Regeringens proposition 2006/07:60

Modernare nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden

Prop.

2006/07:60

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2007

Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN]

Beatrice[REDACTED_EFTERNAMN]

(Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen att Sverige skall tillträda en överenskommelse mellan de nordiska länderna om ändring av konventionen den 6 februari 1931 innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap. Överenskommelsen syftar till att göra det mer förutsebart för makar i internordiska relationer vilket lands lag som gäller för deras förmögenhetsrättsliga förhållanden i äktenskapet. De skall därmed ges en tryggare ekonomisk situation. Ändringarna innebär att makarna får möjlighet att avtala om vilket lands lag som skall tillämpas. När makar som inte har träffat något lagvalsavtal flyttar till ett annat nordiskt land, undviks överraskande effekter genom att det nya hemvistlandets lag blir tillämplig först efter en övergångstid på två år. Rätten att förfoga över makarnas bostad skall alltid avgöras enligt lagen i det land där bostaden finns. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord skall bedömas enligt den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan bedöms. Reglerna tillämpas inte för par som flyttat ut ur Norden.

Det föreslås att ändringar som motsvarar överenskommelsen görs i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

Lagändringarna till följd av överenskommelsen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

1

Innehållsförteckning 

Prop. 2006/07:60 

1 

Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. 

3 

2 

Lagtext 

............................................................................................... 

4 

2.1 

Förslag till lag om ändring i förordningen (1931:429) 

om vissa internationella rättsförhållanden rörande 

äktenskap, adoption och förmynderskap............................. 

4 

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1935:44) om

dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk 

medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m................. 

8 

3 

Ärendet och dess beredning............................................................... 

9 

4 

Nuvarande förhållanden .................................................................... 

9 

5 

Överenskommelsen om ändring av den nordiska 

äktenskapskonventionen.................................................................. 

11 

6 

Modernare internordiska regler ....................................................... 

13 

7 

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser .................................... 

16 

8 

Kostnader......................................................................................... 

17 

9 

Författningskommentar ................................................................... 

17 

9.1 

Förslaget till lag om ändring i förordningen 

(1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden 

rörande äktenskap, adoption och förmynderskap ............. 

17 

9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1935:44) om

dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk 

medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m............... 

23 

Bilaga 1 Överenskommelse den 26 januari 2006 om ändring av 

den nordiska äktenskapskonventionen .................................. 

24 

Bilaga 2 

Motivering till överenskommelsen........................................ 

38 

Bilaga 3 

Promemorians lagförslag....................................................... 

50 

Bilaga 4 

Förteckning över remissinstanserna ...................................... 

55 

Bilaga 5 

Lagrådets yttrande ................................................................. 

56 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2007 ......... 

57 

2

1 

Förslag till riksdagsbeslut 

Prop. 2006/07:60 

Regeringen föreslår att riksdagen

dels godkänner överenskommelsen den 26 januari 2006 mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige om ändring av konventionen mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge undertecknad i Stockholm den 6 februari 1931 innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap,

dels antar regeringens förslag till

1.lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap,

2.lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

3

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1Förslag till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap

Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap

dels att 3–5 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i förordningen skall införas fyra nya paragrafer, 2 a och

3 a–3 c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

2 a §

.Det som sägs i 3–5 §§ gäller makars förmögenhetsförhållanden, om båda makarna

1. är medborgare i någon fördragsslutande stat och

2. när de ingick äktenskapet

a) var medborgare i någon fördragsslutande stat och

b) då tog hemvist i en av de fördragsslutande staterna.

Bestämmelserna tillämpas inte om båda makarna efter äktenskapets ingående har tagit hemvist utanför de fördragsslutande staterna.

3§TPF1FPT

Rättsverkningarna av äktenskap mellan dem, som äro och vid äktenskapets ingående voro medborgare i fördragsslutande stat, skola, såvitt angår makarnas förmögenhetsförhållanden, bedömas enligt lagen i den av staterna, där makarna vid äktenskapets ingående togo hemvist. Hava båda makarna sedermera tagit hemvist i en annan av staterna, skall den statens lag i stället vinna tillämp-

Har makar eller blivande makar avtalat att en viss stats lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, skall det gälla om

1. avtalet avser

a)lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks eller

b)lagen i den fördragsslutande stat där de båda senast samtidigt hade hemvist, ifall den ena maken

1 

4 

TP PT Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs. 

ning, såvitt ej fråga är om verkan av rättshandling, som tidigare blivit företagen.

Makes behörighet att råda över fast egendom eller vad därmed är likställt skall, om egendomen är belägen i fördragsslutande stat, städse bedömas enligt lagen i den staten.

eller båda makarna under äkten- Prop. 2006/07:60 skapet har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat än den där

de tog hemvist när de gifte sig, och

2.något annat inte följer av 3 b–4 §§.

3 a §

Om tillämplig lag inte har bestämts genom avtal, tillämpas lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och varit bosatta där i minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Om båda makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist i den staten eller om makarna är medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där.

3 b §

I fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom, över egendom som är likställd med fast egendom eller över en bostad skall alltid lagen i den fördragsslutande stat där egendomen finns tillämpas.

3 c §

Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits före bytet.

Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt den lag som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell.

5

Äktenskapsförord mellan dem, som äro och vid äktenskapets ingående voro medborgare i fördragsslutande stat samt då togo hemvist i sådan stat, skall i avseende å formen anses giltigt i envar av de fördragsslutande staterna, ej blott om det tillkommit i enlighet med den lag, som jämlikt 3 § var tillämplig å makarnas förmögenhetsförhållanden, utan jämväl om det uppfyller formföreskrifterna i stat, där kontrahenterna eller en av dem var medborgare.

Förord, som enligt första stycket skall anses till formen giltigt, ehuru det ej upprättats och lagföljts på sätt i giftermålsbalken är sagt, må ej här i riket åberopas emot tredje man, innan det blivit till rätten ingivet enligt vad där stadgas. Är förordet slutet mellan trolovade, och varder det till rätten ingivet, i stad inom en månad och å landet senast å det ting, som infaller näst efter en månad, sedan äktenskapet ingicks, må det emot tredje man åberopas jämväl i avseende å tiden före dess ingivande till rätten.

4 §

Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord mellan makarna är giltigt till formen, om det när det ingicks uppfyllde formkraven i

1. den lag som enligt 3 eller

3 a § var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2.lagen i en fördragsslutande stat där makarna eller en av dem var medborgare.

Om en fördragsslutande stats lag saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten enligt den lagens formkrav för äktenskapsförord. Bedöms frågan enligt svensk lag, skall lagvalsavtalet anses giltigt om det är skriftligt.

Ett äktenskapsförord mellan makar som har hemvist i Sverige när rättshandlingen företas gäller här i landet mot tredje man, endast om registrering sker enligt 7 kap. 3 § tredje stycket äktenskapsbalken.

5 §

Prop. 2006/07:60

Ansökan om boskillnad mellan makar, som avses i 4 §, upptages i den stat, där makarna hava hemvist. Hava de hemvist i skilda stater, upptages ansökan i den stat, där den, mot vilken ansökningen är riktad, har hemvist, eller, om denna stat är Finland, i den stat, vars lag enligt 3 § är tillämplig å makarnas förmögenhetsförhållanden.

En ansökan om boskillnad mellan makarna tas upp i den stat där de har hemvist. Har de hemvist i olika stater, tas ansökan upp i den stat där den make som ansökan riktar sig mot har hemvist eller, om denna stat är Finland, i den stat vars lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.

6

2 

Prop. 2006/07:60 

9 §TPF FPT 

Vid prövning av frågor som av- 

Vid prövning av frågor som av- 

ses i 7 och 8 §§ tillämpas i varje 

ses i 7 och 8 §§ tillämpas i varje 

stat där gällande lag. Frågor om 

stat där gällande lag. Frågor om 

bodelning skall dock alltid avgöras 

bodelning skall dock alltid avgöras 

enligt den lag som enligt 3 § är 

enligt den lag som är tillämplig på 

tillämplig på makarnas förmögen- 

makarnas 

förmögenhetsförhållan- 

hetsförhållanden. 

den. 

Hemskillnad som vunnits i en av staterna medför i de övriga samma rätt att få äktenskapsskillnad som om den vunnits i den staten.

I en fördragsslutande stat där regler om hemskillnad saknas men där äktenskapsskillnad i vissa fall skall föregås av betänketid har makar, som vunnit hemskillnad i en annan fördragsslutande stat och därefter levt åtskilda under en tid motsvarande sådan betänketid samt inte återupptagit sammanlevnaden, rätt att få äktenskapsskillnad utan föregående betänketid.

1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande om makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet.

2TP PT Senaste lydelse 2001:398.

7

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

Vid bodelning som avses i denna lag skall, om ej annat följer av 2 §, iakttagas vad som föreskrives i 3 och 6 §§ förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

8§TPF1FPT

Vid bodelning som avses i denna lag gäller, om inte något annat följer av 2 §, det som sägs i 2 a–4 och 6 §§ förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande om makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet.

1TP PT Senaste lydelse 1973:1195.

8

3 

Ärendet och dess beredning 

Prop. 2006/07:60 

Inom ramen för det lagstiftningssamarbete som sker genom Nordiska ministerrådet pågår fortlöpande överläggningar om moderniseringar av de nordiska konventioner som sedan lång tid finns på familjerättens område. Arbetet har senast varit inriktat på bestämmelserna om makars förmögenhetsförhållanden i konventionen den 6 februari 1931 innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (den nordiska äktenskapskonventionen). Den 26 januari 2006 undertecknades i Stockholm en överenskommelse om ändring av konventionen. Den undertecknades med förbehåll för senare ratifikation eller godkännande.

Överenskommelsen och den motivering till den som utarbetats vid de nordiska departementsöverläggningarna finns i bilagorna 1 och 2.

Inom Justitiedepartementet utarbetades en promemoria om vilka lagändringar som behövs för att införliva överenskommelsen med svensk lag. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissvaren finns tillgängliga i Regeringskansliet (Ju2006/10435).

Larådet

Regeringen beslutade den 15 februari 2007 att inhämta Lagrådets yttrande. Lagrådsremissens lagförslag överensstämmer med regeringens lagförslag. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran.

4 Nuvarande förhållanden

Internordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden 

Den nordiska äktenskapskonventionen innehåller regler om bl.a. doms- 

rätt, erkännande och lagval i frågor som rör äktenskap. I artiklarna 3 och 

4 finns bestämmelser om tillämplig lag för makars förmögenhetsför- 

hållanden. Bestämmelserna gäller endast makar som är medborgare i 

någon nordisk stat. Var och en av makarna skall också ha varit med- 

borgare i en nordisk stat vid ingåendet av äktenskapet för att omfattas. 

Dessutom skall de vid ingåendet av äktenskapet ha tagit hemvist i en av 

de nordiska staterna. Om de tog hemvist utanför Norden eller i två olika 

stater när de gifte sig, är konventionens lagvalsregler inte tillämpliga. 

Grundregeln är att det är lagen i det nordiska land där makarna tog 

hemvist när de gifte sig som skall tillämpas. Om de senare byter nordiskt 

hemvist, blir det nya hemvistlandets lag i stället tillämplig. Verkningarna 

av en tidigare rättshandling kommer dock fortfarande att bedömas enligt 

det tidigare hemvistlandets lag. 

Den tillämpliga lagen ändras inte om endast en av makarna byter 

hemvist, utan bara om båda makarna flyttar till samma andra nordiska 

land. Konventionen har ansetts innebära att lagen i det nordiska land där 

9 

makarna har haft hemvist skall fortsätta att tillämpas om båda makarna Prop. 2006/07:60 tar hemvist utanför Norden.

Enligt en särskild regel skall en makes behörighet att råda över fast egendom eller likställd egendom alltid bedömas enligt lagen i det land där egendomen finns.

Bestämmelser finns också om ett äktenskapsförords giltighet till formen. Ett äktenskapsförord är giltigt om det uppfyller formkraven enligt den lag som i övrigt är tillämplig på förmögenhetsförhållandena eller lagen i ett land där minst en av makarna är medborgare. Varje konventionsstat kan också göra giltigheten mot tredje man beroende av att äktenskapsförordet registreras.

Konventionens regler är inte tillämpliga på registrerade partnerskap. Konventionens bestämmelser har införts i svensk rätt genom förord-

ningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (3 och 4 §§). Reglerna har överförts i princip ordagrant från konventionen till den svenska författningstexten.

Utanför konventionens tillämpningsområde

I fall som inte omfattas av den nordiska äktenskapskonventionen avgörs lagvalet när det gäller makars förmögenhetsförhållanden av respektive lands egna internationellt privaträttsliga lagvalsregler.

I Sverige finns allmänt tillämpliga lagvalsregler i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Till skillnad mot den nordiska konventionen medger dessa regler att makar eller blivande makar avtalar om tillämplig lag (3 §). Om de inte avtalar något, gäller lagen i det land där de tar hemvist när de gifter sig. Vid byte av hemvist dröjer det två år innan det nya landets lag tillämpas, om det inte är ett land som de tidigare under äktenskapet har haft hemvist i eller där de båda är medborgare (4 §). Särskilda regler finns i fråga om makes förfogande över makarnas gemensamma bostad och över fast egendom som finns i Sverige (9, 11 och 12 §§). En rättshandling mellan makar är giltig till formen om den uppfyller kraven enligt lagen i den stat där rättshandlingen företas eller där makarna då har hemvist. Äktenskapsförord mellan makar med hemvist i Sverige gäller dock här i landet endast om registrering enligt äktenskapsbalkens bestämmelser sker (5 §).

Det finns ingen EU-reglering om makars förmögenhetsförhållanden. Ett arbete med att anta gemenskapsregler på området har dock inletts genom en grönbok som presenterades av kommissionen den 17 juli 2006, se dokument KOM (2006) 400 slutlig.

Den 14 mars 1978 antogs inom Haagkonferensen för internationell privaträtt en konvention om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden. Konventionen har tillträtts av endast Frankrike, Nederländerna och Luxemburg, men varit förebild vid nationell lagstiftning i flera andra europeiska länder.

10

5 

Överenskommelsen om ändring av den 

Prop. 2006/07:60 

nordiska äktenskapskonventionen 

Som nämnts i avsnitt 3 har en överenskommelse träffats den 26 januari 2006 om ändring av den nordiska äktenskapskonventionens regler om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden. Syftet med ändringarna är att göra det mer förutsebart för makarna vilket lands lag som kommer att gälla för deras förmögenhetsrättsliga förhållanden i äktenskapet. Makarna skall därmed få en tryggare ekonomisk situation. Reglerna skall också bli tydligare och lättare att tillämpa. Nedan redogörs i korthet för ändringarna. En närmare redogörelse finns i den skriftliga motivering som utarbetats vid de nordiska departementsöverläggningarna (bilaga 2).

Tillämplig lag vid flyttning

I situationer där makarna byter hemvist inom Norden innebär konventionens nuvarande regler att det nya hemvistlandets lag omedelbart blir tillämplig. Eftersom makarna kan antas anpassa sig till förhållandena i det land de lever i, är det ofta naturligt att tillämpa hemvistlandets lag. Effekten av att det nya hemvistlandets lag omedelbart blir tillämplig kan dock komma oväntat för dem. För att undvika sådana överraskningar ges makarna genom ändringsöverenskommelsen en viss tid för att anpassa sig till de nya förhållandena. Bytet av tillämplig lag sker först när makarna har bott i den nya hemviststaten i två år. Ett undantag gäller när makarna flyttar till ett land som de båda är medborgare i eller tidigare under äktenskapet har haft hemvist i. De kan då antas ha sådan kännedom om förhållandena i det landet och där gällande regler att det är motiverat att den tillämpliga lagen byts redan vid hemvistbytet.

Frihet för makarna att välja lag

Överenskommelsen innebär att makarna får möjlighet att avtala om tillämplig lag för sina förmögenhetsförhållanden. Makarna skall som tillämplig lag kunna välja lagen i en nordisk stat som minst en av dem har anknytning till genom hemvist eller medborgarskap. Om de bytt hemvist under äktenskapet, skall de också kunna välja lagen i det land där de båda senast hade hemvist. Avtalet skall kunna ingås även före äktenskapet (artikel 3 a).

En allmän princip som kommer till uttryck i konventionen är att verkan av en rättshandling skall bedömas enligt den lag som var tillämplig när rättshandlingen företogs (artikel 3). Principen har betydelse när makarna bytt hemvist och får med överenskommelsen betydelse även när makarna har träffat ett lagvalsavtal som innebär ett byte av tillämplig lag. I överenskommelsen görs ett undantag från denna princip. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord skall bedömas enligt den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell (artikel 3 c andra stycket). Makar som har ingått äktenskapsförord skall

alltså efter ett byte av tillämplig lag inte kunna göra gällande

11

bestämmelser i äktenskapsförordet som inte är giltiga enligt den då Prop. 2006/07:60 tillämpliga lagen. Syftet är att förhindra att makarna genom lagvalsavtal

kringgår nationella regler om vad som är tillåtet att avtala om i äktenskapsförord.

Enligt överenskommelsen skall ett lagvalsavtal anses giltigt till formen om det då det ingicks uppfyllde formkraven i den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller lagen i en stat där minst en av makarna var medborgare. Om formkrav för lagvalsavtal saknas, skall i stället formkraven för äktenskapsförord gälla. I varje fördragsslutande stat skall det kunna krävas registrering enligt den statens lag för att avtalet skall gälla i förhållande till tredje man (artikel 4).

När makarna har ingått ett lagvalsavtal, byts inte den lag som enligt avtalet tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden om deras hemvist i Norden senare skulle bytas. Makarna kan dock gemensamt ändra avtalet och på så sätt få till stånd ett byte av tillämplig lag. Det skall inte vara möjligt för den ene av makarna att ensidigt återkalla avtalet.

Skydd för makars bostad

I de nordiska länderna finns olika bestämmelser till skydd mot att en av makarna ensam företar viktiga rättshandlingar som rör makarnas gemensamma bostad. Exempelvis får enligt den svenska äktenskapsbalken en make endast med samtycke av den andra maken avhända sig, pantsätta eller hyra ut egendom som är makarnas gemensamma bostad. Konventionens särskilda lagvalsregel som berör dessa frågor har från början tagit sikte endast på fast egendom eller därmed likställd egendom, bl.a. tomträtt. Är bostaden inte sådan egendom, bedöms alltså frågan om en makes rätt att råda över den enligt den lag som i övrigt tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden. Genom ändringsöverenskommelsen vidgas tillämpningsområdet för den särskilda lagvalsregeln så att den även omfattar bostäder som inte är fast egendom eller därmed likställd egendom. Exempel på sådana bostäder är lägenheter som innehas med bostadsrätt eller hyresrätt. Frågan om behörighet att råda över bostaden skall alltid bedömas enligt lagen i den fördragsslutande stat där bostaden finns (artikel 3 b).

Ny regel om makar som flyttar ut ur Norden

Enligt överenskommelsen begränsas tillämpningsområdet för lagvalsreglerna så att de inte gäller makar som har tagit hemvist utanför Norden (artikel 4 a).

Syftet med ändringen är att undvika att en konventionsstats lag fortsätter att vara tillämplig trots att makarna har flyttat från Norden, och det oavsett hur länge sedan det var.

12

6 

Modernare internordiska regler 

Prop. 2006/07:60 

Regeringens förslag: Sverige skall tillträda överenskommelsen om ändring av den nordiska äktenskapskonventionen. Ändringar som motsvarar överenskommelsen görs i 1931 års förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Det innebär att makarna får möjlighet att avtala om vilket lands lag som skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Om inget avtal har ingåtts och de flyttar till ett annat nordiskt land, dröjer det två år innan det nya hemvistlandets lag börjar tillämpas. Rätten att förfoga över makarnas bostad skall alltid avgöras enligt lagen i det nordiska land där bostaden finns. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord skall bedömas enligt den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan bedöms. Reglerna tillämpas inte för par som flyttar ut ur Norden.

Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Re- geringens förslag har getts en utformning som närmare ansluter till bestämmelserna i 1990 års lag.

Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Sveriges Advokatsamfund anser att giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord borde bedömas enligt den lag som är tilllämplig när äktenskapsförordet avtalas. Enligt samfundet talar behovet av förutsebarhet för att ett äktenskapsförord skall kunna tillämpas enligt sin ordalydelse även efter det att ett annat lands lag har blivit tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Malmö tingsrätt anser att tidsfristen innan ett nytt hemvistlands lag börjar tillämpas borde omfatta även de fall där makarna tidigare har haft hemvist i landet och att tidsfristen då skulle avse den sammanlagda tid makarna har haft hemvist i landet.

Skälen för regeringens förslag

Sverige bör tillträda överenskommelsen

Den nordiska äktenskapskonventionens bestämmelser om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden har inte ändrats sedan konventionen ingicks år 1931. Reglerna om makars egendomsförhållanden var vid den tiden väl samordnade. Därefter har reglerna allt mer kommit att skilja sig åt mellan länderna, framför allt på grund av ny lagstiftning, men också genom olika vägval i rättspraxis. Skillnaderna gäller bl.a. vilken egendom som skall beaktas vid en bodelning och hur makarna genom avtal kan utforma individuella avvikelser från lagens regler. Utvecklingen innebär att det numera i det enskilda fallet kan få stor praktisk betydelse vilket lands lag som skall tillämpas. Om makarna flyttar från en konventionsstat till en annan, kan det leda till både oväntade och oönskade effekter för dem.

Ändringsöverenskommelsen innebär att reglerna på ett bättre sätt kommer att motsvara de behov som finns i dag. Makar som har anknytning till flera konventionsstater ges möjlighet att själva bestämma vilket lands

13

lag som skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. De kan på så sätt förhindra att en ny lag blir tillämplig vid ett byte av hemvist och skapa förutsebarhet i fråga om resultatet av en framtida bodelning. En sådan valfrihet gäller redan enligt de svenska allmänt tillämpliga lagvalsreglerna och är accepterad i många andra länder. Det är en fördel att ha samma ordning mellan de nordiska länderna.

Ändringsöverenskommelsen medför också andra förbättringar. När makar som inte har träffat något lagvalsavtal flyttar mellan konventionsstaterna, undviks överraskande effekter för dem genom att den nya hemviststatens lag blir tillämplig först efter en övergångstid på två år. Också detta ligger i linje med vad som redan gäller enligt svensk rätt. Vidare klargörs att lagvalsreglerna i konventionen inte längre skall tillämpas när båda makarna tar hemvist utanför konventionsstaterna. I en sådan situation får detta i de flesta fall antas ligga i makarnas intresse. Överenskommelsen innebär också en ökad trygghet när det gäller en makes rätt att bestämma över en bostad som inte är fast egendom, t.ex. en bostadsrätt eller en hyresrätt.

Vid ett byte av hemvist från en konventionsstat till en annan dröjer det, som redan nämnts, två år innan det nya hemvistlandets lag börjar tillämpas. Tidsfristen räknas från den tidpunkt då den sist inflyttade maken bosätter sig i landet. Om makarna tidigare har haft hemvist i landet, gäller dock inte någon sådan tidsfrist. Malmö tingsrätt anser att tidsfristen borde omfatta även dessa fall och att beräkningen av fristen då skulle ta sikte på den sammanlagda tid som makarna har haft hemvist i landet. Enligt regeringens mening skulle en sådan ordning inte vara att föredra framför den avtalade. Att makarna tidigare har haft hemvist i landet innebär att de har haft sitt stadigvarande boende där. Det har alltså inte varit fråga om ett tillfälligt boende eller en kortvarig vistelse. Även när boendet i sådana fall har varat kortare tid än två år kan det antas att makarna är betydligt mer förtrogna med förhållandena i landet än när det är första gången makarna tar hemvist i landet. En fördel med tidsfristen är att det efter två års boende sällan finns någon tvekan om var makarna har hemvist. För makar som återvänder till ett land som de tidigare har haft hemvist i finns det dock typiskt sett inte samma svårigheter att avgöra hemvistfrågan. För dem finns det alltså inte samma behov av en tidsfrist. För den avtalade ordningen talar också att den överensstämmer med det som redan i dag gäller enligt 1990 års lag.

Som har nämnts i avsnitt 5 är en allmän princip, som också kommer till uttryck i konventionen, att verkan av en rättshandling skall bedömas enligt den lag som var tillämplig när rättshandlingen företogs. Att den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden senare byts skall alltså inte påverka rättshandlingens giltighet. I överenskommelsen görs ett undantag från principen. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord skall alltid bedömas enligt den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell. Sveriges Advokatsamfund är kritiskt till undantaget. Enligt samfundet talar behovet av förutsebarhet för att ett äktenskapsförord skall kunna tillämpas enligt sin ordalydelse även efter det att ett annat lands lag har blivit tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Regeringen anser dock att det finns goda skäl för den avtalade lösningen. Syftet med undantagsregeln är att undvika att makar genom lagvalsavtal kringgår

Prop. 2006/07:60

14

nationella regler om vad som är tillåtet att avtala om i ett äktenskapsförord. Om makarna t.ex. har upprättat ett äktenskapsförord enligt ett lands lag och senare, efter att ha tagit hemvist i ett annat land, ingår ett avtal om tillämpning av det landets lag utan att ha upphävt äktenskapsförordet, skall sådana villkor i förordet som inte är tillåtna enligt det landets lag inte kunna göras gällande. Det bör även med denna ordning bli förutsebart för makarna vad som kommer att gälla. Om makarna t.ex. har tagit in sådana villkor som är typiska för den vid den tidpunkten tillämpliga äktenskapslagen men inte har vidtagit ytterligare åtgärder, bör några problem inte uppstå. Man kan då vanligen utgå från att makarna har bestämt att den lagen skall tillämpas. Med ett sådant indirekt lagvalsavtal kommer inte något annat lands lag att bli tillämplig om makarna senare byter hemvist inom Norden. Frågan om verkan av ett byte av tillämplig lag uppkommer först om makarna senare träffar ett lagvalsavtal. De har då också anledning att överväga om det som de har överenskommit i äktenskapsförordet kan göras gällande enligt den lag de i stället vill tillämpa. Att de genom sitt avtal inte kan kombinera olika delar av de två ländernas rättsregler bör inte komma som någon överraskning för dem.

Sammanfattningsvis anser regeringen att Sverige bör tillträda överenskommelsen. Den leder till en bättre förutsebarhet och en ökad ekonomisk trygghet för makar i Norden. Den är också väl förenlig med de allmänt tillämpliga lagvalsreglerna i svensk rätt.

Genomförande i svensk rätt

Den nordiska äktenskapskonventionen är införlivad med svensk rätt genom 1931 års förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Vid ett tillträde till den nya överenskommelsen bör ändringar som motsvarar överenskommelsen göras i förordningen. För att underlätta en enhetlig tillämpning inom konventionsstaterna är det lämpligt att de bestämmelser som genomför överenskommelsen utformas i nära anslutning till konventionstexten, särskilt med tanke på att konventionen i andra nordiska länder inkorporeras. Utformningen av reglerna bör dock där det är möjligt också anpassas till de allmänt tillämpliga lagvalsreglerna i 1990 års lag. På motsvarande sätt som i 1990 års lag bör således möjligheten att avtala om tillämplig lag anges i en inledande paragraf (3 §). I en därefter följande paragraf bör anges vad som gäller om makarna inte har träffat något lagvalsavtal (3 a §). Övriga paragrafer kan i stort sett ansluta till dispositionen i konventionen.

En särskild fråga är vad som bör krävas när det gäller den formella giltigheten av ett äktenskapsförord. Konventionen ger sedan tidigare möjlighet att kräva registrering för att ett äktenskapsförord skall gälla i förhållande till tredje man i Sverige. Möjligheten har utnyttjats i 1931 års förordning. Av 4 § andra stycket framgår att ett äktenskapsförord inte får åberopas mot tredje man innan det har registrerats enligt bestämmelserna i äktenskapsbalken. Detta gäller oavsett var och när äktenskapsförordet har ingåtts. Enligt 1990 års lag krävs registrering endast om det ingås mellan makar med hemvist i landet (5 § tredje stycket). Det ansågs vid införandet av den bestämmelsen inte nödvändigt att kräva registrering av äktenskapsförord för makar som inte haft hemvist här i landet när rätts-

Prop. 2006/07:60

15

handlingen företogs (se prop. 1989/90:87 s. 26). Något skäl att behålla ett Prop. 2006/07:60 sådant krav i just internordiska förhållanden finns inte. Det underlättar rättstillämpningen om villkoren för internordiska och övriga förhållanden

blir mer lika varandra. Även i 1931 års förordning bör således kravet på registrering begränsas till äktenskapsförord som ingås mellan makar som har hemvist här i landet.

En annan fråga är hur formkravet för lagvalsavtal skall regleras. I ändringsöverenskommelsen finns bestämmelser om vilket lands lag som skall användas för att avgöra om lagvalsavtalet är giltigt till formen (artikel 4). Enligt de svenska allmänt tillämpliga reglerna skall ett lagvalsavtal vara skriftligt (3 § 1990 års lag). Några andra formkrav, t.ex. krav på registrering eller bevittning, finns inte. För att underlätta tillämpningen är det lämpligt att det i 1931 års förordning föreskrivs att ett lagvalsavtal skall vara skriftligt för att vara giltigt till formen enligt svensk lag.

I 1931 års förordning och i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. bör hänvisningarna till bestämmelserna om tillämplig lag justeras.

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla om äktenskapet har upplösts eller hemskillnad har beviljats före ikraftträdandet.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar

mot det. Malmö tingsrätt anmärker dock att det med utgångspunkt från vad som gäller enligt svenskt lag hade varit en mer ändamålsenlig ordning om de äldre bestämmelserna hade tillämpats i de fall då talan om äktenskapsskillnad väckts före ikraftträdandet.

Skälen för regeringens förslag: Överenskommelsen om ändring av den nordiska äktenskapskonventionen träder i kraft den första dagen i den månad som infaller två månader närmast efter det att alla de nordiska staterna har tillträtt överenskommelsen. Eftersom det inte är möjligt att med säkerhet förutse tidpunkten för ikraftträdandet, bör regeringen bemyndigas att besluta när lagändringarna skall träda i kraft.

Enligt överenskommelsen skall ändringarna i konventionen inte tillämpas i de fall äktenskapet har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet. Motiveringen till denna begränsning är att det skall vara möjligt för parterna att förutse vilka regler som gäller. Som Malmö tingsrätt påpekar innebär bestämmelsen att de nya reglerna kan vara tillämpliga även om en talan om äktenskapsskillnad har väckts före ikraftträdandet. Överenskommelsen medger dock inte något undantag för detta fall.

16

8 

Kostnader 

Prop. 2006/07:60 

De föreslagna ändringarna syftar till att skapa större förutsebarhet för enskilda i fråga om deras ekonomiska förhållanden. Om det leder till färre rättstvister kan det också innebära minskade kostnader för det allmänna, även om det i så fall är en ytterst marginell minskning. Några ökade kostnader för det allmänna i följd av förslagen uppkommer inte.

9 Författningskommentar

9.1Förslaget till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap

2 a § Det som sägs i 3–5 §§ gäller makars förmögenhetsförhållanden, om båda makarna

1.är medborgare i någon fördragsslutande stat och

2.när de ingick äktenskapet

a)var medborgare i någon fördragsslutande stat och

b)då tog hemvist i en av de fördragsslutande staterna.

Bestämmelserna tillämpas inte om båda makarna efter äktenskapets ingående har tagit hemvist utanför de fördragsslutande staterna.

I paragrafen anges tillämpningsområdet för bestämmelserna i 3–5 §§ om makars förmögenhetsförhållanden. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 6.

Av första stycket framgår att bestämmelserna endast gäller makar som är medborgare i någon nordisk stat när frågan aktualiseras. Båda makarna skall också vid ingåendet av äktenskapet ha varit medborgare i någon nordisk stat. De behöver inte vara eller ha varit medborgare i samma nordiska stat. Makarna skall dessutom vid ingåendet av äktenskapet ha tagit hemvist i en och samma nordiska stat. Det krävs inte att de har bosatt sig på samma adress eller ens på samma ort i den staten.

Om anknytningskraven inte är uppfyllda, skall frågan om tillämplig lag för makarnas förmögenhetsförhållanden inte avgöras enligt förordningen. Allmänt tillämpliga lagvalsregler finns i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden.

I 19 § i 1990 års lag finns en bestämmelse om vad som avses med begreppet hemvist. Den har betydelse även vid tillämpning av 1931 års förordning (se NJA II 1932 s. 384).

Av andra stycket framgår att 3–5 §§ endast tillämpas om minst en av makarna fortfarande har hemvist i ett av de nordiska länderna. Om frågan om tillämplig lag för makarnas förmögenhetsförhållanden kommer upp i Sverige och båda makarna har tagit hemvist utanför Norden, avgörs den alltså inte av förordningen. Inte heller om makarna senare åter tar hemvist i ett nordiskt land skall förordningens lagvalsregler tillämpas. Be- stämmelsen genomför artikel 4 a i konventionen.

17

3 § Har makar eller blivande makar avtalat att en viss stats lag skall tillämpas på Prop. 2006/07:60 deras förmögenhetsförhållanden, skall det gälla om

1. avtalet avser

a)lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks eller

b)lagen i den fördragsslutande stat där de båda senast samtidigt hade hemvist, ifall den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat än den där de tog hemvist när de gifte sig, och

2. något annat inte följer av 3 b–4 §§.

Paragrafen ger en möjlighet för makar att avtala om att ett visst lands lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Bestämmelsen genomför konventionens artikel 3 a. Övervägandena finns i avsnitt 6.

Av paragrafen framgår att ett avtal om tillämplig lag kan ingås av makar och blivande makar. Avtalet skall avse makarnas förmögenhetsförhållanden i äktenskapet. Det kommer också att ligga till grund för den avveckling av den ekonomiska gemenskapen som sker i samband med äktenskapsskillnad eller dödsfall. I en del fall görs bodelningen efter det att äktenskapet har upplösts. Att äktenskapet har upplösts hindrar inte parterna att träffa ett avtal om tillämplig lag i samband med bodelningen. Regeln avser alltså även frånskilda makar. På samma sätt är det självklart att en avliden makes rättsinnehavare kan träffa ett lagvalsavtal med den efterlevande maken. Det har inte ansetts nödvändigt att ange detta i lagtexten.

Lagvalsavtalet är bindande för makarna. Det är alltså inte möjligt för en av makarna att ensidigt återkalla avtalet. Den lag som makarna har valt enligt avtalet skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden även om de senare byter hemvist i Norden. Makarna kan gemensamt ändra avtalet och på så sätt få till stånd ett byte av tillämplig lag.

För att undvika svårigheter vid tolkningen är det önskvärt att makarna uttryckligen anger den tillämpliga lagen i avtalet. Det är dock inte en förutsättning för avtalets giltighet. Ett lagvalsavtal kan indirekt framgå av ett äktenskapsförord om handlingens innehåll visar att makarnas avsikt har varit att en viss stats lag skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena i deras äktenskap. Har t.ex. sådana villkor som är typiska för dansk äktenskapslag tagits in i äktenskapsförordet, kan man vanligen utgå från att makarna har bestämt att dansk lag skall tillämpas, om inte något annat framkommer. Andra exempel är att en gemensam vilja om lagvalet kommer till uttryck i ett inbördes testamente eller i en bodelningshandling.

Ett avtal om att ett visst lands lag skall tillämpas innebär att det i princip är det landets vid varje tidpunkt gällande regler som skall tillämpas. Avtalet innebär alltså inte att de regler som gällde vid tidpunkten för avtalet skall fortsätta att tillämpas oavsett de ändringar av dem som görs senare.

Avtalet skall avse makarnas egendom i dess helhet. Bestämmelserna ger således inte utrymme för att göra en uppdelning så att olika delar av makarnas förmögenhetsförhållanden regleras av olika länders lagar. Om parterna t.ex. uttryckligen har avtalat att viss egendom skall undantas från deras lagval, får det genom tolkning av avtalet avgöras om avtalet är giltigt eller inte. Om undantaget avser endast en mindre del av

18

egendomen, kan det vara en rimlig lösning att tillämpa den valda lagen Prop. 2006/07:60 fullt ut och bortse från undantaget.

Makarnas frihet att välja rättsordning är inte obegränsad. Punkt 1 a innebär att makarna kan välja lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks. Avtalet kan tillämpas även om denna anknytning senare har upphört. En förutsättning för att avtalet skall kunna göras gällande enligt förordningens lagvalsregler är dock att makarna ännu har en sådan anknytning till de nordiska länderna som krävs enligt 2 a §. I annat fall kan det bli fråga om att bedöma avtalet enligt bestämmelserna i 1990 års lag.

I punkt 1 b ges ytterligare en valmöjlighet. Om den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har flyttat från den stat där de tog hemvist när de gifte sig, kan makarna som tillämplig lag i stället välja lagen i den fördragsslutande stat där de båda senast hade hemvist. Det krävs inte att de har haft gemensamt hemvist eller ens varit bosatta på samma ort i det landet, men båda makarna skall vid en viss tidpunkt ha haft hemvist där. Som exempel kan nämnas två svenska medborgare med hemvist i Norge. Makarna flyttar till Danmark vid olika tidpunkter. Efter att båda makarna fått hemvist där, flyttar de vidare till Sverige. Makarna får då avtala om tillämpning av dansk lag för sina förmögenhetsförhållanden. Däremot kan de inte välja norsk lag, eftersom Norge inte är det land där de senast samtidigt har haft hemvist. Bestämmelsen, som har sin förebild i finsk lag, saknar motsvarighet i 1990 års lag.

Av punkt 2 framgår att avtalet endast gäller med de begränsningar och under de förutsättningar som anges i 3 b–4 §§. Av hänvisningen till 3 b § framgår att makarna inte själva kan bestämma vilken lag som skall tillämpas i fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom

m.m.Hänvisningen till 3 c § innebär att makarna inte kan avtala om att verkan av ett byte av tillämplig lag skall vara en annan än vad som följer av denna paragraf. Av hänvisningen till 4 § följer att avtalet är giltigt till formen endast under de förutsättningar som anges i 4 §. Vid tillämpning av svensk rätt skall avtalet alltså vara skriftligt. Makarna kan inte avtala om vilket lands lag som skall tillämpas för att bedöma ett lagvalsavtals eller äktenskapsförords giltighet till formen eller om de särskilda formkrav som föreskrivs i den paragrafen.

3 a § Om tillämplig lag inte har bestämts genom avtal, tillämpas lagen i den stat där makarna tog hemvist när de gifte sig.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och 

varit bosatta där i minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Om båda 

makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist i den staten eller om makarna 

är medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit 

hemvist där. 

I paragrafen anges vilken lag som är tillämplig på makarnas förmögen- 

hetsförhållanden om de inte har avtalat om tillämplig lag. Bestäm- 

melserna, som genomför konventionens artikel 3, har överförts från 3 § 

och är delvis ändrade. Övervägandena finns i avsnitt 6. 

Första stycket innebär att lagen i det nordiska land där båda makarna 

tar hemvist när de gifter sig blir tillämplig för deras förmögenhets- 

förhållanden i äktenskapet om de inte avtalar annat. 

19 

I andra stycket ges regler om byte av tillämplig lag för det fallet att Prop. 2006/07:60 makarna flyttar från en konventionsstat till en annan. Reglerna tillämpas

inte bara när makarna flyttar från den stat som de tog hemvist i när de gifte sig, utan också om makarna flyttar vidare inom Norden. Båda makarna skall ha flyttat till samma konventionsstat för att ett byte av tillämplig lag skall bli aktuellt. En tidsfrist på två år har införts för de fall där den nya hemviststaten inte är en stat som makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist i eller båda är medborgare i. Tidsfristen räknas från den tidpunkt då makarna bosätter sig i den nya staten. Flyttar de inte samtidigt, räknas tidsfristen från den tidpunkt då den sist inflyttade maken bosätter sig där. Frågan om bosättning bör i Sverige som regel relativt enkelt kunna avgöras med ledning av folkbokföringen. Om bosättningen har varat i två år, kan det i de flesta fall antas att makarna också har hemvist i landet. Är det undantagsvis inte fallet, byts den tillämpliga lagen först när makarna anses ha fått hemvist där. Är den nya hemviststaten en stat som makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist i eller båda är medborgare i, byts den tillämpliga lagen direkt när nytt hemvist anses ha uppkommit.

3 b § I fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom, över egendom som är likställd med fast egendom eller över en bostad skall alltid lagen i den fördragsslutande stat där egendomen finns tillämpas.

I paragrafen finns en särskild bestämmelse om tillämplig lag när det gäller behörigheten för make att råda över fast egendom m.m. Bestämmelsen har, delvis ändrad, överförts från 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.

Bestämmelsen har utvidgats till att omfatta även behörigheten att råda över en bostad som inte är fast egendom eller något därmed likställt, t.ex. en tomträtt. Den kan alltså t.ex. gälla en lägenhet som innehas med hyresrätt eller bostadsrätt. Det kan också vara fråga om någon annan typ av rätt till en bostad, förekommande i en annan fördragsslutande stat. När det skall bedömas om det behövs samtycke för en rättshandling som gäller en bostad tillämpas lagen i det land där egendomen finns. I fråga om t.ex. en hyresrätt är det alltså lagen i det land där bostaden faktiskt är belägen som skall tillämpas.

3 c § Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits före bytet.

Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt den lag som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell.

I paragrafen finns viktiga regler om rättsverkningar av rättshandlingar avseende makarnas förmögenhetsförhållanden när det sker ett byte av tillämplig lag. Den genomför artikel 3 c i konventionen. Övervägandena finns i avsnitt 6.

Enligt första stycket skall rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits före ett byte av tillämplig lag bestämmas enligt den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden vid den tidpunkt då rättshandlingen företogs. Med byte av lag avses det förhållandet

att en annan lag än den som dittills gällt för makarnas förmögenhetsför-

20

hållande blir tillämplig, antingen på grund av att makarna tar nytt hem- Prop. 2006/07:60 vist inom Norden eller genom att de ingår ett lagvalsavtal. De rättshand-

lingar som avses är framför allt bodelningsavtal och andra avtal mellan makarna som rör deras förmögenhetsrättsliga förhållanden, t.ex. gåvor. Vidare omfattas avtal mellan en make och tredje man (se NJA II 1932 s. 388 och 400). Bestämmelsen kan t.ex. ha betydelse för betalningsansvaret för ett lån som har tagits för att bekosta familjens underhåll. Ett annat exempel är att en make har sålt egendom utan den andra makens samtycke och att denne har möjlighet att inom viss tid angripa försäljningen. Innan denna tid har löpt ut blir dock en annan lag tillämplig, enligt vilken makens samtycke inte krävs. I den situationen gäller bestämmelserna i den tidigare tillämpliga lagen, och försäljningen kan fortfarande angripas. Bestämmelsen omfattar också frågan om en rättshandling är giltig till formen, t.ex. om den måste vara skriftlig eller bevittnad. Frågor om äktenskapsförords och lagvalsavtals giltighet till formen regleras dock i 4 §.

I andra stycket görs ett undantag från första stycket. Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord skall alltid bedömas enligt den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell. Bestämmelsen innebär att det inte är möjligt att i vissa fall kringgå reglerna om äktenskapsförord i den lag som gäller för förmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Som exempel kan nämnas att makarna har upprättat ett äktenskapsförord enligt hemvistlandets lag och senare, efter att ha tagit hemvist i ett annat land, ingår ett avtal om tillämpning av det landets lag utan att upphäva äktenskapsförordet. Sådana villkor i äktenskapsförordet som inte är tillåtna enligt den lag som de har valt kan därefter inte göras gällande. Om makarna däremot inte senare träffar ett sådant särskilt lagvalsavtal, uppstår normalt inte den situationen. Om makarna i ett äktenskapsförord har tagit in sådana villkor som är typiska för den lag som var tillämplig när äktenskapsförordet ingicks, kan man vanligen utgå från att makarna har bestämt att den lagen skall tillämpas. Med ett sådant indirekt lagvalsavtal kommer inte något annat lands lag att bli tillämplig om makarna senare byter hemvist inom Norden. Någon motsvarighet till bestämmelsen i andra stycket finns inte i 1990 års lag. (Jfr uttalande om bedömningen av motsvarande frågor i prop. 1989/90:87 s. 46 f.) Bestämmelsen gäller äktenskapsförordets materiella giltighet, dvs. bland annat frågan om det är möjligt att avtala om ett visst innehåll. Bestämmelser om äktenskapsförords giltighet till formen finns i 4 §.

4 § Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord mellan makarna är giltigt till formen, om det när det ingicks uppfyllde formkraven i

1.den lag som enligt 3 eller 3 a § var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2.lagen i en fördragsslutande stat där makarna eller en av dem var medborgare.

Om en fördragsslutande stats lag saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten enligt den lagens formkrav för äktenskapsförord. Bedöms frågan enligt svensk lag, skall lagvalsavtalet anses giltigt om det är skriftligt.

Ett äktenskapsförord mellan makar som har hemvist i Sverige när rättshandlingen företas gäller här i landet mot tredje man, endast om registrering sker enligt 7 kap. 3 § tredje stycket äktenskapsbalken.

21

Paragrafen handlar om lagvalsavtals och äktenskapsförords giltighet till Prop. 2006/07:60 formen. Det kan t.ex. gälla frågan om ett äktenskapsförord måste vara

registrerat för att vara giltigt. Ändringar har gjorts i första och andra styckena. Ett nytt tredje stycke har lagts till. Övervägandena finns i avsnitt 6.

Enligt första stycket är ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord giltigt till formen om det uppfyller kraven enligt den lag som skulle tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden vid tidpunkten för ingåendet. Dessutom är det giltigt om det uppfyller formkraven enligt lagen i den stat där parterna eller den ena av dem var medborgare.

Andra stycket preciserar hur bedömningen av ett lagvalsavtal skall göras i vissa fall. Första meningen behandlar det fallet att en annan lag än svensk lag tillämpas för att bedöma den formella giltigheten. Om den lagen saknar formföreskrifter för lagvalsavtal, bedöms giltigheten enligt den lagens krav för äktenskapsförord. Om svensk lag tillämpas, gäller enligt andra meningen att avtalet skall vara skriftligt. Muntliga avtal godtas således inte. Avtalet behöver därutöver inte upprättas i någon speciell form.

Ibland kan ett lagvalsavtal indirekt framgå av ett äktenskapsförord eller annan handling, jfr kommentaren till 3 §.

Av tredje stycket framgår att äktenskapsförord mellan makar med hemvist i Sverige skall registreras för att gälla här i förhållande till tredje man. Registrering skall ske enligt 7 kap. 3 § tredje stycket äktenskapsbalken. Detta innebär att ett äktenskapsförord som ingås mellan blivande makar gäller i förhållande till tredje man från äktenskapets ingående om det ges in till domstolen inom en månad från det att äktenskapet ingicks. I andra fall gäller äktenskapsförordet först från och med den dag då det ges in till domstolen. Bestämmelser om förfarandet vid registrering finns i 16 kap. äktenskapsbalken.

5 § En ansökan om boskillnad mellan makarna tas upp i den stat där de har hemvist. Har de hemvist i olika stater, tas ansökan upp i den stat där den make som ansökan riktar sig mot har hemvist eller, om denna stat är Finland, i den stat vars lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.

I paragrafen finns en bestämmelse om domsrätt i fråga om ansökan om boskillnad. Hänvisningar till 3 och 4 §§ har tagits bort. Några språkliga ändringar har också gjorts. Detta innebär inga ändringar i sak.

9 § Vid prövning av frågor som avses i 7 och 8 §§ tillämpas i varje stat där gällande lag. Frågor om bodelning skall dock alltid avgöras enligt den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.

Hemskillnad som vunnits i en av staterna medför i de övriga samma rätt att få äktenskapsskillnad som om den vunnits i den staten.

I en fördragsslutande stat där regler om hemskillnad saknas men där äktenskapsskillnad i vissa fall skall föregås av betänketid har makar, som vunnit hemskillnad i en annan fördragsslutande stat och därefter levt åtskilda under en tid motsvarande sådan betänketid samt inte återupptagit sammanlevnaden, rätt att få äktenskapsskillnad utan föregående betänketid.

Paragrafen reglerar vilket lands lag som skall tillämpas vid prövning av frågor om hemskillnad och äktenskapsskillnad och frågor av det slag som

22

kan tas upp i samband med dessa. I första stycket har en hänvisning till Prop. 2006/07:60 3 § tagits bort.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande om makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet.

Lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

De nya reglerna skall inte tillämpas om äktenskapet är upplöst eller hemskillnad har beviljats före ikraftträdandet. Övergångsbestämmelsens utformning följer den övergångsbestämmelse som finns i ändringsöverenskommelsen. Den innebär att äldre föreskrifter i vissa fall skall tillämpas vid en bodelning som sker efter ikraftträdandet. De nya reglerna kan vara tillämpliga även om en talan om äktenskapsskillnad har väckts före ikraftträdandet.

9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

8 § Vid bodelning som avses i denna lag gäller, om inte något annat följer av 2 §, det som sägs i 2 a–4 och 6 §§ förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

I paragrafen hänvisas till bestämmelserna i 1931 års förordning om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden. Hänvisningen är ändrad i följd av ändringarna i 1931 års förordning. Övervägandena finns i avsnitt 6.

23

Överenskommelse den 26 januari 2006 om ändring av den nordiska äktenskapskonventionen

Prop. 2006/07:60 Bilaga 1

OVERENSKOMST 

SOPIMUS 

ÖVERENSKOMMELSE 

Overenskomst mellem 

Tanskan, Suomen, 

Överenskommelse mellan 

Danmark, Finland, Island, 

Islannin, Norjan ja 

Danmark, Finland, Island, 

Norge og Sverige om 

Ruotsin välinen sopimus 

Norge och Sverige om 

ændring af konventionen 

Suomen, Islannin, Norjan, 

ändring av konventionen 

mellem Danmark, 

Ruotsin ja Tanskan 

mellan Finland, Danmark, 

Finland, Island, Norge og 

kesken Tukholmassa 6 

Island, Norge och Sverige 

Sverige indeholdende 

päivänä helmikuuta 1931 

undertecknad i Stockholm 

internationalprivatretlige 

tehdyn avioliittoa, 

den 6 februari 1931 inne- 

bestemmelser om 

lapseksiottamista ja 

hållande internationellt 

ægteskab, adoption og 

holhousta koskevia 

privaträttsliga bestämmel- 

værgemål undertegnet i 

kansainvälis-yksityisoikeu-

ser om äktenskap, 

Stockholm den 6. februar 

dellisia määräyksiä 

adoption och 

1931 

sisältävän sopimuksen 

förmynderskap 

muuttamisesta 

Danmarks, Finlands, 

Tanskan, Suomen, Islannin, 

Danmarks, Finlands, 

Islands, Norges og Sveriges 

Norjan ja Ruotsin 

Islands, Norges och 

regeringer er blevet enige 

hallitukset ovat sopineet 

Sveriges regeringar har 

om følgende: 

seuraavasta: 

kommit överens om 

följande: 

Artikel I 

Artikla I 

Artikel I 

I konventionen mellem 

Suomen, Islannin, Norjan, 

I konventionen mellan 

Danmark, Finland, Island, 

Ruotsin ja Tanskan kesken 

Finland, Danmark, Island, 

Norge og Sverige 

Tukholmassa 6 päivänä 

Norge och Sverige 

indeholdende 

helmikuuta 1931 tehtyä 

undertecknad i Stockholm 

internationalprivatretlige 

avioliittoa, lapseksiottamista 

den 6 februari 1931 

bestemmelser om ægteskab, 

ja holhousta koskevia 

innehållande internationellt 

adoption og værgemål 

kansainvälis-yksityisoikeu-

privaträttsliga bestämmelser 

undertegnet i Stockholm 

dellisia määräyksiä 

om äktenskap, adoption och 

den 6. februar 1931 

sisältävää sopimusta 

förmynderskap skall 

foretages følgende 

muutetaan seuraavasti: 

följande ändringar göras: 

ændringer: 

24

SAMKOMULAG 

OVERENSKOMST 

Samkomulag milli 

Overenskomst mellom 

Danmerkur, Finnlands, 

Danmark, Finland, Island 

Íslands, Noregs og 

Norge og Sverige om 

Svíþjóðar um breytingar á 

endring av konvensjonen 

samningi milli Íslands, 

mellom Norge, Danmark, 

Danmerkur, Finnlands, 

Finland, Island og Sverige 

Noregs og Svíþjóðar um 

undertegnet i Stockholm 

alþjóðleg 

den 6. februar 1931 

einkamálaréttarákvæði 

inneholdende 

um hjúskap, ættleiðingu 

internasjonal- 

og lögráð er undirritaður 

privatrettslige 

var í Stokkhólmi 6. 

bestemmelser om 

febrúar 1931 

ekteskap, adopsjon og 

vergemål 

Ríkisstjórnir Danmerkur, 

Danmarks, Finlands, Islands 

Finnlands, Íslands, Noregs 

Norges og Sveriges 

og Svíþjóðar hafa orðið 

regjeringer har kommet til 

ásáttar um eftirfarandi: 

enighet om følgende: 

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

ÖVERENSKOMMELSE

Överenskommelse mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige om ändring av konventionen mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge undertecknad i Stockholm den 6 februari 1931 innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap

Danmarks, Finlands, Islands, Norges och Sveriges regeringar har kommit överens om följande:

I 

Artikkel I 

Artikel I 

Á samningnum milli 

I konvensjonen mellom 

I konventionen mellan 

Íslands, Danmerkur, 

Norge, Danmark, Finland, 

Sverige, Danmark, Finland, 

Finnlands, Noregs og 

Island og Sverige 

Island och Norge 

Svíþjóðar um alþjóðleg 

undertegnet i Stockholm 

undertecknad i Stockholm 

einkamálaréttarákvæði um 

den 6. februar 1931 

den 6 februari 1931 

hjúskap, ættleiðingu og 

inneholdende internasjonal- 

innehållande internationellt 

lögráð, sem undirritaður var 

privatrettslige bestemmelser 

privaträttsliga bestämmelser 

í Stokkhólmi 6. febrúar 

om ekteskap, adopsjon og 

om äktenskap, adoption och 

1931, eru gerðar eftirfarandi 

vergemål skal følgende 

förmynderskap skall 

breytingar: 

endringer gjøres: 

följande ändringar göras: 

25

Artikel 3 affattes således:

Formueforholdet mellem ægtefæller, som er og ved ægteskabets indgåelse var statsborgere i en kontraherende stat, bedømmes efter loven i den af staterne, hvor ægtefællerne bosatte sig ved ægteskabets indgåelse.

Har begge ægtefæller senere bosat sig i en anden kontraherende stat og boet der i mindst 2 år, anvendes denne stats lov i stedet. Har begge ægtefæller tidligere under ægteskabet været bosat der, eller er begge ægtefæller statsborgere der, anvendes denne stats lov dog, så snart ægtefællerne bosætter sig i denne stat.

Sopimuksen 3 artikla muutetaan kuulumaan:

Jos puolisot ovat ja avioliittoon mennessään olivat jonkin sopimusvaltion kansalaisia, puolisoiden varallisuussuhteisiin sovelletaan sen sopimusvaltion lakia, johon puolisot avioliittoon mennessään asettuivat asumaan.

Jos molemmat puolisot ovat myöhemmin asettuneet asumaan johonkin toiseen sopimusvaltioon ja asuneet siellä vähintään kaksi vuotta, sovelletaan kuitenkin tämän valtion lakia. Jos kummallakin puolisolla on aikaisemmin avioliiton aikana ollut asuinpaikka tässä valtiossa tai jos kumpikin on sen kansalainen, sen lakia sovelletaan kuitenkin välittömästi siitä alkaen, kun he ovat asettuneet asumaan tähän valtioon.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Artikel 3 skall ha följande lydelse:

På förmögenhetsförhållanden mellan makar som är och när de ingick äktenskapet var medborgare i fördragsslutande stat tillämpas lagen i den av staterna där makarna tog hemvist när de ingick äktenskapet.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och har varit bosatta där i minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Om båda makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist där eller om båda makarna är medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där.

Efter artikel 3 indsættes:

Artikel 3 a.

Ægtefæller, som er omfattet af artikel 3, kan aftale, at loven i en kontraherende stat, hvor en af dem er bosat eller er statsborger ved aftalens indgåelse, skal anvendes på deres formueforhold. En sådan lovvalgsaftale kan også indgås før ægteskabet.

Sopimukseen lisätään uusi

3 a artikla seuraavasti:

Puolisot, joita 3 artiklassa tarkoitetaan, voivat sopia, että heidän varallisuussuhteisiinsa sovelletaan sen sopimusvaltion lakia, jossa toisella tai kummallakin puolisolla on asuinpaikka tai jonka kansalainen toinen tai kumpikin puolisoista on sopimusta tehtäessä. Sellainen sopimus lainvalinnasta voidaan tehdä myös ennen avioliittoa.

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 a som följer:

Makar som avses i artikel 3 får avtala att lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem har hemvist eller är medborgare när avtalet ingås skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Ett sådant lagvalsavtal får ingås även före äktenskapet.

26

3. gr. hljóði svo:

Að því er snertir fjármál hjóna, sem eiga, og áttu við stofnun hjónabandsins, ríkisfesti í samningsríki, skal beita lögum þess samningsríkis þar sem þau tóku sér heimilisfesti þegar þau gengu í hjónaband.

Hafi bæði hjónin síðar tekið sér heimilisfesti í öðru samningsríki og búið þar í að minnsta kosti tvö ár skal í staðinn beita lögum þess ríkis. Hafi bæði hjónin fyrr á hjónabandsárum sínum átt heimilisfesti þar, eða eigi þau ríkisfesti í því ríki, skal þó beita lögum þess ríkis um leið og þau taka sér þar heimilisfesti.

Ný grein, 3 a, sem bætt er inn í samninginn, hljóði svo:

Hjón, sem 3. gr. á við um, geta gert með sér samkomulag um að um fjármál þeirra skuli beita lögum samningsríkis þar sem annað hvort þeirra á heimilisfesti eða ríkisfesti þegar samkomulagið er gert. Slíkt samkomulag um lagaval má einnig gera fyrir hjónaband.

Artikkel 3 skal lyde:

Formuesforholdet mellom ektefeller som er, og da de inngikk ekteskapet, var statsborgere i en kontraherende stat, skal bedømmes etter loven i den av statene hvor ektefellene bosatte seg da de inngikk ekteskapet.

Har begge ektefellene senere bosatt seg i en annen kontraherende stat og vært bosatt der i minst to år, skal denne statens lov komme til anvendelse i stedet. Har begge ektefellene tidligere under ekteskapet hatt bopel der, eller er begge ektefellene statsborgere i den staten, skal denne statens lov komme til anvendelse så snart de har tatt bopel der.

Til konvensjonen skal det tilføyes en ny artikkel 3 a:

Ektefeller som omhandles i artikkel 3, kan avtale at loven i en kontraherende stat der en av dem har bopel eller er statsborger når avtalen inngås, skal anvendes på deres formuesforhold. En slik lovvalgsavtale kan også inngås før ekteskapet.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Artikel 3 skall ha följande lydelse:

På förmögenhetsförhållanden mellan makar som är och när de ingick äktenskapet var medborgare i fördragsslutande stat tillämpas lagen i den av staterna där makarna tog hemvist när de ingick äktenskapet.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och har varit bosatta där i minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Om båda makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist där eller om båda makarna är medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där.

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 a som följer:

Makar som avses i artikel 3 får avtala att lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem har hemvist eller är medborgare när avtalet ingås skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Ett sådant lagvalsavtal får ingås även före äktenskapet.

27

Prop. 2006/07:60 

Bilaga 1 

Hvis den ene ægtefælle eller 

Jos toinen tai kumpikin 

Om den ena av eller båda 

begge ægtefæller under 

puolisoista on avioliiton 

makarna under äktenskapet 

ægteskabet har bosat sig i en 

aikana asettunut asumaan 

har tagit hemvist i en annan 

anden kontraherende stat, 

toiseen sopimusvaltioon, 

fördragsslutande stat, får 

kan ægtefællerne også 

puolisot voivat sopia myös, 

makarna också avtala att 

aftale, at loven i den 

että sovelletaan sen 

lagen i den fördragsslutande 

kontraherende stat, hvor de 

sopimusvaltion lakia, jossa 

stat där de båda senast 

begge senest var bosat 

molemmilla puolisoilla 

samtidigt hade hemvist skall 

samtidig, skal anvendes. 

viimeksi oli samanaikaisesti 

tillämpas. 

asuinpaikka. 

Efter artikel 3 a indsættes: 

Sopimukseen lisätään uusi 

Till konventionen skall 

3 b artikla seuraavasti: 

fogas en ny artikel 3 b som 

Artikel 3 b. 

följer: 

En ægtefælles beføjelse til 

Puolison oikeus vallita 

Makes behörighet att råda 

at råde over fast ejendom, 

jossakin sopimusvaltiossa 

över fast egendom, det som 

det som kan ligestilles 

olevaa kiinteää tai siihen 

är likställt med sådan eller 

hermed, eller over bolig skal 

verrattavaa omaisuutta 

över bostad skall alltid 

altid bedømmes efter loven i 

taikka asuntoa määräytyy 

bedömas enligt lagen i den 

den kontraherende stat, hvor 

aina sen valtion lain 

fördragsslutande stat där 

den ligger. 

mukaan. 

den är belägen. 

Efter artikel 3 b indsættes: 

Sopimukseen lisätään uusi 

Till konventionen skall 

3 c artikla seuraavasti: 

fogas en ny artikel 3 c som 

Artikel 3 c. 

följer: 

En ændring af hvilket lands 

Puolisoiden 

Ett byte av den lag som 

lov, som finder anvendelse 

varallisuussuhteisiin 

tillämpas på makarnas 

på ægtefællernes formue- 

sovellettavan lain 

förmögenhetsförhållanden 

forhold, er uden betydning 

vaihtuminen ei vaikuta sitä 

inverkar inte på rätts- 

for retsvirkningerne af 

aikaisemmin tehdyn 

verkningarna av en rätts- 

retshandler indgået før 

oikeustoimen 

handling som har företagits 

ændringen. 

oikeusvaikutuksiin. 

tidigare. 

Gyldigheden af 

Avioehtosopimuksen 

Giltigheten av bestämmel- 

bestemmelserne i en 

määräysten pätevyys 

serna i ett äktenskapsförord 

ægtepagt bedømmes efter 

arvioidaan kuitenkin sen 

bedöms enligt lagen i den 

loven i den kontraherende 

sopimusvaltion lain 

fördragsslutande stat som 

stat, som skal anvendes på 

mukaan, jota sovelletaan 

skall tillämpas på makarnas 

ægtefællernes 

puolisoiden 

förmögenhetsförhållanden 

formueforhold, når 

varallisuussuhteisiin 

då frågan blir aktuell. 

spørgsmålet bliver aktuelt. 

kysymyksen tullessa 

ajankohtaiseksi. 

28

Hafi annað hvort eða bæði hjónin tekið sér heimilisfesti

íöðru samningsríki á hjónabandstímanum geta þau einnig gert með sér samkomulag um að beita skuli lögum þess samningsríkis þar sem þau áttu síðast bæði heimilisfesti samtímis.

Ný grein, 3b, sem bætt er inn í samninginn, hljóði svo:

Um heimild annars hvors hjóna til að ráða yfir fasteign, samsvarandi eign eða bústað, sem er í einhverju samningsríkjanna, skal jafnan fara eftir lögum þess ríkis.

Ný grein, 3c, sem bætt er inn í samninginn, hljóði svo:

Ef skipt er um lög, sem beitt er um fjármál hjóna, hefur það engin áhrif á réttarverkan löggerninga sem áður voru gerðir.

Um gildi ákvæða kaupmála fer eftir lögum þess samningsríkis, sem á að beita um fjármál hjónanna, þegar slíkt álitamál kemur upp.

Om den ene av eller begge ektefellene under ekteskapet har tatt bopel i en annen kontraherende stat, kan ektefellene også avtale at loven i den kontraherende staten der de begge sist hadde bopel samtidig, skal anvendes.

Til konvensjonen skal det tilføyes en ny artikkel 3 b:

En ektefelles rett til å råde over fast eiendom, det som er likestilt med fast eiendom, eller over bolig skal alltid bedømmes etter loven i den kontraherende stat der den ligger.

Til konvensjonen skal det tilføyes en ny artikkel 3 c:

Et bytte av den lov som anvendes på ektefellenes formuesforhold, er uten betydning for rettsvirkningene av rettshandler foretatt før byttet.

Gyldigheten av bestemmelsene i en ektepakt bedømmes likevel etter loven i den kontraherende staten som skal anvendes på ektefellenes formuesforhold når spørsmålet blir aktuelt.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Om den ena av eller båda makarna under äktenskapet har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat, får makarna också avtala att lagen i den fördragsslutande stat där de båda senast samtidigt hade hemvist skall tillämpas.

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 b som följer:

Makes behörighet att råda över fast egendom, det som är likställt med sådan eller över bostad skall alltid bedömas enligt lagen i den fördragsslutande stat där den är belägen.

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 c som följer:

Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits tidigare.

Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt lagen i den fördragsslutande stat som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden då frågan blir aktuell.

29

Prop. 2006/07:60 

Bilaga 1 

Artikel 4 affattes således: 

Sopimuksen 4 artikla 

Artikel 4 skall ha följande 

muutetaan kuulumaan: 

lydelse: 

En lovvalgsaftale eller en 

Sopimus lainvalinnasta tai 

Ett lagvalsavtal eller ett 

ægtepagt mellem 

avioehtosopimus, joka on 

äktenskapsförord mellan 

ægtefæller, som er omfattet 

solmittu 3 ja 3 a artiklassa 

makar som avses i artikel 3 

af artikel 3 og 3 a, skal 

tarkoitettujen puolisoiden 

och 3 a skall anses giltigt till 

anses for gyldig med hensyn 

kesken, on katsottava 

formen i var och en av de 

til formen i hver og en af de 

muodoltaan päteväksi 

fördragsslutande staterna 

kontraherende stater, hvis 

jokaisessa sopimusvaltiossa, 

om det då det ingicks 

den, da den blev indgået, 

jos se silloin, kun sopimus 

uppfyllde formkraven i 

opfyldte formkravene i 

tehtiin, täytti 

1. den lag som enligt artikel 

1. den lov, som efter artikel 

muotomääräykset sen 

3 eller 3 a var tillämplig på 

3 eller 3 a var gældende for 

sopimusvaltion lain 

makarnas förmögenhets- 

ægtefællernes 

mukaan, 

förhållanden eller 

formueforhold, eller 

1. jota 3 tai 3 a artiklan 

2. lagen i en fördrags- 

2. loven i en kontraherende 

mukaan sovellettiin 

slutande stat där makarna 

stat, hvor begge ægtefæller 

puolisoiden 

eller en av dem var 

eller en af dem var 

varallisuussuhteisiin; tai 

medborgare. 

statsborgere. 

2. jonka kansalaisia puolisot 

olivat tai toinen heistä oli. 

Hvis loven ikke indeholder 

Jos laissa ei ole muoto- 

Om lagen saknar formkrav 

formkrav for 

määräyksiä lainvalinnasta 

för lagvalsavtal, bedöms 

lovvalgsaftaler, bedømmes 

tehdylle sopimukselle, sen 

giltigheten av ett sådant 

gyldigheden af en sådan 

pätevyys arvioidaan 

avtal enligt formkraven för 

aftale efter formkravene for 

avioehtosopimusta 

äktenskapsförord. 

ægtepagter. 

koskevien muotomääräysten 

nojalla. 

Enhver af staterne kan over 

Jokainen sopimusvaltio voi 

Var och en av staterna kan 

for tredjemand gøre 

määrätä lainvalinnasta 

göra giltigheten av ett 

gyldigheden af en lovvalgs- 

tehdyn sopimuksen tai 

lagvalsavtal eller ett 

aftale eller en ægtepagt 

avioehtosopimuksen 

äktenskapsförord gentemot 

betinget af, at aftalen eller 

pätevyyden kolmatta 

tredje man beroende av att 

ægtepagten er registreret i 

henkilöä vastaan riippumaan 

avtalet eller förordet 

overensstemmelse med den 

siitä, että sopimus tai 

registreras enligt dess lag. 

der gældende lov. 

avioehto rekisteröidään sen 

lain mukaisesti. 

30

4. gr. hljóði svo:

Samkomulag um lagaval eða kaupmáli hjóna, sem 3. gr. og grein 3 a eiga við um, skulu skoðuð gild í öllum samningsríkjunum hvað form þeirra snertir hafi þau, þegar þau voru gerð, uppfyllt formskilyrði

1.þeirra laga sem samkvæmt 3. gr. og grein 3 a átti að beita um fjármál hjónanna,

eða

2.laga samningsríkis þar sem bæði hjónin eða annað hvort þeirra átti ríkisfesti.

Innihaldi lögin ekki formskilyrði hvað snertir samkomulag um lagaval fer um gildi þess samkvæmt formskilyrðum kaupmála.

Sérhvert ríkjanna getur, gagnvart þriðja manni, gert það að skilyrði fyrir gildi samkomulags um lagaval eða kaupmála að samkomulagið eða kaupmálinn sé skráður samkvæmt lögum þess.

Artikkel 4 skal lyde:

En lovvalgsavtale eller en ektepakt mellom ektefeller som omhandlet i artikkel 3 og 3 a skal anses gyldig med hensyn til formen i hver og en av de kontraherende statene om den da den ble inngått, oppfylte formkravene i

1.den lov som etter artikkel

3eller 3 a gjaldt for ektefellenes formuesforhold eller

2.loven i en kontraherende stat der ektefellene eller en av dem var statsborgere.

Hvis loven ikke har formkrav for lovvalgsavtaler, bedømmes gyldigheten av en slik avtale i henhold til formkravene for ektepakter.

Enhver av statene kan overfor en tredje person gjøre gyldigheten av en lovvalgsavtale eller en ektepakt avhengig av at den er registrert etter reglene i denne staten.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Artikel 4 skall ha följande lydelse:

Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord mellan makar som avses i artikel 3 och 3 a skall anses giltigt till formen i var och en av de fördragsslutande staterna om det då det ingicks uppfyllde formkraven i

1.den lag som enligt artikel

3eller 3 a var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2.lagen i en fördragsslutande stat där makarna eller en av dem var medborgare.

Om lagen saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten av ett sådant avtal enligt formkraven för äktenskapsförord.

Var och en av staterna kan göra giltigheten av ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord gentemot tredje man beroende av att avtalet eller förordet registreras enligt dess lag.

31

Efter artikel 4 indsættes:

Artikel 4 a.

Hvis ægtefæller, der er omfattet af artikel 3, senere har bosat sig i en stat, som ikke er kontraherende, finder konventionens bestemmelser om ægtefællernes formueforhold ikke anvendelse.

Sopimukseen lisätään uusi

4 a artikla seuraavasti:

Puolisoiden varallisuussuhteita koskevia artikloja ei sovelleta, jos puolisot, joita 3 artiklassa tarkoitetaan, ovat myöhemmin asettuneet asumaan valtioon, joka ei ole tämän sopimuksen osapuoli.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Till konventionen skall fogas en ny artikel 4 a som följer:

Om makar som avses i artikel 3 senare har tagit hemvist i en stat som inte är fördragsslutande, är konventionens bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden inte tillämpliga.

Artikel II 

Artikla II 

Artikel II 

Bestemmelserne i denne 

Tämän sopimuksen 

Bestämmelserna i denna 

overenskomst finder ikke 

määräyksiä ei sovelleta, jos 

överenskommelse tillämpas 

anvendelse, hvis ægteskabet 

puolisoiden avioliitto on 

inte, om makarnas äkten- 

er ophørt, eller ægtefællerne 

purkautunut tai puolisoille 

skap har upplösts eller 

er bevilget separation, inden 

on myönnetty asumusero 

makarna har beviljats 

overenskomsten træder i 

ennen tämän sopimuksen 

hemskillnad innan överens- 

kraft. 

voimaantuloa. 

kommelsen träder i kraft. 

Artikel III 

Artikla III 

Artikel III 

Overenskomsten finder ikke 

Sopimusta ei sovelleta 

Överenskommelsen 

anvendelse på Færøerne og i 

Färsaarilla eikä 

tillämpas inte på Färöarna 

Grønland, men kan efter 

Grönlannissa, mutta se 

eller i Grönland, men kan 

forhandling mellem det 

voidaan Tanskan perheja 

efter förhandlingar mellan 

danske familieog 

kuluttaja-asiain ministeriön 

det danska ministeriet för 

forbrugerministerium og 

neuvoteltua muiden 

familje- och 

justitsministerierne i de 

sopimusvaltioiden oikeus- 

konsumentfrågor och övriga 

øvrige kontraherende stater 

ministeriöiden kanssa 

fördragsslutande staters 

sættes i kraft der med de 

saattaa siellä voimaan 

justitieministerier sättas i 

afvigelser, som de særlige 

sellaisin poikkeuksin, joita 

kraft där, med de avvikelser 

færøske eller grønlandske 

Färsaarten tai Grönlannin 

som de särskilda färöiska 

forhold tilsiger. 

erityiset olot voivat 

eller grönländska förhållan- 

edellyttää. 

dena kan ge anledning till. 

Artikel IV 

Artikla IV 

Artikel IV 

De kontraherende stater kan 

Sopimusvaltiot voivat yhtyä 

De fördragsslutande staterna 

tiltræde denne overenskomst 

tähän sopimukseen 

kan tillträda denna överens- 

ved 

a) allekirjoittamalla sen 

kommelse genom 

a) undertegnelse uden 

tekemättä ratifiointia tai 

a) undertecknande utan 

forbehold om ratifikation 

hyväksymistä koskevaa 

förbehåll för ratifikation 

eller godkendelse eller 

ehtoa, tai 

eller godkännande, eller 

32

Ný grein, 4 a, sem bætt er inn í samninginn, hljóði svo:

Hafi hjón, sem 3. gr. á við um, síðar tekið sér heimilisfesti í ríki, sem ekki er samningsríki, er ekki unnt að beita ákvæðum samningsins um fjármál þeirra.

Til konvensjonen skal det tilføyes en ny artikkel 4 a:

Hvis ektefeller som omhandlet i artikkel 3, senere har tatt bopel i en stat som ikke er kontraherende, kommer konvensjonens bestemmelser om ektefellenes formuesforhold ikke til anvendelse.

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Till konventionen skall fogas en ny artikel 4 a som följer:

Om makar som avses i artikel 3 senare har tagit hemvist i en stat som inte är fördragsslutande, är konventionens bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden inte tillämpliga.

II 

Artikkel II 

Artikel II 

Ákvæðum þessa samkomulags skal ekki beitt ef hjóskap hjónanna er lokið eða hjónin eru skilin að borði og sæng áður en það öðlast gildi.

Bestemmelsene i denne overenskomsten kommer ikke til anvendelse dersom ekteskapet er opphørt eller ektefellene er innvilget separasjon før overenskomsten trer i kraft.

Bestämmelserna i denna överenskommelse tillämpas inte, om makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad innan överenskommelsen träder i kraft.

III 

Artikkel III 

Artikel III 

Samkomulaginu verður ekkí beitt i Færeyjum eða á Grænlandi, en unnt er að láta það öðlast gildi þar, að undangengnum samningaviðræðum danska fjölskylduog neytendará- duneytisins og dómsmálará- ðuneyta hinna samningsríkjanna, með þein frávikum sem sérstakar færeyskar eða grænlenskar aðstæður geta gefið tilefni til.

Overenskomsten anvendes ikke på Færøyene eller i Grønland, men kan etter forhandlinger mellom det danske familieog forbrukerdepartementet og øvrige konvensjonsstaters justisdepartementer settes i kraft der, med de avvikelser som de særskilte færøyske eller grønlandske forhold kan gi grunn til.

Överenskommelsen tillämpas inte på Färöarna eller i Grönland, men kan efter förhandlingar mellan det danska ministeriet för familje- och konsumentfrågor och övriga fördragsslutande staters justitieministerier sättas i kraft där, med de avvikelser som de särskilda färöiska eller grönländska förhållandena kan ge anledning till.

IV 

Artikkel IV 

Artikel IV 

Samningsríkin geta gerst aðilar að samkomulagi þessu með

a)undirritun án fyrirvara um fullgildingu eða staðfestingu, eða

De kontraherende stater kan 

De fördragsslutande staterna 

tiltre denne overenskomsten 

kan tillträda denna 

gjennom å 

överenskommelse genom 

a) undertegne uten 

a) undertecknande utan 

forbehold om ratifikasjon 

förbehåll för ratifikation 

eller godkjennelse, eller 

eller godkännande, eller 

33

Prop. 2006/07:60 

Bilaga 1 

b) undertegnelse med 

b) allekirjoittamalla sen 

b) undertecknande med 

forbehold om ratifikation 

ratifiointia tai hyväksymistä 

förbehåll för ratifikation 

eller godkendelse 

koskevin ehdoin ja sen 

eller godkännande i 

kombineret med 

jälkeen ratifioimalla tai 

förening med efterföljande 

efterfølgende ratifikation 

hyväksymällä sen. 

ratifikation eller 

eller godkendelse. 

godkännande. 

Ratifikationsdokumenterne 

Ratifiointiasiakirjat 

Ratifikationshandlingarna 

deponeres i det svenske 

talletetaan Ruotsin 

deponeras hos det svenska 

udenrigsministerium. 

ulkoasiainministeriöön. 

utrikesdepartementet. 

Overenskomsten træder i 

Sopimus tulee voimaan sen 

Överenskommelsen träder i 

kraft den første dag i den 

kuukauden ensimmäisenä 

kraft den första dagen i den 

måned, der begynder to 

päivänä, joka alkaa kahden 

månad som infaller två 

måneder efter, at alle de 

kuukauden kuluttua siitä, 

månader närmast efter det 

kontraherende stater har 

kun kaikki sopimusvaltiot 

att överenskommelsen har 

tiltrådt overenskomsten. Det 

ovat yhtyneet sopimukseen. 

tillrätts av alla de 

svenske 

Ruotsin 

fördragsslutande staterna. 

udenrigsministerium 

ulkoasiainministeriö 

Det svenska utrikes- 

underretter de 

ilmoittaa sopimusvaltioille 

departementet underrättar de 

kontraherende stater om 

ratifiointiasiakirjojen 

fördragsslutande staterna 

deponeringen af 

tallettamisesta ja 

om deponering av 

ratifikationsdokumenterne 

sopimuksen 

ratifikationshandlingarna 

og om tidspunktet for 

voimaantulon ajankohdasta. 

och om tidpunkten för 

overenskomstens 

överenskommelsens 

ikrafttræden. 

ikraftträdande. 

Artikel V 

Artikla V 

Artikel V 

Originaleksemplaret af 

Tämän sopimuksen 

Originalexemplaret till 

denne overenskomst 

alkuperäiskappale 

denna överenskommelse 

deponeres i det svenske 

talletetaan Ruotsin 

deponeras hos det svenska 

udenrigsministerium, som 

ulkoasiainministeriöön, joka 

utrikesdepartementet som 

tilstiller hver af de 

toimittaa kullekin 

tillställer varje 

kontraherende stater en 

sopimusvaltiolle siitä 

fördragsslutande stat en 

bekræftet afskrift. 

oikeaksi todistetun 

bestyrkt kopia därav. 

jäljennöksen. 

Til bekræftelse herpå har de 

Tämän vakuudeksi ovat 

Till bekräftelse på detta har 

undertegnede 

valtuutetut allekirjoittaneet 

de undertecknande befull- 

befuldmægtigede 

tämän sopimuksen. 

mäktigade ombuden under- 

undertegnet denne 

tecknat denna 

overenskomst. 

överenskommelse. 

34

Prop. 2006/07:60 

Bilaga 1 

b) undirritun með fyrirvara 

b) undertegne med 

b) undertecknande med 

um fullgildingu eða 

forbehold om ratifikasjon 

förbehåll för ratifikation 

staðfestingu ásamt 

eller godkjennelse i samsvar 

eller godkännande i 

eftirfarandi fullgildingu eða 

med etterfølgende 

förening med efterföljande 

staðfestingu. 

ratifikasjon eller 

ratifikation eller 

godkjennelse. 

godkännande. 

Fullgildingarskjöl skulu 

Ratifikasjonserklæringene 

Ratifikationshandlingarna 

varðveitt í sænska 

oppbevares hos det svenske 

deponeras hos det svenska 

utanríkisráðuneytinu. 

utenriksdepartementet. 

utrikesdepartementet. 

Samkomulagið öðlast gildi 

Overenskomsten trer i kraft 

Överenskommelsen träder i 

fyrsta dag þess mánaðar er 

fra den første dagen i den 

kraft den första dagen i den 

hefst tveimur mánuðum eftir 

måneden som begynner to 

månad som infaller två 

að öll samningsríkin hafa 

måneder etter at alle de 

månader närmast efter det 

gerst aðilar að 

kontraherende stater har 

att överenskommelsen har 

samkomulaginu. Sænska 

sluttet seg til overens- 

tillrätts av alla de 

utanríkisráðuneytið tilkynnir 

komsten. Det svenske 

fördragsslutande staterna. 

samningsríkjunum um 

utenriksdepartementet 

Det svenska utrikes- 

móttöku 

underretter konvensjons- 

departementet underrättar de 

fullgildingarskjalanna til 

statene om deponeringen av 

fördragsslutande staterna 

vörslu og hvenær 

ratifikasjonserklæringene og 

om deponering av 

samkomulagið öðlast gildi. 

om tidspunktet for overens- 

ratifikationshandlingarna 

komstens ikrafttredelse. 

och om tidpunkten för 

överenskommelsens 

ikraftträdande. 

V 

Artikkel V 

Artikel V 

Frumrit þessa samkomulags 

Originaleksemplaret av 

Originalexemplaret till 

skal varðveitt í sænska 

denne overenskomst 

denna överenskommelse 

utanríkisráðuneytinu er 

deponeres hos det svenske 

deponeras hos det svenska 

lætur hverju samningsríki í 

utenriksdepartementet som 

utrikesdepartementet som 

té staðfest endurrit. 

utsteder en bekreftet kopi av 

tillställer varje 

denne til hver 

fördragsslutande stat en 

konvensjonsstat. 

bestyrkt kopia därav. 

Þessu til staðfestu hafa 

Til bekreftelse på dette har 

Till bekräftelse på detta har 

neðangreindir fulltrúar, sem 

de respektive fullmektigede 

de undertecknande 

hafa fullt umboð, undirritað 

undertegnet denne 

befullmäktigade ombuden 

samkomulag þetta. 

overenskomst. 

undertecknat denna 

överenskommelse. 

35

Udfærdiget i Stockholm den [26 januar 2006]

i ét eksemplar på dansk, finsk, islandsk, norsk og svensk, og hvad det svenske sprog angår i to tekster: én for Finland og én for Sverige, hvilke tekster alle har samme gyldighed.

For Danmarks regering:

[Ole Lønsmann Poulsen]

[med forbehold af ratifikation eller godkendelse]

Laadittu Tukholmassa päivänä [26 tammikuuta

2006]

yhtenä tanskan-,

suomen-,

islannin-, norjanja ruotsinkielisenä kappaleena, jossa on ruotsiksi kaksi tekstiä, toinen Suomea ja toinen Ruotsia varten ja joilla kaikilla teksteillä on yhtäläinen pätevyys.

Suomen hallituksen puolesta:

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Som skedde i Stockholm den [26 januari 2006]

i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska språken, och såvitt angår de svenska språken i två texter, en för Finland och en för Sverige, vilka samtliga texter har samma giltighet.

För Finlands regering:

[Pertti Torstila]

[med förbehåll för godkännande]

36

Gjört í Stokkhólmi hinn [26. jan. 2006]

íeinu eintaki á dönsku, finnsku, íslensku, norsku og sænsku, og að því er sænskuna varðar í tveimur textum, öðrum fyrir Finnland og hinum fyrir Svíþjóð, og eru allir textarnir jafngildir.

Fyrir ríkisstjórn Íslands:

[Guðmundur Árni Stefánsson]

[m. fyrirvara um fullgildingu]

Utferdiget i Stockholm den [26. januar 2006]

i ett eksemplar på dansk, finsk, islandsk, norsk og svensk, og for det svenske språks vedkommende i to tekster, en for Finland og en for Sverige, som alle har samme gyldighet.

For Norges regjering:

[Kirsti Billington]

[med forbehold om ratifikasjon]

Prop. 2006/07:60

Bilaga 1

Som skedde i Stockholm den [26 januari 2006]

i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska språken, och såvitt angår de svenska språken i två texter, en för Finland och en för Sverige, vilka samtliga texter har samma giltighet.

För Sveriges regering:

[Dag Mattsson]

[med förbehåll för ratifikation]

37

Motivering till överenskommelsen

DEN NORDISKA EXPERTGRUPPEN FÖR FAMILJERÄTT 29.6. 2005

REVIDERING AV DE INTERNORDISKA REGLERNA OM TILLÄMPLIG LAG FÖR MAKARS FÖRMÖGENHETS- FÖRHÅLLANDEN

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

1. 

Nuläge 

Bestämmelserna om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden i 

den nordiska äktenskapskonventionen har gällt oförändrade sedan konven- 

tionens undertecknande den 6 februari 1931. Ändringar har däremot gjorts i 

andra delar av konventionen genom överenskommelser mellan de för- 

dragsslutande staterna den 26 mars 1953, den 3 november 1969, den 20 

november 1973, den 25 februari 2000 och den 6 februari 2001. 

Konventionens bestämmelser om tillämplig lag för makars förmögenhets- 

förhållanden gäller, om makarna är och vid ingåendet av äktenskapet var 

medborgare i någon av konventionsstaterna och då även tog hemvist i någon 

av konventionsstaterna. Enligt artikel 3 i konventionen skall rättsverkning- 

arna av ett äktenskap, såvitt angår makarnas förmögenhetsförhållanden, 

bedömas enligt lagen i den av konventionsstaterna där makarna tog hemvist 

vid äktenskapets ingående. Om makarna vid ingåendet av äktenskapet tog 

hemvist i någon annan stat än en konventionsstat eller om de tog hemvist i 

olika konventionsstater, kan artikel 3 inte tillämpas. I sådana situationer 

bestäms den tillämpliga lagen enligt de autonoma bestämmelserna i 

respektive konventionsstat. 

Den lag som är tillämplig på makars förmögenhetsförhållanden kan enligt 

artikel 3 bytas till en annan konventionsstats lag. Om båda makarna senare 

har hemvist i någon annan av konventionsstaterna, skall den statens lag i 

stället tillämpas, utom när frågan gäller verkningarna av en rättshandling 

som företagits tidigare. Den tillämpliga lagen ändras däremot inte, om 

makarna tar hemvist i någon utomnordisk stat. 

I artikel 3 andra stycket finns en specialbestämmelse om makes behörighet 

att råda över fast eller därmed likställd egendom som är belägen i någon av 

konventionsstaterna. När det gäller denna behörighet att råda över egendom 

skall lagen i den konventionsstat tillämpas där egendomen är belägen. 

I artikel 4 i äktenskapskonventionen finns bestämmelser om när ett äkten- 

skapsförord är giltigt till formen. Ett äktenskapsförord skall anses vara till 

formen giltigt, om det har upprättats i enlighet med den lag som enligt 

artikel 3 är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller enligt 

lagen i den stat där avtalsparterna eller den ena av dem var medborgare. 

Varje konventionsstat kan enligt artikel 4 andra stycket bestämma att 

äktenskapsförordets giltighet mot tredje man är beroende av att 

äktenskapsförordet lagföljes enligt dess lag. 

38 

2.Allmänna regler om tillämplig lag för makarnas förmögenhetsförhållanden i de nordiska länderna

Danmark. Efter dansk international privatret bestemmes formueforholdet mellem ægtefællerne efter mandens domicillov på tidspunktet for ægteskabets indgående. Reglen er udviklet i retspraksis og har lang tradition i dansk ret. Reglen gælder, uanset om formueordningen mellem ægtefællerne er en legal formueordning, eller om ægtefællernes forud for ægteskabets indgåelse har aftalt en anden formueordning.

Det antages, at mandens nye domicillov anvendes, hvis manden umiddelbart i forbindelse med ægteskabets indgåelse klart foretager et domicilskifte, f.eks. ved at flytte til hustruens stat, eller ved at ægtefællerne umiddelbart efter ægteskabets indgåelse får fælles domicil i en anden stat.

Domicil defineres i dansk ret som den stat eller det territoriale retsområde, som en person har bopæl eller ophold i, i den hensigt varigt at forblive der eller i det mindste uden hensigt til, at opholdet kun skal være midlertidigt. Domicilbegrebet bygger således på et objektivt og faktisk krav om bopæl eller ophold og et subjektivt krav om hensigt.

Endvidere gælder enhedsog uforanderlighedsprincipperne, således at samtlige ægtefællernes aktiver og passiver uanset domicilskifte er underlagt den oprindeligt udpegne stats ret. Det antages, at uforanderlighedsprincippet i et vist omfang kan brydes, og at partsautonomi kan accepteres til fordel for dansk ret, når ægtefællerne flytter hertil.

Uforanderlighedsprincippet modificeres traditionelt i en række tilfælde, hvor ægteparret flytter til Danmark, således at fremmed ret viger til fordel for dansk ret. Dette er således tilfældet, hvor den fremmede formueordning strider mod ufravigelige danske regler, som f.eks. forbuddet i lov om ægteskabets retsvirkninger § 30, stk. 2, mod aftaler om, at det, som en ægtefælle fremtidig erhverver, uden vederlag skal tilfalde den anden ægtefælle. Endvidere følger det af en nyere landsretsdom, at særejekompensation ifølge ægteskabslovens § 56 som følge af det sociale sigte, der ligger bag reglen, skal kvalificeres som en vilkårsregel i internationale sager, således at krav på særejekompensation i henhold til dansk ret kan pådømmes under en dansk separationssag, uanset at formueforholdet er underlagt fremmed ret.

Finland. Bestämmelserna om vilken lag som skall tillämpas på makars förmögenhetsförhållanden finns i äktenskapslagens V avdelning (1226/2001). Den viktigaste anknytningen vid valet av lag är makarnas gemensamma hemvist. I första hand tillämpas lagen i den stat där vardera maken tog hemvist efter att de ingått äktenskap.

Den tillämpliga lagen kan bytas efter att äktenskapet ingåtts. Har makarna tagit hemvist i någon annan stat, tillämpas den statens lag om makarna har varit bosatta där i minst fem års tid. Lagen i staten i fråga tillämpas dock omedelbart då makarna tagit hemvist där, om makarna tidigare haft hemvist eller vardera maken är medborgare i den staten.

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

39

Makar och blivande makar har rätt att genom avtal bestämma vilken lag som skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Avtalet skall upprättas skriftligen. Vittnen krävs däremot inte, och således är kraven beträffande formen lindrigare än när man upprättar ett äktenskapsförord. Ett lagvalsavtal är giltigt utan att det behöver registreras så som ett äktenskapsförord. Registrering är dock i allmänhet behövlig för att avtalet skall kunna åberopas gentemot en makes borgenärer.

Genom ett lagvalsavtal kan bestämmas att den tillämpliga lagen skall vara lagen i den stat där den ena eller vardera maken har hemvist eller är medborgare vid ingående av avtalet. Har den ena eller vardera maken under äktenskapet tagit hemvist i någon annan stat, kan som tillämplig lag också väljas lagen i den stat där vardera maken senast hade hemvist.

När ett lagvalsavtal har ingåtts, gäller avtalet tills makarna ingår ett nytt avtal eller upphäver avtalet. Det att makarna byter hemvist efter att ha ingått ett lagvalsavtal inverkar inte på den lag som tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden.

Island. I den islandske lovgivning findes ingen lovvalgsregel vedrørende spørgsmål som knytter sig til ægtefællers formueforhold, med undtagelse af bestemmelsen i § 3 i den nordiske konvention om ægteskab, adoption og værgemål, jf lov nr. 29/1931 med hjemmel for regeringen til at ratificere de international privatretlige bestemmelser i en konvention mellem Island, Danmark, Finland, Norge og Sverige.

I ægteskabsloven nr. 31/1993 findes regler om de islandske domstoles og de islandske forvaltningsmyndigheders kompetence i ægteskabssager, herunder ægtefællers formueforhold, respektivt § 114 og § 123. Disse bestemmelser bygger hovedsagelig på domicilprincippet men også på statsborgerskab og det grundlæggende udgangspunkt er at i skilsmissesager som er underlagt islandsk kompetance, finder islandsk lovgivning anvendelse (lex fori).

De love som gælder angående ægtefællers formueforhold omfatter alle deres aktiver og passiver. Såfremt de islandske love finder anvendelse, vil værdien af fast ejendom i udlandet falde ind under boskifte her i landet ved opgørelse mellem ægtefæller, som har en ordning med fælleseje eller sameje. Loven som gælder på det sted hvor den faste ejendom er beliggende (lex fori sitae) vil dog gælde angående rådighed over ejendommen, ejendomsadkomsten, forsikringstiltag og hvorvidt der kræves samtykke fra den anden ægtefælle jf § 3, stk. 2 i den nordiske konvention om ægteskab m.v.

Der findes ikke nogen islandsk retspraksis om lovvalgsregler angående ægtefællers formueforhold og det er derfor vanskeligt at påstå at nogen vis retsopfattelse har fundet udtryk i retsafgørelser. Det antages dog at den danske regel ikke kan finde anvendelse i Island, idet den strider mod princippet om ligeret mellem kvinder og mænd og derfor kan en sådan regel næppe være forenelig med princippet som ligger forankret i grundlovens § 65, stk. 2 om at kvinder og mænd skal nyde lige rettigheder og friheder i alle henseender eller § 22, stk. 1 i loven nr. 96/2000 om lige stilling og lige ret mellem kvinder og mænd eller § 2 i ægteskabsloven nr. 31/1993 hvor det fremhæves at ægtefællerne er i alle henseender lige stillet i deres ægteskab.

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

40

Eftersom der ikke findes nogen lovvalgsregel om ægtefællers formueforhold i den vedtagne lovgivning, med undtagelse af § 3 i den nordiske konvention jf lov nr. 29/1931 og heller ikke nogen præcedens, er det svært at sige hvilke regler gælder her i landet. Det må dog formodes at man ville angående ægtefællers formueforhold tage i betragtning reglen om at vælge loven i det land hvor ægtefællerne først optog domicil efter vielse.

Der findes ikke i islandsk ret nogen retsregler som regulerer hvorvidt ægtefællerne har ret eller hjemmel til at træffe aftale om lovvalgsregler i forbindelse med deres formueforhold. På den anden side må det erkendes at meget tyder på voksende partsautonomi i nordisk ret angående ægtefællers formueforhold og det kan derfor forventes at ægtefællernes ret til lovvalg vil blive anderkendt også her i landet.

Norge. Norsk rett har ingen skrevne rettsregler om hvilket lands rett som anvendes på ektefellers formuesforhold bortsett fra det som følger av den nordiske ekteskapskonvensjonen av 6. februar 1931. Utover området for den nordiske konvensjonen følger norsk rett av sedvanerett som er dannet på basis av rettspraksis. Hovedregelen er att formuesordningen bestemmes av retten i ekteparets første felles domicilland etter vielsen.

I norsk internasjonal privatrett er det lagt vekt på at det norske domicilbegrepet ikke skal fravike internasjonalt anerkjente prinsipper på dette området. Hovedelementene i domicilbegrepet vil være det faktiske opphold sammenholdt med den subjektive hensikt i å forbli i landet. Begrepet ”bosatt” som er benyttet i den nordiske ekteskapskonvensjonen korresponderer i sine elementer med det internasjonal-privatrettslige domicilbegrepet; man må oppholde seg her og ha til hensikt å bli her mer enn midlertidig.

Regelen om at formuesforholdet bestemmes av første felles domicilland etter vielsen er kritisert siden det kan ta tid å erverve felles domicil. Det er ingen klar regel som bestemmer lovvalget frem til felles domicil er etablert. Det er imidlertid hevdet i norsk doktrine at man også i dette spørgsmål må falle tilbake på Irma-Mignon formelen. Denne formelsen er dannet på bakgrunn av rettspraksis, forst Rt. 1923 II, s. 59, og går ut på at et forhold bør bedømmes etter det lands rett hvortil det har sin sterkeste tilknytning eller hvor det nærmest hører hjemme.

Dersom et ektepar med etablert formuesordning flytter til en annen stat anses det som gjeldende norsk rett at et ektepar beholder den formuesordningen allerede er etablert under det annet lands lovgivning. Uforanderlighetsprinsippet legges derved till grunn for norsk internasjonal privatrett på dette området der ikke annet følger av konvensjoner. Det rettslige grunnlaget for denne læren er i norsk rett ansett for å være Rt. 1942 s. 214 med efterfølgende praksis. For ektepar bosatt i Norge med en utenlandsk formuesordning, kan imidlertid denne til en viss grad suppleres av norsk rett. Eksempler på dette kan være regelen i ekteskapsloven § 41 om representasjon og de ulovfestede reglene om husmorsameie.

I Norge kan man i intern rett gjøre avtaler om formuesordning forutsatt at det skjer i ektepakts form. Det er langt mer tvilsomt om det eksisterer en rett til å avtale om lovvalg i internasjonale ekteskap. For tilfeller omfattet av den

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

41

nordiske ektenskapskonvensjonen er der klart at det ikke er muligt å inngå 

Prop. 2006/07:60 

avtale om dette. Men heller ikke utenfor dette området antas det at 

Bilaga 2 

ektefellerne har partsautonomi. I norsk teori er det imidlertid argumentert 

for at reelle hensyn taler for at det skal være en slik valgfrihet. 

Sverige. Bestämmelserna om tillämplig lag för makars förmögenhets- 

förhållanden återfinns i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande 

makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Om makarna inte har 

avtalat om annat gäller lagen i den stat där makarna tog hemvist när de 

ingick äktenskap. Om båda makarna senare tar hemvist i någon annan stat 

tillämpas i stället den statens lag. Förutsättningen är att makarna har varit 

bosatta i den staten i minst två år. I vissa fall byts den tillämpliga lagen 

omedelbart vid makarnas byte av hemvist. Så är fallet om båda makarna 

tidigare under äktenskapet har haft hemvist i den staten eller om båda 

makarna är medborgare där. 

Makar eller blivande makar har rätt att avtala om att en viss stats lag skall 

tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Avtalet får avse tillämpning 

av lagen i en stat där någon av makarna har hemvist eller är medborgare när 

avtalet ingås. Avtalet skall ingås skriftligt. Det behöver däremot inte 

registreras i form av ett äktenskapsförord för att vara giltigt makarna 

emellan eller i förhållande till tredje man (se NJA 1997 s. 37). Däremot 

måste ett äktenskapsförord, som ingås medan makarna har hemvist i 

Sverige, alltid registreras i landet för att bli giltigt. Det är inte ovanligt att ett 

sådant äktenskapsförord även innehåller ett avtal om tillämplig lag. 

En avtalad lag påverkas inte av senare ändringar i makarnas hemvist eller 

medborgarskap. Avtalet gäller tills makarna ingår ett nytt avtal eller 

upphäver avtalet. 

3.Problemen med den nuvarande internordiska regleringen

a.Den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsrättsliga förhållanden (egendomsordningen i äktenskapet) byts omedelbart när makarna tar hemvist i en annan konventionsstat. Detta var motiverat i början av 1930-talet då den äktenskapsrättsliga lagstiftningen i de olika nordiska länderna var mycket likartad. Ett byte av tillämplig lag hade vid den tiden relativt små verkningar på rättsförhållandet mellan makarna och på bodelningens slutresultat.

Nuförtiden avviker de olika ländernas lagar i någon grad från 

varandra, även om de grundläggande principerna fortfarande är 

gemensamma. En utförlig beskrivning av skiljaktigheterna finns i 

professor Anders Agells verk ”Nordisk äktenskapsrätt; En 

jämförande studie av dansk, finsk, isländsk, norsk och svensk rätt 

med diskussion av reformbehov och harmoniseringsmöjligheter” 

(Nord 2003:2). Skiljaktigheterna gäller bland annat frågan om vilken 

egendom som skall beaktas vid bodelningen/avvittringen och hur 

makarna genom inbördes avtal kan byta äktenskapligt 

förmögenhetssystem. På grund av dessa skiljaktigheter kan ett 

omedelbart byte av tillämplig lag i betydande grad påverka utgången 

42 

av en fördelning av egendomen, vilket ur makarnas synvinkel kan 

Prop. 2006/07:60 

leda till ett överraskande resultat och strida mot makarnas 

Bilaga 2 

förväntningar. I syfte att förebygga överraskande och oskäliga 

ändringar har man i den svenska och finska allmänna lagstiftningen 

om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden stannat för 

en lösning enligt vilken den tillämpliga lagen enligt huvudregeln 

byts först en viss tid efter att makarna bosatt sig i en annan stat. 

Samma regel har också skrivits in i 1978 års Haagkonvention om 

tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden, som har dock 

tillsvidare inte ratificerats av någon nordisk stat. 

b.Lagvalsregeln i artikel 3 är tvingande. Makarna har i dagens läge inte någon rätt enligt konventionen att ingå ett avtal om vilken konventionsstats lag som skall tillämpas på äktenskapets förmögenhetsrättsliga verkningar. Det finns ett behov av att tillåta sådana avtal. Behovet har ökat samtidigt som skillnaderna i den materiella lagstiftningen om äktenskapets förmögenhetsrättsliga verkningar i de nordiska länderna har blivit större. Makar som har en anknytning till flera konventionsstater skulle, om lagvalsavtal tilläts, själva kunna bestämma vilken konventionsstats lag som skall tillämpas på deras äktenskapsrättsliga förmögenhetsförhållanden. På så sätt skulle makarna genom egna åtgärder kunna förhindra att den tillämpliga lagen ändras vid byte av hemvist och skapa förutsebarhet i fråga om resultatet av en framtida delning av egendomen. Makarnas partsautonomi har allmänt accepterats i den moderna internationella privaträtten. Lagvalsavtal är tillåtna t.ex. enligt Haagkonventionen om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden och de autonoma bestämmelserna i Sverige och i Finland.

c.Lagvalsbestämmelserna i äktenskapskonventionen har ansetts vara tillämpliga också när makar som är medborgare i en konventionsstat och vid ingåendet av äktenskapet tar hemvist i en konventionsstat senare under äktenskapet flyttar till en tredje stat (NJA II 1932 s. 409). Enligt rådande tolkning tillämpas lagen i den konventionsstat där makarna hade hemvist innan de flyttade till en tredje stat. Frågan om hur länge makarna har bott i en tredje stat saknar betydelse. Sålunda kan en konventionsstats lag fortsätta att vara tillämplig trots att makarna flyttat från den staten för länge sedan.

4.Lösning av problemen

De ovan nämnda problemen kan lösas genom att äktenskapskonventionen revideras i enlighet med följande riktlinjer:

a. Man avstår från principen om att den tillämpliga lagen byts omedelbart vid byte av makarnas hemvist. I stället antar man principen om att den tillämpliga lagen byts först när makarna har bott i den nya hemviststaten en viss tid. På detta sätt kan man förhindra ett plötsligt och ofta oväntat byte av den tillämpliga lagen.

43

b. Man godtar att makarna har frihet att välja tillämplig lag Prop. 2006/07:60 (partsautonomi). Makarna skulle dock som tillämplig lag endast Bilaga 2

kunna välja lagen i en sådan konventionsstat till vilken makarna har en anknytning genom hemvist eller medborgarskap.

c.Man begränsar tillämpningsområdet för lagvalsbestämmelserna i äktenskapskonventionen så att dessa bestämmelser inte gäller när nordiska makar, som vid äktenskapets ingående tog hemvist i en konventionsstat, senare under äktenskapet tar hemvist i en annan stat som inte är en konventionsstat. I dessa fall tillämpas de autonoma bestämmelserna i respektive stat.

De föreslagna ändringarna gäller enbart frågan om hur den tillämpliga lagen för makars förmögenhetsförhållanden bestäms. Någon ändring i frågan om vilka rättsliga frågor som skall avgöras enligt den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden, görs inte. Man har inte heller i denna sammanhang berört frågan, om äktenskapskonventionens tillämpningsområde bör utvidgas att omfatta även registrerade partner. Den tolkning man stannat för beträffande de nuvarande bestämmelserna i äktenskapskonventionen kan således stå kvar utan hinder av de ändringar som föreslås. Särskilt de frågor som gäller (1) delning av makars egendom under äktenskapet eller efter att äktenskapet har upplösts, (2) rättshandlingar som gäller äktenskapliga förmögenhetsförhållanden och som företas av makar eller blivande makar, (3) makes rätt att bestämma över egendom samt (4) makes ansvar för makarnas skulder skall avgöras enligt den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden.

5.De föreslagna ändringarna jämte motivering

Artikel I

Artikel 3 skall ha följande lydelse:

På förmögenhetsförhållanden mellan makar som är och när de ingick äktenskapet var medborgare i fördragsslutande stat tillämpas lagen i den av staterna där makarna tog hemvist när de ingick äktenskapet.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och har varit bosatta där i minst två år, tillämpas i stället den statens lag. Om båda makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist där eller om båda makarna är medborgare i den staten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist där.

Stycke 1. Bestämmelsen gäller, liksom i dag, endast makar som är och vid ingåendet av äktenskapet var medborgare i en nordisk stat/nordiska stater och som vid äktenskapets ingående tog hemvist i någon av de nordiska staterna. Den tillämpliga lagen skulle, liksom enligt den gällande ordningen, bestämmas med stöd av hemvistprincipen och vara lagen i den fördragsslutande stat där båda makarna vid ingåendet av äktenskapet tog hemvist. Såsom hittills används alltså ordet ”hemvist” i de svenska och finlandssvenska språkversionerna. I de danska och norska versionerna är den motsvarande beteckningen ”vara bosatt” eller ”bosätta sig”, i den finska

44

versionen ”asettua asumaan” eller ”asuinpaikka” och i den isländska 

Prop. 2006/07:60 

versionen ”heimilirfesti”. 

Bilaga 2 

Stycke 2. När makarna får ny hemvist i en annan fördragsslutande stat byts 

den tillämpliga lagen. Till skillnad från den nuvarande regleringen i artikel 3 

innebär förslaget att den tillämpliga lagen enligt huvudregeln inte byts 

omedelbart vid hemvistbytet, utan först då makarna har varit bosatta i den 

nya staten i minst två år. Huvudregeln motsvarar den svenska autonoma 

lagstiftningen. I finsk rätt använder man fem års tidsfrist, men arbets- 

gruppen anser att en så lång tid inte behövs i nordiska förhållanden. Från 

huvudregeln görs undantag i fall där vardera maken tidigare under äkten- 

skapet haft hemvist eller är medborgare i den nya hemviststaten. I dessa fall, 

där makarna redan tidigare i sitt liv haft en stark anknytning till sin nya 

hemviststat, är det befogat att lagen i den staten börjar tillämpas omedelbart 

när makarna fått hemvist där. Bestämmelsen motsvarar i detta avseende den 

autonoma lagstiftningen i Sverige och Finland. 

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 a som följer: 

Makar som avses i artikel 3 får avtala att lagen i en fördragsslutande stat 

där någon av dem har hemvist eller är medborgare när avtalet ingås skall 

tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Ett sådant lagvalsavtal får 

ingås även före äktenskapet. 

Om den ena av eller båda makarna under äktenskapet har tagit hemvist i en 

annan fördragsslutande stat, får makarna också avtala att lagen i den 

fördragsslutande stat där de båda senast samtidigt hade hemvist skall 

tillämpas. 

Stycke 1. Denna bestämmelse, som har samma tillämpningsområde som 

artikel 3, ger makar viss lagvalsfrihet (s.k. partsautonomi). De kan inom 

vissa gränser avtala om vilken stats lag som skall tillämpas på deras 

förmögenhetsförhållanden. När makarna ingått ett avtal om lagval, byts inte 

den lag som enligt avtalet tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, om 

deras hemvist i Norden senare skulle bytas. Makarna kan dock ändra det 

avtal de ingått och på så sätt få till stånd ett byte av tillämplig lag. 

Makarna har flera alternativ när de väljer tillämplig lag. För det första kan 

de som tillämplig lag välja lagen i respektive makes hemviststat eller 

medborgarstat. Till denna del är partsautonomin lika omfattande som enligt 

de svenska och de finska autonoma bestämmelserna. Den avtalade lagen 

skall dock enligt konventionen alltid vara lagen i en fördragsslutande stat. 

Enligt detta stycke kan också blivande makar avtala om tillämplig lag för 

förmögenhetsförhållandena inom äktenskapet. På samma sätt som för 

makars del gäller avtalet för blivande makars del bara, om vardera parten är 

och vid ingående av äktenskapet var medborgare i en fördragsslutande stat 

och om makarna vid ingående av äktenskap bosatte sig i samma 

fördragsslutande stat. Är detta inte fallet, skall äktenskapskonventionens 

bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden inte tillämpas. 

Stycke 2. Om den ena eller båda makarna under äktenskapet har tagit 

hemvist i en annan fördragsslutande stat, kan makarna som tillämplig lag 

45 

även välja lagen i den fördragsslutande stat där båda samtidigt närmast 

Prop. 2006/07:60 

dessförinnan hade hemvist. Det krävs inte att de haft gemensam bostad eller 

Bilaga 2 

ens varit bosatta på samma ort i det landet, men båda makarna skall vid en 

viss tidpunkt ha haft hemvist där. Antag att svenska makar med hemvist i 

Norge flyttar till Danmark vid olika tidpunkter. Efter att båda makarna fått 

hemvist där, flyttar de till Sverige. Det följer att makarna får avtala om 

tillämpning av dansk lag för sina förmögenhetsförhållanden även efter att de 

tagit hemvist i Sverige. Däremot kan de inte välja norsk lag, eftersom Norge 

inte är det land där de senast samtidigt har haft hemvist. Möjligheten att 

välja tillämplig lag enligt bestämmelsen i stycke 2 motsvarar den som finns 

i den finska autonoma lagen. 

För att undvika senare svårigheter vid tolkningen av artikeln är det önskvärt 

att man uttryckligen anger den tillämpliga lagen i avtalet. Detta är dock inte 

en förutsättning för avtalets materiella giltighet, utan det räcker med att det 

vid tolkning av avtalet framgår att makarna avsett att en viss stats lag skall 

tillämpas. Ett lagvalsavtal kan således till exempel implicit framgå av ett 

äktenskapsförord, om handlingens innehåll visar att makarnas avsikt har 

varit att en viss stats lag skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena inom 

deras äktenskap. Har t.ex. sådana villkor som är typiska för dansk 

äktenskapslagstiftning tagits in i äktenskapsförordet, kan man vanligen utgå 

från att makarna har bestämt att dansk lag skall tillämpas, om inte något 

annat framkommer. 

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 b som följer:

Makes behörighet att råda över fast egendom, det som är likställt med sådan eller över bostad skall alltid bedömas enligt lagen i den fördragsslutande stat där den är belägen.

Bestämmelsen är likalydande med nuvarande artikel 3 andra stycket när det är fråga om fast egendom eller det som är likställt med sådan. Vid beredningen av äktenskapskonventionen motiverade man bestämmelsen på följande sätt: ”Genom denna naturliga och lätt tillämpliga regel främjas bäst trygghet och säkerhet på fastighetsrättens område” (NJA 1932 II s. 403). Motiveringen är alltjämt giltig.

Sedan ikraftträdandet av äktenskapskonventionen har äktenskapslagarna i de nordiska länderna ändrats så att en make, förutom för rättshandlingar som gäller fast egendom, i många fall behöver den andra makens samtycke för rättshandlingar som gäller deras bostad, också om bostaden inte är fast egendom. Syftet med detta är att skydda makarnas gemensamma hem. Lagarna i de olika nordiska länderna är i detta avseende inte identiska, utan avviker i viss mån från varandra. Det vore i praktiken lättare om frågan huruvida den andra makens samtycke behövs för en rättshandling som gäller en bostad i en konventionsstat alltid bedöms enligt lex loci sitae och inte skulle bero på vilken konventionsstats lag som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden. Därför föreslås att rätten att råda över en bostad i en konventionsstat och som angår makarnas förmögenhetsförhållanden skall bestämmas enligt lagen i den konventionsstat där bostaden finns.

46

Till konventionen skall fogas en ny artikel 3 c som följer:

Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits tidigare.

Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt lagen i den fördragsslutande stat som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden då frågan blir aktuell.

Stycke 1. Enligt detta stycke skall rättsverkningarna av en rättshandling, som har företagits före bytet av hemvist, bestämmas enligt den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden vid den tidpunkt då rättshandlingen företogs. Här avsedda rättshandlingar är t.ex. upptagning av lån för familjens underhåll samt överlåtelse eller pantsättning av bostadslösöre. Bestämmelsen svarar mot vad som gäller för närvarande enligt artikel 3 första stycket.

Stycke 2. Bestämmelsen i stycke 1 kan leda till olämpliga resultat i sådana fall där makar som har upprättat ett äktenskapsförord, senare ingår ett lagvalsavtal. Antag att makarna har upprättat ett äktenskapsförord enligt dansk lag och senare, efter att ha tagit hemvist i Sverige, ingår ett avtal om tillämpning av svensk lag utan att ha upphävt äktenskapsförordet. Ordalydelsen i stycke 1 skulle kunna tolkas så att bytet av den tillämpliga lagen inte inverkar på rättsverkningarna av äktenskapsförordet. Av detta skulle kunna följa att även sådana villkor i äktenskapsförordet som inte är tillåtna enligt svensk lag skulle kunna göras gällande. En sådan tolkning är inte godtagbar. Den skulle nämligen ge makarna en möjlighet att i vissa fall kringgå bestämmelserna om äktenskapsförord i den lag som gäller för förmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Genom bestämmelsen undviks sådana här tolkningssvårigheter.

Artikel 4 skall ha följande lydelse:

Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord mellan makar som avses i artikel 3 och 3 a skall anses giltigt till formen i var och en av de fördragsslutande staterna om det då det ingicks uppfyllde formkraven i

1.den lag som enligt artikel 3 eller 3 a var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2.lagen i en fördragsslutande stat där makarna eller en av dem var medborgare.

Om lagen saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten av ett sådant avtal enligt formkraven för äktenskapsförord.

Var och en av staterna kan göra giltigheten av ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord gentemot tredje man beroende av att avtalet eller förordet registreras enligt dess lag.

Stycke 1. Detta stycke innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar ett äktenskapsförord eller ett avtal om tillämplig lag är giltigt till formen. Frågan om när ett äktenskapsförord materiellt sett är giltigt avgörs däremot enligt lagen i den stat som enligt artikel 3 eller 3 a skall tillämpas

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

47

på makarnas förmögenhetsförhållanden. Frågan om när ett lagvalsavtal är giltigt i materiellt avseende bestäms åter enligt artikel 3 a.

Liksom i gällande artikel 4, ges i den föreslagna artikeln flera alternativ för en bedömning av huruvida en rättshandling som avses där är giltig till formen. En rätthandling är först och främst giltig till formen, om den uppfyller formkraven i den fördragsslutande stats lag som enligt artikel 3 eller 3 a skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden. Det avgörande är att avtalet är giltigt till formen enligt den stats lag som skulle tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden vid tidpunkten för ingående av avtalet. Om exempelvis makar på vilkas förmögenhetsförhållanden svensk lag tillämpas, avtalar om tillämpning av norsk lag, är avtalet giltigt till formen om formföreskrifterna i den svenska lagen har iakttagits.

Dessutom är en rättshandling enligt förslaget giltig till formen om den uppfyller formkraven i lagen i den stat där avtalsparterna eller den ena av dem var medborgare. När det gäller äktenskapsförord förhåller sig saken på detta sätt redan enligt nuvarande artikel 4.

Stycke 2. I den finska och den svenska lagstiftningen finns numera bestämmelser om när ett avtal om tillämplig lag på makars förmögenhetsförhållanden är giltigt till formen. Enligt dessa bestämmelser är det tillräckligt att avtalet ingås skriftligen. Vittnen eller registrering av avtalet krävs inte. Enligt den finska lagen kan lagvalsavtalet dock inte åberopas gentemot en makes borgenär när makarna är bosatta eller har hemvist i Finland, om inte avtalet registrerats. Enligt den svenska lagen gäller ett lagvalsavtal gentemot tredje man utan registrering (se NJA 1997 s. 37). I de andra nordiska länderna finns däremot åtminstone inte i dag bestämmelser om vilken form avtalet om tillämplig lag på makars förmögenhetsförhållanden skall ha. I äktenskapskonventionen behövs därför en bestämmelse om vilken form som skall användas om den lag som skall tillämpas på lagvalsavtalets form inte innehåller behövliga formföreskrifter. Enligt förslaget skall i sådana fall tillämpas de formföreskrifter som gäller äktenskapsförord.

Stycke 3. Till stycket har fogats ett tillägg enligt vilket en fördragsslutande stat, förutom i fråga om äktenskapsförord, i fråga om ett lagvalsavtal har rätt att förutsätta att avtalet registreras för att det skall vara bindande i förhållande till tredje man. I enlighet med vad som ovan konstaterats är enligt finsk autonom lagstiftning en sådan registrering vanligen nödvändig för att man skall kunna åberopa avtalet i förhållande till en makes borgenärer. Någon registrering av ett lagvalsavtal krävs däremot inte enligt svensk autonom rätt. Språket i artikeln har också moderniserats.

Till konventionen skall fogas en ny artikel 4 a som följer:

Om makar som avses i artikel 3 senare har tagit hemvist i en stat som inte är fördragsslutande, är konventionens bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden inte tillämpliga.

I denna artikel föreskrivs att lagvalsreglerna i konventionen inte är tillämpliga om makarna, efter att först ha haft hemvist i en fördragsslutande

Prop. 2006/07:60 Bilaga 2

48

stat, senare flyttar till en tredje stat. I denna situation avgör respektive 

Prop. 2006/07:60 

fördragsslutande stat själv i enlighet med sin rättsordning vilken lag som 

Bilaga 2 

skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Detta är en 

förändring i förhållande till nuläget, eftersom nuvarande artikel 3 kan tolkas 

innebära att lagen i den konventionsstat, där båda makarna senast hade 

hemvist, fortsätter att vara tillämplig. Ändringen är befogad eftersom en 

sådan tolkning kan leda till att makarnas förmögenhetsförhållanden enligt 

konventionen skulle fortsätta att bestämmas av lagen i en konventionsstat 

som makarna inte på länge haft någon väsentlig anknytning till. 

Artikel II

Bestämmelserna i denna överenskommelse tillämpas inte, om makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad innan överenskommelsen träder i kraft.

Tidpunkten då en make avlider eller ett äktenskap upplöses under båda makarnas livstid är av betydelse bland annat för vilken egendom som ingår i bodelning/avvittring. För att göra det möjligt för parterna att förutse vilka regler som gäller föreslås att de nya bestämmelserna inte skall tillämpas om äktenskapet har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet av denna överenskommelse.

49

Promemorians lagförslag

1Förslag till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap

Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap

dels att 3–6 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i förordningen skall införas tre nya paragrafer, 3 a–3 c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

3 §

Prop. 2006/07:60 Bilaga 3

Rättsverkningarna av äktenskap mellan dem, som äro och vid äktenskapets ingående voro medborgare i fördragsslutande stat, skola, såvitt angår makarnas förmögenhetsförhållanden, bedömas enligt lagen i den av staterna, där makarna vid äktenskapets ingående togo hemvist. Hava båda makarna sedermera tagit hemvist i en annan av staterna, skall den statens lag i stället vinna tillämpning, såvitt ej fråga är om verkan av rättshandling, som tidigare blivit företagen.

Makes behörighet att råda över fast egendom eller vad därmed är likställt skall, om egendomen är belägen i fördragsslutande stat, städse bedömas enligt lagen i den staten.

På förmögenhetsförhållanden mellan makar som är medborgare i fördragsslutande stat och som när de ingick äktenskapet var medborgare i fördragsslutande stat och då tog hemvist i en av staterna skall lagen i den stat där makarna tog hemvist tillämpas.

Om båda makarna senare har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat och har varit bosatta där i minst två år, skall i stället den statens lag tillämpas. Om båda makarna tidigare under äktenskapet har haft hemvist där eller om makarna är medborgare i den staten, skall dock den statens lag tillämpas så snart de har tagit hemvist där.

50

3 a §

Makarna får avtala att lagen i en fördragsslutande stat där någon av dem har hemvist eller är medborgare när avtalet ingås skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Ett sådant lagvalsavtal får ingås även före äktenskapet.

Om den ena maken eller båda makarna under äktenskapet har tagit hemvist i en annan fördragsslutande stat, får makarna också avtala att lagen i den av staterna där de båda senast samtidigt hade hemvist skall tillämpas.

3 b §

I fråga om en makes behörighet att råda över fast egendom, över egendom som är likställd med fast egendom eller över en bostad skall alltid lagen i den fördragsslutande stat där egendomen finns tillämpas.

3 c §

Prop. 2006/07:60 Bilaga 3

Äktenskapsförord mellan dem, som äro och vid äktenskapets ingående voro medborgare i fördragsslutande stat samt då togo hemvist i sådan stat, skall i avseende å formen anses giltigt i envar av de fördragsslutande staterna, ej blott om det tillkommit i enlighet med den lag, som jämlikt 3 § var tillämplig å makarnas förmögenhetsförhållanden, utan jämväl om det uppfyller formföreskrifterna i

Ett byte av den lag som tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden inverkar inte på rättsverkningarna av en rättshandling som har företagits tidigare.

Giltigheten av bestämmelserna i ett äktenskapsförord bedöms enligt den lag som skall tillämpas på makarnas förmögenhetsförhållanden när frågan blir aktuell.

4 §

Ett lagvalsavtal eller ett äktenskapsförord mellan makarna är giltigt till formen om det när det ingicks uppfyllde formkraven i

1. den lag som enligt 3 eller

3 a § var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller

2.lagen i en fördragsslutande stat där makarna eller en av dem var medborgare.

51

stat, där kontrahenterna eller en av dem var medborgare.

Förord, som enligt första stycket skall anses till formen giltigt, ehuru det ej upprättats och lagföljts på sätt i giftermålsbalken är sagt, må ej här i riket åberopas emot tredje man, innan det blivit till rätten ingivet enligt vad där stadgas. Är förordet slutet mellan trolovade, och varder det till rätten ingivet, i stad inom en månad och å landet senast å det ting, som infaller näst efter den månad, sedan äktenskapet ingicks, må det emot tredje man åberopas jämväl i avseende å tiden före dess ingivande till rätten.

Ett lagvalsavtal är vid tillämpning av svensk lag giltigt till formen om det är skriftligt. Om en annan fördragsslutande stats lag tillämpas och den lagen saknar formkrav för lagvalsavtal, bedöms giltigheten enligt den lagens formkrav för äktenskapsförord.

Ett äktenskapsförord mellan makar som har hemvist i Sverige när rättshandlingen företas gäller här i landet mot tredje man endast om registrering sker enligt bestämmelserna i äktenskapsbalken.

Prop. 2006/07:60 Bilaga 3

5 §

Ansökan om boskillnad mellan makar, som avses i 4 §, upptages i den stat, där makarna hava hemvist. Hava de hemvist i skilda stater, upptages ansökan i den stat, där den, mot vilken ansökningen är riktad, har hemvist, eller, om denna stat är Finland, i den stat, vars lag enligt 3 § är tillämplig å makarnas förmögenhetsförhållanden.

En ansökan om boskillnad mellan makarna tas upp i den stat där de har hemvist. Har de hemvist i olika stater, tas ansökan upp i den stat där den make som ansökan riktar sig mot har hemvist eller, om denna stat är Finland, i den stat vars lag enligt 3 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.

Vad i 3–5 §§ stadgas skall ej hava avseende å äktenskap, vars rättsverkningar enligt lagen i någon av de stater, om vilka fråga är, skola bedömas efter äldre äktenskapslagstiftning.

6 §

Det som sägs i 3–5 §§ gäller inte om makarna tar hemvist utanför de fördragsslutande staterna.

Det som sägs i 3–5 §§ gäller inte heller när makarnas förmögenhetsförhållanden enligt lagen i någon av staterna skall bedömas enligt äldre äktenskapslag.

52

9§TPF4FPT

Vid prövning av frågor som av- 

Vid prövning av frågor som av- 

ses i 7 och 8 §§ tillämpas i varje 

ses i 7 och 8 §§ tillämpas i varje 

stat där gällande lag. Frågor om 

stat där gällande lag. Frågor om 

bodelning skall dock alltid avgöras 

bodelning skall dock alltid avgöras 

enligt den lag som enligt 3 § är 

enligt den lag som enligt 3 eller 

tillämplig på makarnas förmögen- 

3 a § är tillämplig på makarnas 

hetsförhållanden. 

förmögenhetsförhållanden. 

Hemskillnad som vunnits i en av staterna medför i de övriga samma rätt att få äktenskapsskillnad som om den vunnits i den staten.

I en fördragsslutande stat där regler om hemskillnad saknas men där äktenskapsskillnad i vissa fall skall föregås av betänketid har makar, som vunnit hemskillnad i en annan fördragsslutande stat och därefter levt åtskilda under en tid motsvarande sådan betänketid samt inte återupptagit sammanlevnaden, rätt att få äktenskapsskillnad utan föregående betänketid.

1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande när makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet.

4TP PT Senaste lydelse 2001:398.

Prop. 2006/07:60 Bilaga 3

53

2Förslag till lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. skall ha följande lydelse

Prop. 2006/07:60 Bilaga 3

Nuvarande lydelse 

Föreslagen lydelse 

Vid bodelning som avses i denna lag skall, om ej annat följer av 2 §, iakttagas vad som föreskrives i 3 och 6 §§ förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

8§TPF5FPT

Vid bodelning som avses i denna lag gäller, om inte annat följer av 2 §, det som sägs i 3–3 c och 6 §§ förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande när makarnas äktenskap har upplösts eller makarna har beviljats hemskillnad före ikraftträdandet.

5TP PT Senaste lydelse 1973:1195.

54

Förteckning över remissinstanserna

Prop. 2006/07:60 Bilaga 4

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Göta hovrätt, Malmö tingsrätt, Migrationsverket, Socialstyrelsen, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Jämställdhetsombudsmannen, Sveriges Advokatsamfund, Svenska Bankföreningen och Fastighetsägarna Sverige.

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Föreningen Norden, Föreningen för Svenskar i Världen, Sveriges Begravningsbyråers Förbund, Sveriges Kvinnolobby, Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige (ROKS), Sveriges Kvinnojourers Riksförbund (SKR), Hyresgästföreningen och SBC ekonomiska förening har beretts tillfälle att avge yttrande men avstått från att yttra sig.

55

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2007-03-05

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt-Åke[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Stefan Ersson och justitierådet Lars Dahllöf.

Modernare nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden

Enligt en lagrådsremiss den 15 februari 2007 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap,

2.lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Torbjörn[REDACTED_EFTERNAMN]. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Prop. 2006/07:60 Bilaga 5

56

Justitiedepartementet 

Prop. 2006/07:60 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2007

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Littorin,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2006/07:60 Modernare nordiska regler om makars förmögenhetsförhållanden

57