialgårdar, murar och plank, parkeringsplatser

utomhus samt begravningsplatser. (4.1.1)

 att bygganmälan införs när byggnader tas i anspråk eller inreds helt

eller till viss del för väsentligen annat ändamål än det för vilket

byggnaderna senast har använts. (4.1.1)

 att byggnadsnämnden ges större möjlighet att avstå från byggsamråd

och kontrollplan och därmed också från kvalitetsansvarig då nämnden

bedömer detta vara obehövligt utifrån allmänna intressen. (4.1.1)

 att den utförda projekteringen också ska tas upp till behandling under

samrådet. (4.2.2

 att lagtexten (9 kap. 6 §) om utsättning av byggnad blir tydligare.

(3.4.3)

 att en kontrollplan alltid ska upprättas efter ett byggsamråd och att den

kvalitetsansvarige ska se till att byggherrens dokumenterade

egenkontroll som berör samhällskraven har utförts och dokumenterats

på ett tillfredsställande sätt. (4.3.1)

 att den kvalitetsansvariges närvaroplikt vid kontroller och besiktningar

alltid ska framgå av kontrollplanen. (4.4.6)

 att byggnadsnämndens möjlighet att kräva byggnadsritningar för

arkivering även gäller om det är av särskild betydelse vid framtida

ändringsåtgärder. (4.3.5)

 att en anmälningspliktig åtgärd som inte är bygglovpliktig senast ska

vara färdigställd inom fem år efter dagen för bygganmälan. (4.1.4)

 att byggherren blir skyldig att göra en slutanmälan i både

bygganmälningsärenden och bygglovärenden utan anmälningsplikt.

Byggherren ska i denna slutanmälan också intyga att den utförda

åtgärden överensstämmer med givet bygglov. (4.6.3)

 att den särskilda avgiften höjs till lägst 1.000 kronor och högst 10.000

kronor. Den särskilda avgiften ska också kunna tas ut om byggherren

underlåter att göra en sådan slutanmälan som föreslås i punkten ovan.

(4.8.2)

 att byggnadsnämnden ges möjlighet att utöka bygglovplikten för inre

åtgärder i särskilt värdefulla byggnader. (4.2.3)

 att rubriken till 9 kap. ändras så att den bättre överensstämmer med

innehållet i kapitlet. (3.2.3)

 att i enlighet med utredningen (SOU 96:168) översyn av PBL och

VA-lagen att en avgift för bygglov och bygganmälan m.m. får tas ut

motsvarande kommunens självkostnad. (3.5.1)

Boverket föreslår vidare i avsnitt 3.3.4 att Boverket i samråd med

Kommunförbundet och länsstyrelserna får i uppdrag att utreda frågan om

hur staten på bästa sätt kan samordna och utöva tillsyn över

kommunernas handläggning av bygganmälningsärenden och över

kommunernas tillsynsuppgift i samband med byggverksamhet.

Förteckning över remissinstanser till Boverkets

rapport (1997:9) Utvärdering av ändringar i

byggregleringen: Byggkontrollen

1. Kammarrätten i Jönköping

2. Kammarrätten i Stockholm

3. Arbetarskyddsstyrelsen

4. Riksantikvarieämbetet och statens historiska muséer

5. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

6. Länsstyrelsen i Skåne län

7. Länsstyrelsen i Örebro Län

8. Borlänge kommun

9. Danderyds kommun

10. Hudiksvalls kommun

11. Luleå kommun

12. Lycksele kommun

13. Malmö kommun

14. Motala kommun

15. Norrköpings kommun

16. Uppsala kommun

17. Valdemarsviks kommun

18. Växjö kommun

19. Byggentreprenörerna

20. Byggherreföreningen

21. Kristianstadsbyggen AB

22. Kvalitetsansvarigas Riksförening

23. Svenska Kommunförbundet

24. Sveriges Fastighetsägareförbund

25. Villaägarnas Riksförbund

De till Lagrådet remitterade lagförslagen

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

dels att 13 och 14 §§ skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 13 § skall utgå,

dels att 1, 2, 4, 17 och 21 23 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäller tekniska egenskapskrav på byggnadsverk (byggnader

och andra anläggningar) och byggprodukter.

Med byggprodukt avses i lagen

en produkt som är avsedd att

stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk och som har

betydelse för byggnadsverkets

egenskaper i de avseenden som

anges i 2 § första stycket 1 6.

Med byggprodukt avses i lagen

en produkt som är avsedd att

stadigvarande ingå i ett

byggnadsverk.

2 §

Byggnadsverk som uppförs eller ändras skall, under förutsättning av

normalt underhåll, under en ekonomiskt rimlig livslängd uppfylla

väsentliga tekniska egenskapskrav i fråga om

1. bärförmåga, stadga och beständighet,

2. säkerhet i händelse av brand,

3. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö,

4. säkerhet vid användning,

5. skydd mot buller,

6. energihushållning och värmeisolering,

7. lämplighet för avsett ändamål,

8. tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga, och

9. hushållning med vatten och avfall.

De tekniska egenskapskraven skall iakttas med beaktande av de

varsamhetskrav som finns i 3 kap. 10 14 §§ plan- och bygglagen

(1987:10).

Byggnadsverk skall underhållas

så att deras egenskaper i de

hänseenden som avses i första

stycket i huvudsak bevaras.

Byggnadsverk skall underhållas

så att deras egenskaper i de

hänseenden som avses i första

stycket i huvudsak bevaras.

Anordningar som avser att

tillgodose kraven i första stycket

2 4, 6 och 8 skall hållas i stånd.

2 a §

Hissar i byggnader skall, även i

andra fall än när byggnaden

uppförs eller ändras, ha det ut-

förande och den utrustning som

skäligen kan fordras för att de

egenskapskrav på byggnadsverk

som anges i 2 § skall uppfyllas.

4 §

Byggprodukter skall vara

lämpliga för avsedd användning

för att få ingå i byggnadsverk. En

byggprodukt är lämplig, om den

har sådana egenskaper att det

byggnadsverk i vilket den skall

ingå, rätt projekterat och uppfört,

kan uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket 1 6.

Byggprodukter skall vara

lämpliga för avsedd användning

för att få ingå i byggnadsverk. En

byggprodukt är lämplig, om den

har sådana egenskaper att det

byggnadsverk i vilket den skall

ingå, rätt projekterat och uppfört,

kan uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket 1 6, eller enligt

föreskrifter som meddelats med

stöd av 22 §.

17 §

Om den kommunala nämnd som avses i 16 § finner att

funktionskontrollanten åsidosatt sina skyldigheter får nämnden besluta

att en annan funktionskontrollant skall utses. Nämnden skall, i de fall

funktionskontrollanten har riksbehörighet, anmäla sitt beslut till det

organ som meddelat riksbehörigheten.

Nämndens beslut får överklagas

till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Nämndens beslut i dessa frågor

eller i fråga om godkännande för

viss kontroll enligt 16 § får

överklagas till allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

21 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de närmare föreskrifter

som behövs för att byggnadsverk

skall uppfylla kraven enligt 2 §

första stycket.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de närmare föreskrifter

som behövs för att byggnadsverk

skall uppfylla kraven enligt 2 och

2 a §§.

22 §

För att uppfylla Sveriges

åtaganden enligt avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES-avtalet)

får regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter

För att uppfylla Sveriges

internationella förpliktelser får

regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter

1. om krav på byggprodukter för att de enligt 4 § skall vara lämpliga

för avsedd användning,

2. om bestyrkande av överens-

stämmelse med gällande krav på

byggprodukter, hissar och

värmeanordningar,

3. om märkning av bygg-

produkter, hissar och

värmeanordningar som

förutsättning för att de skall få

släppas ut på marknaden och

användas, och

4. om sådana byggprodukter

som är av mindre betydelse med

hänsyn till hälsa och säkerhet och

där tillverkaren har utfärdat en

försäkran om byggprodukternas

överensstämmelse med allmänt

erkänd och tillämpad teknik.

2. om bestyrkande av överens-

stämmelse med gällande krav på

byggprodukter,

3. om märkning av bygg-

produkter som förutsättning för att

de skall få släppas ut på

marknaden och användas,

4. om sådana byggprodukter

som är av mindre betydelse med

hänsyn till hälsa och säkerhet och

där tillverkaren har utfärdat en

försäkran om byggprodukternas

överensstämmelse med allmänt

erkänd och tillämpad teknik, och

5. om förbud mot att på

marknaden släppa ut bygg-

produkter som inte uppfyller

kravet på lämplighet enligt 4 §.

23 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter

som behövs för kontroll av att

föreskrifter utfärdade med stöd av

21 § följs och att sådana

anordningar som avses i 13 § hålls

i stånd.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela de ytterligare föreskrifter

som behövs för kontroll av att

föreskrifter utfärdade med stöd av

21 § följs.

______________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999 då lagen (1977:484) med

bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller

transportanordningar m.m. upphör att gälla.

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 3 § plan- och bygglagen (1987:10) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §

Byggnader skall uppfylla de

krav som anges i 2 § lagen

(1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. i den utsträckning som följer

av föreskrifter utfärdade med stöd

av 21 § den lagen.

Byggnader och hissar i

byggnader skall uppfylla de krav

som anges i 2 respektive 2 a §§

lagen (1994:847) om tekniska

egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. i den utsträckning som följer

av föreskrifter utfärdade med stöd

av 21 § den lagen.

______________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1999.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-06-12

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Gertrud Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 4 juni 1998 (Inrikesdepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav

 på byggnadsverk, m.m.,

2. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Joakim Munter.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om tekniska egenskapskrav på

byggnadsverk, m.m.

2 a §

Enligt paragrafen skall hissar i byggnader, även "i andra fall än när

byggnaden uppförs eller ändras", ha det utförande och den utrustning

som skäligen kan fordras för att de egenskapskrav på byggnadsverk som

anges i 2 § skall uppfyllas. Det citerade uttrycket passar inte ihop med

verbet "ha" och "i andra fall" anger illa att det är fråga om byggnadens

permanenta tillstånd. I stället kan väljas lydelsen: "Hissar i byggnader

skall, även när 2 § första stycket inte är tillämpligt, ha det utförande och

den utrustning --- ".

4 och 22 §§

Enligt andra meningen i 4 § gäller nu att en byggprodukt är lämplig för

avsedd användning, om den har sådana egenskaper att det byggnadsverk i

vilket den skall ingå kan uppfylla kraven enligt 2 § första stycket 1-6.

Häri inbegrips sålunda inte krav på handikappanpassning, som tas upp i

punkten 8 i 2 § första stycket. Enligt 22 § 1 får föreskrifter meddelas om

krav på byggprodukter för att de enligt 4 § skall vara lämpliga för avsedd

användning. Nu föreslås att i 4 § skall göras ett sådant tillägg att även

krav enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 22 § kan uppfyllas.

Tanken är att man därmed skall kunna få med krav på handikappanpass-

ning men även andra krav som kan ställas på byggprodukter enligt EG-

direktiv.

Den föreslagna lösningen innebär emellertid ett cirkelresonemang. 22 § 1

hänvisar i fråga om lämplighetskravet till 4 § och 4 § hänvisar i samma

hänseende till föreskrifter enligt 22 §. Detta kan inte anses tillåtet och

kan inte antas leda till avsett resultat, eftersom föreskrifter enligt 22 § 1

inte kan gå utanför vad som finns reglerat i 4 § med undantag för sådana

föreskrifter. Om man, som synes högst rimligt, vill införa krav om

handikappanpassning av byggprodukter, bör en hänvisning också till

punkten 8 i 2 § första stycket föras in i 4 §. Om även andra krav åsyftas

kan möjligen hänvisningen till 4 § strykas i 22 § 1. Detta förefaller dock

mindre lämpligt, eftersom det dels inte finns några materiella regler om

vad lämplighetskravet kan avse detta kan dock accepteras eftersom en

förutsättning är att det finns internationella åtaganden, främst EG-

direktiv, i botten dels i punkten 7 i 2 § första stycket talas om

lämplighet för avsett ändamål och man kan vilseledas att tro att övriga

krav enligt nämnda lagrum inte kan läggas till grund för föreskrifter.

Härtill kommer att motsvarande osäkerhet uppkommer angående

innebörden av den föreslagna punkten 5, där i så fall också hänvisningen

till 4 § borde strykas.

Enligt Lagrådets mening talar övervägande skäl för det första alter-

nativet. I så fall får 4 § ändras, om EG-krav medför behov av föreskrifter

i andra ämnen. Det undandrar sig Lagrådets bedömning, om man redan

nu kan i 4 § hänvisa även till punkterna 7 och 9 i 2 § första stycket eller

med andra ord till kraven i första stycket i dess helhet.

Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

3 kap. 3 §

Enligt förslaget skall byggnader "och hissar i byggnader" uppfylla de

krav som anges i "2 respektive 2 a §§" lagen om tekniska egenskapskrav

hos byggnadsverk, m. m. i den utsträckning som följer av föreskrifter

utfärdade med stöd av 21 § i den lagen. Eftersom hissar anges särskilt

frågar man sig om bestämmelserna i paragrafen inte omfattar andra

anordningar som avses i byggnadsverkslagen (jfr den föreslagna 2 §

tredje stycket andra meningen i den lagen). Om man å andra sidan tar

med även sådana anordningar i förevarande paragraf kan detta påverka

tolkningen av plan- och bygglagen i övrigt. Hissar behöver inte

omnämnas särskilt i paragrafen. Dessa liksom andra anordningar ingår i

begreppet byggnader. Det är helt i sin ordning att säga att byggnader

skall uppfylla kraven i 2 och 2 a §§ byggnadsverkslagen, varvid 2 a § ju

bara gäller för hissar. Paragrafen bör därför inledas: "Byggnader skall

uppfylla de krav som anges i 2 och 2 a §§ --- ".

Sammanfattning av Boverkets rapport om det svenska

hissbeståndet i förhållande till EG-rekommendationen

Underhåll av hissar

Krav på underhåll av hissar finns genom föreskrifter och råd i

Boverkets författningssamling, BFS 1994:25 (omtryckt BFS 1995:3)

avsnitten 2.1 och 2.2. Dessa föreskrifter och råd gäller skötsel och

underhåll av alla existerande hissar oavsett deras installationstillfälle.

I samband med Boverkets påbörjade översyn av besiktningsintervallen

för hissar och revidering av verkets föreskrifter, har en översyn även

gjorts av kraven på skötsel och underhåll av hissar. Denna översyn torde

leda till att kraven på skötsel och underhåll preciseras och att det införs

kontroll av att tillfredsställande skötsel utförs. Enligt Boverket lever

därför Sverige i detta avseende upp till EU-kommissionens

rekommendation och det bedöms att inga ytterligare åtgärder behövs.

De tio i EU-kommissionens rekommendation uppräknade

åtgärderna

Samtliga tio rekommenderade åtgärder är inte av säkerhetskaraktär i

den meningen att de avser att förhindra fysiska skador. En del av

åtgärderna berör även komforten och hälsan, och en åtgärd berör

tillgängligheten för funktionshindrade personer. Till hälsoåtgärder har

Boverket valt att även hänföra de risker som kan ge enbart psykiska

skador.

Vissa av de rekommenderade kraven uppfylls redan av svenska hissar.

Kontroll av och eventuellt utbyte av korgens upphängningslinor

(punkten 2) sker redan i dag i samband med den återkommande

besiktningen.

Dagens krav på nya och befintliga hissar motsvarar den

rekommenderade åtgärden att förse automatiskt stängande dörrar med

detektorer för att hindra klämning av människor och djur (punkten 5).

Ett förbud mot asbest finns i Sverige sedan flera år. Krav på utbyte av

asbest (punkten 8) behövs således inte.

Manöverenheterna både i korgen och på stannplanet är enligt svenska

regler användbara och förståeliga för obeledsagade handikappade

personer (punkten 4) utom för personer med nedsatt synförmåga.

Rekommenderade åtgärder i sistnämnda hänseende behandlas därför i det

följande.

Följande rekommenderade krav uppfylls inte enligt de svenska

reglerna.

Dörrar i och våningsvisare inuti korgen (punkten 1)

Kommissionen rekommenderar för hisskorgar som saknar korgdörr att

dörrar och våningsvisare installeras i korgen. Dessa åtgärder kan

betraktas som säkerhetsåtgärder som bl.a. förhindrar skador genom

klämning av någon kroppsdel mellan hisskorg och schaktvägg.

Installationen av våningsvisare är en följdåtgärd av att dörr installeras,

eftersom man då inte längre ser vid vilket plan man befinner sig.

Vid avsaknad av dörr på hisskorgen finns det risk för att vid färd

klämma någon kroppsdel mellan korgöppningen och den förbirusande

schaktväggen. Likaså finns risk för att fastna med fingrar eller skor i

schaktdörrspringor eller ojämnheter i schaktväggen. Olyckor händer även

vid transport av vagnar, möbler och dylikt genom att det transporterade

föremålet hakar fast i schaktväggen och tippas uppåt bakåt. Om en

person då står bakom föremålet, kläms personen mellan föremålet och

den bakre korgväggen. Risken för denna typ av olycka har ökat på senare

år genom den ökade återvinningen av papper på kontor och liknande

lokaler. Detta återvinningspapper transporteras ofta i hissen i speciella

behållarvagnar. Likaså händer det att personer tappar eller fastnar med ett

föremål i springan mellan korg och schaktvägg. Inte så sällan tappar barn

en leksak och försöker att snabbt rädda den från att försvinna i springan.

I Norge har flera sådana fall lett till att barnet har slagit huvudet i den

förbirusande schaktväggen och brutit nacken. En annan risk är att barnet

fastnar i springan med nyckeln som det har i ett snöre runt halsen.

Det finns inte någon detaljerad olycksstatistik som exakt visar hur

många olyckor som har orsakats av avsaknaden av korgdörr. Däremot vet

man utifrån tidigare statistik att totala antalet dödsolyckor i samband med

hissar är 0,5 fall per år. Utifrån tidigare statistik har Boverket fått fram att

ca 0,1 dödsfall per år har orsakats av avsaknaden av korgdörr. Med

hänsyn till den nämnda nya typen av olyckor i samband med transport av

återvinningspapper kan förutses att 0,2 dödsfall per år kommer att

orsakas av avsaknad av korgdörr i framtiden. Antalet invaliditetsfall kan

beräknas till två per år och lättare skador till 200 fall per år.

I dag finns vanligtvis följande skydd för att förebygga olyckor i

samband med hissar utan korgdörr.

Personhissar med en hastighet mellan 0,3 0,65 m/s skall ha en rörlig

säkerhetströskel vid korgöppningens golvkant och en rörlig takklaff i

korgöppningens takkant. Tröskeln och klaffen skall hindra hissen från att

starta eller stanna.

Personhissar med en hastighet t.o.m. 0,3 m/s (lågfartshissar) och

varupersonhissar har normalt vid korgöppningen ett fotocellskydd i

stället för säkerhetströskeln. Detta skydd består av en eller flera sändare

på ena sidan öppningen och en eller flera mottagare på den andra sidan.

Dessutom finns en säkerhetsklaff i takkanten.

Lågfartshissar bedöms inte behöva förses med en hissdörr. Dessa

hissar hinner normalt stanna innan någon allvarlig personskada har

uppstått.

Antalet hissar i landet som kan vara aktuella för någon form av

dörrlösning uppgår enligt Boverket till 49 000, varav 14 000 hissar med

en märkhastighet på över 0,65 m/s och 35 000 hissar med en

märkhastighet på 0,3 0,65 m/s.

Kostnaderna för olika typer av dörrlösningar har av Boverket beräknats

uppgå till följande belopp.

 "Bussdörr", dvs. en vikdörr av kompakttyp. Installationskostnad 10

20 000 kr.

 Teleskopdörr, vid vilken de olika dörrpartierna teleskopiskt skjuts in

i eller ut från varandra vid öppnandet respektive stängandet.

Installationskostnad 15 25 000 kr.

 Parskjutdörr, vilken består av två dörrhalvor som vid öppnandet

skjuts isär. Installationskostnad 25 30 000 kr.

De olika dörrlösningarna passar olika bra för olika

installationsförutsättningar. Genomsnittskostnaden kan enligt Boverket

beräknas till 20 000 kr per hiss.

Till de angivna kostnaderna kommer en kostnad för automatiskt

öppnande av schaktdörrarna vid stannplanen. Kostnaden för att förse

stannplansdörrarna med automatik uppskattas av Boverket till 5 000

10 000 kr/plan. Sådan automatik är dock inte aktuell för alla hissar och

för alla installationsplatser. Den monteras på schaktdörren om denna är

en slagdörr och framför allt om hissen är belägen i t.ex. offentlig miljö

eller används mycket av rörelsehindrade.

Om man räknar med att de berörda byggnaderna i medeltal har fem

plan och att en fjärdedel av de berörda hissarna kommer att förses med

dörrautomatik, kommer kostnaden för en hissinstallation att uppgå till

6 000 12 000 kr. Genomsnittskostnaden för att förse en hiss med dörr

och dörrautomatik har av Boverket beräknats till 30 000 kr.

Till de ovan nämnda hissarna bör läggas 3 000 5 000 varupersonhissar

med två korgöppningar, vilka har en låg säkerhetsnivå på skyddet för

korgdörröppningen. För dessa hissar räcker det med att fotocellskyddet

för korgöppningen förbättras till dagens nivå. Kostnaden för detta kan

enligt Boverket beräknas uppgå till 10 000 kr per hiss, vilket innebär att

totalkostnaden kan beräknas uppgå till 40 milj. kr.

Boverket har beräknat kostnaderna med utgångspunkt från olika

alternativ i fråga om omfattningen av åtgärder.

I samtliga alternativ förutsätts att hissar med en hastighet t.o.m. 0,3

m/s lämnas utan åtgärd.

Alternativ A

Samtliga personhissar (49 000 st.) förses med dörrar och

våningsvisare. Härtill kan komma montering av automatik för öppnande

av schaktdörrarna vid stannplanen i en fjärdedel av hissarna. Vissa

varupersonhissar (3 000 5 000 st.) förses med fotocellskydd.

Alternativ B

Hissar med en hastighet överstigande 0,65 m/s (14 000 st.) förses med

dörrar och våningsvisare. Hissar med en hastighet av 0,3 0,65 m/s

(35 000 st.) och vissa varupersonhissar förses med ett fotocellskydd vid

dörröppningen.

Säkerhetsnivån bör vara nästan lika hög med ett fotocellskydd i form

av en heltäckande ljusridå i dörröppningen som med korgdörrar.

Alternativ C

Hissar med en hastighet av över 0,65 m/s förses med dörrar och

våningsvisare. Vissa personvaruhissar förses med fotocellskydd.

Alternativ D

Alla hissar med en hastighet av över 0,65 m/s förses med fotocellridåer

och vissa varupersonhissar förses med fotocellskydd.

Alternativ E

Trånga hissar och vissa varupersonhissar förses med fotocellskydd.

I alternativet tas fasta på den ökade användningen av olika sorters

vagnar i trånga hissar. Med detta alternativ skulle man kunna utesluta

exempelvis ett stort antal s.k. möbelhissar och hissar med gallergrind,

vilka är vanligt förekommande i äldre fastigheter.

Alternativ F

Trånga hissar i kontor, hotell, industrier, offentliga miljöer, sjukhus

o.d. samt vissa varupersonhissar förses med fotocellskydd.

Åtgärder enligt de olika alternativen beräknas medföra följande

investeringskostnader.

Alternativ

 Kostnad, milj. kr

 A

 1 500 (med automatik)

 1 000 (utan automatik)

 B

 810 (med automatik)

 670 (utan automatik)

 C

 460 (med automatik)

 320 (utan automatik)

 D

 180

 E

 220

 F

 90

Progressiv avsaktning och god stannplansnoggrannhet (punkten 3)

God stannplansnoggrannhet är en säkerhetsfråga, medan den

progressiva avsaktningen är mer en komfortfråga. Den progressiva

avsaktningen får man oftast på köpet när man bygger om hissen för att

uppnå en god stannplansnoggrannhet.

De hissar som är aktuella för åtgärder är framför allt äldre linhissar av

vissa slag. Det rör sig enligt Boverket om 30 40 000 hissar. Det finns

olika tekniska lösningar på hur man skall kunna uppnå god

stannplansnoggrannhet hos befintliga hissar.

 Total ombyggnad till frekvensstyrning av elmotorn.

Investeringskostnad 80 100 000 kr.

 Komplettering med frekvensomvandlare. Investeringskostnad ca

40 000 kr.

 Linbroms som verkar direkt på hisslinorna. Investeringskostnad

30 000 kr.

De alternativa åtgärderna lämpar sig olika bra för olika

installationsfall, varför genomsnittskostnaden enligt Boverket kan

beräknas till 40 000 kr per installation. Med utgångspunkt från 35 000

hissar blir totalkostnaden därmed 1 400 milj. kr.

Det sker ett stort antal olycksfall på grund av dålig planinställning,

framför allt genom att människor snubblar, vilket, särskilt för gamla

människor, kan leda till allvarliga skador. Även för rullstolsbundna är

dålig stannplansinställning ett stort problem. I värsta fall kan rullstolen

välta med personskador som följd. Det sammanlagda antalet olyckor per

år kan beräknas till 100.

Handikappanpassning av manöverenheterna i korg och på stannplan

(punkten 4)

Kommissionen rekommenderar att manöverenheterna både i korgen

och på stannplanet skall göras användbara och förståeliga för

obeledsagade handikappade personer. Dessa åtgärder syftar till att öka

tillgängligheten för personer med funktionsnedsättningar.

Det finns ca 10 000 hissar som inte uppfyller denna rekommendation.

Installationskostnaden uppgår enligt Boverket till 5 000 12 000 kr per

hiss. Man kan därför räkna med en totalkostnad på 80 milj. kr.

Fångsystem med progressiv avsaktning vid hastigheter över 0,6 m/s

(punkten 6)

Det är här fråga om en säkerhetsrelaterad åtgärd som har till syfte att

minska de påkänningar på kroppen, framför allt i benen och i fotleder,

som uppstår om hissens fångsystem träder i funktion.

Fångsystemet skall träda i funktion om hissen får en överhastighet

nedåt på grund av t.ex. att bärlinorna går av, hisslinorna slirar på

drivskivan eller ett axelbrott inträffar. Sannolikheten för att

fånganordningen behöver träda i funktion är liten.

Det finns i dag 13 000 19 000 hissar som inte uppfyller den aktuella

rekommendationen. För detta krävs en linbroms som verkar direkt på

hisslinorna. Investeringskostnaden har av Boverket beräknats till 30 000

kr per hiss. Om åtgärden utförs i samband med korgbyte eller annan

ombyggnad kan kostnaden enligt verket beräknas minska till 20 25 000

kr. Totalkostnaden kan beräknas till 500 750 milj. kr.

Alarmsystem som erbjuder permanent kontakt med serviceenhet

(punkten 7)

Det är här fråga om en hälsorelaterad åtgärd snarare än en

säkerhetsrelaterad.

Det finns ca 60 000 hissar som inte uppfyller den aktuella

rekommendationen. Den erforderliga åtgärden består i att installera ett

system som erbjuder tvåvägskommunikation mellan hisskorgen och en

servicecentral. Kostnaden för detta uppgår till 5 000 10 000 kr, exklusive

kostnaden för årligt abonnemang och underhåll. När tekniken utvecklats

så att alarmsystemen blir trådlösa och heltransistoriserade kommer

installationskostnaden att sjunka till 1 500 3 000 kr. Totalkostnaden kan

enligt Boverket beräknas till 500 milj. kr jämte kostnader för

abonnemang och underhåll med 60 milj. kr per år. Med nyare teknik kan

kostnaden beräknas gå ned till 150 milj. kr jämte abonnemangs- och

underhållskostnader.

Förhindra okontrollerad korgrörelse uppåt (punkten 9)

Kommissionen rekommenderar att det installeras en anordning som

förhindrar okontrollerad rörelse uppåt. Det är här fråga om en

säkerhetsrelaterad åtgärd. Om hissen får en okontrollerad rörelse uppåt,

kan personskador och dödsfall inträffa, dels när korgen slår i

schakttoppen, dels därefter.

I dag finns inget krav i Sverige på att risken för okontrollerad rörelse

uppåt skall förhindras. Däremot ställs kravet i det nya hissdirektivet.

Den troligaste orsaken till att en hiss kan komma att röra sig

okontrollerat uppåt är att linorna slirar på drivskivan. Åtgärder kan därför

i första hand krävas på de 24 000 drivskivehissar som finns i landet.

Även lintrummehissar bör dock medräknas, vilket leder till att åtgärder

kan krävas på totalt 40 000 hissar.

Två olika lösningar är tänkbara. Den befintliga hastighetsbegränsaren

kan förses med en kontakt som bryter huvudströmmen.

Investeringskostnaden uppgår till 3 000 kr. Denna åtgärd hjälper

emellertid inte i de fall ett axelbrott inträffar eller linan rutschar på

drivskivan för att friktionen är för låg. Eftersom dessa fall, som nämnts,

är de troligaste orsakerna till att en hiss får en okontrollerad rörelse

uppåt, ger åtgärden en för låg säkerhetsnivå. Det är därför att föredra att

hissen förses med en s.k. linbroms som bromsar direkt på linan.

Investeringskostnaden för en sådan åtgärd har av Boverket beräknats

uppgå till 30 000 kr per hiss. Totalkostnaden skulle således uppgå till 1

200 milj. kr.

Som ett alternativ till de nämnda generella åtgärderna kan man tänka

sig mer begränsade åtgärder bestående i att bara personhissar och

varupersonhissar med stor märklast, dvs. har tillåtelse att frakta stora

laster, förses med en anordning som förhindrar okontrollerad rörelse

uppåt. Boverket saknar för närvarande uppgift på hur många hissar det

finns som skulle beröras av sådana begränsade åtgärder.

Nödbelysning i hisskorgen vid strömavbrott (punkten 10)

Vid strömavbrott stannar hissen och det blir även mörkt i hissen, om

det inte finns en särskild nödbelysning. Inrättande av en sådan belysning

är främst en hälsorelaterad åtgärd.

Det beräknas att ca 60 000 hissar saknar nödbelysning i hisskorgen.

Hissar som har installerats efter den 1 januari 1991 har dock sådan

belysning.

Kostnaden för att installera nödbelysning uppgår enligt Boverket till

4 000 5 000 kr.

Sammanställning över investeringskostnader

I den följande sammanställningen tas beträffande punkten 1 bara med

alternativet A med förutsättningen att dörrautomatik inte krävs. Punkten

7 avser kostnaderna med nuvarande teknik.

Åtgärd

Berörda hissar

 Kostnad/hiss, kr

Total kostn., milj. kr

p. 1

 49 000 st.

30 000

 1 000

p. 3

30 40 000 st.

30 100 000

 1 400

p. 4

 10 000 st.

5 12 000

 80

p. 6

13 19 000 st.

20 30 000

 500 750

p. 7

 60 000 st.

6 11 000+1 000/år

 500+60/år

p. 9

 40 000 st.

30 000

 1 200

p. 10

 60 000 st.

4 5 000

 270

Totalt

 4 950 5200+60/år

Samhällsekonomiska konsekvenser

I bilagor till rapporten har Boverket redovisat de samhällsekonomiska

konsekvenserna av de olika åtgärderna.

I analyserna har man jämfört två alternativ, förändringsalternativet och

nollalternativet. Med förändringsalternativet avses att åtgärderna

framtvingas genom särskild lagstiftning. I sakens natur ligger därvid att

åtgärderna måste få kunna företas under några års tid. Med

nollalternativet avses att någon särskild lagstiftning i fråga om det

befintliga hissbeståndet inte genomförs. Det innebär att de ökade krav

som kommer att ställas i enlighet med den lagstiftning som blir en följd

av genomförandet av hissdirektivet kommer att få genomslag först i

samband med sådan upprustning att kraven kan göras gällande. För

flertalet åtgärder räknas med en genomsnittstid för detta på 40 år.

I analysen beaktas även de samhällsekonomiska vinsterna av att

säkerheten förbättras genom att antalet olycksfall minskar. Åtgärden att

t.ex. förse hissar med dörrar i förändringsalternativet nedan kan ge

besparingseffekter på 130 milj. kr. Vissa åtgärder kan däremot inte antas

leda till några besparingseffekter alls. Arbetspolitiska effekter har inte

vägts in.

Åtgärd

Förändringsalt.

 Nollalt.

Nettoeffekt

p. 1 A

 1 370 (med automatik)

 540

 830

 870 (utan automatik)

 330

 540

 B

 720 (med automatik)

 290

 430

 580 (utan automatik)

 230

 350

 C

 400 (med automatik)

 170

 230

 260 (utan automatik)

 110

 150

 D

 120

 40

 80

 E

 170

 60

 110

 F

 60

 20

 40

p. 3

 1 250

 500

 750

p. 4

 80

 30

 50

p. 6

 500 750

 215 320

 285 430

p. 7

 1 325

 800

 525

p. 9

 1 200

 500

 700

p. 10

 270

 115

 150

Samordnat genomförande av åtgärderna under en övergångstid

Boverket har också redovisat lämpliga åtgärdspaket som skulle kunna

utföras samtidigt så att kostnaderna minskas.

De åtgärder som kan behöva vidtas med hänsyn till kommissionens

rekommendation kan genomföras på olika sätt,

 som ett paket av flera åtgärder samtidigt,

 som ett tillägg till ett normalt servicebesök, eller

 som en del av en mer omfattande ombyggnad/modernisering.

Åtgärderna under punkterna 3, 6 och 9 i rekommendationen är av

sådan karaktär att de kan genomföras i samband med

ombyggnad/modernisering och åtgärderna 1, 4, 7 och 10 bör kunna

genomföras som ett paket. Kostnaderna skulle då kunna reduceras i

enlighet med följande.

Åtgärderna 1, 4, 7 och 10 738 milj. kr

Åtgärd 3 413 milj. kr

Åtgärd 6 116 milj. kr

Åtgärd 9 651 milj. kr

Summa 1 918 milj. kr

Boverkets ställningstagande

Vid bedömningen av åtgärdernas angelägenhetsgrad delar Boverket in

åtgärderna i säkerhetsrelaterade (1, del av 3, 6 och 9),

tillgänglighetsrelaterade (4) samt komfort- och hälsorelaterade åtgärder

(del av 3, 7 och 10).

Boverket förordar inte att några av de säkerhetsrelaterade åtgärderna

genomförs i sin helhet utifrån rent samhällsekonomiska effekter.

Däremot föreslås att det skall ställas krav på att hisskorgen skall förses

med dörrar eller fotocellridåer när det gäller trånga hisskorgar i

byggnader med kontor, industriverksamhet, hotellverksamhet, sjukhus,

offentliga miljöer o.d. samt hissar med en hastighet över 0,65 m/s och

vissa varupersonhissar. Frågan om åtgärder för att förhindra

okontrollerad rörelse uppåt i fråga om hissar som är tillåtna att ha stor

last bör utredas närmare.

Behovet av den huvudsakligen tillgänglighetsrelaterade åtgärden att

göra manöverenheterna förståeliga för obeledsagade handikappade

personer är enligt Boverket svårt att bedöma. Frågan bör utredas

grundligare.

När det slutligen gäller de huvudsakligen hälso- och komfortrelaterade

åtgärderna ger ingen av dessa positiva samhällsekonomiska effekter. Den

mest angelägna åtgärden är modifieringen av alarmsystemet. Boverket

föreslår att denna åtgärd utreds närmare i fråga om en begränsad del av

hissbeståndet, t.ex. där följden av en instängning kan ge fysiska skador.

Ytterligare åtgärder

Boverket har inte funnit att det finns några krav på ytterligare åtgärder

som behöver införas i fråga om befintliga hissar.

Andra länders åtgärder

Inget land har ännu vidtagit några åtgärder som en direkt följd av

kommissionens rekommendation. Vissa länder har emellertid aldrig

tillåtit hissar utan korgdörr och andra länder, exempelvis Frankrike,

Danmark och Norge, hade redan innan rekommendationen kom förberett

eller infört skärpta krav för befintliga hissar som saknar korgdörrar.

Med anledning av inträffade olyckor i Norge införde man ett generellt

krav i bygglagen på att existerande hissar skall ha likvärdig säkerhet som

nyinstallerade hissar. Kraven finns preciserade i ett dokument från den

15 februari 1989. Bl.a. ställs krav på att hisskorgar skall förses med

korgdörr eller fotocellridå. Kravet gäller dock inte generellt utan är

beroende av en prövning med utgångspunkt från vissa kriterier. En

bedömning från fall till fall underlättas av att man i Norge har ett enda

organ som besiktar hissar.

Inträffade olyckor har lett till att man även i Danmark har infört krav i

fråga om befintliga hissar. Genom föreskrifter, införda 1996, krävs bl.a.

att hissar med en hastighet över 0,7 m/s eller som har en stoppsträcka på

över 0,15 m skall förses med korgdörr samt att hissar med en hastighet

på 0,7 m/s och därunder eller som har en stoppsträcka på 0,15 m eller

mindre får förses med fotocellridå i stället för dörr. Vidare krävs att

tvåvägskommunikation med en permanent bemannad servicecentral

införs i alla hissar.

Förteckning över de publikationer Boverket hänvisat

till i samband med slutrapporten avseende regering-

ens uppdrag om förbättring av inomhusmiljön m.m.

 Att kalla en byggnad ekologisk

 (regeringsrapport 15 mars 1998)

 Ekologi som inspirerar 12 miljöanpassade skolhus

(utgiven 1998)

 Ekologiskt byggande Föreställningar och fakta

(utgiven februari 1998)

 Miljövärdering av byggnader - Går det att använda det brittiska vär-

deringssystemet BREEAM i Sverige?

(utgiven mars 1998)

 Miljöanpassat byggande i Europa - Rapporter från Danmark, Tysk-

land och Frankrike

(utgiven januari 1998)

 Byggutmaningen i Hestra Parkstad - Manual för miljö- och hälso-

riktig projektering och byggande, del 1 och del 2

(Del 1 utgiven mars 1998, del 2 utges under 1999)

 Uppdatering av Hus&Hälsa-materialet

(utges under 1999)

 Information och utbildning om inomhusmiljön

(Stencil)

 Genomförande av en telefonrådgivningssatsning för kunskapssprid-

ning om god inomhusmiljö under namnet: FrågaSvar i Gimle

(Stencil)

 Miljöanpassat boende i Kalmar, Kristianstad och Norrköpings bo-

stadsbolag

 (utges april 1999)

 Sju goda exempel på sund inomhusmiljö

(utgiven februari 1998)

 Fuktdimensionering ger fuktsäkrare byggnader

 (utgiven oktober 1998)

 Kriterier för sunda byggnader och material

(utgiven december 1998)

 VASKA 97 - Utvärdering av vattenskadesäkert byggande

(utges under 1999)

 Kvalitetssäkring i bygg- och förvaltningsprocessen

 (utgiven december 1998)

 Obligatorisk ventilationskontroll (OVK) - utvärdering och erfaren-

hetsåterföring

(utgiven december 1998)

 Teknikum - En återspegling av miljöutvecklingen inom byggsektorn

(Utgiven mars 1998)

 Ett robust närsamhälle i storstaden - Lindeborgsprojektet

 (utges mars 1999)

 Bygga och bo i Gebers - så formades boendet

 (utgiven december 1998)

 Bygga och bo i Gebers - varsam ombyggnad för resurshushållning

och gemenskap

 (utgiven december 1998)

 Bygga och bo i Gebers - plan- och byggprocessen

(video)

 Ekobo på landet

(utgiven november 1998)

 Kvalitetssäkrad fastighetsförvaltning

(utges maj 1999)

 Gruvavfall i norr blir ballastmaterial i söder - Ekonomi och trans-

port sjövägen

(utgiven januari 1998)

 Återanvändning och återvinning i byggandet

 (regeringsrapport 15 mars 1998)

 Handbok för selektiv rivning

 (utgiven januari 1999)

 Återvunna Huset - Ett bostadshus av återvunnet material

(utgiven mars 1998)

 Att flytta hyreshus - En broschyr om ekonomiska och praktiska lös-

ningar vid flyttning av hyreshus

(utgiven januari 1997)

 Attityder till flyttbara hus

(utgiven september 1998)

 Vem vill bo i återvunna hus? Attityder till begagnat byggmaterial

(utgiven mars 1998)

 Återvinning av trä

(utgiven mars 1998)

 Återanvändning av tegel

(utgiven september 1998)

 Betong i vägar förstudie Om möjligheterna att återvinna betong

från husrivning

(utgiven mars 1998)

 Betong i vägar krosstudie

 (utgiven september 1998)

 Betong i vägar - materialstudie

 (utges i april 1999)

 Spola WC med regnvatten - inte med dricksvatten

(utgiven augusti 1998)

 Juridik för återbruk Begagnade byggvaror och returmaterial

(utgiven mars 1998)

 Riktlinjer för rivningsplaner enligt PBL. Utgiven av stiftelsen

REFORSK

(FoU 140, oktober 1996)

 Återbruksmarknaden för byggvaror En lägesrapport från Stock-

holms län

(utgiven februari 1998)

 Brukstidens restmaterial vad, vart och hur mycket?

(utgiven oktober 1998)

 God elmiljö från början - Erfarenheter från konsultbranschen

 (utgiven november 1998)

 Förbättrad elmiljö vid nybyggnad Furiren 3 i Kristianstad

(utgiven oktober 1998)

 Förbättrad elmiljö Åtgärder för att minska elektriska och magne-

tiska fält

(utgiven december 1998)

 Omfattande elsanering - Åtgärder för att minska elektriska och

magnetiska fält i bostäder

 (utgiven december 1998)

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:62 Vissa byggfrågor m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag (1994:847) om

tekniska egenskapskrav

på byggnadsverk, m.m.

2 a, 21, 22, 23 §§

389L0106

395L0016

392L0042

 Lagen omtryckt 1992:1769.

 Senaste lydelse 1994:852.

1 Lagen omtryckt 1975:815.

2 Senaste lydelse 1984:301.

 Lagen omtryckt 1992:1769.

 Senaste lydelse 1994:852.

Prop. 1998/99:62

2

1

Prop. 1998/99:62

3

1

11

1

12

1

29

34

38

1

40

1

40

3

49

1

47

5

49

3

49

1

50

1

50

1

59

1

59

1

52

1

53

1

54

1

65

1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 2

Prop. 1998/99:62

Bilaga 2

Prop. 1998/99:62

Bilaga 3

Prop. 1998/99:62

Bilaga 3

Prop. 1998/99:62

Bilaga 4

Prop. 1998/99:62

Bilaga 4

Prop. 1998/99:62

Bilaga 5

Prop. 1998/99:62

Bilaga 5

70

1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 6

Prop. 1998/99:62

Bilaga 6

Prop. 1998/99:62

Bilaga 7

Prop. 1998/99:62

Bilaga 7

72

1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 8

Prop. 1998/99:62

Bilaga 8

81

1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 9

Prop. 1998/99:62

Bilaga 9

84

1

Prop. 1998/99:62

Bilaga 10

Prop. 1998/99:62

Bilaga 10

Prop. 1998/99:62

Bilaga 10

66

1

85

1

Prop. 1998/99:62

86

1

Prop. 1998/99:62

Prop. 1998/99:62