Regeringens proposition

m

1990/91:39

[

om den ekonomiska politiken på

medellång sikt

Prop.

1990/91:39

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade ut­drag ur regeringsprotokollet den 4 oktober 1990 för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Allan[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas den ekonomiska politiken på medellång sikt bl.a. mot bakgmnd av 1990 års långtidsutredning.

Regeringens syn på utvecklingen i den intemationella och svenska eko­nomin redovisas. Vidare redogörs för den ekonomiska politik som rege­ringen avser att föra under de närmaste åren i syfte att uppnå balans i ekonomin samt en långsiktig stabil tillväxt och förbättrad välfärd.

I propositionen bereds riksdagen tillfälle att ta del av en l)eskrivning av den förväntade ekonomiska utvecklingen imder åren 1990-1992. Vidare föreslås dels att riksdagen godkänner inriktningen på den ekonomiska politik som förordas för att stabilisera ekonomin, dels godkänner de an­givna riktlinjema för den ekonomiska politiken på medellång sikt.

1 Riksdagen 1990191. 1 sami Nr 39

Finansdepartementet

ivop. 1990/91:39

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 oktober 1990

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Göran.s.son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Johan.s.son,[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN], L

Föredragande: statsrådet Lxjrsson

Proposition om den ekonomiska politiken på medellång sikt

1   Sammanfattning

1.1 Bakgrund

1 propositionen redovisas regeringens syn på den ekonomiska politiken på medellång sikt.

Regeringens ställningstaganden grundas bl.a. på Långtidsutredningen 1990, som publicerades i mars (x;h på den remissomgång som därefter följt (se bil. 2). Underlag för de rikllinjer som läggs fast flrms också i en bedömning av den ekonomiska utvecklingen 1990-1992 som gjorts inom fmansdeparlemenlet (se bil. 1).

I propositionen anges riktlinjer för inflationsbekämpningen reformer inom den offentliga sektom lillväxlpolitiken.

Ett antal propositioner om reformer inom den offentliga sektom kommer att föreläggas i dag rik.sdagen. De innehåller förslag som avser skolan, äldreomsorgen, bamom.sorgen saml sjukvården. Senare kommer förslag till reformer för all förbättra arbetsmiljön och rehabiliteringen. Reformema syftar till alt förbättra hushållningen med offentliga medel och samtidigt hävda välfärden.

1.2 Det ekonomiska läget

I linje med vad som fömlsågs i den reviderade nalionalbudgeten försvagas nu den svenska konjunkturen. Som en följd av de oljeprishöj­ningar som krisen vid Persiska viken medtort har dock situationen förvärrats. Avmallningen i industrin har blivit tydligare. Även på arbetsmarknaden kan man se etl omslag lill en mera dämpad efterfrågan. På gmnd av de ändrade intemationella fömtsättningama har de bedömningar av den svenska ekonomin som nu kan redovisas reviderats

ned i förhållande till de bedömningar som gjordes i den reviderade    Prop. 1990/91:39 nalionalbudgeten.

Avgörande för den ekonomiska utvecklingen är om pris- och lönekost­nadsutvecklingen nu kan brytas. Med fortsatt höga nominella löneök­ningar uteblir tillväxten och arbetslösheten stiger. Genom åtgärder för att stabilisera ekonomin och dämpa kostnadsutvecklingen kan produktion, investeringar och export i stället stimuleras och 1991 bli en vändpunkt. Till följd av framförallt skattereformen kan köpkraften förbättras under de närmaste åren även vid en prolongering av nuvarande avtal.

1.3  Inflationsbekämpningen

Det centrala stabiliseringspoliliska problemet i dag är inflationen. Inflationstakten i Sverige är betydligt högre än i övriga OECD-länder. Det är i längden inte möjligt att trygga sysselsättningen i en ekonomi med prisstegringar, som är snabbare än i omvärlden. Inflationen leder också till stora och godtyckliga omfördelningar av förmögenheten I en politik för rättvisa och ftill sysselsättning måste inflationsbekämpningen därför sättas i första mmmet.

För att väma sysselsättning och välfärd måste den ekonomiska politiken de närmaste åren med all kraft inriktas på att varaktigt nedbringa inflationen. Deima uppgift måste överordnas andra ambitioner och krav. Det iimebär alt mycket starka restriktioner framgent måste läggas på statens liksom på kommunemas och landstingens utgifter samtidigt som den konkurrensutsatta sektom måste förstärkas.

Finans- och penningpolitiken måste vara fortsatt mycket stram. För innevarande budgetår är statsbudgeten balanserad genom de åtgärder som vidtagits. 1 arbetet med 1991/92 års statsbudget skall detta arbete fullföljas. Den kommunala sektoms volymtillväxt måste begränsas till högst 1 % per år. Målet för budgetpolitiken är atl hävda välfärden och samtidigt minska de offentliga utgiftemas andel av BNP för att på sikt sänka skattetrycket.

De nuvarande problemen i den svenska ekonomin måste lösas genom en inlem anpassning av utbud och efterfrågan och genom att ekonomins funktionssätt förbättras. Alt göra avsteg från valutapolitikens mål är uteslutet. Sverige har ett starkt intresse av alt delta i det intemationella ekonomiska samarbetet och det ligger i vårt eget intresse att handla så all vi förblir en trovärdig samarbetspartner. Regeringen följer utvecklingen vad gäller det europeiska monetära samarbetet och bevakar Sveriges möjligheter till elt närmande till detta samarbete.

Penningpolitiken beslutas av riksdagen och verkställs av riksbanken. En tioårsperiod med inhemska avregleringar på det finansiella området och stora förändringar i vår omvärld är starka skäl för att närmare utreda riksbankens ställning i syfte all skapa en klar och ändamålsenlig ram för den framlida penningpolitiken. En utgångspunkt för utredningen skall vara att riksbanken även fortsättningsvis skall ha riksdagen som huvudman.

Lönebildningen är det mest kritiska området när det gäller inflationsbe-

kämpningen. Det är nu nödvändigt att växla om från inflationslöner till    Prop. 1990/91:39

reallöner. Fömtsättningama för att få till stånd en sådan växling 1991 är

unika. Den förhandlingsgmpp som regeringen har utsett har i uppdrag att

undersöka fömtsättningama för ett stabiliseringsavtal för i första hand

1991. Syftet är att underlätta för partema att träffa avtal i linje med de

fömtsättningar, som nu gäller vad avser tillväxt, konkurrenskraft m.m.

Ansvaret för att avtal kommer till stånd, för avtalens innehåll och för

konsekvensema av avtalen vilar på arbetsmarknadens parter.

Regeringen kommer inte att försöka motverka en uppgång i arbetslös­heten med generell efterfrågestimulans. Dylika försök är dömda att misslyckas, vilket såväl våra egna som utländska erfarenheter från 1970-talet visar. De arbetsniarknadspolitiska insatserna skall vara inriktade på individema. Målet för arbetsmarknadspolitiken ligger fäst; aktiva insatser måste prioriteras och varje person som blir arbetslös skall ges allt stöd för att komma tillbaka i arbetslivet. Insatserna skall också i fortsättningen vara inriktade på förmedling, utbildning och rehabilite­ring.

Det är regeringens bedömning att ökad konkurrens mellan företagen är av avgörande betydelse för arl>etet med att förbättra produktiviteten och därmed bekämpa inflationen. Regeringen har gett en kommitté i uppdrag att kartlägga konkurrenssituationen. Kommittén skall göra en översyn av konkurrenslagen och lägga fram förslag om hur konkurrenshämmande inslag i näringslivet, t.ex. prissamverkan eller marknadsdelning, kan förebyggas. Utgångspunkten bör vara att principen om förbud mot konkurrensbegränsningar skall tillämpas, inte att åtgärder måste påvisas vara skadliga för att föranleda ett ingripande. Kommittén skall uppmärk­samma den roll som kommimala beslut spelar för näringsfrihet och konkurrens. Kommitténs arbete kommer att följas upp av regeringen under det korrunande året. Att öppna gränsema för handel och ekono­miskt samarbete och därmed främja konkurrens är ett viktigt inslag i den ekonomiska politiken vilket konuner till uttryck i de handelsförhandlingar som för närvarande pågår inom ramen för GATT.

1.4  Reformer inom den offentliga sektorn

Regeringens ambition är att hävda välfärden inom ramen för en politik som leder till att de offentliga utgiflemas andel av BNP minskar. Detta ställer stora krav på ökad produktivitet och effektivitet samt på ompröv­ningar av existerande utgiftsprogram.

Det förslag till nytt system för bostadsfinansiering som bostadsmini­stem senare i dag lägger fram är ullryck för den ambitionen. Ett utgiftsprogram med dålig fördelningspolitisk effekt och med starka inslag av automatik omprövas och ersätts med ett nytt som minskar belastningen på statsbudgeten.

De stora och för medborgarna viktiga verksamhetema som l)edrivs i offentlig regi - skolan, äldreomsorgen, bamomsorgen och sjukvården -kostar årligen ca 250 miljarder kr. Regeringen har inlett ett omfettande förändringsarbete inom dessa verksamheter.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] lägger nu fram förslag till en förnyelse av skolan. Prop. 1990/91:39 Förslagen innehåller en ny skollag, ett nytt statsbidragssystem, ett system för uppföljning och utvärdering samt en förändring och minskning av den statliga skoladministrationen. Genom att lägga ansvaret hos kommunema kommer verksamheten lättare att kuima anpassas till lokala förhållanden samtidigt som resursema kan utnyttjas mer effektivt.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] lägger fram förslag om hur ansvaret för långvarig service och vård för äldre och handikappade skall fördelas mellan huvudmännen. Genom att kommunema får ett samlat ansvar inom detta onuråde skapas en mera ändamålsenlig organisation. Samordningen bör kurnia bana väg för rationaliseringar och kostnadsbesparingar. Servicen till den enskilde kan förbättras genom att de tillgängliga resursema utnyttjas på ett mera effektivt sätt.

För att utveckla barnomsorgen föreslås i en särskild proposition att statsbidrag skall kunna ges även till dag- och fritidshem som ägs och drivs av personalen i kooperativ form. Därigenom underlättas utbyggna­den till full t)ehovstäckning samtidigt som fler altemativ erbjuds föräldrama.

Inom sjukvårdens område pågår ett omfattande arbete för att utveckla verksamheten. Civilministem lämnar förslag avsedda att underlätta den försöksverksamhet som organiseras i Kopparbergs läns landsting. Socialministern konuner inom kort att föreslå riksdagen lättnader i regleringen av patientavgiften. Inom ramen för ett högkoslnadsskydd på högst 1 500 kr. föreslås landstingen få avgöra omfeltning och struktur på avgiftema.

Som ett led i strävan att få till stånd en bättre hushållning inom socialförsäkringen vill regeringen förbättra arbetsmiljön, utveckla rehabiliteringsverksamheten och reformera försäkringssystemen. Regeringen har som mål för försäkringskassoma angett att ohälsotalet skall sänkas med två dagar under innevarande budgetår vilket irmebär en besparing på 2,8 miljarder kr. På längre sikt är målet alt ohälsolalet skall minska med två dagar per år i fem år, vilket innebär minskade resursan­språk på över 10 miljarder kr.

I syfte att förbättra resultatet av den statUga förvaltningens verksamhet ges målstymingen en allt större betydelse. Detta kommer till uttryck i den nya treåriga budgetprocessen. För att stödja utvecklingen av målstymingen har en systematiserad mål- och resultatdialog mellan departements- och verksledningarna inletts.

Debatten om den offentliga sektom handlar ofta om dess löpande inkomster och utgifter. Staten förvaltar emellertid också betydande förmögenhetstillgångar. Enbart fastighetsbeståndet beräknas har ett nukostnadsvärde av ca 250 miljarder kr. Regeringen eftersträvar en effektivare förvaltning av dessa tillgångar. En utredning har tillsatts med uppgift att föreslå en aktivare ekonomisk hantering av statens fastighets­bestånd.

Vidare behövs en precisering av de krav som av affärsmässiga skäl bör ställas på statens verk och företag. En utredning kommer att tillkallas. Syftet är skapa imderlag för en enhetlig strategi för den statliga kapital-

hanteringen och för att ange vilken roll staten skall ha som ägare av olika    Prop. 1990/91:39 företag.

1.5 Tillväxtpolitiken

Utvecklingen i vår omvärld kommer under 1990-talet att ställa höga krav på en fortsatt snabb omvandling av den svenska ekonomin. Det gäller inte minst den pågående integrationen i Västeuropa och det ökade utbytet med Östeuropa. Regeringens tillväxtpolitik kommer att inriktas på att skapa fömtsättningar för en smidig anpassning av ekonomin till nya villkor och förändrade fömtsättningar. Ineffektiv verksamhet måste lämna plats för att ersättas med ny, effektiv och efterfrågad produktion. Industristöd som konserverar föråldrade stmkturer kommer att avvisas liksom generella efterfrågestimulanser som ger bränsle åt inflationen.

Skattereformen är den enskilt viktigaste reformen för ökad tillväxt. Den ger Sverige ett enklare och rättvisare skattesystem och medför att hushållens och företagens agerande i större utsträckning kommer att styras av vad som är samhällsekonomiskt rationellt. Den leder till en mer effektiv användning av arbetskraft och kapital och till en ökning av det samlade utbudet av arbete och kapital.

Vid beslut om energipolitikens inriktning måste stor hänsyn tas till den industri som är beroende av energins pris för sin konkurrenskraft. De kommande energipolitiska besluten måste stå sig över valperioderna för alt ge goda planeringsfömtsättningar för industri, hushåll, kraftproducen­ter och myndigheter. Det är därför angeläget atl omställningen av energisystemet kan genomföras i ett brett och stabilt parlamentariskt samförstånd.

Ett framgångsrikt resultat av de pågående förhandlingarna mellan EFTA och EG utgör en värdefull byggsten i det nya Europa. Regering­ens ambition är att få till stånd en bred uppgörelse om fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer. På sikt eftersträvar regeringen ett så omfattande och djupgående samarbete med EG som är förenligt med neutralitetspolitiken. Utvecklingen i Central- och Östeuropa innebär en gigantisk omställning. De västeuropeiska ländema måste medverka till att en sådan omställning underlättas. Samtidigt irmebär utvecklingen nya möjligheter för den svenska ekonomin.

Avgörande för investeringstillväxten i näringslivet är den förväntade lönsamheten i Sverige jämfört med utlandet. En snabb kostnadsanpass­ning är därför nödvändig om en god gmnd skall kunna läggas för framtida tillväxt. Regeringen har tagit ett antal initiativ för att kartlägga behov och initiera åtgärder på infrastmkturområdet. Regeringen avser vidare att förelägga riksdagen förslag om finansiering för att möjliggöra insatser för att förbättra storstädemas miljö och trafik.

Åtgärder för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt kommer att få ökad strategisk betydelse de närmaste åren. Den ökning av arbetslös­heten som ägt mm under den senaste tiden har skett från en mycket låg nivå. Ökade anslag för arbetsmarknadspolitiska åtgärder är därför inte motiverade för närvarande. En hög beredskap måste emellertid hållas för

att kunna möta en snabb förändring av läget. Regeringen avser att inom    Prop. 1990/91:39 kort föreslå riksdagen vissa åtgärder för att öka effektiviteten i använd­ningen av de medel som redan står till arbetsmarknadsverkets förfogande. Detta bör ske genom omdisponering av medlen för sysselsättningsskapan­de åtgärder till främst arbetsmarknadsutbildning.

På lång sikt är forskning och utbilditing avgörande för produktivitetstill­växten. Regeringen har i den forskningspoliliska prof)osition som lades fram under våren föreslagit åtgärder för att öka och förbättra den vetenskapliga produktionen inom en rad områden. Slmkluromvandling och demografiska förändringar kommer alt ställa stora krav pä utbild­ningssystemet under 1990-talet. Regeringen kommer att ta ytterligare steg för att anpassa forsknings- och utbildningssystemet till framlida krav.

Sparandet i den svenska ekonomin är för lågt för att trygga framlida tillväxt och välfärd. Det är troligt all hushållens sparande ökar under de närmaste åren främst till följd av skallereformen. Det är dock inte saimolikt alt hushållens sparande kommer upp i samma nivå som i övriga industriländer. Delta sammanhänger bl.a. med det i Sverige väl utbyggda offentliga välfärdssystemet. När förändringar i välfärdssystemet prövas skall därför behoven av att stimulera elt ökat totalt sparande i ekonomin vägas in. Vidare skall det offentliga sparandet stärkas inom ramen för ett på sikt minskande skalletryck. Regeringen kommer mot denna bakgmnd att låta utreda frågan om en fondering av den statliga sektoms avtalspen­sioner.

2  Det ekonomiska läget

I linje med vad som fömlsågs i den reviderade nalionalbudgeten försvagas nu den svenska konjunkturen. Som en följd av krisen i Mellanöslem, och de oljeprisökningar den medfört, har dock situationen förvärrats. Avmattningen i industrin har blivit allt tydligare. Även på arbetsmarknaden kan man se ett omslag lill en mer dämpad efterfrågan. På gmnd av de ändrade internationella fömtsättningama har de bedöm­ningar av den svenska ekonomin 1990-1992 som nu kan redovisas reviderats ned i förhållande till de bedömningar som gjordes i den reviderade nalionalbudgeten.

2.1   Den internationella utvecklingen

Prisuppgången på olja får en rad negativa konsekvenser för världsekono­min. Tillväxten i industriländerna dämpas och inflationen stiger. En ökning av oljeprisema med 10 dollar per fat kan beräknas reducera tillväxten i världsekonomin med drygt en halv procentenhet sammantaget fram till slutet av 1991. Konsumentprisema ökar med ca en procentenhet under samma period.

Avsättningsmarknadema för s-vensk industri växer därmed långsamma­re, vilket hämmar vår export. Vid en oljeprishöjning om 10 dollar per fat försämras handelsbalahsen med 6-7 miljarder kr. samtidigt som konsu-

mentprisema stiger med knappt en procentenhet. Prisstegringen medför Prop. 1990/91:39 att den privata konsumtionen och så småningom investeringsaktiviteten dämpas. Den samlade effekten på BNP är vansklig att uppskatta. Det är dock rimligt att anta att Sverige nu, till skillnad mot vad som var fallet vid första oljeprischocken år 1974, knappast drabbas mer än andra industriländer, eftersom vårt oljeberoende snarast är lägre än genom­snittet.

Enligt tidigare l>edömningar av den internationella ekonomin förvänta­des en relativt stark tillväxt inom OECD-cmrådet, knappt 3 % under både 1990 och 1991. Dessa liedömningar måste nu revideras ned till följd av oljeprishöjningama. Härtill kommer att avmattningen i den amerikan­ska ekonomin blivit mer markerad än väntat. Risken för en regelrätt lågkonjunktur i Förenta statema är betydande. Fortfarande är emellertid konjunkturen stark i Japan och i det kontinentala Europa. Sammantaget l)edöms tillväxten inom OECD-området stanna vid ca 2 % i år och bli något högre nästa år.

I ett längre tidsperspektiv framstår fömtsättningama för den intematio­nella ekonomiska utvecklingen som förhållandevis gynnsamma. BNP-tillväxten i OECD-området bedöms av långtidsutredningen komma att uppgå till ca 3 % per år fram till sekelskiftet, vilket är mer än den genomsittliga ökningen under de senaste två decenniema. Världshandeln förväntas då fortsätta att växa med 5-6 % per år. En markant uppgång i världshandeln har ägt mm mot slutet av 1980-talet. Flera faktorer -bl.a. utvecklingen inom EG och i Östeuropa - talar för att de senaste årens uppgång konuner att vidmakthållas. Ett framgångsrikt resultat av de pågående handelspolitiska förhandlingarna inom ramen för det allmänna handels- och tullavtalet (GATT) kan förstärka denna tendens.

Av skäl som berörts kan inflationen i OECD-området förväntas bli något högre under de närmaste åren än vad som tidigare beräknats. Det mesta talar dock för att den inom några år kommer att ånyo ha anpassat sig till den lägre nivå som nåtts under slutet av 1980-talet, dvs. ca 4 % per år. Regeringarna i de större industriländerna synes reagera tidigt och kraftfullt för att motverka inflationstendenser.

Särskilt utvecklingen i Europa kan komma alt få stora effekter för den svenska ekonomin under 1990-talet. Den pågående integrationsprocessen i EG-ländema och det omvälvande reformarbete som har påbörjats i Central- och Östeuropa, kan förväntas medföra en högre ekonomisk tillväxt. Den förstärkta integrationen med det övriga Europa ökar möjlighetema för svensk ekonomi att tillgodogöra sig deima tillväxt.

2.2 Det aktuella läget i Sverige

Den ekonomiska aktiviteten har dämpats i Sverige. Inom den konkurrens­utsatta sektom har avmattningen varit tydligast. Industrins orderingång har fallit, både från export- och hemmamarknaden. Produktionen har gradvis avtagit från den topp som nåddes redan i början av fjolåret. Industrins sysselsättning har under de tre första kvartalen i år gått ned med ca 2 %, dvs. med knappt 20 000 arbetstillfällen. Den överhettning

8

som rått på stora delar av arbetsmarknaden har nu ersatts med en vikande    Prop. 1990/91:39 efterfrågan på arbetskraft främst från industrin och från den offentliga sektom.   I  vissa regioner,   framför allt  storstadsområdena,  är dock överhettningstendensema fortfarande starka.

Den samlade privata konsumtionen ökade med ca 1 % under första halvåret, men med stora skillnader för olUca områden. Detaljhandelns omsättning steg medan bilköpen föll kraftigt. Den tidigare långsiktigt stabila ökningen av tjänstekonsumtionen bröts. Eftersom hushållens inkomster ökat snabbare än konsumtionen, har sparkvoten gått upp. Den offentliga konsumtionen har stigit med ca 2 % under det första halvåret i år. Kommimemas sysselsättning som under årets första hälft ökade med 24 000 personer har minskat något på senare tid.

Investeringarna ökar fort&rande, men i allt långsammare takt. Särskilt gäller detta för industrin, där en markerad nedgång är att vänta. Byggaktiviteten i Sverige är fortsatt stark, inte minst när det gäller txjstadsbygggandet. Även om överhettningssymptomen inte längre är lika påtagliga, är kapacitetsutnyttjandet högt.

Handelsbalansen uppvisade fram till och med augusti ett ungefär lika stort överskott som förra året. Detta är ett något bättre resultat än väntat, vilket sammanhänger med att importökningen blev långsammare än fömtsett. Oljeprishöjningama har emellertid äimu inte hunnit slå igenom i någon större utsträckning, varför en försämring av handelsbalansen är att vänta. Bytesbalansen belastas av gradvis växande imderskott i postema avkastning på kapital och resevaluta.

Efterfrågan på arbetskraft har dämpats inom såväl näringslivet som den offentliga sektom. Antalet kvarstående lediga platser har sjunkit och arbetslösheten har stigit något.

Konsumentprisemas ökningstakt har stigit imder de senaste månadema. Oljeprishöjningama slår nu gradvis igenom. Konsumentprisindex har imder de senaste tolv månadema ökat med 11 %. Av dessa kan 2,9 procentenheter hänföras till effektema av skattereformens finansiering och ca 1 procentenhet till den tillfälliga momshöjning som trädde i kraft den 1 juli i år. Den imderliggande inflationstakten stannade alltså vid ca 7 %. Preliminära uppgifter tyder på att timlönema kommer att stiga med ca 10 % från 1989 tiU 1990.

Under det senaste halvåret har den svenska ekonomin kylts av betydligt bl.a. till följd av ekonomisk-politiska åtgärder. En markant nedgång i de svenska ränioma ägde också mm under våren och sommaren. Nedgången bröts emellertid i och med Iraks invasion av Kuwait. Både de långa och de korta räntorna har därefter rört sig uppåt. Även om räntehöjningama är ett intemationellt fenomen har skilhiaden mellan ränioma i Sverige och omvärlden ökat något. Den finansiella oron till följd av krisen i Mellanöstern har också manifesterat sig i en markerad nedgång på världens twrser. Även Stockholmsbörsen har påverkats starkt.

2.3  Utsikterna under de närmaste åren

Prop. 1990/91:39

I den nu aktuella prognosen för svensk ekonomi är tillväxten 1990 knappt

1 %, vilket inte skiljer sig nämnvärt från vad som redovisades i

kompletteringspropositionen i april. Visserligen har exportlillväxlen

reviderats ned, men detsamma gäller för importen. Den tydligaste

försvagningen av efterfrågan har skett i de starkt importberoende delama

av ekonomin, framför allt på investeringsområdet.

I den prognos som redovisas för 1991 görs däremot en betydande nedrevidering mot bakgmnd av oljeprishöjningama och de allmänt något sämre konjunktumtsiktema. Hur stora förändringama blir avgörs av vilket antagande som görs beträffande lönebildningen. En prolongering av de löneavtal som gäller för 1990 skulle göra det möjligt att få till stånd en betydande nedgång i lönekostnadsökningen. Med hänsyn laget till eftersläpningseffekter från 1990 saml löneglidning 1991 beräknas timlönekostnadema stiga ca 4 % från 1990 till 1991.

I början av 1991 stiger konsumentprisindex som en följd av skallerefor­men. Därefter bedöms prissiegringstakien falla gradvis. Under loppet av 1991 skulle den underliggande inflationstakten stanna vid ca 3 1/2 %, vilket ligger i nivå med konkurrentländemas inflation. Detta skulle få en gyimsam effekt på i första hand den konkurrensutsatta sektom och göra det möjligt att uppnå en svagt stigande BNP. Sysselsättningen kommer då att vara fortsalt hög och arbetslösheten vid en intemationell jämförelse fortsatt mycket låg.

Skulle lönerna i stället öka med 7 % bedöms del leda lill en svagt fallande BNP. Den underliggande inflationstakten väntas med den högre löneökningstakten bli drygt 5 %, men inkluderas finansieringen av skallereformens andra steg stiger konsumentprisindex under loppet av 1991 med inemot 9 %. Underskottet i bytesbalansen fortsätter att växa och denna tendens blir mer markerad i altemativet med högre löneök­ningar. Arbetslösheten stiger successivt till 2 1/2 % som årsgenomsnitt.

Under 1992 väntas inflationstakten dämpas ytterligare. Det är huvudsakligen ett resultat av att ekonomin kyls av, vinstema pressas och att överhettningen på art)elsmarknaden avlar. Härtill kommer alt den tillfälliga momshöjningen fäller bort. Sammantaget skulle detta irmebära att konsumentprisema under loppet av 1992 endast skulle stiga med 1,6 % i altemativet med långsamma löneökningar och med 3 % i det högre altemativet.

Tillväxten 1992 beräknas bli ca 1-1 1/2 % om avtalen prolongeras. Vid en löneokningstakt om 5 % 1992 förväntas den bli knappt 1/2 %. Skillnadema i arbetslöshet blir också betydande mellan altemaliven,

2 1/2 % resp. knappt 3 1/2 % i genomsnitt för året. Anpassningen av

den svenska inflationstakten till omvärldens kan alltså bli betydligt

mindre smärtsam om en överenskonunelse träffas om att prolongera nu

gällande avtal.

En snabb dämpning av kostnadsökningslakten har också tydliga positiva effekter på den inhemska investeringsutvecklingen. De svenska direklin-vesteringama i utlandet kan också förväntas bli lägre. Därmed läggs

under de närmaste åren en l)etydligt bättre grund för ekonomisk tillväxt    Piop. 1990/91:39 och välfärd på 1990-talet.

I långtidsutredningen analyserades utvecklingen imder de närmaste fem åren med hjälp av fyra olika scenarier. 1 samtliga dessa sker en anpassning av lönerna ned till den ökningstakt som är förhärskande i omvärlden. Det som i huvudsak skiljer altemaliven åt är den takt med vilken anpassningen sker. När analysen utsträcks till en så lång period som fem år framstår behovet av en snabb löneanpassning än tydligare. Altemaliven med en långsam löneanpassning leder lill betydligt lägre tillväxt och sysselsättning. Reallöneulvecklingen på 1990-talet blir då väsentligt sämre.

2.4  Det långa perspektivet

Den svenska ekonomin bör enligt långtidsutredningen kunna växa med ca 2 % per år imder 1990-talet. Detta förutsätter att resurserna i samhällsekonomin är fullt utnyttjade under en stor del av decenniet och att en snabb kostnadsanpassning uppnås. Med fortsatt höga pris- och löneökningar fäller kapacitetsulnyltjandet samtidigt som arbetslösheten stiger och den ekonomiska tillväxten blir lägre.

När resursema är fullt utnyttjade bestäms tillväxten i ekonomin väsentligen av den takt med vilken arbetskraften och produktiviteten växer.

Enligt långtidsutredningens bedömningar kan arbetskraftsutbudet växa med 0,7 % om året under 1990-lalet. Detta är ett resultat av flera delvis motstridiga tendenser. Befolkningen i arbetsför ålder ökar, liksom kvinnomas förvärvsfrekvens. Skattereformen ökar utbudet av arbetskraft överlag. I motsatt riktning skulle reformen att införa en sjätte semester-vecka och att förlänga föräldraledigheten verka. Kalkylerna fömtsätter också alt trenden i riktning mot fler sjukskrivna och förtidspensionerade bryts under årtiondet.

Produktiviteten i näringslivet antas växa i samma takt som genomsnittet för perioden 1974-1988, dvs. med ca 1,8 % per år. Produktiviteten är emellertid myckel svårbedömd och dessutom svår alt mäta. En ökad ekonomisk integration i Västeuropa, liksom skattereformen och andra åtgärder som syftar till all förbättra marknademas effektivitet, talar för en ökad produktivitet. Samtidigt fiims tendenser som verkar i motsatt riktning. Det kan också ta tid innan de nya skatlereglemas f>osiliva effekter slår igenom. Tjänstesektom fortsätter att växa på industrins bekostnad, och den har en betydligt lägre uppmätt produktivitetstillväxt.

En tredje viktig faktor är kapitalstocken. Dess tillväxt är beroende av investeringsvolymen och den takt med vilken äldre kapital förslits. Om vinstema mot slutet av 1990-talet närmar sig de höga nivåema från 1980-talets sista år, kan investeringama förväntas växa något även i förhållan­de till den historiskt sett höga nivå som rått i näringslivet åren 1988-1989. Väsentligt i denna bedömning är emellertid lönsamhetsutveckling­en. Om inte avkastningen på investeringar i Sverige kan hållas på samma nivå som i omvärlden kommer inte de redovisade möjlighetema att kuima förverkligas.

II

De offentliga investeringama bedöms öka med ca 1,5 % per år. Det    Prop. 1990/91:39 sammanhänger bl.a. med att infrastmkturinvesteringama fömtsätts öka. Därmed bryts de senaste decenniemas mycket svaga investeringsutveck­ling i den offentliga sektom.

Sammantaget innetw de bedömningar långtidsutredningen gör att den ekonomiska tillväxten under 1990-talet i huvudsak bärs upp av ökade resursinsatser. Produktivitetens tillväxt väntas bli låg i ett historiskt perspektiv. Utredningen grundar denna pessimism i det sena 1980-talets utveckling. Det finns dock ett antal faktorer som kan påverka utveckling­en i en mer positiv riktning. Den enskilda faktor som kan tänkas ha störst effekt är den skattereform som nu genomförs. Den är av avgörande betydelse för tillväxtfömtsättningama under 1990-talet. Men utvecklingen l5Ör också kunna påverkas positivt av de många strukturella reformer som genomförts, exempelvis när det gäller jordbruket och de fmansiella marknaderna och av den ökade integrationen med omvärlden.

3  Riktlinjer för inflationsbekämpningen 3.1   Allmänna förutsättningar

Det centrala stabiliseringspolitiska problemet är i dag inflationen. Den medför att konkurrenskraften urholkas, osäkerheten ökar och ekonomin fungerar sämre. Detta leder till att tillväxten och sysselsättningen försvagas. Det är i längden inte möjligt att trygga sysselsättningen i en ekonomi där prisstegringarna är snabbare än omvärldens.

Inflationen leder också till stora och godtyckliga omfördelningar av förmögenheter. I en politik för rättvisa och full sysselsättning måste inflationsbekämpningen sättas i första mmmet.

Inflationen i Sverige har under lång tid ökat snabbare än i våra konkurrentländer. Höga lönekostnadsökningar och en svagare produktivi­tetstillväxt bar lett till att arbetskraftskostnaderna per producerad enhet ärligen ökat med omkring 5 % mer i Sverige än i konkurrentländema under den senaste treårsperioden. Konkurrensläget för det svenska näringlivet har därmed försvagats på ett mycket allvarligt sätt.

De konkurrensfördelar som devalveringarna i början av 1980-talet medförde är nu förbmkade. En för svensk ekonomi avgörande fråga de kommande åren är hur lönekostnader och produktivitet utvecklas i förhållande till omvärlden. Om den nuvarande löneutvecklingen fortsätter konuner marknadskraftema i form av stigande räntor och hög inflation att leda till en åtstramning av ekonomin och en i flera avseenden mycket oförmånlig utveckling. Produktion, investeringar och sysselsättning kommer att drabbas. Företagens investeringar kommer i ökad utsträck­ning att göras utomlands. Hushållens ekonomi kommer att utsättas för stora påfrestningar. Särskilt koinmer det att gälla de hushåll som lever med knappa marginaler.

Hur utdragen processen blir går i dagsläget inte att festställa. Av långtidsutredningens scenarier framgår emellertid att det kan komma att

12

röra sig om flera år med stagnation i ekonomin. I första hand drabbas då    Prop. 1990/91:39 den  konkurrensutsatta  sektom.   Men  också  den  offentliga  sektoms finanser försvagas, vilket kommer att skärpa kraven på nedskärningar i både statens och kommunemas verksamhet.

Ett grundläggande drag i det som har kallats den svenska modellen har varit strävan att åstadkomma både en låg inflation och full sysselsättning. Kombinationen av en stram finanspolitik, aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser och en solidarisk lönepolitik fimgerade länge mycket väl. Löntagarna fick under 1950- och 1960-talen en god reallöneutveckling vid en låg inflation, samtidigt som sysselsättningen var hög och inkomstfördelningen jämn i ett intemationellt perspektiv.

Ambitionen att förena låg inflation med full sysselsättning kvarstår oförändrad. Fömtsättningama har dock förändrats i flera väsentliga avseenden. Framför allt påverkar den ekonomiska integrationen med omvärlden i allt högre grad villkoren för den ekonomiska politiken i Sverige.

Intemationella pris- och ränterörelser och förändringar i valutakursema får direkta återverkningar även i den svenska ekonomin. Det är inte möjligt att i längden ha en prisstegringstakt som kraftigt avviker från omvärldens. Det skulle leda till ett försvagat förtroende för den svenska ekonomin och ställa krav på högre räntor för att skapa balans i valutaflö­dena, samtidigt som ekonomin skulle fungera sämre och tillväxten hämmas.

Samtidigt är välståndet i Sverige helt beroende av ett nära ekonomiskt samarbete och ett omfattande utbyte med omvärlden. Avgörande för våra möjligheter att förena låg inflation och full sysselsättning är till syvende og sidst vår egen förmåga att kontrollera den inhemska kostnadsutveck­lingen. Om vi skall kunna hålla arbetslösheten lägre än i omvärlden får inte vår inflation vara högre. Samtidigt måste vår arbetsmarknad och lönebildning fiingera bättre.

Ett antal fektorer har medverkat till att den svenska ekonomin under senare år blivit överhettad. De höga nominella löneökningama har spätt på den privata konsumtionen. Samtidigt bar hushållens sparande fallit snabbt under flera år, vilket bl.a. sammanhänger med avregleringen av kredilmarknaden i mitten av 1980-talet. Transfereringssystemen har tagit alltmer av tillväxtutrymmet under 1980-talet och kommunemas expansion har varit större än statsmaklema avsett och väntat sig. Vidare medförde den intemationella t)örskrisen i slutet av 1987 förväntningar om en dämpning av tillväxten. Någon omläggning av den ekonomiska politiken i restriktiv riktning genomfördes därför inte då. Den intemationella tillväxten har också under senare år varit högre än väntat, vilket medfört en kraftig stimulans för Sverige. Under 1989 och 1990 har olika åtstramningsförslag från regeringens sida avvisats eller givits en mindre restriktiv inriktning av riksdagen. Den ekonomiska politiken har under dessa omständigheter inte fått en tillräckligt stram inriktning.

Statsmakterna bar det övergripande ansvaret för inflationsbekämpning­en. Den ekonomiska politiken måste de närmaste åren med all kraft inriktas på att nedbringa inflationen och att återställa balansen i samhälls-

13

ekonomin. Denna uppgift måste överordnas andra ambitioner och krav.     Prop. 1990/91:39

Detta innebär att mycket starka restriktioner framgent måste läggas på

statens liksom på kommunemas och landslingens utgifter samtidigt som

den   konkurrensulsatta   sektom   förstärks.   En   restriktiv   finans-   och

penningpolitik skall lägga grunden till en lönebildning inom ramen för

vad samhällsekonomin tillåter.

Regeringen kommer inte att motverka en uppgång i arbetslösheten med generell efterfrågestimulans. Dylika försök är dömda att misslyckas, vilket såväl våra egna som utländska erfarenheter under 1970-talet visar. Sådana åtgärder minskar förtroendet för den ekonomiska politiken, leder till högre inflation som ytterligare försämrar konkurrenskraften och urholkar fömtsättningama för all på sikt upprätthålla full sysselsättning. Skadeverkningama av en sådan politik skulle bli kännbara. Det skulle ta lång tid och bli en smärtsam process atl restaurera den svenska ekono­min.

De arbetsmarknadspolitiska åtgärdema skall vara inriktade på individema. Målet för arbetsmarknadspolitiken ligger fast; varje person som blir arbetslös skall ges samhällets stöd för att komma in i eller komma tillbaka lill arbetslivet. Insatsema skall också i fortsättningen vara inriktade på aktiva åtgärder som förmedling, utbildning och rehabilite­ring. På så sätt skall insatsema samtidigt underlätta för förelagen all klara sin rekrytering.

3.2  Finanspolitiken

Under 1980-lalet har det skett en myckel snabb förbättring av slaisfinan­sema. Denna förstärkning har i hög grad möjliggjorts av utvecklingen på statsbudgetens inkomstsida. Utgiflemas ökningslakt har emellertid också begränsats. Under de kommande åren blir del betydligt svårare att förslärka statens finanser. När tillväxten avlar ökar skalleintäktema långsammare. Samtidigt innebär skattereformen alt de mekanismer som tidigare medförde automatiska skalleökningar i huvudsak har avlägsnats.

I kompletteringspropositionen (1989/90:150) redovisade regeringen ett brett handlingsprogram för tillväxt, sysselsättning och välfärd. Detta handlingsprogram ställde sig riksdagen bakom. Sammantaget medförde handlingsprogrammet en förstärkning av statens budget med ca 8 miljarder kr. budgetåret 1990/91. För all säkerställa skallereformen och för atl anpassa den kommande expansionen lill del samhällsekonomiska utrymmet infördes ett kommunall skatteslopp för 1991 och 1992. Den av riksdagen godkända budgeten var också balanserad, dvs. utgifter och inkomster var lika stora.

Till följd av oljeprisslegringama har sedan dess inflationen ökat. Behovei av en restriktiv politik har därmed skärpts. Erfarenhetema från 1970-talel i Sverige och i andra länder understryker behovet av all ge politiken denna inriktning. Detta gäller särskilt som det råder en stor enighet bland industriländerna om all inte genom ekonomisk-politiska åtgärder försöka motverka effekter av oljeprisslegringama på tillväxt och inflation.

14

Riksdagen har emellertid vid behandlingen av budgetförslaget fallat elt Prop. 1990/9! :39 antal beslut om utgifter utöver regeringens budgetförslag. Riksdagen har inle anvisat finansiering för dessa utgifter. Det är ytterst angeläget all alla nya utgifter är ansvarsfiillt finansierade. I annal fall försvagas statsbudge­ten. För innevarande år krävs därför särskild återhållsamhet med utgifter. Av särskild betydelse är möjlighetema till besparingar i transfereringama till hushållen genom en effektivare målslyming av försäkringskassoma.

För att skapa fömtsättningar för låg inflation, återvunnen tillväxt och växande sysselsättning måste finanspolitiken vara fortsatt myckel stram. I arbetet med förslaget till 1991/92 års statsbudget skall detta arbete fullföljas. Det är nödvändigt atl den årliga budgetprövningen sker i ett långsiktigt perspektiv och ges den stadga som följer av genomarbetade normer och riktlinjer. Målet bör vara att hävda välfärden och samtidigt sänka de offentliga utgiftemas andel av brutlonalionalproduklen för all på sikt särffca skattetrycket. Del är bara om en sänkning av skattetrycket föregås av en ulgiftsneddragning som den blir långsiktigt hållbar. Dessa riktlinjer måste utgå från de fömtsättningar som följer av den allmänna ekonomiska utvecklingen.

Utvecklingen i den kommunala sektorn är av stor betydelse för samhällsekonomin. I långtidsutredningens perspektiv antas den kommuna­la konsumtionen öka med 2 % per år under 1990-talel. En tillväxt av denna storleksordning är emellertid inle förenlig med balans i ekonomin under de närmaste åren. Regeringen bedömer därför all den kommunala sektoms volymtillväxt tills vidare måste begränsas lill högst 1 % per år. För 1991 och 1992 har elt kommunalt skatteslopp införts. Samtidigt har den konununalekonomiska utredningen fått i uppdrag att redovisa olika lösningar som irmebär all korrununemas och landslingens verksamhet kan finansieras inom ramen för en kommunal utdebitering på högst 30 kr.

3.3  Penning- och valutapolitiken

Under perioden 1976-1982 devalverades kronan vid fem tillfällen. Snabba kostnads- och prisstegringar medförde all delar av den konkurrensulsatta sektom slogs ut under perioder med pressade vinster, för atl sedan expandera efter devalveringama. Sådana omflyttningar av resurser mellan sektorer och utslagning av produktivt kapital medför stora samhällsekono­miska kostnader. Återkommande devalveringar försämrar också investeringsklimatet och fömtsättningama för en god tillväxt. Samtidigt medför förväntningar om en upprepning all devalveringama för varje gång blir allt mindre effektiva.

En av hömslenama i den ekonomiska politiken sedan 1982 är den fasta växelkursen. Den skall tjäna som ett ankare för den inhemska prisutveck­lingen. Med en fäst växelkurs blir rollfördelningen i den ekonomiska politiken tydligare, samtidigt som disciplin i löne- och prisbildningen framtvingas.

Permingpolitikens huvudsakliga uppgift är att upprätthålla den tasla växelkursen. Den fasta växelkursen ställer också krav på finanspolitiken. Endast med en stram finanspolitik kan förväntningar om framtida växelkursjusleringar motverkas.

15

Regeringen har med olika åtgärder markerat sin beslutsamhet att hävda Prop. 1990/91:39 den &sta växelkursen. Staten nettolånar inte i utländsk valuta. Genom utlandslånenormen &stställs ett minimikrav på peimingpolitiken. Deima bör vara så stram att valutaflödena balanserar. I den utsträckning som inhemska hänsyn motiverar en stramare penningpolitik och större inflöden av valuta uppstår skall en därtill svarande amortering ske på statens skuld i ufländsk valuta. Den finansix)litiska åtstramningen imder våren 1990 är också exempel på beslut ägnade att imderstödja strävande­ na att upprätthålla den &sta växelkursen.

En bindning till en växelkursnorm är ett sätt att skapa trovärdighet i inflationsbekämpningen. Det under senare år mest uppmärksammade exemplet är det europeiska valutasamarbetet, som varit i funktion sedan 1979. VäxeUcursmekanismen inom European Monetary System (EMS) är ett system med "festa men justerbara" växelkurser. Sedan Storbritannien nu anslutit sig till växelkursmekanismen inom systemet omfettar denna alla EG-länder utom två. Det är inte möjligt för ett medlemsland att ändra sin växelkurs på egen hand. Växelkursstabiliteten har successivt ökat och sedan 1987 har ingen kursändring ägt mm.

Erferenhetema av detta system är övervägande positiva. Genom att utgöra en fäst "norm" för den ekonomiska politiken tycks EMS ha medverkat till en sänkning av den genomsnittliga inflationstakten och ett närmande av olika länders inflationstakt till varandra. En viktig lärdom är emellertid att den festa växelkursnormen inle ensam fått inflationstak­ten att gå ned. Fömtsättningen har genomgående varit inhemska ekonomisk-politiska åtgärder ägnade att pressa ned inflationen, främst en stram penning- och finanspolitik. Inom de europeiska gemenskaperna går man nu i det ekonomiska samarbetet vidare mot en ekonomisk och monetär union (EMU).

Det är regeringens uppfattning att de nuvarande problemen i den svenska ekonomin skall lösas genom en intem anpassning av utbud och efterfrågan och genom att ekonomins funktionssätt förbättras. Det är på detta sätt som den ekonomiska politikens trovärdighet skall förstärkas. Att göra avsteg från valutapolitikens mål är uteslutet. Sverige har ett starkt intresse av att delta i det intemationella ekonomiska samarbetet och det ligger i vårt eget intresse att handla så att vi förblir en trovärdig samarl)etspartner. Detta understryks av den breda uppslutning som råder om ett utvidgat samarbete med EG genom ett EES-avtal. Regeringen följer utvecklingen vad gäller det europeiska monetära samarbetet och bevakar Sveriges möjligheter till ett närmande till detta samarbete.

Inom EG har utvecklingen mot en ekonomisk och monetär union initierat en livlig diskussion om målen för centralbankemas politik och centralbankemas ställning, främst i förhållande till regeringar och parlament. Även i Sverige förs en liknande diskussion.

Under 1980-taIet har de fmansiella marknadema förändrats snabbt. Både i Sverige och i flertalet andra industrialiserade länder har en avreglering kommit till stånd. 1989 avskaffades i stort sett hela den återstående valutaregleringen. Detta har förändrat villkoren för penning­politiken. Nya instmment har tillkommit och tidigare använda medel har

16

blivit ineffektiva och övergetts. De penningpolitiska instmmenten har    Prop. 1990/91:39 anpassats till marknaden. Riksbankschefens mandatperiod har förlängts och har gjorts oberoende av valperioden till riksdagen.

Dessa förändringar har skett successivt och utan att riksbankens ställning och funktion prövats i sin helhet. Statsskuldspolitiska kom­mitténs utredningsarbete, som resulterade i att riksbankens ställning förstärktes och att riksgäldskontoret fick regeringen som huvudman, behandlade några av dessa frågor men hade inte i uppdrag att ge en helhetssyn på dagens fömtsättningar för penningpolitiken. Valutaregle­ringens avskaffande och utvecklingen på det monetära området i Europa är också förändringar som inträffat efter det att kommittén avlämnade sitt betänkande 1986.

En tioårsperiod med inhemska avregleringar på det finansiella området och stora förändringar i vår omvärld är starka skäl för att utreda riksbankens ställning närmare i syfte att skapa en klar och ändamålsenlig ram för den framtida penningpolitiken.

Regeringen avser att utreda denna fråga. En utgångspunkt för utredningen skall vara att riksbanken även fortsättningsvis skall ha riksdagen som huvudman.

3.4  Lönebildningen

Den ogynnsamma utvecklingen av lönekostnadema har fortsatt under 1990. Timlönema beräknas i år stiga med omkring 10 %. Härav utgörs närmare 4 procentenheter av löneglidning. Omförhandlingama avseende 1990 års löner, till följd av prisklausuler i tidigare avtal, är ännu inte avslutade på alla områden.

Som en följd av den snabba prisutvecklingen har reallönetillväxten under senare år varit begränsad trots stora nominella lönehöjningar. Under treårsperioden 1987-1989 ökade de reala disponibla inkomstema årligen med endast ca 1 %. Genom framför allt skattereformen beräknas dock ökningen i år - trots uppgången i inflationstakten - uppgå till närmare 2 1/2 %.

Utrynunet för reala löneförbättringar bestäms på sikt av produktivite­tens tillväxt. Lönestegringar dämlöver ger försämrad konkurrenskraft och ökad inflation. Lönema måste öka i betydligt lägre takt än imder senare år för att det överhuvudtaget skall finnas något reallöneutrymme imder någon längre period.

Det är nu nödvändigt att växla om från inflationslöner till reallöner för att trygga sysselsättningen och skapa fömtsättningar för en bättre tillväxt och högre välfärd. Ansvaret för detta ligger på arbetsmarknadens parter. Regeringen skall inte delta i det nu förestående löneförhandlingsarbetet.

Fömtsättningama för att bryta trenden i den svenska kostnadsutveck­lingen de närmaste åren är unika. Flera faktorer medverkar till detta. 1.   För den övervägande delen av inkomsttagarna medför skatteomlägg­ningen 1991 en betydande höjning av de realt disponibla inkomster­na. Den genomsnittliga ökningen från 1990 till 1991 t)eräknas uppgå till 2 %. Hushållens reala disponibla inkomster kommer sålunda att

17

2 Riksdagen 199019J. 1 saml. Nr 39

öka även vid oförändrade löner. Därtill kommer aft det tillfälliga    Prop. 1990/91:39 obligatoriska sparandet upphör med utgången av 1990 och betalas tillbaka under 1992 resp. 1993.

2.

Möjlighetema att uppnå en god reallöneutveckling vid låga nominella lönelyft förbättras vidare av att prisstegringstakten påtagligt kommer att falla så snart skattereformens fmansiering genomförts i januari 1991. Nedgången i inflationstakten förstärks ytterligare när den tillfälliga momshöjningen upphör vid utgången av 1991.

3.

överhettningen på arbetsmarknaden a vrår nu successivt. Dessutom sjunker näringslivets vinster. Sammantaget torde detta medföra att särskilt löneglidningen dämpas.

För 1991 finns det ingen tillväxt att fördela. Om ekonomin belastas med ökade kostnader försämras produklionsfömtsättningama ytterligare. Höjda kostnader leder enbart till ökad inflation och förlorade arbetstillfäl­len.

Mot denna bakgmnd har regeringen givit den förhandlingsgmpp som tillsattes i början av innevarande år i uppdrag att ta kontakt med partema för att undersöka fömtsättningama för ett stabiliseringsavtal för i första hand 1991. Syftet är att underlätta för partema att träffa avtal i linje med de ekonomiska fömtsättningama. Avtalet måste ha ett sådant innehåll att det förbättrar kostnadsläget. Förhandlingsgmppen inledde sitt arbete tidigare i höst och har nyligen redovisat sin bedömning av det ekonomi­ska läget. Det är nu partemas sak att ge besked om humvida de är beredda att medverka i arbetet.

Förväntningar har stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen. Inte minst gäller detta inflationen. Kalkyler och budgetar inom såväl näringslivet som staten, kommunema och landstingen styrs av förvänt­ningar om priser och löner, vilka sedan får genomslag på marknaden. Om aktörema i ekonomin i sin planering och budgetering räknar med fortsatt höga kostnadsstegringar anpassar de sitt l)eteende till detta. Förväntningarna blir då självuppfyllande och risken ökar för en kostnadskris. Företagen, kommunema och landstingen har liksom staten ett stort ansvar för att i budgetarbetet ange fömtsättningama för lönebildningen. Även i detta arbete måste inflalionsförväntningama brytas.

En lönebildning i samklang med samhällsekonomin fömtsätter att den konkurrensutsatta sektom är löneledande. Där kan hänsyn lättast tas till vilken löneutveckling som är möjlig med hänsyn till produktiviteten och fömtsättningama på den intemationella marknaden. De andra sektorernas lönepolitik - den offentliga sektom och den skyddade privata sektom -måste i huvudsak syfta till alt skapa en väl fungerande service och produktion.

Även om förhållandet mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft har en avgörande inverkan på lönebildningen är regelsystem, förhandlingsfor­mer, informationsspridning och institutionella förhållanden på arbets­marknaden också av betydelse. Ingångna avtal måste hållas. Det är angeläget att konfliktvapnet används med varsamhet och först efter att förhandlingsvägen definitivt visat sig oframkomlig. Om så inte sker

18

försämras ekonomins funktionssäft, vilket tiU slut i huvudsak drabbar    Prop. 1990/91:39 löntagarna.

Ansvaret för att en m&T realistisk lönebildning konuner till stånd vilar på arbetsmarknadens parter. Det är främst genom deras försorg som den svenska modellen för lönebildning kan anpassas till de nya förhållandena och leva vidare. Regeringen har gett direktiv till en utredning för att belysa vilka institutionella åtgärder som kan främja framväxten av ett bättre fungerande system för lönebildningen.

3.5 Konkurrenspolitiken

Åtgärder för att främja effektiviteten i ekonomin är viktiga för inflations­bekämpningen. Effektiviteten kan öka genom att marknademas fimktions-sätt förbättras. När den privata koncentrationen är alltför hög kan åtgärder för att förstärka konkurrensen behövas. Olika typer av mark-nadsmisslyckanden kan också motivera både offentliga ingrepp och en ökad användning av ekonomiska styrmedel. Men ibland är det just de offentliga regelsystemen som skapar problem med bristande konkurrens och låg effektivitet.

Väl fungerande marknader är en fömtsättning för att konsumentemas önskemål skall komma till uttryck i vad som produceras. Effektiva marknader är också en fömtsättning för en hög produktivitets- och reallönetillväxt. Samtidigt kan de bidra till att inflationen dämpas. Åtgärder för att förbättra marknadens fiinktionssätt - såväl på faktor- som vam- och tjänstemarknaderna - är därför ett gmndläggande inslag i stmktur- och konkurrenspolitiken.

Betydande delar av dagens vam- och tjänsteproduktion är avskärmade från marknadens signaler. Detta är ofta till nackdel för konsumenter och skattebetalare. Avsaknad av konkurrens lämnar utrymme för alltför höga priser och vinster. Det är regeringens bedömning att ökad konkurrens, är av avgörande betydelse för arbetet med att höja produktivitetstillväxten och ekonomins tillväxt överhuvudtaget.

Under de senaste åren har ett omfattande arbete med att avreglera den svenska ekonomin inletts. De mest genomgripande förändringama har hittills skett på de finansiella marknadema. Men beslut av betydelse för hela ekonomin har också fatlats avseende jordbmket, transportema och teko-industrin.

En kommitté har tillsatts (dir. 1989:12) med uppdrag att kartlägga konkurrenssituationen i Sverige och se över den svenska konkurrenspoli­tiken. Till de sektorer som är i särskilt behov av åtgärder hör livsmedels­sektorn, bostads- och byggsektorema samt trafiksektorn, speciellt inrikesflyget. Inom dessa sektorer är koncentrationen stor och olika regleringar hämmar en effektiv konkurrens. En avreglering behövs som bl.a. kan medföra en förstärkt konkurrens från utländska företag.

Konkurrenskommitténs arbete koinmer att följas upp av regeringen under det kommande året. Hittills har kommittén presenterat tre delförslag för avreglering och ökad konkurrens inom livsmedelssektom, bostads- och byggsektorema samt trafikseklom. Arbetet fortsätter nu med

19

en analys av konkurrensförhållandena på övriga områden. Här spelar Prop. 1990/91:39 konkurrenslagen och dess tillämpning en avgörande roll. Kommittén har därför i uppdrag att göra en översyn av konkurrenslagen och överväga hur regelverket kan förstärkas så att det mer effektivt kan användas för att förebygga konkurrenshämmande inslag i näringslivet, såsom t.ex. prissamverkan eller marknadsdelning. Utgångspunkten bör vara att förbudsprincipen tillämpas, inte att åtgärder måste påvisas vara skadliga för att föranleda ett ingripande.

Koncentrationen är stark inom livsmedelsområdet när det gäller både insatsvaror, förädlingsindustri, distribution och detaljhandel. I detalj­handelsledet påverkas konkurrensen av den prövning av etableringstill-stånd som kommunema gör enligt plan-och bygglagen. Konkurrenskom­mitténs uppgift är bl.a. att klargöra hur denna prövning kan ske på ett sätt som gynnar ökad konkurrens inom detaljhandeln, både i fräga om livsmedel och andra varor, utan alt servicenivån äventyras. Kommittén skall även mer generellt uppmärksamma den roll kommunala beslut spelar för näringsfrihet och konkurrens. Kommittén skall i detta sammanhang också t)elysa konkurrensmyndighetemas uppgifter och befogenheter.

Konkurrenspolitiken omfattar också åtgärder som stärker konsumentens ställning på marknaden. Det sker bl.a. genom väl fungerande system för information om varomas kvalitet och pris samt en effektiv övervakning av olika marknader.

På flera marknader försvåras konkurrensen av handelshinder mot utlandet. Redan blotta möjligheten att andra förelag konimer in kan ha en hälsosam inverkan på beteendet på koncentrerade marknader. När prisbildningen skärmas av med tullar, tekniska handelshinder och andra gränsskydd reduceras derma möjlighet, och därmed utsätts konsumenterna ofta för en prisstegringstakt som är högre än på andra områden.

Att så långt möjligt öppna gränsema för konkurrens är ett viktigt inslag i regeringens politik för att främja en effektiv ekonomi. Detta återspeglas i de förhandlingar som förs mellan EFTA-EG men också i beslutet alt avskaffa hindren för tekoimporten och i de åtgärder som förbereds på byggmaterielområdet.

De pågående förhandlingama inom det allmänna tull- och handels­avtalet (GATT) syftar till att ytterligare öppna gränsema för konkurrens. Regeringen medverkar aktivt i förhandlingama för att få till stånd en framgångsrik uppgörelse.

4  Riktlinjer för reformer inom den offentliga sektorn

4.1   Den offentliga sektom i ekonomin

Den offentliga sektom har en nyckelroll i den svenska ekonomin. Den offentliga resursförbmkningen i form av konsumtion och investeringar uppgår till ca 30 % av BNP - den privata konsumtionen och inveslering-

20

ama utgör således ca 70 % av BNP. Den offentliga sektom har dämtöver    Prop. 1990/91:39 en viktig inkomstomfördelande funktion i ekonomin.  De offentliga transfereringama, främst till hushåll och kommuner motsvarar drygt 30 % av BNP. Totalt motsvarar de offentliga utgiftema drygt 60 % av BNP.

Den offentliga resursanvändningen har stor betydelse för möjlighetema att främja den ekonomiska politikens mål. Samtidigt är den ekonomiska utvecklingen avgörande för möjlighetema att långsiktigt hävda välfärden. Detta samspel är viktigt både för att stabilisera ekonomin på kort sikt och för att säkra en god och rättvist fördelad tillväxt framöver.

Det är väsenfligt att dra lärdom av de erfarenheter som gjordes under slutet av 1970- och början av 1980-talet. Oförmågan att anpassa den offentliga sektoms åtaganden till den förändrade ekonomiska situationen -i förening med dyrbara, i huvudsak uppehållande industristöd - ledde till en kraftig försämring av de offentliga finansema. Den konsoliderade offentliga sektoms utgifter motsvarade 1976 52 1/2 % av BNP, men hade 1982 stigit till 66 1/2 %. Gapet mellan avstaimande intäkter och växande utgifter ledde till att den offentliga sektoms sparande som andel av BNP vände från 1,7 % 1977 tiU -5,0 % 1983.

Under 1980-talet har de offentliga utgiftema minskat i förhållande till BNP och underskottet från decenniets början förbytts i ett överskott. Detta har åstadkommits genom en sträng prövning av utgiftema för den statliga konsumtionen men är också ett resultat av att tillväxten och löneinflationen har ökat de offentliga inkomstema.

Statens finanser

Statens ekonomi  har påtagligt  förbättrats imder   1980-talet.   Statens finansiella sparande, som förändrades från 1 1/2 % av BNP 1976 till -10 % 1982, beräknas för 1990 uppgå till 2 % av BNR

Finanspolitikens avgörande betydelse i inflationsbekämpningen har berörts i det föregående. Möjlighetema för olika sektorer och delar av den statliga verksamheten att bidra till en långsammare utgiftstillväxt koinmer att behandlas i det följande.

Vikten av att effektivisera den statliga verksamheten och att ompröva utgiftsprogram framgår bl.a. av de beräkningar som redovisades i vårens långtidsbudget. Enligt dessa l)eräkningar var det endast statsbudgeten som kimde förväntas ge ett positivt bidrag till den offentliga sektoms finansiella sparande under den aktuella perioden. Mot denna bakgrund är det naturligtvis angeläget att ge akt på och analysera stabiliteten i dessa överskott.

Budgetutvecklingen är avhängig den allmäima ekonomiska utveckling­en. Inkomstsidans utveckling är nära kopplad till ekonomins allmänna tillväxt. En mycket stor del av utgiftema styrs av automatiska bindningar till konsumentprisindex, lönenivå och ränteutveckling. Riksdagen har vid olika tillfällen uppmärksammat denna utgiftsautomatik. Det är uppenbart att i perioder av avsaktande tillväxt uppmärksamheten måste skärpas på de fmansieringsproblem som skapas av automatiskt stigande statliga utgifter.

21

Bostadsministems förslag senare denna dag om ett nytt system för    Prop. 1990/91:39 bostadsfinansiering skall ses mot denna bakgrund.  Som en följd av stigande produktion av bostäder och bostadsstödets koppling till den allmänna räntenivån har utgiftema för stödet över statsbudgeten ökat mycket snabbt imder senare år.

Det nuvarande fmansieringssystemet som har fungerat i femton år, har med tiden fått alltmer framträdande brister i fråga om neutralitet mellan olika upplåtelseformer och paritet i fräga om utgifter för bostäder av olika ålder. Det nuvarande generella bostadsstödet kan också kapitaliseras när egnahem och bostadsrätter byter ägare och således öka säljarens förmögenhet. Därtill kommer den kraftigt ökande belastningen på statsbudgeten. De automatiska kostnadsökningama är detta budgetår 5 miljarder kr. högre än föregående budgetår.

Förslaget innebär att nuvarande låne- och räntebidragssystem vid ny-och ombyggnad av bostadshus ersätts av ett syslem som bygger på en grundsubvention på 30 % som är lika för alla upplåtelseformer. Hela lånefinansieringen sker på den allmänna lånemarknaden. En del av låneräntorna omfördelas över tiden med hjälp av räntelån.

Med detta nya system för lx)sfadsfinansiering skulle de statliga utgiftema för bostadsstödet minska. De statsfinansiella I>esparingar som görs på kort- och medellång sikt med det nya systemet innebär emellertid inte någon finanspolitisk åtstramning. Sparandet i ekonomin som helhet kan inte heller förväntas öka i detta tidsperspektiv.

Kommunernas ekonomi

Tyngdpunkten i den offentliga verksamheten har förskjutits i riktning mot kommunema. Konsumtion och investeringar inom kommuner och landsting uppgår idag till ca 300 miljarder kr., dvs. drygt 20 % av BNP.

Omkring 85 % av de totala kommunala utgiftema finansieras med skattemedel - kommunalskatt eller slalsskattefinansierade överföringar. Inte minst därför är det viktigt att sektoms tjänster utförs på ett professionellt och effektivt sätt.

I nationalräkenskaperna fömtsätts produktiviteten i den offentliga sektom vara oförändrad år från år. Studier av olika delområden ger en sammansatt bild, och det finns för närvarande inte några mått som speglar produktivitetsutvecklingen för sektom som helhet. Det är viktigt att kommuner och landsting utvecklar sin förmåga att mäta produktivitets­utvecklingen. Sådana mätningar måste bli ett betydelsefullt hjälpmedel i förändringsarbetet. Kommuner och landsting har i samband med årets avtalsrörelse, tillsammans med vissa personalorganisationer, formulerat en gemensam målsättning om att förbättra produktiviteten med 2 % år 1990.

I Svenska kommunförbundets och Landstingsförbundets imderlag till långtidsutredningen redovisas en bedömning av kommunernas och landstingens utveckling. Den visar att verksamheten skulle behöva byggas ut med i genomsnitt ca 1,6 % per år fram till 1995 för att uppfylla gjorda åtaganden.   Kommunförbundets  kalkyler visar vidare att de

22

nuvarande finansieringskälloma inte förslår för den t)eräknade volymut-    Prop. 1990/91:39 vecklingen. I kalkylerna har dock inte fullt ut t>eaklats möjlighetema till produktivitets- och effektivitetsförbättringar i verksamhetema.

Regeringen har i sin t>edömning av de samhällsekonomiska lesursemas fördelning vägt in den kommunala sektoms fömtsättningar att rationalise­ra och ompröva befintlig verksamhet. En så kraftig utbyggnad av verksamheten som kommun- och landstingsförbunden räknat med är därför inte nödvändig för att tillgodose de behov som förbunden redovisat. En utbyggnad av den omfattningen skulle inte heller vara förenlig med samhällsekonomisk balans. Kommunemas och landstingens sammanlagda volymtillväxt måste tills vidare begränsas till högst 1 % per år.

En utredning har nyligen tillkallats för att t)elysa de kommunalekono-miska problemen. Utredningen skall bl.a. redovisa olika lösningar som innebär att kommuneras och landstingens verksamhet kan finansieras inom ramen för en total kommunal utdebitering på högst 30 kr. Utredningen skall behandla kommunemas samtliga finansieringskällor, däribland avgifter. Ökad avgiftstäckning kan vara en väg att reducera storleken på de skattefmansierade offentliga utgifterna, öka effektiviteten i resursanvändningen och därmed skapa utrymme för en sänkning av skatterna.

Den kommunala sektoms finansiella problem måste framför allt lösas genom omprövningar av befintlig verksamhet och förbättrad produktivi­tet. Skattehöjning är ingen framkomlig väg för 1990-falet.

För att hävda välfärden under 1990-talet måste tillväxten öka. Kommunema har ett l>etydande ansvar i detta sammanhang. Investeringar i utbildning och infrastmktur är viktiga gmndstenar i den politik som krävs. Bamomsorg samt hälso- och sjukvård är exempel på verksamheter som bidrar till att ge människor goda fömtsättningar att delta i arbetslivet och samhällslivet i övrigt.

I sitt stöd till förnyelsen av den kommunala verksamheten l>ör följande principer vara vägledande:

Kommunerna och landstingen åläggs inte nya uppgifter utan att de

samtidigt får möjlighet att finansiera eventuella nya åtaganden med

andra medel än höjda skatter.

Ansvarsfördelningen mellan staten och kommunema resp. landstingen

klargörs.  Staten formulerar övergripande mål och decentraliserar

ansvaret för verkställigheten ytterligare.

Statliga riktlinjer som inte är nödvändiga för att trygga en likvärdig

service för medborgama tas bort.

Statsbidragen ges en mer generell utformning.

Staten koinmer alltmer att övergå till målstyming av kommunal verksamhet. Samtidigt ställs väsentligt större krav på uppföljning av resultaten.

Genom de planerade reformema för bl.a. äldreomsorgen och skolan får kommunema helt nya fömtsättningar att bedriva en effektiv verksamhet. En ny kommunallag konuner att ge kommunema bättre fömtsättningar att organisera sina verksamheter på ett ändamålsenligt sätt. En särskild

23

arbetsgmpp undersöker om det finns stafliga regler eller normer som    Prop. 1990/91:39 utgör hinder för utbyggnaden av bamomsorgen.

Civilministem kommer senare i dag att föreslå vissa ytterligare åtgärder för förnyelse av den offentliga sektom. I ett planerat projekt i Örebro län skall samtliga kommuner, landstinget och den statliga regionala förvaltningen medverka för att pröva nya former för den offentliga sektoras organisation och verksamhet.

Socialförsäkringarnas ekonomi

Socialförsäkringarnas ekonomi är av strategisk betydelse för den ekonomiska utvecklingen i ett längre perspektiv. Transfereringama till hushållen har under 1980-talet svarat för en stor del av de offentliga utgiftemas ökning, medan den offentliga konsumtionen och framför allt de offentliga investeringama stagnerat. Försäkringamas utformning har också stor betydelse för arbetskraftsutbudet. Generellt sett verkar anknytningen till förvärvsinkomstema stimulerande på arbetskraftsutbu­det, men reglemas utformning och samspelet med andra ersättningar kan i viktiga fell motverka den arl>etslinje som är grundläggande för välfärdspolitiken. Försäkringarna - inte minst det allmänna pensionssyste­met - har också stor betydelse för det samhälleliga sparandet.

Socialförsäkringssektorns utgifter beräknas de närmaste åren öka som andel av BNP. Det finansiella sparandet inom sektom sker i stort sett i allmänna pensionsfonden samt arbetsmarknadsfonden. Frän 1982 till 1989 var pensionsutbetalningama större än avgiftsinkomstema, och en del av AP-fondens avkastning har fått tas i anspråk för att täcka de löpande pensionsutgiftema. ATP-avgiften höjdes den 1 januari 1990 med två procentenheter. Trots detta balanserar inte avgiftsinkomstema och utbetalningama i år.

I ett längre perspektiv pekar långtidsutredningens beräkningar på systemens växande anspråk. Huvudorsaken är den demografiska utvecklingen. En åldrande befolkning kommer att ställa stora krav på vård, omsorg och pensioner. Det ökade avgiftsbehov som denna utveckling skulle medföra understryker behovet av en omprövning av de offentliga utgiftema, inkl. socialförsäkringssektoms resursanspråk. Denna utveckling understryker också behovet av att utveckla de socialförsäkring­ar som är knutna till arbetet. Det krävs både för att få till stånd en bättre arbetsmiljö och en effektivare rehabilitering.

4.2 Reformer för ökad välfärd

Den offentliga sektom spelar en avgörande roll för välfärden. Regering­ens ambition är att hävda välfärden inom ramen för en politik som leder till att de offentliga utgiftemas andel av BNP minskar. Detta ställer stora krav på ökad produktivitet och effektivitet samt på omprövningar av existerande utgiftsprogram. Skolan, äldreomsorgen, bamomsorgen samt hälso- och sjukvården är stora och för medborgama viktiga verksamheter som bedrivs i offentlig regi. Inom dessa verksamheter och inom socialförsäkringsområdet   pågår   ett   omfattande   fömyelsearbete.   Det

24

kominer att få betydande effekter både på resursanvändningen inom den    Prop. 1990/91:39 offentliga sektom och för utvecklingen i hela ekonomin.

Skolan

Grundskolan, gymnasieskolan och den kommunala utbildningen förvuxna är ett av de största verksamhetsområdena inom den offentliga sektom. Många medborgare är direkt berörda, som elever, personal eller föräldrar. För dem blir skolans sätt att fungera ofta den mest påfagliga värdemätaren på hur den offentliga sektora fungerar.

Utbildning är viktig för att uppnå en rad olika samhällsmål. Utbildning ger den enskilde ett rikare liv samt fömtsättningar för ett meningsfullt yrkesarbete och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Genom att ge alla människor tillgång till kimskaper och fortbildning under olika skeden i livet bidrar utbildning till rättvisa och utjämning. Den rörlighet, skicklighet och uppfinningsrikedom som gnmdas i skolning och kompetens är en fömtsättning för den svenska ekonomins möjligheter att skapa välfärd i en allt hårdare intemationell konkurrens.

Skolväsendet tyngs av en omfattande och detaljrik statlig reglering. Skolpolitiken riskerar därmed att stelna i regler och former för hur verksamheten skall utformas. Administrationen av skolan kan lätt komma att framstå som viktigare än innehåll och resultat.

Ansvarsfördelningen inom skolan är oklar. Många som arbetar i skolan, elever och föräldrar ställer sig frågan vem som har ansvaret för förhållanden eller brister i skolan. Intresset för villkoren i skolarbetet fokuseras ofta allt för lätt på storleken av och villkoren för det bidrag som staten beviljar för skolverksamheten.

De senaste åren har ett omfattande arbete pågått för att förändra styraingen av skolan. Syftet är att lägga ansvaret närmare verksamheten, hos kommunerna och i skolorna. Föräldrar, elever, lärare, skolledare och alla andra som arbetar i skolan skall få ett större inflytande, så att de kan bidra till att arbetet ger bättre resultat. Målen och riktlinjema skall vara nationellt giltiga och garantera alla en likvärdig utbildning. Stymingen skall vara mål- och resultatorienterad och ansvaret för verksamheten skall vara tydligt.

Reformarbetet skall höja kvaliteten i skolans arbete och göra verksam­heten effektivare. Behovet av förändringar och förbättringar har länge kunnat tillgodoses genom expansion. Denna väg står inte längre öppen. De resurser som redan finns måste därför användas bättre.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] koinmer senare i dag att anmäla ett antal förslag till åtgärder med denna inriktning. Dessa omfattar bl.a. förändringar av skollagen, vilka tydliggör kommunemas ansvar, och ett nytt statsbidrags­system som får formen av ett finansiellt stöd som inte styr skolans organisation. Förslagen omfattar också riktlinjer för ett uppföljnings- och utvärderingssystem som skall ge riksdagen och regeringen en samlad bild av skolan, vilka resurser som satsas på den och viUca resultat som uppnås. Dessutom föreslås förändringar av den statliga skoladministra­tionen som innebär att kostnadema för denna halveras.

25

Reformeringen av statsbidragssystemet iimebär att man nu på lokal nivå    Prop. 1990/91:39 koinmer att kimna fatta mer rationella beslut om skolorganisationen. Statsbidragssystemet ger motiv till ett vardagligt rationaliseringsarbete på kommunal nivå.

Fömtsättningar skapas för samverkan över skolforms- och kommun­gränserna samtidigt som hindren för att rationalisera den egna skolled-ningsoiganisationen och skolenhetsoiganisationen avlägsnas.

Verksamhetsbesluten kommer således att tas av verksamhetsansvariga politiker, rektorer, lärare eller andra tjänstemän som har möjlighet att beakta de lokala fömtsättningama. Ett sådant decentraliserat beslutsfettan­de leder till ett effektivare resursutnyttjande.

Förslagen iimebär genomgripande förändringar av den svenska skolan. Det kräver aktiva insatser från kommunema själva. Genom att skapa fömtsättningar för kommimema att förändra verksamheten och prioritera insatser blir resultaten bättre.

Aldreomsorgen

Sfetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i dag lagt fram förslag om hur ansvaret för långvarig service och vård till äldre och handikappade skall fördelas mellan huvudmännen. Syftet med reformen är att skapa klara ansvarsför­hållanden och ge organisatoriska fömtsättningar för att, i enlighet med de mål riksdagen tidigare lagt fest för service och vård till äldre och handikappade, utveckla samhällets insatser inom dessa områden.

Samhällets utgifter för service och vård till äldre och handikappade är stora. För år 1989 beräknas de totala utgiftema för hälso- och sjukvård, hemtjänst, färdtjänst, kommunalt bostadstillägg m.m. till personer som är 65 år och äldre uppgå till närmare 75 miljarder kr. Till detta belopp koinmer utgifterna för service och vård till yngre handikappade.

Genom att kommunerna nu föreslås fä ett samlat ansvar för långvarig service och vård till äldre och handikappade skapas en mera ändamålsen­lig organisation där den enskilde kan erbjudas vård utifrån sina behov. Genom att bygga ut stödet i det egna boendet bl.a. genom att kommuner­na får en befogenhet att bedriva hemsjukvård i den enskildes hem, ges den enskilde möjlighet att bo kvar i det egna hemmet längre och flyttning till institution kan senareläggas eller imdvikas. Att bo kvar i det egna hemmet och undvika det uppbrott som en flyttning iimebär är ofta mycket positivt sett ur den enskildes perspektiv. Ur samhällets synvinkel är vård i det egna hemmet dessutom oftast billigare än institutionsvård bl.a. som en följd av att den enskilde själv svarar för kostnadema för mat och boende och för övriga levnadsomkostnader.

Samordningen av de olika insatsema för service och vård till äldre och handikappade bör även kunna bana väg för rationaliseringar och kostnadsbesparingar, t.ex. genom samordning av inköp, mathållning, tvätt, fastighetsskötsel och övriga stödfunktioner. Likaså bör vissa rationaliseringar kimna göras inom administrationen.

De föreslagna förändringama inom servicen och vården till äldre och handikappade innebär således både att servicen till den enskilde förbättras

26

genom en ökad samordning av och kontinuitet i samhällets insatser och    Prop. 1990/91:39 att tillgängliga resurser kan utnyttjas på ett mera effektivt sätt.

Socialförsäkringar

En av de viktigaste politiska uppgiftema under de närmaste åren inom socialförsäkringsområdet är att förändra försäkringarna så att de underlättar för individema i deras strävan att delta i arbetslivet och leva ett aktivt liv. En annan mycket viktig uppgift är att bryta den snabba kostnadsutvecklingen.

Genom en aktiv rehabilitering som minskar behovet av långa sjukskriv­ningar och förtidspensioner kan utgiftema för socialförsäkringama t)egränsas.

Det s.k. ohälsotalet (antalet ersatta dagar med sjukpenning, arbetsska­desjukpenning och förtidspension i relation till antalet försäkrade) har en avgörande betydelse för utgiftstrycket inom systemen. Ohälsotolet har ökat dramatiskt under 1980-talet, från 39 dagar 1980 till drygt 49 dagar 1989. Detta har inneburit att en växande andel av samhällets resurser används till utgifter för sjuka och förtidspensionärer, viket har inneburit betydande välfärdsförluster både för den enskilde och samhället.

Regeringen är fäst besluten att bryta denna utveckling.

En viktig förändring imder 1989 är att sjuktalet har minskat, medan antalet förtidspensioneringar har fortsatt att öka. Reviderade prognoser pekar på en fortsatt nedgång i sjuktalet under de närmaste åren.

Arbetsmiljökommissionen har under året avlämnat sitt betänkande. Regeringen avser att återkomma till riksdagen med förslag i början av nästa år, där också rehabiliteringsberedningens förslag kommer att behandlas.

Sjuk- och arbetsskadeförsäkringama reformeras så att de bättre medverkar till att ge människor hjälp att komma tillbaka till ett aktivt liv efter sjukdom eller förtidspension.

I lagen om allmän försäkring fiims bestämmelser om att försäkringskas­san skall vidta åtgärder för rehabilitering av bl.a. personer som fått ersättning för sjukhusvård imder 90 dagar i följd. Denna 90-dagarsregel kan medverka till att det kan dra ut på tiden innan rehabiliteringsinsatser sätts in. Socialministem kommer därför inom kort att föreslå regeringen att i proposition till riksdagen föreslå att denna regel tas bort. Därigenom koinmer möjlighetema till snabbt insatta rehabiliteringsinsatser att förbättras.

Från den 1 januari 1991 kommer försäkringskassoma att kunna utnyttja 400 milj. kr. för att i förening med en anpassning av landstingens resurser och verksamhet minska väntetidema för den medicinska rehabiliteringen och därmed bidra till att uppfylla det mål som ställts upp angående en sänkning av det s.k. ohälsofalet.

Redan fr.o.m. den 1 juli 1990 har försäkringskassoma möjlighet att utnyttja 500 milj. kr. för att fä till stånd en aktivare rehabilitering. Till detta kommer de omfettande resurser som Arbetslivsfonden koinmer att förfoga över för insatser för förbättrad arbetsmiljö och rehabilitering.

27

Regeringens mål att ohälsotalet skall minska med två dagar budgetåret    Prop. 1990/91:39 1990/91 jämfört med 1989/90 motsvarar en utgiftsminskning på 2,8 miljarder kr. På längre sikt är målet att ohälsotalet skall minska med två dagar per år i fem år, vilket innebär en minskning av resursanspråken med över 10 miljarder kr.

Bamomsorgen

De offentliga kostnadema för baraomsoigen uppgår till ca 27 miljarder kr. årligen. Staten och kommunerna svarar för vardera 45 % av kostnaderaa, medan föräldrarna svarar för återstoden genom avgifter.

I dag finns ca 62 000 bara i den kommunala baraomsorgskön. Av dem är 47 000 över tolv månader. Under senare delen av 1980-talet har efterfrågan på plats i baraomsorgen ökat kraftigt. Den ökade invandringe-n och den högre sysselsättningsgraden under högkonjunkturen är viktiga förklaringar, men tyngst väger den oväntat stora ökningen av antalet födda. Antalet födda bara beräknas öka med 11 000 mellan 1989 och 1990 och födelsefelen beräknas vara höga under den närmaste femårspe­rioden. Detfe får självklart stora effekter för efterfrågan på baraomsoigs-platser.

Flertalet kommuner kommer trots detta att uppnå målet om full behovstäckning 1991. Det vittnar om den vikt som lagts vid barnomsorg­en vid sfetens och kommuneraas beslut om resursanvändning.

Ett anfel kommuner bar emellertid inte kunnat fullfölja sina ansträng­ningar inom den angivna tidsramen. Förklaringen har i några fell samband med insfebila majoritetsförhållanden, men väl så viktiga har praktiska hinder varit. Inte minst i storstäderaa har de överhetfede bygg-och arbetsmarknaderna vållat lokal- och personalbrist.

Under 1990 har staten ökat sina insatser för att uppnå målet genom att höja sfetsbidragen med 900 milj. kr. och genom att kraftigt öka anfelet platser inom förskolläramtbildningen. Statsbidrag lämnas även till kommuner för alternativ baraomsorg under fömtsättning att daghemmen drivs av en sammanslutning som antingen består av föräldrar, har anknytning till en ideell oiganisation eller erbjuder en speciell form av pedagogik.

Sfetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i dag förordat att regeringen skall föreslå riksdagen att sfetsbidrag även skall kunna ges till kommuneraa för dag- och fritidshem som ägs och drivs av personalen i kooperativ form. Därigenom underlättas utbyggnaden till full behovstäckning, samtidigt som fler alternativ erbjuds föräldraraa.

Den viktigaste omedelbara uppgiften för insatsema på baraomsorgens område är att alla som vill skall kunna få en baraomsoigsplats. Inom den befintliga verksamheten är det emellertid viktigt att uppmärksamma möjligheterna till bättre användning av resurseraa. Den genomsnittliga kostnaden för en plats i baraomsorgen är 70 000 kr., men genomsnittet döljer stora variationer i kostnaderna mellan kommunerna och mellan olika omsorgsformer. Variationerna pekar på stora möjligheter att effektivisera resursanvändningen genom utbyte av erferenheter mellan kommuner och institutioner.

28

Sjukvärden

Prop. 1990/91:39

Inom sjukvården har resursanspråken successivt ökat under flera årtionden. Det är delvis en följd av befolkningens ändrade ålderssamman­sättning, men den viktigaste drivkraften har varit önskemålet att tillvarafe de medicinsk-tekniska framstegen för att höja medboigaraas välfärd. Krämpor och handikapp som förr ledde till en oundviklig sänkning av medborgaraas livskvalitet kan nu åtgärdas. Den offentliga sjukvårdens ansträngningar att höja kvaliteten pä sina tjänster har emellertid lett till ökade offentliga kostnader. De offentliga kostnaderaa för sjukvården uppgår i dag till ca 90 miljarder kr.

Flera sjukvårdshuvudmän har inlett mer eller mindre omfattande försöksverksamhet som berör en rad olika aspekter av sjukvården, från förändringar av administrativa mtiner till nya former för samspelet mellan primärvård och specialiserade institutioner. Sfetsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i dag lämnat förslag avsedda att underlätfe den försöksverk­samhet som organiseras i Kopparbergs läns landsting.

Regeringen har också för avsikt att möjliggöra försök med kommunalt huvudmarmaskap för primärvården i två till tre landsting.

Regeringen avser att inom kort föreslå riksdagen en avreglering av patienfevgiftema i den öppna vården. Inom ramen för ett högkostnads­skydd på högst I 500 kr. föreslås landstingen få avgöra omfattning och struktur på avgiftema. Avgiftema bör därmed kunna användas som aktiva styrmedel. Avgiftssystemet kan härigenom anpassas till lokala förhållan­den.

4.3  Regeringens resultatkrav på statsförvaltningen

En bärande tanke i den pågående reformeringen av den sfetliga budget­processen har varit alt intensifiera dialogen mellan sfetsmaktema och myndighetema om den sfetliga verksamhetens mål och resulfet. Regering­en skall ställa upp mål för verksamheten och följa upp resultaten. Myndighetema skall i sina anslagsframställningar för tre år framåt ge underlag för sfetsmaktema all precisera inriktning, mål och krav för verksamheten. Dessa mål fungerar som den måttstock gentemot vilken de uppnådda resultaten och de framtida resursbehoven prövas.

Genomförandet av den nya budgetprocessen sker i tre efepper. I den försfe efeppen - budgetcykel 1 - ingår ca 40 myndigheter.

Koncentrationen på mål- och resulfetslyming samt uppföljning innebär alt myndighetema får ökad frihet alt välja hur verksamheten skall bedrivas och att fördela medel för sin verksamhet. För att processen skall fungera är det emellertid nödvändigt alt myndighetema utvecklar metoder att redovisa vad de faktiskt uppnått. I denna process vilar också ett ansvar på regeringen alt ställa krav på den information myndighetema skall lämna. Myndighetema kan också behöva melodslöd för all finna meningsfulla mått atl precisera och mäfe.

En systematiserad mål- och resultatdialog har inletts mellan departe­ments- och verksledningar. Tyngdpunkten i regeringens arbete med de sfetliga verken kommer att förskjutas från behandling av myndighelemas

29

krav på ökade anslag till utformning och uppföljning av regeringens krav    Prop. 1990/91:39 på förbättrade resulfet.

4.4  Reformer i statens ägande och förvaltning av egendom

Debatten och uppmärksamheten koncentreras offe på den offentliga sektoras löpande utgifter och inkomster och den verksamhet dessa speglar. Den offentliga sektora spelar emellertid ocksä en väsentlig roll i ekonomin som ägare och förvalfere av betydande tillgångar. Sammanfe-get rör det sig om hundrafels miljarder kr. Enbart fastighetsbeståndet -mark, byggnader och vägar - beräknas ha ett nukostnadsvärde av ca 250 miljarder kr. En effektivisering i förvaltningen av dessa tillgångar, vilken höjer den genomsnittliga avkastningen med någon procentenhet, får således påfegliga effekter för den offentliga sektoms finanser. Men förvaltningen av tillgångama påverkar också hela ekonomins utveckling, både genom sin betydelse för det samhälleliga sparandet och genom den infrastruktur som offentliga investeringar tillhandahåller eller bidrar med.

Åtgärder för att effektivisera förvaltningen och ägandet spelar därför en central roll i det sfetliga fömyelsearbetet. De värdemässigt största tillgångarna i statlig fest egendom utgörs av fastigheter förvalfede av domänverket, televerket och vattenfellsverket samt det sfetliga vägnätet. Regeringen har bemyndigat mig att tillkalla en särskild utredare med uppgift att fe fram underlag dels för att fastställa mål för sfetens innehav och förvaltning av festigheter, dels för att bedöma hur ändamålsenligt dessa frågor hanteras för närvarande. Utredaren skall vidare föreslå åtgärder för hur man skall kunna få till stånd en effektivare och aktivare ekonomisk hantering av fastighetsfrågor inom sfetsförvaltningen.

Syftet är att arbetet skall möjliggöra en formulering och precisering av målen för sfetens fkstighelsinnehav. Vid sidan av de funktionella värden fästigheteraa representerar för sfeten som bmkare måste en viktig utgångspunkt för en sådan mål- och ansvarsbeskrivning vara att fastighetskapitalets värde skall vidmakthållas och utvecklas samt att värdetillväxten skall tas tillvara.

Inom regeringskansliet har inletts en översyn av stymingen av affärsverken inom kommunikationsdepartementets område.

De sfetliga affärsverken och aktiebolagen äger och förvalfer också betydande tillgångar, både reala och finansiella. Deras ansvarsområden och verksamhetsvillkor är mångskiftande, från monopol till sferk intemationell konkurrens, från att tillhandahålla kollektiva nylligheter till att producera tjänster och varor på utpräglat kommersiella marknader.

Uppgiften att förvalfe medborgamas gemensamma kapital innebär emellertid att många förefeg och affärsverk ställs inför likartade frågor. Del gäller bl.a. vilka krav på affärsmässighet och avkastning som skall ställas och vilken ägarslmktur som bäst främjar en ändamålsenlig förvaltning och ett rationellt utnyttjande av sfetens tillgångar.

Mångfelden i arbetsvillkor innebär att svaren på frågoma kan variera beroende på förefegens och verkens olika mål och uppgifter.

Regeringen har för avsikt att genom en utredning kartlägga de frågor

30

som har att göra med kraven på ökad effektivitet i sfetens förmögenhets-    Prop. 1990/91:39

förvaltning.  Syftet är i första hand att precisera vilka krav som av

affärsmässiga skäl bör ställas på affärsverk och förefeg inom olika

områden, samt vilken roll sfeten skall ha som ägare av olika förefeg. De

olika  förefegsformemas  möjligheter  och  begränsningar bör  prövas.

Därmed får sfetsmaktema underlag för att festställa en enhetlig strategi

för den statliga kapitalhanteringen. En avvägning av denna mot relevanta

samhälleliga sektormål fär göras i enskilda fell.

5  Riktlinjer för tillväxtpolitiken 5.1   Allmänna förutsättningar

Välfärden beror inte bara på dagens konsumtion utan även på de framtida konsumtionsmöjligheteraa. För alt god tillväxt och full sysselsättning skall kunna upprätthållas måste vi vårda oss om samhällets samlade tillgångar. Det gäller hushållens, förefegens och den offentliga sektoras reala och finansiella tillgångar, men det handlar också om mänskligt kuimande, forskningsresulfet, miljö- och naturresurser samt hälsotillstånd. Ett sammanfettande begrepp för dessa tillgångar är nationalförmögenhet­en.

Tillväxtpolitiken måste vara långsiktig till sin karaktär. Den är emellertid beroende av den kortsiktiga utvecklingen. Den låga tillväxt som svensk ekonomi för närvarande uppvisar är i väsentlig grad en följd av en alltför hög inflation. En generell ekonomisk politik inrikfed på en effektiv bekämpning av inflationen är därför ett gmndläggande inslag i regeringens tillväxtpolitik. Om inte kostnadsanpassningen fungerar och om inte förtroendet för den svenska växelkursen bevaras kan inle en tillräckligt sfebil grund läggas för den långsiktiga utvecklingen. Omvänt sätter tillväxtperspektivet gränser för vilka kortsiktiga åtgärder som är möjliga att använda. Industristöd som konserverar föråldrade stmkturer och generella efterfrågestimulanser som ger ytterligare bränsle ål inflationen är exempel från 1970-felet som inte manar till efterföljd.

Den svenska ekonomin har under efterkrigstiden genomgått en snabb strukturell omvandling. Kraven på en fortsatt slmkturell anpassning koinmer att vara sferka under 1990-felet. Det sammanhänger bl.a. med den teknologiska utvecklingen och förändringama i vår omvärld, inte minst den pågående integrationen i Västeuropa och det ökade ekonomiska utbyte med Östeuropa som saimolikt kommer till stånd. Men också behovet att höja produktiviteten och de tilltagande ambilionema alt väma miljön utgör starka drivkrafter.

En god ekonomisk tillväxt fömtsätter att ekonomin smidigt anpassar sig till nya villkor och förändrade fömtsättningar. Ineffektiv verksamhet måste få lämna plats för ny, effektiv och efterfrågad produktion. För att delta skall ske krävs bl.a. väl fungerande marknader. Också en väl fungerande offentlig sektor är som tidigare framhållits av stor betydelse för en god ekonomisk tillväxt.

31

Centrala element i regeringens tillväxtpolitik utgörs av:

Prop. 1990/91:39

ett aktivt svenskt deltagande i den europeiska integrationen,

insatser för avreglering och konkurrens i ekonomin och för att

stimulera nyskapande och företagande,

en energipolitik som gör det möjligt att långsiktigt trygga eneigiför-

söijningen till konkurrenskraftiga priser,

en väl utbyggd infrastruktur,

en aktiv arbetsmarknadspolitik som underlättar anpassningen på

arbetsmarknaden och är inriktad på att ta vara på individemas vilja

och förmåga till arbete,

en god arbetsmiljö,  som tar tillvara arbetsfegamas resurser och

motverkar utslagning från arbetslivet,

stimulans till teknisk forskning och utveckling,

ett bra utbildningssystem,

ett   rättvist   skattesystem,   som   undanröjer   snedvridningar   och

stimulerar en effektiv användning av arbete och kapital,

en miljöpolitik som vämar människors hälsa och säkrar en uthållig

användning av naturresurser,

en aktiv regionalpolitik som bidrar till ett effektivt utnyttjande av

produktiva resurser i hela landet,

åtgärder för att stimulera sparandet så att ekonomins framtida

produktionskapacitet kan säkras. Välfärdens långsiktiga utveckling är beroende av hur nationalförmögen­heten förvaltas. Begreppet nationalförmögenhet är värdefullt därför att det kan bidra till att vidga uppmärksamheten från årliga förändringar i ekonomisk tillväxt etc. till vad vi gör med våra samlade tillgångar. En hög och stabil tillväxt tillför landet nya resurser. Därmed förbättras möjligheleraa all utveckla välfärden och öka nationalförmögenheten. De nya resurseraa kan användas för de ändamål medborgama bedömer mest angelägna, vare sig det gäller att bättre väma miljön, bygga för framtiden, öka den privata konsumtionen och fritiden eller att stärka de offentligt producerade tjänstema i form av sjukvård, undervisning etc.

För att trygga den framtida konsumtionen kan det vara nödvändigt att begränsa den i dag. En hög konsumtion som finansieras med upplåning i utlandet eller genom en kraftig förslitning av realkapitalet eller av de arbetande och miljön är inte långsiktigt hållbar. Den kommer att kräva åtgärder för att återställas i framtiden.

Nationalförmögenhetens utveckling är därför viktig för den ekonomiska politikens utformning. En hållbar utveckling kan beskrivas som en utveckling där framtida generationer får ta över en nationalförmögenhet inkl. miljö- och naturresurser, som är minst lika stor som i dag, och som tillfredsställer dagens behov ulan alt äventyra möjlighetema för framtida generationer alt tillfredsställa sina. Att mäta storleken på nationalförmö­genheten i denna vida bemärkelse är emellertid förenat med stora svårigheter. Regeringen avser mot denna bakgmnd att utreda möjligheter­na all närmare följa nationalförmögenhetens utveckling. Regeringen har tagit initiativ till att komplettera det ekonomiska beslutsunderlaget med information om vad som händer med naturen och miljön. Det har bl.a.

32

skett genom tillsättandet av  utredningen om  miljöräkenskaper (dir.     Prop, 1990/91:39 1990:31).

5.2 Förbättrad produktivitet

I långtidsutredningen görs, mot bakgrund av erferenhetema från 1980-talet, en relativt försiktig bedömning av den framtida produktivitetstill­växten. Även på 1990-felet är det tillskott av produktiva resurser - inte en mer effektiv användning av befintliga resurser - som i försfe hand bedöms komma att bära upp tillväxten.

Det framgår emellertid av utredningens analys att det finns möjligheter att nå en högre produktivitetstillväxt. Detfe markeras bl.a. av att produktiviteten i omvärlden beräknas öka påfegligt snabbare än i Sverige. Ett aktivt svenskt delfegande i den europeiska integrationen, skatterefor­men och tekniska landvinningar som mognar ut är alla fektorer som kan ge fömtsättningar för högre produktivitetstillväxt.

Att främja en högre ekonomisk tillväxt är ett centralt mål för regering­ens ekonomiska politik. Dels måste produktiva resurser mobiliseras och skapas. Dels måste ekonomin fungera på ett sådant sätt att resursema kan komina till effektiv användning.

Mellan produktivitetsutvecklingen och lönebildningen finns ett viktigt samspel. Den kostnadsanpassning som kan uppnås genom sfebiliserings-avtal på arbetsmarknaden skapar fömtsättningar för de investeringar och den framgångsrika stmkturomvandling som krävs för att förbättra produktiviteten. Denna produktivitetsutveckling är i sin tur en fömtsätt­ning för att avtalen skall kunna ge reala förbättringar av de arbelandes köpkraft.

För att studera produktivitetens utveckling i svenskt näringsliv och komma med förslag till åtgärder för att höja denna tillsatte regeringen hösten 1989 en produktivitetsdelegation (dir. 1989:19). I delegationens uppgifter ingår bl.a. att studera hur arbetsorganisation och arbetsmiljö påverkar produktiviteten.

Regeringen har uppdragit åt delegationen och arbetslivsfondens styrelse att i samarbete utforma förslag till riktlinjer för produktivitetsbefrämjande aktiviteter som når ut brett i hela arbetslivet. Regeringen har för avsikt att återkomma till frågan om produktivitetsfrämjande åtgärder med utgångspunkt i vad som framkommit i detta arbete.

5.3 Skattepolitiken

Ett rättvist och enkelt skattesystem

Sverige genomför nästa år en mycket genomgripande skattereform. Den ger oss ett enklare och mer rättvist skattesystem och medför att hushåll­ens och företagens agerande i större utsträckning koinmer att styras av vad som är samhällsekonomiskt rationellt. Samtidigt minskar reformen påtagligt utrymmet för skatteplanering och skatteflykt. Reformen kommer att bidra dels till en samhällsekonomiskt mer effektiv användning av arbetskraft och kapital, dels - och särskilt på längre sikt -till en ökning

33

3 Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 39

av det samlade utbudet av arbete och kapital. Därmed bidrar skatterefor-    Prop. 1990/91:39 men fill en högre tillväxt.

Skattereformen är också en avgörande fömtsättning för ett trendbrott i lönebildningen 1991 och 1992. Genom att progressiviteten dämpas krävs en väsentligt mindre ökning av de nominella lönema för att uppnå en given löneökning efter skatt. Ett ökat utbud och en mer effektiv användning av arbete och kapital bidrar till att dämpa prisökningarna. Även på detta sätt bidrar skattereformen till lägre löneökningar och lägre inflation, vilket förstärker de positiva effektema på den ekonomiska utvecklingen.

Skattesystemet och den internationella integrationen

Ekonomins långsiktiga utveckling är beroende av att skattepolitiken utformas med hänsyn till den intemationella integrationen. Oavsett vad de pågående handelspolitiska förhandlingama inom GATT och mellan EFTA och EG leder till koinmer denna integration att öka. Nationsgräns-eraa blir allt mindre betydelseftilla ur ekonomisk synvinkel. Kapital, arbete, varor och tjänster kan i allt större utsträckning anpassa sina rörelser till skatteförhållanden i olika länder. Skaltereglema i elt litet land som Sverige måste därför utformas med hänsyn till sina intematio­nella återverkningar.

Den nya företagsbeskattningen skapar goda skattemässiga villkor för företagandet i Sverige, utan att intäktema från beskattningen minskar. Skattesatsen på 30 % hör till de lägsta inom OECD-området. Företagen behåller därtill vissa reserveringsmöjligheter baserade på storleken på det egna kapitalet, vilket normalt inte förekommer i omvärlden. Företagsbe­skattningen bör därför bidra till att företagen i högre grad förlägger sin produktion till Sverige. Därtill kan den låga skattesatsen medföra att vinstmedel redovisas i Sverige i ökad utsträckning.

Den nya t)eskattningen av arbete är väsentligt bättre anpassad till förhållandena i omvärlden än de tidigare reglema. Den förhållandevis stora sänkningen av marginalskatterna i Sverige är en förändring i linje med förhållandena i andra länder. Genom skattereformen sänks den högsta marginalskatten från uppskattningsvis ca 72 % 1989 till ca 50 % 1991.

Regeringen anser det angeläget alt skallereformen inte urholkas genom höjningar av skatten på arbete. Regeringen har därför gett den kommu­nalekonomiska utredningen i uppdrag att redovisa lösningar som innebär att kommuneraas och landstingens verksamhet kan finansieras inom ramen för en total utdebitering (exkl. församlingsskatt) på högst 30 kr. per skattekrona.

Den nya kapitalbeskattningen innebär att den tidigare höga beskattning­en av banksparande och utdelningsinkomster väsentligt sänks. Samtidigt blir det avsevärt mindre fördelaktigt att låna. Kapitalbeskattningen konraier också att behandla alla typer av kapitalavkastning på ett förhållandevis likvärdigt sätt. Därmed undviks skatteplanering och andra snedvridningar som orsakas av  olikformiga  regler.   Skattesatsen  för

34

hushållens kapitalinkomster på 30 % är dock alltjämt relativt hög i ett    Prop. 1990/91:39 internationellt perspektiv.

Skatteuttagets nivä

Skatteuttaget bestäms på sikt av omfattningen på de offentliga utgifterna. Sedan 1982 har de offentliga utgifterna sjunkit som andel av BNP. Skattetrycket har samtidigt ökat mätt som skatters och avgifters andel av BNP. Den offentliga sektoras finanser har därmed förstärkts. Sedan 1982 har trenden med snabbt ökande imderskott i sfetens budget bmtits.

Det samlade skatteutfeget motsvarar i år ca 56 % av BNP i Sverige. Under 1991 beräknas det minska något. I EG är det genomsnittliga skatteutfeget kring 40 %. Att skatteuttaget i Sverige är högre än i andra länder är främst ett uttryck för våra höga ambitioner när det gäller välfärd och fördelning samt det sätt på vilket vi valt att oiganisera och finansiera välfärdspolitiken.

Det samlade skattetrycket bör inte höjas ytterligare, eftersom det skulle försvåra våra möjligheter att återskapa styrka i den svenska ekonomin och försämra betingelserna för en god ekonomisk tillväxt. På sikt bör skatteuttaget minskas.

En fömtsättning för ett sänkt skatteuttag är att den offentliga utgiftskvo­ten pressas ned. Detta fömtsätter att de offentliga utgiftema växer i långsammare takt än bmttonationalprodukten. Finanspolitiken har under 1980-talet bidragit till en sådan nedpressning och återställt balansen i statens finanser. Regeringens ekonomiska politik är inriktad på att ytterligare minska de offentliga utgiftemas andel av bmttonationalproduk­ten. Tillkommande offentliga utgifter vid nya åtaganden eller som en följd av befintliga regelsystem måste finansieras genom ökad effektivitet och genom omprövningar inom den offentliga sektora.

5.4 Energipolitiken

Tillgång på billig energi har varit en viktig fömtsättning för den svenska ekonomins snabba tillväxt under 1900-talet. För delar av den svenska industrin är beroendet av energi mycket stort. Energifrågoma spelar också en avsevärd roll för hushållens ekonomi.

Produktionen och användningen av energi har betydande miljöeffekter. Riksdagen har fettat beslut om att avveckla kärnkraften med början år 1995, att skydda de outbyggda norrlandsälvaraa samt att inte öka koldioxidutsläppen. De samhällsekonomiska effekteraa av dessa beslut har belysts i bl.a. långtidsutredningen. Regeringen bedömer att de tre besluten sanmiantagna inte är förenliga med de övergripande mål riksdagen uppställt.

Sambandet mellan fömtsättningama för energitillförsel och den svenska industristrukturens utveckling är påtagligt. Vid beslut om energipolitikens inriktning måste stor hänsyn tas till den industri som är l)eroende av energins pris för sin konkurrenskraft. Dessa hänsyn måste vara av två slag. I ett kort perspektiv gagnar det varken industrin eller energiprodu-centeraa att föregripa marknadens förändringar i kostnadsstmkturen. I ett

35

längre perspektiv bör näringslivets struktur anpassas så att produktionen    Prop. 1990/91:39 inriktas på varor och tjänster för vilka Sverige har goda fömtsättningar att konkurrera med andra länder.

Energins nyckelroll på olika områden understryker vikten av en fungerande energimarknad utan direkt statlig inblandning i prisbildningen. Då kominer prisbildningen liksom hittills att ske på marknadens villkor, så att energin utnyttjas på ett samhällsekonomiskt rationellt sätt. Genom en marknadsprissättning som återspeglar kostnadsutvecklingen fär kraftföretagen täckning för sina långsiktiga kostnader och en rimlig avkastning på sina investeringar. Priset på energi måste även ge användarna besked om de olika energislagens belastning på miljön.

Priset spelar också en nyckelroll för en effektiv användning och hushållning. En fungerande marknad ger användaraa impulser att vidta energibesparande åtgärder.

När det gäller energipolitikens inriktning måste vidare de diskussioner som förs om en ökad integration av de europeiska elmarknadema beaktas.

Kämkraftavvecklingen skall genomföras till år 2010 och framlidens energisystem byggas upp genom ett långsiktigt arbete, som kräver bred samverkan i samhället. Det kommande energipolitiska beslutet måste slå sig över valperioderna för att ge goda planeringsfömtsättningar för industri, hushåll, kraftproducenter och myndigheter. Det är därför enligt regeringens uppfettning angeläget att omställningen av energisystemet kan genomföras i ett brett och sfebilt parlamentariskt samförstånd.

5.5 Europapolitiken

En av de viktigaste fömtsättningama för den svenska ekonomins långsiktiga utveckling är den ökade integrationen i Europa.

Intrationen i Västeuropa

Förhandlingama mellan EFTA och EG om ett gemensamt europeiskt ekonomiskt samarbetsområde befinner sig i ett intensivt skede. Målet är att nå en bred uppgörelse om fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer samt om angränsande samarbetsområden som miljö, sociala aspekter och forskning. Sverige eftersträvar en överenskommelse om åtgärder som syftar till att utjämna sociala och regionala skillnader inom hela EFTA-EG-området. Det är väsentligt att förhandlingama bedrivs så att ett avtal kan träda i kraft den 1 januari 1993, samtidigt som EG etablerar den inre marknaden.

Integrationen konuner att få avsevärda följder både för den svenska ekonomin och för vår lagstiftning. Det svenska regelsystemet är på många punkter redan i dag väl förenligt med EGs regler, men ett betydande lagstiftningsarbete återstår.

Viktigast ur ekonomisk synvinkel är den kraftiga impuls till den ekonomiska utvecklingen som en nära anknytning till den västeuropeiska marknaden kommer att ge. Ett avtal mellan EFTA och EG kommer att få starkt positiva effekter på den svenska ekonomin. Den allmänt ökade

36

konkurrensen på både vam- och fkktormarknadema tvingar fram ett    Prop. 1990/91:39 bättre utnyttjande av produktionsmedlen. Konkurrensen kommer också att utöva ett starkt tryck på inhemska priser och kostnader.

Den svenska vamproduktionen har vunnit sin konkurrenskraft genom att under lång tid hävda sig gentemot utländska konkurrenter, både på export- och hemmamarknaderna. Tjänstesektom har däremot i stor utsträckning varit skyddad. Integrationen har fömtsättningar att leda till särskilt stora effektivitetsvinster just i denna sektor. Enligt EG-kommis-sionens beräkningar koinmer t.ex. integrationen av de finansiella marknaderna att kunna ge ett betydande bidrag till ekonomieraas tillväxt. Det finns anledning att räkna med liknande effekter för svenskt vidkom­mande.

En bred majoritet i Sveriges riksdag är enig om att ett svenskt medlemskap inte är ett mål för de förhandlingar med EG som nu pågår. EG har också i olika sammanhang uttalat att någon utvidgning inte kan aktualiseras förrän efter 1993, dvs. efter det att den inre marknaden är genomförd.

De snabba förändringaraa i Europa som helhet kan emellertid öppna perspektiv för nya ekonomiska och andra samarbetsformer i framtiden. Möjligheterna till avspänning och de säkerhetspolitiska alliansformemas utveckling hör till de fektorer som i en samlad bedömning påverkar fömtsättningama för ett svenskt medlemskap i EG.

Omvälvningarna i Central- och Östeuropa

Omvälvningen i Central- och Östeuropa har under loppet av ett år väsentligt förändrat perspektiven på det ekonomiska samarbetet inom Europa. Centralplaneringen har inte bara lett till en svag välståndsutveck­ling i öst utan även till reglerade och begränsade ekonomiska relationer såväl inom östblocket som över blockgränsen. På längre sikt kommer frigörelsen i Central- och Östeuropa att leda till ökad konkurrens och produktivitet, vilket bidrar till högre välstånd för Europa i dess helhet.

I detfe längre perspektiv är det sannolikt att förändringama kommer att få stor betydelse för arbetsdelningen och specialiseringen i Europa. De lägre arbetskraftskostnaderna i Central- och Östeuropa kommer att göra sig gällande, vilket skärper kraven pä strukturomvandling i väst. När reformeringen väl kommit igång koinmer det också att krävas en mycket omfettande import av realkapital. Detta torde skapa möjligheter även för svenskt vidkommande.

Utvecklingen i Central- och Östeuropa öppnar nya möjligheter för den svenska ekonomin. En ökad roll för östeuropeisk lågprisproduktion betyder billigare varor för konsumentema. Samtidigt skapar de stora omställningsbehoven marknader för svensk export. Hur stora dessa effekter blir är emellertid svårt att avgöra. De är beroende av hur snabbt och framgångsrikt de forna planekonomiemas anpassning till marknaden går, men också av hur svensk industri kan hävda sin konkurrenskraft och anpassa sig till de nya förhållandena.

Själva öveigången till marknadsekonomi koinmer dock att bli smärt-

37

sam. Redan under 1989 inleddes omfettande hjälpinsatser från OECD-    Prop. 1990/91:39

länderna.  Denna hjälp avsåg i försfe hand Polen och Ungera men

utsträcktes under 1990 även till Tjeckoslovakien, Bulgarien, Jugoslavien

och Östtyskland. I budgetpropositionen 1990/91 föreslog regeringen ett

treårigt program för insatser i Central- och Östeuropa. Programmet

uppgår till en miljard kr. Medlen skall i försfe hand gå till kimskapsöver-

föring och insatser för miljön och skall utformas så att insatsen stöder

strävanden   till   demokratisering   och  ekonomiska   reformer.   Sverige

kommer också att lämna bidrag till utvecklingen i Central- och Östeuropa

genom medlemsskapet i den nya Europeiska banken för åtemppbyggnad

och utveckling, vars gmndkapifel kommer att uppgå till 10 miljarder

ECU.

5.6 Investeringspolitiken

De totala bmttoinvesteringama i Sverige har ökat med över 25 % sedan 1986. Denna kraftiga tillväxt i bmttoinvesteringama nådde sin kulmen 1989 då investeringarna ökade med 9 1/2 %. I år beräknas ökningstakten dämpas till 3 %. Utvecklingen av de sfeUiga affärsverkens investeringar går dock åt motsatt håll. Bakgrunden till den dämpade investeringsut­vecklingen är att vinstmarginalema i näringslivet nu pressas. Det beror i huvudsak på den pågående konjunkturförsvagningen, orsakad främst av de höga löneökningama, men också på den svaga produktivitetsutveck­lingen.

Avgörande för investeringaraas långsiktiga utveckling är den förvänta­de lönsamheten. I en allt mer interaationaliserad ekonomi är det lönsamheten för investeringar i Sverige i jämförelse med avkastningen på investeringar i andra länder som har betydelse. I längden kan inte lönsamheten i det svenska näringslivet vara lägre än i omvärlden. Det huvudscenario för utvecklingen på 1990-talet som skisseras i långtidsut­redningen - och som innebär en genomsnittlig årlig tillväxt på drygt 2 % - fömtsätter att näringslivets investeringar relativt snabbt återhämtar sig och att den höga investeringsvolymen från 1980-talets slut bibehålls. En nedgång med drygt 2 % i de samlade investeringaraa kan nu fömtses för 1991. Iruiustrins investeringar beräknas minska med avsevärt mer. Även 1992 bedöms investeringstillväxten i industrin vara svag eller negativ.

Ökade irifrastrukturinvesteringar utgör en viktig del i den tillväxtfrämj­ande politiken. Regeringen har tagit initiativ till eU betydande arbete för att kartlägga behoven på området och initiera åtgärder.

Omfettande investeringar har gjorts för att bygga ut och moderaisera telekommunikationssystemet. I de övergripande mål som fastställdes för trafikpolitiken 1988 festslog riksdagen att en effektiv konkurrens mellan trafikutövare och transportsystem skall förenas med en ökad samverkan mellan olika transportmedel och trafikslag. En ny järavägspolitik lades fest. Den innebar att statens järavägar (SJ) delades upp i ett affärsverk -SJ - med ansvar för tågtrafiken och en myndighet - banverket - med ansvar för infrastmkturen. För SJ fastställdes en rekonstruktionsplan med sikte på att verket skall uppnå en vinst på 500 milj.kr. år  1992.

38

Sammantaget innebar det trafikpolitiska beslutet ett resurstillskott till    Prop. 1990/91:39

vägar-, järavägar och kollektivtrafik på ca 3,5 miljarder kr.  under

budgetåren 1988/89 och 1989/90. Genom riksdagens beslut våren 1990

om anslag till jämvägar, vägar och kollektivtrafik ökade dessa anslag

med närmare 1,7 miljarder kr. till totalt närmare 15,8 miljarder kr. för

budgetåret 1990/91.

Regeringen tillkallade tidigare i år tre förhandlare - en för Stockholms-, en för Göteborgs- och en för Malmöregionen - med uppdrag att med berörda parter utarbeta överenskommelser som skall syfta till att genom åtgärder i det samlade trafiksystemet i dessa regioner, förbättra deras miljösituation och skapa bättre fömtsättningar för deras utveckling. Överenskommelsema skall i första hand omfetta perioden fram till år 2(X)0 och skall redovisas senast den 15 januari 1991.

Det är regeringens bedömning att omfettande investeringar och moderaiseringar snabbt kommer att bli nödvändiga; det gäller inte minst kollektivtrafikens kvalitet och kapacitet. Regeringen avser att förelägga riksdagen förslag om finansiella insatser för att möjliggöra sådana åtgärder. Finansieringen bör utformas så att storslädemas problem löses med storstädemas egna resurser och inte belastar övriga delar av landet. Finansieringen bör vidare vara sådan att den understöder den eftersträva­de regionala utvecklingen och minskar överhettningsproblemen i storstadsområdena.

I den näringspolitiska propositionen våren 1990 föreslog regeringen inrättandet av en infrastrukturfond. Syftet med fonden var att åstadkom­ma en snabbare utbyggnad av angelägen infrastruktur inom jämvägs- och kollektivtrafikområdena än vad som är möjligt inom ramen för ordinarie anslag. Riksdagen ansåg att regeringen borde återkomma med bl.a. närmare precisering av användningen och administrationen av anslaget. Regeringen kommer att till vårriksdagen lämna förslag om hur investe­ringama i infrastrukturen skall kunna stärkas och utnyttjas till gagn för konkurrenskraften.

För att undersöka möjlighetema till järavägsutbyggnad i Mälardalen har regeringen tillsatt en särskild förhandlingsman. Vidare har regeringen gett banverket i uppdrag att utarbeta ett förslag till finansiering av Arlandabanan. Förhandlingar genomförs med Danmarks regering om fesfe förbindelser över Öresund.

Besluts- och planeringssystemet för transportsektoms infrastmktur är i dag sektorindelat. En bättre samordning av investeringsplaneringen är nödvändig. Transportrådet kommer under hösten att lämna förslag om hur detfe skall kunna ske. Planeringen behöver genomföras på ett sätt som gör det möjligt att identifiera och genomföra större sammanhållna projekt med utgångspunkt från att en viss transportsträcka läcks. En sådan planering bör också kunna ge fömtsättningar för att skapa ett ökat engagemang i projekten från andra intressenter än sfeten.

De stora behoven på området reser frågan om hur en finansiering som är förenlig med den ekonomiska politikens krav skall kunna utformas. I den näringspolitiska propositionen våren 1990 konsfeterade regeringen att resursbehovet för vägar, järavägar och kollektivtrafik

39

under   1990-felet vida överstiger de resurser som kan erhållas via    Prop. 1990/91:39

statsbudgeten. Satsningar på infrastmktur ger emellertid positiva effekter

för fler än dem som genomför investeringen. Dessa investeringar kan

därför inte överlåtas helt åt privat finansiering, utan offentlig finansiering

måste också komina ifråga. Den strama finanspolitiken fömtsätter dock

att utrymme skapas för sådana satsningar genom en omprövning av andra

offentliga utgifter.

Å andra sidan kan enskilda objekt ha en sådan företagsekonomisk lönsamhet att det är rimligt att finna former för att låta näringslivet bidra till infrastrukturens utveckling. Regeringen har beslutat utreda formeraa för avgiftsfinansiering och näringslivsmedverkan på vägaraas och järavägamas område.

De utredningsuppdrag som redovisats ovan ger underlag för regeringen att under våren 1991 lämna en samlad redovisning av vad som kan åstadkommas under de närmaste åren och hur detta skall finansieras.

Under senare år har svenska företags investeringar i utlandet vuxit kraftigt, särskilt inom tjänstesektom. Någon motsvarande ökning av utländska företags investeringar i Sverige har inte ägt mm. Denna utveckling är till viss del ett uttryck för att svenska företag stärker sin position på den intemationella marknaden, vilket på sikt gagnar även den heimnabaserade verksamheten. Den höga investeringsnivån de senaste åren är också en "engångsanpassning" till följd av avvecklingen av valutaregleringen i kombination med att brist på arbetskraft försvårat expansion inom landet.

Men det kan inte uteslutas att obalansen i investeringsflödena har förklaringar som är mer bekymmersamma. Den snabba kostnadsökningen är en sådan fektor. Det finns också betydande asymmetrier mellan de svenska och internationella regelverken och villkoren i övrigt vad gäller utländska etableringar och förvärv. Dessa asymmetrier medför risker för stora och bestående flöden under lång tid.

De regelverk som påverkar var investeringama sker måste utformas så att de motverkar risken för att stora bytesbalansunderskott kombineras med betydande kapitalutflöden under en lång tid. Ingående investeringar i Sverige kan dessutom utgöra ett värdefullt bidrag till industriell kunskapsuppbyggnad. De svenska reglema avseende utlänningars köp och förvärv av svenska forefeg bör anpassas till den internationella utveck­lingen. Därigenom undanröjs också risken för att den svenska lagstift­ningen kan åberopas som grund för diskriminering av svenska företag utlomlands.

Sysselsättningen inom byggsektorn har ökat kontinuerligt de senaste åren. Denna bransch svarar nu för ca 6 1/2 % av den totala sysselsätt­ningen i landet. Byggnadsinvesteringama utgör drygt hälften av de totala bmttoinvesteringama. Den markanta konjunkturaedgången inom industrin har hittills inte haft någon motsvarighet i byggsektora. Mot bakgmnd av den överhettning som under flera år präglat byggsektora har ett antal åtgärder vidtagits för att begränsa den totala efterfrågan på byggande och samtidigt bereda utrymme för nyproduktion av bostäder. En viss avmattning av näringslivets byggverksamhet har ägt mm. Bristen på arbetskraft, som varit påtaglig inom deima sektor, har avtagit något.

40

Det finns emellertid ingen anledning att i dag genomföra några generella    Prop. 1990/91:39 lättnader i de regler som gäller.

I Stockholms län med undantag av Norrtälje och Södertälje kommuner utgår i dag en investeringsskatt på 30 % för annat byggande än bostäder och industrier. Det finns anledning att vidga detta imdantag till att gälla även Nynäshamns kommun fr.o.m. den 1 januari 1991. En sådan ändring kommer därför inom kort att föreslås riksdagen.

5.7 Arbetsmarknadspolitiken

överhettningstendensema på arbetsmarknaden har mattats av imder loppet av 1990. Antalet kvarstående lediga platser, som är en indikator på hur bristen på arbetskraft utvecklas, har sjunkit. Arbetslösheten har ökat, men är alltjämt mycket låg. I vissa delar av landet, främst inom storstadsområdena, är överhettningstendensema fortferande påfegliga. Det står emellertid klart att efterfrågan på art)etskraft nu dämpas inom såväl näringslivet som den offentliga sektora.

Arbetsmarknadspolitiken är en viktig del av den ekonomiska politiken i stort. En ekonomisk politik som är inrikfed på att dämpa inflationen och stimulera produktiviteten och tillväxten kräver en väl fungerande arbetsmarknad.

Arbetsmarknadspolitikens traditionella uppgift är att mildra målkonflik­ten mellan inflation och arbetslöshet. Det sker genom att arbetsmarknads­politiken, men även arbetslivspolitiken, påverkar arbetskraftsutbudet, utnyttjandet av arbetskraften och anpassningen på arbetsmarkanden.

Inom arbetslivspolitiken kommer åtgärder att vidtas för att förbättra arbetsförhållandena och arbetsmiljön för de anställda. En förändrad arl)etsorganisation och ett vidgat arbetsinnehåll gör att arl>etsfegaraas resurser tas till vara på ett bättre sätt. Detfe innebär också att utslagning-en från arbetslivet minskar. En god arbetsmiljö med mindre sjukfrånvaro och färre arbetsskador ökar inte bara produktiviteten på arbetsplatsen utan stärker också individens välfärd och bidrar därmed till en ökad välfärd i samhället.

Arbetsmarknadspolitiken har imder 1980-talet i ökad utsträckning inriktats på att underlätta näringslivets expansion och tillväxten i ekonomin. Ansträngningaraa har avsett att ytterligare öka flexibiliteten på arbetsmarknaden för att på så sätt motverka den tilltagande bristen på arbetskraft. Ytterligare insatser har också gjorts under det senaste året för att förbättra arbetsmiljön, foraya arbetslivet och minska utslagningen från arbetsmarknaden. Arbetslinjen har betonats kraftigt.

Tyngdpunkten i de arbetsniarknadspolitiska åtgärderna har förskjutits firån efterfrågepåverkande till förmedlande och utbudsstimulerande åtgärder. Insatseraa har i ökad utsträckning inriktats på att öka arbets­kraftsutbudet, höja arbetskraftens kompetens och förbättra den yrkesmäs­siga rörligheten på arbetsmarknaden. Det betyder att platsförmedling, arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering fått ökad vikt.

De utbudsstimulerande åtgärdema har också vidtagits för att motverka inflationsdrivande brist på arbetskraft och för att höja produktiviteten.

41

Skattereformen är i detta sammanhang mycket viktig. Åtgärder som Prop. 1990/91:39 flexibel semester, rörlighetsstimulanser, snabbare "utslussning" av flyktingar, kraftigt ökade insatser för rehabilitering, effektivare sjukför­säkring, slopande av förtidspension av arbetsmarknadsskäl, lönebidrag för förtidspensionärer och radikalt minskade marginaleffekter för ålderspen­sionärer som väljer att arbeta extra kan också sammantagna förväntas ha starkt positiva effekter på arbetskraftsutbudet. Åtgärdema kommer att öka de redan sysselsattas arbetsutbud, öka antalet sysselsatta (bl.a. bland sjukskrivna, förtids- och ålderspensionärer samt flyktingar) och frigöra arbetskraft från lågproduktiv verksamhet.

För att öka arbetskraftsutbudet och stimulera den ekonomiska tillväxten, men också för att motverka arbetslöshet och utslagning på arbetsmarknaden, kommer åtgärder som kan förbättra arbetsmarknadens fiinktionssätt att fä en ökad strategisk betydelse de närmaste åren.

Den ökning av arbetslösheten som ägt mm under den senaste tiden har skett från en mycket låg nivå. Ökade medel för arbetsmarknadspoliti­ska åtgärder är därför inte motiverade för närvarande. En hög l>eredskap måste emellertid hållas för att kunna möta en snabb förändring av läget. Regeringen avser att inom kort föreslå riksdagen vissa åtgärder för att öka effektiviteten i användningen av de medel som står till arbetsmark­nadsverkets förfogande. Detta bör ske genom omdisponeringar av medlen för sysselsättningsskapande åtgärder till främst arbetsmarknadsutbildning.

Åtskilliga friställningar bör kunna undvikas genom att utveckla de anställdas kompetens. Därigenom förbättras deras ställning inom företaget och på arbetsmarknaden samtidigt som företagets samlade kunnande förbättras. Bidraget till utbildning i företag vid risk för permittering eller uppsägning bör därför återinföras. Detta kan ske inom ramen för existerande resurser.

5.8 Utbildning och forskning

På lång sikt är forskning och utbildning avgörande för produktivitetstill­växten. För att kunna tillgodogöra sig ny teknologi och tekniska landvinningar samt för att möjliggöra en specialisering i Sverige gentemot utlandet spelar kimskapsnivån en avgörande roll. Ett exempel är de stora infrastrukturinvesteringar som gjorts på telekommunikationemas område. För att dessa skall kunna nyttiggöras i näringslivet, och ge god avkast­ning, är det väsentligt att de framsteg som fortlöpande görs inom informationsteknologin omedelbart tas tillvara inom både naturvetenskap­lig och teknisk utbildning.

Regeringen har i den forskningspolitiska propositionen (1989/90:90) föreslagit åtgärder för att öka och förbättra den vetenskapliga produktion­en inom olika områden. En viktig utgångspunkt i propositionen är att sfetens stöd till forskning och utveckling i första hand skall avse grundforskning. Den grundläggande kunskapsbildningen är ett samhälls­intresse som utan en betydande offentlig finansiering kommer att bli underdimensionerad. Näringslivets roll gäller framför allt den mer tillämpade forskningen och utvecklingsarbetet.

42

En viktig del i regeringens forskningspolitik är en väl fimgerande och    Prop. 1990/91:39 rätt avvägd forskamtbildning. Den har betydelse för såväl forskning inom olika områden som for högskoleutbildningens kvalitet.

Kvaliteten inom delar av sektorforskningen behöver höjas. Ett område som har högste prioritet är miljöinrikfed forskning för att trygga industriell tillväxt och en ekologiskt hållbar samhällsutveckling. Materialteknik är ett nyckelområde i den tekniska och industriella utvecklingen. Forskning inom detfe område skall stimuleras bl.a. genom tvärvetenskapliga konsortier omfettande flera högskolor.

Det är av särskilt intresse att intemationell samverkan kan öppna nya vägar till en högre kunskapsnivå och snabbare idéutveckling. En tyngdpunkt i regeringens forskningspolitik för 1990-felet är forsknings­samarbetet med EG.

Sverige har i kvantitativa termer ett väl utbyggt utbildningssystem. Det finns dock brister. Många ungdomar måste gå igenom en arbetsmark­nadsutbildning kort efter att de lämnat ungdomsskolan. Inte heller inom den högre utbildningen har dimensioneringen svarat mot samhällets behov. Analyser för långtidsutredningen talar om en brist på civilingenjö­rer under praktiskt taget hela efterkrigstiden.

UHÄ fick genom beslut i maj 1988 och mars 1989 regeringens uppdrag att utreda behovet av högskoleutbildade fram till år 2000. I oktober 1989 överlämnade UHÄ sin slutrapport Högskoleutbildningens framtida dimensionering och sina förslag med anledning av rapporten. I budgetpropositionen 1990 angav regeringen att dess ställningstaganden till de långsiktiga förslagen till högskolans dimensionering fick anstå tills vidare. Utbildningsutskottet anförde i sitt betänkande (1989/90:UbU18) att dimensioneringen är av stor betydelse för den framtida utvecklingen och att ytterligare analys bör göras i så god tid som möjligt.

I propositionen 1988/89:65 om Utformningen av högskolepolitiken redovisade regeringen förslag om styming och planering av högskolans verksamhet. I propositionen föreslogs bl.a. öveigång till treårsbudgete-ring och ändringar till flexiblare anslags- och dimensioneringssystem. Inom högskolan pågår för närvarande ett omfettande utvecklingsarbete för att besluten skall kunna genomföras inför budgetåret 1993/94.

I propositionen festslogs också som mål för högskoleutbildningens kvalitet att den skall vara hög och likvärdig. Med hög kvalitet avses i detfe sammanhang "av god internationell standard" och med likvärdig "samma utbildning skall ha samma höga kvalitet vid samtliga högskoleen­heter". Uppföljning och utvärdering av kvaliteten i dessa avseenden blir en av de viktigaste uppgifteraa för UHÄ inför näsfe treårsproposition för högskolan 1993.

Det är angeläget att ompröva planeringssystemet och stymingen av högskolan liksom dimensioneringen av olika utbildningar mot bakgrund av samhällets behov i vid mening. I långtidsutredningen uppmärksamma­des frågan om kunskapsbildningens betydelse för den samhällsekonomi­ska utvecklingen på medellång sikt. Strukturomvandling och demografi­ska förändringar ställer nya krav på utbildningssystemets struktur och kvalitet. Regeringen har tidigare gett direktiv till en utredare för att

43

föreslå åtgärder i syfte att höja den högre utbildningens kvalitet. Prop. 1990/91:39 Ytterligare steg koinmer att tas för att anpassa forsknings- och utbild­ningssystemet till framtida krav. Frågan om utbildningssystemets fiinktion och kvalitet kommer att spela en viktig roll för arbetsmarknadens och ekonomins långsiktiga utveckling. I utredningsarbetet skall det svenska utbildningssystemet belysas ur ett intemationellt perspektiv.

5.9 Sparandet

Den demografiska utvecklingen i Sverige under 1990-taIet talar för att sparandet kommer att öka. De yrkesverksamma sparar mest, och deras andel av l)efolkningen växer. Det är dock långtifrån säkert att en sparandeökning koinmer till stånd. I långtidsutredningen görs bedömning­en att bmttosparandet kan komma att uppgå till i genomsnitt 17 % av BNP. Det är ungefar i nivå med sparandet under 1980-talet, men väsentligt lägre än tidigare.

Efter sekelskiftet kommer befolkningsutvecklingen att vara mindre gynnsam för hushållens sparande. Andelen pensionärer kommer att öka relativt kraftigt mellan 2005 och 2015, samtidigt som andelen yrkesverk­samma enligt långtidsutredningen minskar och försörjningsbördan för dessa därmed växer, särskilt markant efter år 2010.

Om inga andra förändringar sker kommer denna utveckling också att leda till att de offentliga utgiftema växer och minskar utrymmet för offentligt sparande.

I de remissvar till långtidsutredningen som behandlar sparandet görs bedömningen att utredningen snarast är väl optimistisk när det gäller det totala sparandets utveckling. Det understryker behovet av att söka vägar för att stimulera sparandet i ekonomin.

Mushällens sparande

Hushållens sparkvot har under senare delen av 1980-talet fellit kraftigt. Den var redan tidigare låg i ett intemationellt perspektiv. Under de senaste åren har sparkvoten förbättrats och en fortsatt uppgång är trolig även under de närmaste åren. Det är dock inte troligt att hushållens sparande kommer upp i samma nivå som i övriga industriländer.

Hushållens sparande påverkas i hög grad av det offentliga välfärdssys­temet. De offentliga insatseraa är offe motiverade av en önskan att utjämna levnadsvillkoren för olika medborgare. Ibland är dock motiven andra. En hög utbildningsnivå kan t.ex. förväntas bidra till en bättre ekonomisk utveckling som kommer alla i landet tillgodo. Det offentliga stödet till utbildningens fmansiering är därför utformat sä att det stimulerar fler att fortbilda sig jämfört med om kostnaderaa helt och hållet varit den enskildes ensak.

Samtidigt kan det offentliga engagemanget ofta härledas till hur behoven såg ut vid tiden för de nuvarande systemens konstruktion. Därför är det angeläget att kontinuerligt pröva om förändringar är önskvärda och möjliga, och därvid även väga in behovet att stimulera till ett ökat totalt sparande i ekonomin. Det gäller särskilt vid behandlingen

44

av förslag på områden som rymmer potentiellt viktiga sparobjekt för    Prop. 1990/91:39 hushållen, t.ex.. bostäder och pensioner.

Den skattereform som nu genomförs medför väsentliga förbättringar i villkoren för hushållens sparande. Skatten på ränteinkomster koinmer att sänkas samtidigt som aktiesparandet gynnas av lägre skatt på aktieutdel­ningar och slopandet av tvåårsregeln. Genom förändringar i kapitalbe­skattningen uppmuntras sålunda sparande. Den avdragsbegränsning för skuldräntor som införs kommer att göra det dyrare att låna. Skatterefor­mens betydelse för hushållssparandet kommer troligen, åtminstone inledningsvis, att avspeglas främst i en minskad benägenhet att ta nya lån och i ökade amorteringar. Skattereformen förväntas samtidigt fä till resultat att hushållens disponibla inkomster koinmer att öka.

Allemansparandet har sedan det infördes 1984 blivit den viktigaste sparformen för inånga hushåll. Under de senaste åren har reglema för allemanssparandet successivt förbättrats. Överföringar mellan allemans­spar och allemansfond får nu ske utan begränsningar. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] koinmer senare i dag att lägga ett förslag om att den högsta tillåtna månadsinsättningen höjs till 1 200 kr. Samtidigt föreslås maximigränsen för nettoinsättningama bli höjd till 150 000 kr.

Inom ramen för skattereformen kommer ränta och realiserad värdesteg­ring inom allemanssparandet att beskattas med 20 % fr.o.m. 1991. Därmed bibehålls en viss skattemässig fevör gentemot t.ex. vanligt banksparande. Den skattemässiga förmånsbehandlingen kommer dock att minska. I det avseendet avspeglar skaltereformen en långsiktig strävan alt successivt ersätta selektiva sparstimulanser med generellt verkande sparvänliga villkor.

Det orfentUga sparandet

Det låga hushållssparandet understryker behovet av ett offentligt sparande. Det offentliga sparandet har sferkt förbättrats under 1980-felet. Det har ökat från-7,0 % 1982 till -1-5,0 % 1989. Samtidigt slår del klart att denna utveckling äventyras av den kostnadskris som svensk ekonomi nu är på väg in i. Skalleintäktema blir väsentligt lägre när tillväxten i ekonomin sjunker.

Regeringens ambition att inte ytterligare höja skattetrycket i ekonomin påverkar möjlighetema att upprätthålla ett positivt offentligt sparande. Ett högre offentligt sparande kan vid avstannande tillväxt bara komma till stånd genom begränsningar i de offentliga utgiftemas ökningstakt.

De allmäima pensionssystemen finansieras huvudsakligen med skattemedel eller pensionsavgifter som de förvärvsarbetande betalar in. En viss fondering sker i AP-fonden, men under perioden 1982 till 1989 fylldes dessa inte på med avgiftsmedel. Tvärtom användes en del av avkastningen för de årliga utbetalningama. Endast genom en avgiftshöj­ning 1990 har det varit möjligt att tillfälligt hejda den nedåtgående trenden i AP-fondens sparande.

Lagstiftningen på det finansiella området har under 1980-talet kännetecknats av liberalisering, internationalisering och en inriktning mot likartade villkor för olika finansiella aktörer. De senaste årens avregle-

45

ring har medfört att stora institutioner som försäkringsbolag agerar    Prop. 1990/91:39

betydligt friare på de intemationella marknadema. Ett undantag utgör

dock AP-fonden.  Endast en begränsad del av dess förmögenhet får

placeras i aktier, och en ännu mindre del får placeras utomlands. Dessa

undantag ter sig i dag alltmer otidsenliga. Placeringsbegränsningama för

stora aktörer snedvrider prisbildningen pä tillgångsmarknaderna. På sikt

leder detta till sämre ekonomisk effektivitet och ett lägre totalt sparande

i ekonomin. Regeringen avser att utreda och senare komma med förslag

i syfte att liberalisera AP-fondens placeringsregler.

Ur sparandesynvinkel utgör de allmänna ålderspensioneraa emellertid bara en del av en större helhet. Under senare år har pensionssparandet vid sidan om den allmäima socialförsäkringen fått en ökande betydelse. Hushållens intresse för det privata f>ensionssparandet ökade snabbt imder 1980-talet och det förblir även efter skattereformen en gynnad sparform. Flertalet löntagare omfettas av olika avtalspensionssystem, som ökar i betydelse i takt med att allt fler har löner som ligger ovanför det maximala kvalifikationsbeloppet i ATP-systemet. Såväl de individuella pensionsförsäkringama som den privata sektoras avtalsförsäkringar är konstmerade som fonderade system enligt premiereserv- eller kapitaltäck-ningsprincipen.

Enligt spardelegationens beräkningar uppgick de samlade förpliktelser­na i de olika systemen till 2 218 miljarder kr. 1985. AP-fonden uppgick samma år till 254 miljarder kr. medan det fonderade pensionssparandet utanför socialförsäkringssystemet uppgick till omkring 450 miljarder kr. Omkring 1 500 miljarder kr. av förpliktelsema motsvarades således inte av några fonderade medel.

Utöver den allmänna försäkringen hänför sig skillnaden mellan förpliktelser och fonder främst till den offentliga sektoms avtalspension­er. Varken för staten eller kommunema sker någon fondering för de avtalade pensionema. Både i den allmänna försäkringens och de offentliga avtalspensionemas fell kan detta underskott leda till allvarliga fmansiella påfrestningar när de demografiska förhållandena förändras och förpliktelsema skall infrias.

Långtidsutredningens beräkningar visar att belastningen på pensions­systemen kommer att öka kraftigt under de första decenniema på 2000-talet. Även viktiga delar av den offentliga konsumtionen är emellertid beroende av befolkningens ålderssammansättning. Denna slutsats understryks av en nyligen publicerad rapport (Ds 1990:39) till expert-gmppen för studier i offentlig ekonomi (ESO) om åldersfaktorns betydelse för sjukvårdens finansiering. Författama betonar att sjukvårdens ökade resursbehov inte bara beror på att de äldsta ökar sin andel av befolkningen, utan förstärks av att det är vårdkostnadema för just denna åldersgmpp som ökar snabbast. Inom detta och liknande områden innebär avsaknaden av fondering att belastningen på den offentliga sektora kommer att öka kraftigt framöver. Regeringen kommer mot denna bakgmnd att låta utreda frågan om en fondering av den statliga sektoms avtalspensioner.

46

6 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen

1.     till riksdagen överlämnar den inom finansdepartementet upprättade

promemorian Svensk ekonomi,

2,

bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om den ekonomiska utvecklingen under åren 1990-1992,

3,

föreslår riksdagen att godkänna inriktningen av den ekonomiska politik som förordas för att sfebilisera ekonomin,

4.     föreslår riksdagen att godkäima riktlinjeraa för den ekonomiska

politiken på medellång sikt.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och de ändamål han har hemställt om.

47

Svensk ekonomi

4 Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 39

Bilaga 1    Prop. 1990/91:39

Svensk ekonomi

prop. 1990/91:39

Bilaga 1

Förord

Föreliggande bilaga har utarbetats inom finansdepartementet. Den inne­håller en bedömning av den intemationella och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1992. Beskrivningen av utvecklingen under 1990 och 1991 bygger i tillämpliga delar på konjunkturinstitutets höstrapport. Bedömningarna av utvecklingen under 1992, vilka har en mer översikt­lig karaktär, har gjorts helt inom finansdepartementet. Ansvarig för bilagan är statssekreteraren Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN]. Arbetet har letts av departe­mentsrådet Anders Palmer och avslutades den 5 oktober 1990.

1  Sammanfattning

Prop. 1990/91:39

Bilaga 1 

Som fömlsågs i den reviderade nalionalbudgeten häller nu aktiviteten i

den svenska ekonomin på atl mattas av.  Som en följd av krisen vid

Persiska  viken   har  bilden   mörknat   ytterligare.   Det   är   främst  den

konkurrensutsatta sektom  som drabbas,   men  nedgången  sprider sig

successivt  till  övriga  delar  av  ekonomin.   Tillväxten  i   BNP  väntas

understiga 1% i år. Under 1991 sker ytterligare en uppbromsning. Om

lönema fortsätter alt stiga snabbare i Sverige än i omvärlden kan del då

t.o.m.   bli   frågan   om  all   BNP   minskar.   Arbetslösheten   stiger  och

underskottet i bytesbalansen förvärras. Inflationstakten förblir hög ännu

ett tag, även om en klar dämpning kommer under 1991. Om lönesteg-

ringstaklen kan pressas ned markant nästa år, finns förutsättningar för en

klar vändning uppåt i ekonomin 1992 med export och investeringar som

drivkrafter. Dessutom läggs i della alternativ en betydligt bättre gmnd för

framtida tillväxt, eftersom kapitalbildningen blir väsentligt starkare. Även

i  ett alternativ  med högre löner sker en viss anpa.ssning av .svensk

ekonomi.  Processen blir dock mer smärtsam med högre arbetslöshet,

snabbare prisstegringar och lägre tillväxt.

Konflikten vid Persiska viken medför atl den internationella tillväxten

bromsas upp och att inflationen ökar.  Den amerikanska ekonomin var

redan innan konfliktens utbrott på väg in i en mer dämpad utveckling,

som nu blir ännu tydligare. 1 Konlinentaieuropa och Japan förblir dock

konjunkturen  relativt  stark.   Sammanlaget  väntas  produktionen  inom

OECD-området stiga med knappt 2 1/2% i år, drygt 2% nästa år och ca

2 1/2% 1992. Bedömningarna är ba.serade på etl tekniskt anlagande om

all oljeprisema faller från nuvarande nivå lill 27 dollar per tal vid slutet av 1990 för att sedan ligga kvar på den nivån under 1991 och 1992. Vidare antas all lägel på de finansiella marknadema runt om i världen stabiliseras.

Överhettningen på arbetsmarknaden i Sverige resulterar i snabba nominella löneökningar i år, av slorlek.sordningen 10%. Förde komman­de åren görs två alternativa progno.ser. I den ena antas att en prolon­gering av gällande avtal kommer till stånd. Timlönerna bedöms då öka med ca 4% 1991, beroende på koslnadsetfekler av tidigare avtal och löneglidning, och med 3% 1992. I det andra alternativet antas lönema helt bli bestämda av marknadslägel. Konjunkluravmallningen får lillsammans med den gradvis lägre inflationen och inkomstskatterna en dämpande inverkan. Timlöneökningama beräknas därmed uppgå till 7% resp. 5% för de båda åren, också del betydligt lägre tal än vad som varit vanligt under 1980-talet.

De höjda oljeprisema slår nu gradvis igenom i konsumenlledel. Under loppet av året väntas inflationen uppgå lill ca 11%, varav 2,9 procenten­heter kan hänföras lill finansieringen av skalleretbrmen och ca 1 procentenhet till den tillfälliga höjningen av mervärdesskatten. Nästa år avtar inflationen, trots atl finansieringen av skattereformen ger ett bidrag på ca 3,5 procentenheter lill konsumentprisindex. Särskilt markant blir nedgången i altemativet med låga löner. Under 1992 faller effekterna av

den tillfälliga höjningen mervärdesskallen och av skaltereformen bort, vilket tillsammans med förväntade lägre löneökningar kraftigt drar ned prisstegringarna, mätt som lolvmånaderslal. Om man i stället ser på hur prisnivån utvecklas månad för månad kommer dämpningen att inträffa tidigare, redan i början av 1991.

Hushållens realinkomster beräknas öka med drygt 2% i år, bl.a. till följd av den snabba sysselsällningstillväxten. Sparkvoten stiger emeller­tid, varför konsumtionsuppgången stannar på knappt 1%. Nästa år får hushållen ett köpkraflstillskoll på ca 2% genom skattereformen. Realinkomslema stiger än mer till följd av utvecklingen av löner, sysselsättning, pensioner m.m. Även för 1992 fömtses en relativt god utveckling av hushållens inkomster. Eftersom sparandet fömtses fortsätta att stiga, begränsas dock konsumtionstillväxten.

Den offentliga konsumtionen beräknas öka med knappt 2,5% i år. Däri ligger en tillfällig kraftig uppgång av statens inköp. Under de kommande åren väntas den offentliga konsumtionen stiga med upp mol 1 % per år. Prognosen bygger på antagandet all de statliga inköpen normaliseras och att skallesloppet för kommunema dämpar tillväxten i deras verksamhet.

Prop. 1990/91:39 Bilaga 1

Tabell 1   Försörjningsbalans

Miljarder

kr.

1989

Procentuell

volymförändring

1989

1990

1991

1992

All.l

All.2

Alt.l

All.2

BNP

1221,2

2,1

0,8

0,3

-0,2

1,4

0,4

Import

390,4

6,8

2,7

3,0

2,0

3,8

2,5

Tillgång

1611,6

3,4

1.3

1,1

0,4

2,1

1,0

Privat konsumtion

634,0

0,7

0,8

1,0

1,5

1,5

1,5

Offentlig

konsumtion

319,9

1,9

1,7

1,0

0,5

1,2

0,8

Stal

89,0

0.8

2,3

0,7

0,5

0,5

0,5

Kommuner

230,9

2,3

1,5

1,1

0,6

1,5

1,0

Bruttoinvesteringar

256,8

9,5

1,6

0,0

-3,3

2,0

-1,8

Lagerinvesteringar

3,3

0,6

-0,1

-0,2

-0,2

0,0

0,0

Export

397,5

3,4

1,9

2.4

1,5

3,6

2,1

Användning

1611,6

3,4

1,3

1,1

0,4

2,1

1,0

' Förändring i procent av föregående års BNP.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt finansdepartementet.

Efter Qolårets kraftiga expansion mattas nu investeringsaktiviteten. För industrins del torde en en volymminskning inträffa redan i år. Denna förstärks sedan under 1991, ifall inte en prolongering av löneavtalen kan skapa ett gynnsammare investeringsklimat. Bostadsbyggandet hålls fortfarande väl uppe, men en försvagning är sannolik i fekt med att gradvis höjda boendekostnader dämpar efterfrågan på bosläder och därmed kyler av marknaden.

Svensk industri fortsätter att göra betydande andelsförluster på världsmarknaden, vilket hämmar exporten. 1 fekt med alt lönekostnadsök-ningama bromsas  upp  förbättras dock  situationen  något,  särskilt  i

prolongeringsaltemativet. Avmattningen i ekonomin leder till en lägre    Prop. 1990/91:39

importefterfrågan. Genom oljeprishöjningama fördyras dock importen.    Bilaga 1

vilket försvagar handelsbalansen. Tillsammans med växande underskott

i kapifelavkastningen och resevalufenettot medför delta att bytesbalansen

ytterligare försämras. Underskottet beräknas uppgå till över 4% av BNP

1992.

Bytesbalansens försvagning kan också uttryckas som en motsvarande nedgång av det finansiella sparandet i ekonomin. Den offentliga sektoms finansiella överskott beräknas minska något 1991 och 1992 till följd av en långsammare inkomsttillväxt. Även i företagssektom förväntas ett lägre sparande, medan det förbättras för hushållen.

Arbetsmarknadslägel blir nu successivt mindre stramt. Arbetslösheten stiger gradvis och väntas i slutet av 1990 uppgå lill närmare 2% och etl år senare till nära 3 %, såvida inle en prolongering av avtalen kommer till stånd. Även i ett sådant altemativ stiger dock arbetslösheten. Skillnaden i arbetslöshet beräknas likväl bli ca 40 000 personer mellan altemaliven 1992.

Tabell 2  Nyckeltal

Årlig procentuell förändring (om ej annat anges)

1989

1990

1991

1992

Alt.l

Alt.2

Alt.l

Alt.2

Timlön, kostnad

9,1

9,9

4

7

3

5

KPI, dec. - dec.

6,7

M,l

7,2

8,7

1,6

3,0

KPI, årsgenomsnitt

6,5

10,3

9,0

10,0

2,0

3,5

Disponibel inkomst

2,1

2,2

2,3

3,2

2,3

2,2

Sparkvot (nivå, %)

-3,6

-2,2

-0,9

-0,5

-0,2

0,2

Industriproduktion

2,3

-1,7

0,0

-1,0

2,5

1.0

Arbetslöshet (nivå, %)

1,4

1,5

2,1

2,5

2,4

3.3

Handelsbalans (mdr.kr)

14,8

11,2

5,9

7,5

1,6

5,2

Bytesbalans (mdr.kr)

-21,8

-39.6

-51,1

-53,4

-63,5

-65,4

Bytesbalans (% av BNP)

-1,8

-2.9

-3,6

-3,7

-4,3

-4,3

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt finansdepartementet

2  Internationell utveckling

Den intemationella ekonomiska utvecklingen företer en splittrad bild. Tillväxten är fortsatt stark i Kontinentaleuropa och Japan, medan en klar avmattning inträtt i Nordamerika, Storbritannien och Norden. Bland annat som en följd av den tidigare åtstramningen av penningpolitiken visade tillväxten i OECD-området tecken på en försvagning redan före konflikten vid Persiska viken. Den därmed förknippade uppgången av oljepriset kommer att leda till en ytterligare dämpning av tillväxten och en uppgång i inflationen.

Prognosen är baserad på ett tekniskt antagande om elt oljepris på 27 dollar per fet under 1991 och 1992. Priset under återstoden av 1990 har anfegits fella från ca 40 dollar i slutet av september till 27 dollar vid årsskiftet.

För OECD-ländema sammantagna beräknas tillväxten uppgå till drygt    Prop. 1990/91:39 2% 1991 och ca 2 1/2% 1992. Inflationen under samma period beräknas     Bilaga 1 uppgå lill 5 1/4 respektive 4 3/4%.

I Förenta Staterna har en dämpning av ekonomin skett sedan våren 1989. Under våren och sommaren accentuerades avmattningen samtidigt som inflationen var fortsall hög. Oljeprisuppgången har förvärrat situationen, och risken har ökat för en regelrätt lågkonjunktur En rad faktorer talar för en fortsatt svag tillväxt av den inhemska efterfrågan under resten av detta år och nästa. En fortsalt expansiv finanspolitik samt den uppmjukning av penningpolitiken som genomförts sedan våren 1989 väntas bidra till alt aktiviteten i ekonomin gradvis tilltar under loppet av 1991 och därefter. Sammantaget fömtses den årliga tillväxten i år och 1991 uppgå till ca 1% och till 2% 1992.

1 Japan fortsätter expansionen, främst ledd av en stark inhemsk efterfrågan. Överhettningstendensema har ökat under senare tid. Framför allt har brist på arbetskraft åtföljts av etl ökat löne- och pristryck. Penningpolitiken har fortsalt att stramas åt i syfte att bekämpa inflatio­nen. Det höjda ränteläget och en kraftig nedgång i aktiekursema väntas bidra till en dämpning av tillväxten till knappt 4% 1991 och 1992.

Den ekonomiska utvecklingen i Västeuropa stimuleras av den pågående integrationsprocessen inom EG, vilken bl.a. bidrar till en stark investe-ringstillväxl. En annan viktig stimulansfaktor är den ökade efterfrågan som omstmktureringen av ekonomiema i Östeuropa medför.

Tyskland fortsätter att fungera som motor i den europeiska konjunk­turen. Ledd av privat konsumtion och investeringar ökade BNP med drygt 4% under första halvåret i år. Invandringen från Östeuropa, återföreningen mellan de båda tyska statema saml en expansiv finans­politik är faktorer som bidrar till en fortsatt gynnsam utveckling de närmaste åren. Tillväxten 1991 och 1992 väntas uppgå till drygt 3%.

1 de nordiska ländema är tillväxten svagare och inflationen högre än i övriga OECD-området. 1 Finland väntas en ekonomisk-politisk åtstramning som genomförts leda lill en kraftig avmattning i tillväxten. Danmarks och Norges tillväxt däremot är på väg ur den vågdal de befunnit sig i under de senaste åren.

Det största osäkerhetsmomentet i bedömningen knyter sig till oljeprisut­vecklingen. En utvidgning av konflikten vid Persiska viken koinmer att leda till kraftigt höjda oljepriser - med åtföljande negativa konsekvenser   . för världsekonomin.   Sannolikt  skulle den  redan  svaga amerikanska ekonomin drabbas värst i en sådan situation.

Noteras bör dock att effektema av ett högre oljepris sannolikt blir betydligt lindrigare än fallet var vid oljeprishöjningama under 1970-talet. Oljeberoendet i induslriländema har minskat, energianvändningen är effektivare och mer flexibel, lagren är större och konjunkturen i utgångsläget är starkare. Effektema av en oljeprisuppgång beror också i hög grad på vilken ekonomisk politik som förs och här har viktiga erfarenheter vurmits av de misstag som begicks under 1970-talet. De flesta regeringar är idag inställda på att inte vidta några ekonomisk­politiska åtgärder i syfte att parera oljeprishöjningamas effekter på

aktiviteten och inflationen utan att snarare låta prishöjningar slå igenom    Prop. 1990/91:39

fullt ut i ekonomiema.

Bilaga I

Ett aimat viktigt osäkerhetsmoment i bedömningen är effektema av den tyska återföreningen. Med ett högt kapacitetsutnyttjande i det tidigare Västtyskland kan den ökade efterfrågan som följer av återföreningen leda till en ytterligare press uppåt på priser och räntor med åtföljande ekonomisk-politisk åtstramning.

Tabell 3   Internationella förutsättningar

Ärlig procentuell förändring

1989

1990

1991

1992

BNP

Förenta staterna

2.5

1

1

2

Japan

4.9

4 3/4

3 3/4

3 3/4

Tyskland

4,0

3 3/4

3 1/4

3

Norden

3,0

1 1/2

1

1 1/2

OECD Europa

3,5

2 3/4

2 1/2

2 1/2

OECD totalt

3.6

2 1/2

2 1/4

2 1/2

Nyckeltal

Konsumentpriser,

OECD-totalt

4,8

5 1/2

5 1/4

4 3/4

Dollarkurs i kr.

6,45

5,97

5,77

5,77

Råoljepris,

dollar per fat

18,2

24

27

27

Källor: OECD och finansdepartementet.

3  Oljeprishöjningarnas effekter

Prisökningaraa på olja under den senaste tiden förklaras främst av marknadens nervositet. Det höga råoljepriset beror således inte på någon fysisk brist på olja. Under vintermånaderna finns dock en risk för all marknaden blir mer stram, trots att lagren dras ned, produktionen från OPEC exklusive Irak och Kuwait ökar och efterfrågan troligen blir lägre. Möjlighetema till produktionsökning är dock begränsade, vilket t)etyder att en kallare vinter än normalt eller produktionsstöraingar kan leda till höjda priser.

Det högre oljepriset kommer att medföra en inkomstöverföring från de oljeimporterande till de oljeexporterande ländema. Eftersom de senare sannolikt inte förmår att direkt absorbera de ökade exportintäktema koinmer inkomstöverföringen att leda till en totalt sett lägre efterfrågan. Oljeprisstegringar höjer också den allmänna prisnivån i importländerna. Effekten blir att konsumtionsefterfrågan dämpas och lönekraven skärps. Det högre oljepriset' väntas i jämförelse med bedömningen i april medföra en dämpning av den intemationella tillväxten    med ca 1/2

' I den reviderade nalionalbudgeten antogs oljeprisernas genomsnittsnivå ligga pä 18 USD/fat 1990 att jämföra med 24 USD/fat i denna prognos. För 1991 är motsvarande siffror 19 resp. 27 USD/fat.

procentenhet nästa år. Inflationen inom OECD området 1991 väntas bli   Prop. 1990/91:39

mellan 1/2 till 1 procentenhet högre till följd av oljeprisstegringen.

Bilaga 1

Den lägre tillväxten utomlands medför att marknadstillväxten blir omkring 1 procentenhet lägre 1991 än vad som annars hade blivit fellet. Importnotan för olja blir högre, men samtidigt medför den svagare utländska efterfrågan och en med tiden minskad aktivitet på hemmamark­naden en lägre importvolym. Jämfört med aprilprognosens oljeprisan­tagande försämras handelsbalansen drygt fyra miljarder i år och ytterligare drygt två nästa år.

Till detta skall dock läggas det positiva bidrag till handelsbalansen på knappt en miljard kr. 1990 som följer av att vi nu räknar med en lägre dollarkurs, 5,77 SEK/USD jämfört med 6,19 SEK/USD i den tidigare bedömningen.

De högre oljeprisema påverkar prisnivån i Sverige. Vårt låga oljeberoende bör dock medföra att vi inte drabbas mer än OECD-området i genomsnitt. Oljeimporten som andel av BNP ligger under 2%. Drygt 1 % av privat konsumtion utgörs av import av olja och petroleum­produkter. Andelen i offentlig konsumtion är ännu lägre. 1 förhållande till den reviderade nalionalbudgeten bör BNP-deflatom stiga med knappt 1/2 procentenhet i år och något mer 1991. Konsumentprisema ökar något mindre i genomsnitt, men under loppet av 1990 stiger KPI ca 1 procent­enhet jämfört med föregående prognos, som en följd av oljeprisök­ningen. Prisema på investeringar och export ökar däremot sammantaget mer än BNP-deflatom, allt aimat lika. Till delta kommer indirekta effekter via priser på övriga importvaror. Den kortsiktiga effekten på de nominella lönema bedöms bli marginell.

Tillväxten i Sverige dämpas genom alt exportnettot försämras och konsumtions- och investeringsefterfrågan blir lägre. BNP-lillväxlen beräknas bli omkring 1/2 procentenhet lägre 1990 och 1991 jämfört med vad som annars blivit fellel. På kort sikt antas företagen anpassa produktionen i större utsträckning än sysselsättningen. Delta innebär att produktiviteten faller och uppgången i arbetslösheten endast blir marginell.

En kraftig ökning av oljeprisema kommer dock inte enbart ge effekter på priser, löner, bytesförhållanden samt nationalinkomsten. Även mer indirekta och svårkvantifierade verkningar kan uppstå. Fallande aktiekurser och oro på de övriga finansiella marknadema med åtföljande törmögenhetseffekter och följdverkningar på konsumtion, företagens fmansieringskostnader och därmed deras investeringsvilja är exempel på detta.

4    Utrikeshandel

Den avmattning i efterfrågan på bearbetade varor i OECD-området som inleddes under 1989 fortsätter och fördjupas under det kommande året. Den allt svagare amerikanska ekonomin drar ned marknadstillväxten. 1 motsatt riktning verkar den starka tillväxten i f d. Västtyskland. Krisen

vid Persiska viken och den oljeprisuppgång den medfört förvärrar konjunktumedgången i oljeimporterande industriländer, medan oljeex­portörer, inklusive Storbritannien och Norge, gynnas av oljeprisutveck­lingen. Marknaden för svensk export av bearbetade varor inom OECD-området växer med knappt 5 1/2% under 1990, med nära 5% 1991 och med drygt 5% 1992. Under högkonjunkturen 1984-1986 växte marknaden i genomsnitt med nära 11 % per år.

Den allt svagare marknadstillväxten på för Sverige viktiga exportmark­nader medför att svensk export av bearbetade varor stiger ännu lång­sammare i år än förra året, med 1,5% i volym. Uppgången i export­priserna för dessa varor är emellertid klart lägre i år än den samman­vägda uppgången av importpriset i OECD-ländema. Sveriges relativpris för dessa varor minskar därför för första gången sedan 1983. Ytterligare en förklaring till denna utveckling är alt konkurrentländemas valutor effektivt apprecieras i förhållande till den svenska kronan, som en följd av alt den amerikanska dollarkursen sjunker med 7,5% mellan 1989 och 1990 (dollara antas rent tekniskt ligga kvar på stoppkursen 5,77 svenska kronor resten av prognosperioden). Till följd av den svenska valuta­korgens konstmktion med dubbel vikt för dollam, följer kronan i viss mån dollarkursens utveckling. Därigenom stiger D-marken med drygt 6 % i är, vilket gör att Tyskland tappar konkurrenskraft i förhållande till Sverige. Å andra sidan sjunker yen-kursen relativt kraftigt, med drygt 13%, vilket betyder att konkurrensen från japansk export ökar

Tabell 4  Export och import av varor

Prop.1990/91:39 Bilaga 1

Miljarder

Procentuell

Procentuell

kr. 1989

volymutveckling

prisutveckling

1989

1990

1991

1989

1990

1991

Alt.l

Alt.2

Alt.l

Alt.2

Varuexport

Bearbetade varor

276,2

1,7

1.5

3,2

2,2

6,1

3,0

3,5

4,5

Fartyg

3,4

-2,6

-7,5

-7,1

-7,1

8,4

6,0

7,0

7,0

Petroleumprodukter

8,1

15,6

-2,5

-8,0

-8,0

17,0

12,0

5,5

5,5

Övriga råvaror

44,5

2,3

1,8

-1,2

-1,2

8,8

-0,8

0,8

0,8

Summa varuexport

332,1

2,4

1,2

1,9

1.1

6,3

2,8

3,6

4,4

Varuimport

Bearbetade varor

250,1

7,6

1,8

3,0

1,7

3,7

3,1

3,7

4,4

Fartyg

4.7

82,4

4,7

12,8

12,8

4,1

6,8

8,1

8,1

Råolja

13.4

9,3

6,4

2,5

2,5

28,7

21,9

8,7

8,7

Petroleumprodukter

9,4

-5,5

10,0

6,3

7,0

18,2

13,0

6,5

6,5

Övriga råvaror

38,5

3.0

-0,4

-0,5

-0,5

3,9

-3,7

5,8

5,8

Summa varuimport

316,1

6,9

2,5

2.9

2,0

5,4

3,0

4,3

4,8

Källor: Konjunkturinstitutet och finansdepartementet.

Trots att svensk export gynnas av ett förmånligare relativpris i år förlorar industrin drygt 4% av sina andelar på världsmarknaden för bearbetade varor. Förlustema var redan förra året kraftiga, och det tar tid att återvinna andelar. De fortsalt relativt stora andelsförlustema i år kan delvis förklaras av att exporten från Sverige har en oförmånlig vamsammansättning.   Massa- och pappersindustrin  möter exempelvis

8

mycket hård konkurrens från nordamerikanska massa- och pappersexpor-    Prop. 1990/91:39

törer, som gynnas av dollarkursnedgången.

Bilaga I

Konkurrentländema har i år nu hämtat in det kostnadsförsprång som svensk exportindustri vann lill följd av devalveringama 1981 och 1982. Den relativt snabba kostnads- och prisutvecklingen för svensk industri har successivt sedan 1984 försämrat konkurrensläget. Följden blir att företagens vinstmarginaler krymper. De följande åren väntas vinslema inte försämras lika mycket i prognosaltemativ 1 med relativt långsam kostnadsutveckling. I altemativ 2 bedöms däremot exportpriserna, p.g.a. högre arbetskraftskostnader, stiga någol snabbare än i OECD-ländema. Det medför marknadsandelsförluster och lägre vinstmarginaler.

Marknadsandelsförlustema blir i alternativ 1 endast ca 2% respektive 1 1/2% 1991 och 1992. 1 altemativet med snabbare kostnadsökningar blir förlustema omkring 3%. De något avtagande andelsförlustema från föregående år i båda alteraativen beror främst på dämpningen i Sveriges exportpriser.

Efterfrågan på importvaror avtar markant i år som en följd av att konjunkturen viker. Både den långsamma tillväxten i privat konsumtion, export och investeringar gör alt vamimporten ökar med endast 2,5% i år, jämfört med nära 7% förra året. Importen av bearbetade varor dämpas framför allt vad gäller insats- och investeringsvaror till industrin. Importen av bilar minskar kraftigt medan importen av s.k. mindre varaktiga konsumtionsvaror fortsätter all stiga relativt starkt (bl.a. kläder, skor, leksaker, grammofon- och CD-skivor m.m.). Det senare gäller även byggvaror.

Importen av råolja steg i volym kraftigt under perioden januari­augusti, med 13%. Under den resterande delen av året bedöms tillväxt­takten minska och för helåret blir ökningstalet ca 6 1/2% i volym jämfört med drygt 9% föregående år.

Vamimporten de kommande två åren bedöms öka i altemativ I som en följd av den starkare ekonomiska tillväxten, framför allt i exporten. Importen blir däremot fortsatt dämpad i prognosaltemativ 2.

De kraftiga oljeprishöjningama, som inleddes i samband med Iraks invasion av Kuwait, hade ännu inte slagit igenom på Sveriges handels­balans för augusti. Den preliminära handelsstatistiken t.o.m. augusti visar ett handelsöverskott på 12,3 miljarder kr. De kraftigt höjda oljeprisema under andra halvåret fömtses försämra handelsbalanen markant jämfört med tidigare år, och för helåret 1990 beräknas handelsbalansöverskoltet uppgå till 11,2 miljarder kr. Sveriges lägre relativpriser bidrar också till att försvaga överskottet i handelsbalansen.

Också nettot för räntebetalningar samt resevaluta bidrar till att försämra bytesbalansen. Underskottet i räntenettot ökar med ca 14 miljarder kr. i år, vilket är en följd av de växande räntebetalningama på utlandslån för finansiering av bl.a. stora direktinvesteringar utomlands. Posten avkastning på kapital försämras emellertid inte i motsvarande grad till följd av att företagens återinvesterade vinstmedel i dotterbolag utomlands respektive i Sverige nu räknas in i statistiken. Dessa vinstmedel bedöms växa markant under prognosperioden (se tabell 5).

Resevalutanettot försämras i år med nära 5 miljarder kr. Den höga    Prop. 1990/91:39 svenska inflationen bidrar till att resevalutainkomstema t.o.m. minskar    Bilaga 1 i   volym  och   stagnerar  i   värdetermer.   Den   svagare   intemationella konjunkturen inverkar också negativt på turismen. Resevalutautgiflema har dessutom fortsatt att stiga ungefär lika mycket som förra året trots att antalet charterresenärer från Sverige har minskat.

Underskottet i bytesbalansen, enligt det nya sättet alt räkna, uppskattas till nära 40 miljarder kr. i år, vilket motsvarar -2,9% av BNP. De kommande två åren växer underskottet ytterligare, dels beroende på en märkbart försämrad handelsbalans, men även till följd av en fortsatt försämring i tjänstenetlot samt i avkastning på kapital. Bytesbalansunder­skottet är omkring 2 miljarder kr. mindre i altemativ 1 än i altemativ 2.

Tabell 5  Bytesbalans

Miljarder kr. löpande priser

1988

1989

1990

1991

Alt.l

Alt.2

Export

305,1

332,1

345,8

365,0

365,0

Import

280,6

316,1

333,7

358,2

356,6

Korrigeringspost

-0,9

-1,3

-0,9

-0,9

-0,9

Handelsbalans

23,5

14,8

11,2

5,9

7,5

Tjänstenetto

-7,8

-10,1

-14,4

-15,4

-17,1

Avkastning på kapital

-10,4

-13,7

-22,6

-26,5

-28,7

därav återinvesterade

vinstmedel

8,4

12,8

17,4

24,9

24,9

Transfereringsnetto

-9,9

-12,7

-13,9

-15,1

-15,1

Bytesbalans

-4,6

-21,8

-39,6

-51,1

-53,4

Andel av BNP

-0.4

-1,8

-2,9

-3.6

-3,7

Anm. P.g.a. avrundning summerar inte alltid delarna till totalerna. Källor: Riksbanken och finansdepartementet.

5  Arbetsmarknaden

Under 1989 var arbetsmarknadsläget fortfarande överhettal, även om tecken på en avmattning kunde noteras under loppet av andra halvåret. Främst var det efterfrågan på arbetskraft som dämpades. Antalet sysselsatta steg 1989 med 67 000 personer, vilket t.o.m. är mer än året innan, och arbetslösheten sjönk ytterligare till 1,4%. Lägel på arbets­marknaden har nu dämpats ytterligare.

Avmattningen har först under de senaste månadema givit utslag i en uppgång av arbetslösheten. Under sommarmånadema har arbetslösheten stigit, från en mycket låg nivå på 1,3% under första kvartalet 1990, till 1,5% i augusti. Samtidigt har antalet varsel om uppsägningar och permitteringar stigit markant. Från och med andra kvartalet har nivån fördubblats jämfört med samma period förra året.

Efterfrågan på arbetskraft har fortsatt att falla. I industrin har nedgången sedan tidigare varit markant, men nu noteras också en minskning av antalet lediga platser inom den offentliga sektom. /Vntalet

10

kvarstående  lediga  platser,   som  är  en   indikator  på  hur brislen  på    Prop. 1990/91:39

arbetskraft utvecklas, har också sjunkit under samma period. Brislen på   Bilaga 1

arbetskraft inom industrin har nu också avtagit starkt i förhållande lill de

myckel höga nivåer som uppnåddes under 1989. Bara hälften så många

företag uppger nu brist på yrkesarbetare samtidigt som bristen på andra

arbetare uppgår till en tredjedel av nivån 1989. Därmed har bristtalen

sjunkit tillbaka lill den nivå som rådde 1985 och 1986.

Sysselsättningen har stigit relativt kraftigt, med 53 000 personer i genomsnitt under perioden januari-augusti, jämfört med samma period i fjol. Den säsongrensade sysselsällningstillväxten har dock dämpats och är nu lägre än under första kvartalet i år. Uppgången i genomsnittet hittills i år är därför till viss del en effekt av alt antalet sysselsatta steg starkt under loppet av 1989.

Del är främst inom de skyddade sektorerna på arbetsmarknaden som en uppgång av sysselsättningen skett medan en markant minskning inträffat inom industrin. Den privata Ijänslesekloms sysselsättning har expanderat starkt under en följd av år, men säsongrensal kan en slagnation noteras under loppet av 1990. Den är främst orsakad av en nedgång inom handeln. Även den offentliga sektorn, främst den kommunala delen, samt byggnadsverksamheten uppvisar en stark sysselsättningsutveckling. Säsongrensal har dock den starkt uppåtgående trenden stagnerat inom kommunema de senaste månadema. Den nedåtgående trenden inom jord- och skogsbmk fortsätter.

Tabell 6  Arbetsmarknad

Tusental personer (i åldrarna 16-64 år)

Nivå 1989

Förändring från

föregående

år

1988

1989

1990

1991

Alt.l

Alt.2

Sysselsätming

Jord- och skogsbruk

Industri

By ggnadsverksamhet

Privata tjänster

Kommunal verksamhet

Statlig verksamhet

159 1025

290 1618 1182

192

-3 5 3

42 20

-7

-9

7 11 52

8

,2

-9

-17 16 30

17 4

-3 -9

-4 13 10

_-)

-4 -17 -8 11 6 .2

Totalt

4466

60

67

41

5

-14

Arbetskraft, totalt

4527

49

56

50

32

32

Arbetslösa % av arbetskraften

61 1,4

-12 1.6

-11 1.4

9

1,5

27 2,1

46 2.5

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och finansdepartementet.

Försvagningen på arbetsmarknaden med en stigande arbetslöshet väntas tbrlsätta under resten av 1990. Även länsarbetsnämndemas bedömningar pekar på att uppgången av arbetslösheten som i flera län skett tidigare än väntat fömtses fortgå resten av 1990 och 1991. Bristen på utbildad arbetskraft väntas dock kvarstå på en relativt hög nivå. Antalet arbetslösa beräknas stiga med 9 000 personer 1990 lill 1,5% av arbetskraften, mätt

11

som årsgenomsnitt. I slutet av året väntas arbetslösheten ligga på en nivå av närmare 2%. Antalet sysselsatta beräknas stiga med 41 000 personer. Antalet arbetade timmar stiger nästan lika mycket som produktionen, vilket innebär att produktivitetstillväxten blir marginell.

Till följd av den svaga produktionstillväxten under 1991 och 1992 väntas sysselsättningen minska. Produktivitetstillväxten förblir svag även 1991 medan den förbättras något 1992 p.g.a. att företagen i ett sent skede av konjunktumedgången förväntas hålla kvar arbetskraften i minskad utsträckning. Om löneökningstakten växlas ned (altemativ 1) kommer sysselsättningen alt stiga med 5 000 respektive 14 000 personer 1991 och 1992. Därmed begränsas arbetslösheten lill 2,1% 1991 och 2,4% 1992. I altemativet med snabbare lönestegringar försämras arbetsmarknaden ytterligare. Sysselsättningen beräknas då minska 1991 och 1992 med 14 000 respektive 18 000 personer. Den genomsnittliga arbetslösheten stiger från 2,5% 1991 lill 3,3% 1992. I altemativet med fortsatt höga löner firms ca 40 000 fler arbetslösa 1992 än i altemativet med låga löneökningar.

Diagram I   Arbetslöshet

l*rognos i höglöne- resp. låglönealternativet

Prop.1990/91:39 

Bilaga I

0.5 -

1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 199

Anm.: Säsongrensade kvartalsdata.

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och finansdepartementet.

6  Löner och konsumentpriser

Lönema ökade med drygt 9% förra året. Genomsnittet för OECD-områdel var 5%. 1 Tyskland, som är Sveriges viktigaste konkurrent på världsmarknaden, steg lönema endast med knappt 4%. Ända sedan 1983 har lönema stigit betydligt snabbare i Sverige än i induslriländema i allmänhet. Del var framför allt under 1984, 1988 och 1989 som kostnadsökningama var snabbare än i omvärlden. Om dessutom hänsyn

12

tas till att produktiviteten utvecklats sämre i  Sverige än i  OECD-    Prop. 1990/91:39

ländema blir skillnaden i kostnad per producerad enhet ännu större.

Bilaga 1

Diagram 2  Nominell timlönekostnad inom industrin Kronor per tinune

135

125

115-105

95

85

75

65

55

45

35

13  OECD-l

ä

nder

1980   1981   1982   1983  1984   1985  1985  1987   1988   1989   1990

Anm.: De  13 OECD-länderna är sammanvägda enligt varje lands betydelse som

konkurrent till Sverige på världsmarknaden.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet, SAF och finansdepartementet.

Bedönmingen för 1990 måste ses i ljuset av inkommen statistik över lönesumman, omförhandlingar av årets löner och arbetsmarknadsläget. Timlönehöjningen i år beräknas uppgå lill ca 10%.

Kalkylema över utvecklingen för perioden 1991-1992 utgår från två olika ulvecklingsbanor. I det första altemativet fömtsätts att ett stabili­seringsavtal träffas, vilket innebär en väsentlig nedväxling av löneök­ningama. I del andra altemativet antas att lönema i huvudsak bestäms av arbetsmarknadsläget. Processen att anpassa det svenska kostnadsläget blir då mer lånizdragen och väsentligt smärtsanunare.

13

Tabell 7   'l'inil

ö

n f

ö

r samtliga l

ö

ntagare

.4rlig procentuell förändring

1988

1989

1990

1991

Alt.l

All.2

Avtal

Löneglidning Sll innia

4,2 2,3 6,5

6,4 2,7 9,1

6.2 3,7 9,9

4,0

7.0

Anm. Uppgifterna baserar sig pä lönesummestatistik.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet samt finansdepartementet.

En rad faktorer verkar nu i riktning mol en lägre löneokningstakt. Arbetslösheten stiger och antalet lediga platser sjunker, vilkel medför all överhettningen på arbetsmarknaden avlar. Produktivitetstillväxten är låg och förelagens vinstmarginaler pressas påtagligt. Kommunemas och landstingens utrymme för alt ta på sig ökade kostnader begränsas av

deras ekonomiska ställning. Det mesta lyder på alt de lönedämpande Prop. 1990/91:39 krafterna blir än starkare under 1991 och 1992. Den underliggande Bilaga I inflationstakten avtar och det råder kommunalt skalleslopp. Dessutom kommer skattereformen att medföra en myckel märkbar förstärkning av disponibelinkomstema. Dämlöver koinmer prisema att stiga långsammare när finansieringen av skattereformen har genomförts. Detta kommer att märkas redan i början av 1991, se diagram 3.

Fömtom timförtjänslen påverkas också de totala lönekostnadema av arbetsgivaravgiftema. Lagstadgade och avtalade arbetsgivaravgifter inkl. breddad bas för avgiftema drar upp timkostnaden ytterligare 0,9% 1990. I år och kommande år omperiodiceras vissa avtalade arbetsgivaravgifter, utan atl löneutrymmet skall påverkas. Förlängningen av semeslem med två dagar för vissa gmpper fr.o.m. 1991 motsvarar en lönekostnadsök­ning på 0,6 % för hela ekonomin. Derma effekt är inberäknad i löneprog­nosen för 1991. Nästa år breddas basen för arbetsgivaravgifter påtagligt samtidigt som arbetsmiljöavgiften försvinner. Sammantaget innnebär delta alt kostnaden per timme ökar med drygt 1%. Arbetsgivama övertar kostnaden för sjuklön under de första två veckoma fro.m. I juni 1991. Kostnadsökningen neutraliseras genom att arbetsgivaravgiftema i övrigt sänks.

Hittills i år (t.o.m. augusti) har konsumentpriserna ökat med drygt 8,7%. Nästan hälften, eller 4 procentenheter, förklaras av skatterefor­men, den tillfälliga momshöjningen och andra förändringar i den indirekta beskattningen.

Varor har hittills i år ökat långsammare i pris än privata tjänster och boende. Skälen är flera, bl.a. att dessa påverkas relativt sett kraftigare av skalleomläggningen och all produktivitetsutvecklingen inom vamproduk­tionen är högre. Dessutom är vammarknaden - exklusive livsmedel - mer konkurrensutsatt och efterfrågekänslig än tjänstemarknaden. Prisema på offentliga tjänster har ökat minst. Ett undantag utgör dock jämvägs- och lokaltrafik.

Bedömningen för 1990 påverkas till stor del av krisen vid Persiska viken. Höjda oljepriser bidrar med ungefär 1 procentenhet lill uppgången av konsumentprisindex under loppet av året. Då höjningama kommer under slutet av året medför detta kraftiga överhängseffekler lill 1991. Överhängel anger hur mycket prisema ökar i genomsnitt elt år givet atl prisnivån från december året innan är oförändrad. Överhängel från 1990 lill 1991 är drygt 3%. Arbetskraftskostnaden och underliggande priser ökar med ca 10 resp. 7% i år Prognosen innebär tbrlsatt försämring av vinstmarginalerna inom den skyddade sektom.

Nästa år påverkas KPI påtagligt av skalleomläggningens andra steg. Delta kommer att medföra stora månadsvisa förändringar och höga 12-månaderstal i början av året. Därefter kommer konsumentprisema att stiga betydligt långsammare, se diagram 3. 1 mars och juli kommer prisförändringstaklen över 12 månader att falla kraftigt som en följd av att helårstakten inte längre påverkas av skattereformens första steg respektive den tillfälliga momshöjningen. Skillnaden mellan alternativen förklaras främst av olika arbetskraftskostnader. 1 alternativet med låga

14

löneökningar fömtses en mer gynnsam utveckling av vinstmarginalema    Prop. 1990/91:39

och en lägre nominell räntenivå.

Bilaga 1

Diagram 3   Konsumentprisutvecklingen Index 1980 = 100

1990

1991

1992

Anm.: Konsumentprisutvecklingen är icke säsongrensad. Källor: Statistiska centralbyrån och finansdepartementet.

Tabell 8   Konsumentpriser

Årlig procentuell förändring och bidrag därtill

1988

1989

1990

1991

Alt.l

Alt.2

K1>I dec.-dec.

6,1

6.7

11,1

7,2

8,7

Därav hänförs till:

Imporlpriser

0,5

0,7

1,6

0,4

0,4

Bosläder

1,7

1,7

2,2

1,1

1,7

Indirekta skauer

0,9

0,7

4,0

3,5

3,5

Övriga inhemska

kostnader

3,0

3,6

3,3

2,2

3,1

K1'I årsgenomsnitt

5,8

6,5

10,3

9,0

10,0

D;o exkl. skattereform

7,7

5,2

6,2

Anm. Skattereformens direkta pri.spåverkan redovisas under posten indirekta skatter.

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunkturinstitutet, statens pris- och konkurrens­verk saml finansdepartementet.

I början av 1992 faller prisökningstaklen med ca 4,5 procentenheter som en följd av all skallereformen 1991 inle längre påverkar 12-månaderstalen och att den tillfälliga mervärdesskallehöjningen försvin­ner. Lägre lönekostnadsulveckling medför alt inflationstakten successivt sjunker under året. Därtill kommer i altemativ 1 att överhängel blir mindre samt att de lägre nominella räntor som bör följa av den lång­sammare inflationstakten under 1991 även får en kostnadsdämpande effekt 1992. Nedväxlingen av inflationstakten 1992 baseras i altemativ

5 Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 39

15

I på aft inflationsförväntningarna bryts på etl tidigt stadium lill följd av Prop. 1990/91:39 all ett stabiliseringsavtal sluts. 1 del andra alternativet dämpas aktiviteten Bilaga I 1991 snabbare, arbetslösheten ökar markant, vinstmarginalerna pressas ytterligare och konkurrenskraften fortsätter all försämras. Tillsammans måste detta leda lill en dämpning av löneökningstaklen. En ökning av arbetskraftskostnaden understigande 5%, en ännu lägre imporlprisutveck-ling i kombination med den svaga efterfrågesituationen gör att prisök­ningsutrymmet blir synneriigen begränsat. De genomsnittliga prisök­ningaraa hamnar på 2,0% resp. 3,5% i de båda altemaliven. Den underliggande takten är dock 1 procentenhet högre. Under loppet av året väntas prisema öka med drygt 1,5% resp. 3%. Även här är den underliggande taklen I procentenhet högre. Den underliggande inflations-taklen 1992 skulle därmed ha kommit ner lill omvärldens, eller strax därunder.

7   Hushållens ekonomi och privat konsumtion

Efter avregleringen av kreditmarknaden hösten 1985 kom en kraftig ökning av den privata kon.sumlionen. Under perioden 1986 t.o.m. 1988 steg konsumtionen med i genomsnitt nära 4% per år. Avregleringen sammanföll i tiden med en cyklisk uppgång i bilförsäljningen, .som kulminerade 1988 då antalet nyregistrerade bilar uppgick lill rekordhöga 350 000. Hushållens skulder ökade med 60% och sparkvoten föll med 7 procentenheter mellan 1985 och 1988. Ar 1989 avtog konsumtionsök­ningen till under 1%. Då realinkomslema .samtidigt steg med ca 2% förbättrades sparandel någol, se diagram 4.

1 år väntas de realt disponibla inkomsterna öka med drygt 2%, se tabell 9. Ökad sysselsättning och stora löneökningar medför all löneinkomsterna stiger med 12%. Barnbidraget höjdes med 900 kr. per bam och år den 1 januari 1990. Den statliga inkomstskatten har sänkts med 7 procenten­heter och den kommunala utdebiteringen har höjts med 36 öre per skattekrona.

Den privata konsumtionen ökade första halvåret 1990 med ca I %. En myckel stark försäljning av s.k. sällanköpsvaror i detaljhandeln höll uppe konsumtionen medan bilförsäljningen rasade. För andra halvåret väntas en avmattning i sällanköpsvaruhandeln. Atl inkomstökningarna var som störst första halvåret och all mervärdeskalten höjdes den I juli har sannolikt bidragit lill all öka försäljningen under våren. Raset i bilförsälj­ningen har fortsatt under hösten. Andra delar av den privata konsum­tionen kan dock komma alt bidraga lill all konsumtionen bara blir något svagare andra halvåret och för hela 1990 beräknas den privata konsum­tionen öka med knappt 1 %.

För 1991 ger skalleretbrmen ett bidrag lill realinkomslema med ca 2%. Alt reformen får denna effekt trots atl sänkningen av inkomstskatten är total finansierad beror på att delar av finansieringen inte påverkar hushållens inkomster på kort sikt, t.ex. den ökade beskattningen av pensionssparande.   Med   de   fömtsättningar   om   sysselsättning,   löner.

16

basbelopp och priser som redovisas i andra avsnitt beräknas de realt   Prop. 1990/91:39

disponibla inkomstema Öka med knappt 2,5% i altemativ I och med   Bilaga 1

drygt  3%   i  altemativ   2.   En  ytterligare  förstärkning  av  köpkraften

uppkommer genom att det tillfälliga obligatoriska sparandet upphör nästa

år.

Diagram 4   Disponibel inkonist och privat konsiiintion MHjarder kr., 1985 års priser

550

i25 '

Privat konsumtion |

500

475

4 50

425

400

1984

1988

1980

1990

1992

1982

1986

Källor: Statistiska cenlralbyr&n, konjunklurinsliluVet och finansdeparlcmenlel. Tabell 9   Hushållssektorns disponibla inkomster, konsumtion och sparande

Miljarder kr. 1989        1990

1991

Föränd

ring, %

1989

1990

1991

All.l

All.2

Alt.l

Alt.2

Löpande priser

Löner

528,1

591,5

621,5

635,7

11,1

12,0

5,1

7,5

Inkomslöverföringar från

offentlig sektor

249,7

278,8

303,5

308,1

10,0

11,6

8,8

10,5

Övriga inkomster, netto

126,4

139,8

148,1

150,3

8,1

10,7

5,9

7,5

Direkta skatter, avgifter m.m.

292,6

319,8

302,0

308,7

13,9

9,3

-5,6

-3,5

Disponibel inkonist

611,7

690,4

771,0

785,4

8,8

12.9

11,7

13,8

IVivat konsumtion

634,0

705,5

778,1

789,1

7,3

11.3

10,3

11,9

1985 års priser

Disponibel inkomst

490,5

501,5

512,9

517,8

2,1

2.2

2,3

3,2

Privat konsumtion

508,4

512,5

517,6

520,2

0,7

0,8

1,0

1,5

Sparkvot, nivä i %

-3,6

-2,2

-0,9

-0,5

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån samt finansdepartementet.

En fortsatt relativt god tillväxt av hushållens realinkomster fömtses för 1992; drygt 2% i båda altemaliven. En högre sysselsällningsnivå och lägre inflation i del första alternativet kompenserar de högre lönetik-ningama i det andra alternativet. Detta är en ackumulerad effekt av atl den i altemativ 1 antagna kraftiga nedgången av löneökningstaklen konimer redan 1991. Det nya skallesystemet bidrar till all realinkomster-

17

na kan stiga även vid de relativt låga löneökningar som fömtses för    Prop. 1990/91:39 1992. Genom all gränsema för den statliga inkomstskatten justeras upp    Bilaga I med   den   historiska   inflationen   med   tillägg   av   två   procentenheter uppkommer en real skatteminskning vid tallande löneökningstakt.

En förstärkning av hushållens inkomster erhålls också genom en ytterligare höjning av bambidragel och köpkraften späds på av atl del tillfälliga sparandel från 1989 återbetalas 1992.

Mot bakgmnd av den låga sparkvoten och att skattereformen gör hushållen mer ränlekänsliga förväntas en fortsatt uppgång i sparandel de kommande åren. Nedgången på aktiebörsen under augusti och september och en lugnare prisutveckling på fastighetsmarknaden bidrar sannolikt också till mindre lånefinansiering av konsumtionsutgifter. Den privata konsumtionen 1991 beräknas öka med 1% i altemativ 1 och med 1,5% i altemativ 2. För 1992 förutses konsumtionen stiga med 1,5% i båda altemaliven. Prognoserna över inkomster och konsumtion innebär all sparkvoten åter blir positiv 1992 efter all hu.shållen i fem år i rad haft en konsumtionsnivå som överstigit inkomstema.

8  Investeringar

Bruiloinvesleringarna har de senaste åren stigit kraftigt. Under 1989 ökade investeringarna i fast realkapital med närmare 10%. De tre senaste åren har därmed expansionen varit så stark all investeringarna 1989 låg hela 25% över 1986 års nivå.

Under 1990 blir tillväxten i bmttoinvesteringama betydligt mer dämpad. Ökningen beräknas uppgå lill knappt 2% och i stora drag jämnt fördelad mellan maskin- och byggnadsinvesteringar. Det är främst det fortsatt starka nybyggandel av bosläder som bidrar till att investeringarna ökar Delta innebär också atl aktiviteten inom byggnadssektom blir fortsatt hög den närmaste tiden även om överhellningssymplomen gradvis förs-vinner. Näringslivels investeringsverksamhet förväntas stagnera helt trots en stark utveckling inom de statliga affärsverken.

1991 faller investeringama kraftigt i alternativet med fortsatt höga löneökningar. För näringslivet totalt väntas nedgången bli ca 4% men med elt betydligt kraftigare fall för industrin. Om en nedväxling i löneökningstaklen kommer lill stånd nästa år förutses bruttoinvesteringar­na i näringslivet bli oförändrade jämfört med 1990.

Industriinvesteringarna ökade starkt under 1989. Nu lyder myckel på all en period inleds med en betydligt mer dämpad investeringsaktivitet. Investeringsenkäten för industrin i maj pekade på en svag uppgång 1990 men de allt klarare tecknen på en konjunkluravmattning väntas innebära en viss neddragning i förhållande till planerna i maj. Prognosen innebär därför en nedgång med 2% för 1990.

Investeringama inom basindustrin väntas falla med ca 5% för såväl skogsindustrin som den övriga basindustrin. Inom verkstadsindustrin är bilden mer splittrad. Transporlmedelsinduslrin minskar sina investeringar kraftigt medan t.ex. eleklroinduslrin planerar betydande ökningar. Bland

övriga delbranscher är del främst den kemi.ska industrin som bryter    Prop. 1990/91:39

mönstret och redovisar expansiva planer för 1990.

Bilaga I

Tabell 10  Bruttoinvesteringar efter näring.sgren

Miljarder

kr.

1989

Ärlig

procentuell

volymförändring

1989

1990

1991

Alt.l

All.2

Näringslivet

165,4

12,5

0,7

0,3

-4,1

Industri

52,5

16,5

-2,0

-3,0

-13,0

Övrigt näringsliv

112,9

10,6

2,0

1,9

0,0

Bostäder

62,0

5,0

4,2

-2,2

-2,2

Nybyggnad

41,3

14,8

14,0

1,0

1,0

Ombyggnad

20,7

-9,5

-14,0

-10,0

-10,0

Offentliga myndigheter

29,4

1,9

1,5

2,7

-0,6

Totalt

256,8

9,5

1,6

0,0

-3,3

Maskiner

118,1

15,4

1,7

0,7

-4,5

Bygg och anläggningar

138,1

4,4

1,4

-0,6

-2,1

Källor: Statistiska centralbyrån, konjunklurinslllulet och finan.sdcpartementel.

Under 1991 väntas en kraftig nedgång av induslriinvesleringama om inte del ogynnsamma mönstret i lönebildningen kan brytas. Vikande lönsamhet, höga räntor, etl minskat kapacilelsulnytljande samt en ytterligare försämrad konkurrenskraft gör alt investeringsklimatet märkbart försämras. Bedömningen är att industriinvesteringarna faller med ca 13%. Detta innebär trots allt en något högre investeringsnivå än 1988, elt år som kännetecknades av en god lönsamhet och ett myckel högt kapacitetsutnyttjande. Mol bakgmnd av delta kan därför en ännu kraftigare nedgång inte uteslutas. 1 altemativet med nedväxling i löneökningstakten väntas nedgången stanna vid 3%.

För det övriga näringslivet blir svängningen i investeringsaktivitet inte lika markant som för industrin.

Även här blir det dock en kraftig uppbromsning i tillväxttakten under 1990. Olika delsektorer visar emellertid vitt skilda utvecklingsmönster. Inom restaurang- och hotellseklora sker en klar nedgång. Även inom vamhandeln och finanssektom kommer investeringama all minska under 1990, om än i måttlig takt. Nedgången här är delvis en följd av de regleringar som införts för att dämpa överhettningen på byggmarknaden. Inom de statliga affärsverken väntas däremot en fortsall expansion, detta framför allt inom statens jämvägar, banverket och postverket. Även investeringama i handelsflottan ökar kraftigt under året.

I höglönealtemativet stagnerar investeringama i del övriga näringslivet nästa år. Nedgången inom vamhandeln och finanssektom väntas fortsätta, medan en viss uppgång sker inom samfärdseln och energisektorn. I låglönealtemativet, som ger etl gynnsammare investeringsklimat, väntas en ökning av ungefär samma storlek som under 1990.

Bostadsinvesteringama kommer att utvecklas starkare under 1990 än vad som förväntades i den reviderade nalionalbudgeten. Detta beror på

19

alt nybyggandet ökar mer än väntat. Antalet påbörjade lägenheter under   Prop. 1990/91:39

första halvåret 1990 var drygt 30 000 vilket var ca 8% fler än under   Bilaga I

första halvåret 1989. Totalt beräknas ca 60 000 lägenheter påbörjas under

helåret   1990.   Boverkels   lånestalistik   saml  kommunemas   redovisade

planer pekar på ett fortsalt starkt nybyggande även kommande år. De

snabba kostnadsstegringama inom byggandet saml relalivprishöjniningar

för bosläder genom skallereformen gör dock bilden osäker. Prognosen

för 1991 är alt antalet påbörjade lägenheter minskar någol från 1990 års

höga nivå. Investeringsvolymen blir dock någol större.

Ombyggnadsinvesteringama sjunker 1990 i något snabbare takt än 1989. Restriktionema som infördes hösten 1988 har under året fått starkare genomslag. Under antagande om oförändrad regelstmktur väntas denna nedgång fortsätta 1991.

Under 1992 väntas ytterligare fall i investeringsaktiviteten i höglöne­altemativet. Nedgången i näringslivets investeringar blir dock inte lika kraftig som 1991. Induslriinvesleringama fäller med ca 5% medan investeringama i övrigt näringsliv blir oförändrade. Delta iimebär all investeringama i näringslivet totalt minskar med drygt 1%. Bostadsin­vesteringama väntas dock fella varför nedgången i totala bmttoinveste­ringama blir 2,2%. 1 låglönealtemativet väntas de två åren med myckel måttliga löneökningar medföra en återhämtning i näringslivels investe­ringar. Tillväxten blir ca 4% för hela näringslivet och 6% för industrin. Totalt ökar bmttoinvesteringama med 2% i delta altemativ 1992.

Under första halvåret 1990 skedde en kraftig lagemppbyggnad. Del var främst färdigvamlagren inom verkstadsindustrin samt handelns lager av varor som ökade. Däremot har industrins insalsvamlager minskal avsevärt. Neddragningen av insalsvamlagren väntas fortsätta under resten av året samtidigt som färdigvamlagren i viss mån justeras ned. Totalt sell väntas en viss lagemppbyggnad under 1990. Denna blir dock inle lika stor som under 1989 varför lagren ger elt svagt negativt bidrag lill BNP-tillväxten. Man bör dock notera all national räkenskapema för 1989 lagt en korreklionsposl på 1,4 miljarder under lägerposten. Exkluderal för denna väntas lagemppbyggnaden 1990 bli ungefär densamma som för 1989.

9  Offentlig sektor

Den offentliga sektoms finansiella sparande uppgick 1989 till ca 62 miljarder kr. motsvarande 5 % av BNP. Del är en förbättring sedan 1982 med över 100 miljarder kr. eller med 12 procentenheter av BNP. Skattekvoten (skattema och avgiftemas andel av BNP) steg mellan 1982 och 1989 med drygt 7 procentenheter medan utgiftemas andel av BNP minskade med ca 6 procentenheter.

1 år väntas en viss försvagning av den offentliga sektoms finanser. Del finansiella sparandet beräknas till 50 miljarder kr. eller 3,7% av BNP. För 1991 beräknas det finansiella sparandel gå ned lill motsvarande 2,5 % av BNP, se tabell 11.

20

1 år stiger utgiftskvoten med drygt 1 procentenhet, främst till följd av att kostnadema för den offentliga konsumtionen ökar kraftigt på grund av de höga löneavtalen på det offentliga området, medan skattekvoten blir i stort sett oförändrad.

Prop. 1990/91:39 Bilaga 1

rabell 11   Den offentliga sektorns inkomster och iilgirier

Löpande 1989

pri.scr 1990

1991

Förändr

ing, %

1989

1990

1991

All.l

All.2

All.l

.Alt.2

Miljarder kronor

Inkomster

803,8

890,4

914,0

927,6

14,0

10,8

2,6

4,2

Skaller

513,5

571,6

584,0

592,7

13,3

11,3

2,2

3,7

Social försäkringsavgifter

176,5

198,4

203,2

207,6

14,7

12,4

2A

4,6

Övriga inkomster

113,7

120,4

126,9

127,3

16,0

5,9

5,4

5,7

nigifler

742,1

839,8

877,4

889,8

11,2

13,2

4,5

6,0

Transfereringar till hushåll

249,7

278,8

303,5

308,1

10,0

11,6

8,8

10,5

Ränteutgifter

67,3

69,4

71,0

72,5

8,1

3,2

2,2

4,4

Övriga transfereringar

73,6

84,6

91,3

92,2

17,8

15,0

7,9

8,9

Konsumtion

319,9

369,4

372,7

378,3

10,7

15,5

0,9

2,4

Investeringar'

31,6

37,5

38,9

38,7

19,9

18,9

3,6

3,1

Finansiellt sparande

61,6

50,6

36,6

37,8

därav stat

38,2

25,6

-3,8

-0,6

socialförsäkring

32,7

44,7

41,3

43,1

kommuner

-9,3

-19,7

-1,0

-4,7

Procent av BNP

Skatter och avgifter

56,5

56,8

54,8

55,2

Utgifter

60,8

62,0

61,1

61,4

Finansiellt sparande

5,0

3,7

2,5

2,6

' I investeringar ingår investeringar i personalbostäder, lagerinvesteringar samt neltol av köp och

försäljning av fasligheter och mark.

Källor: Konjunkturinstitutet, statistiska centralbyrån, riksrevisionsverkel och finansdeparlcmenlel.

År 1991 sjunker både skattemas och de offentliga utgiflemas andel av BNP. Orsakema bakom delta är främst, dels att en arbetsgivarperiod införs i sjukförsäkringen den 1 juni nästa år, dels all de offentliga myndighelemas inköp fr.o.m. 1991 inle längre kommer all belastas av mervärdeskatt. Inkomster och utgifter minskar lika mycket till följd av dessa förändringar.

Del stabiliseringsjxjlitiska åtgärdspakel som beslutades av riksdagen i juni 1989 bidrar till den offentliga sekloms sparande med drygt 10 miljarder kr. för kalenderåret 1990. Bland åtgärdema ingick en arbetsmiljöavgift och ett tillfälligt obligatoriskt sparande under perioden 1 september 1989 - 31 december 1990. Detta sparande som beräknas uppgå till ca 10 miljarder kr. inräknas emellertid inte i den offentliga sektoms inkomster. De ytterligare ekonomisk-politiska åtgärder som vidtagits i år får sin största effekt först 1991. Den tillfälliga höjningen av mervärdeskatten och den uteblivna förlängningen av föräldraförsäkringen förbättrar den offentliga sekloms finanser, med ca 3 miljarder kr. i år och med 10 miljarder kr. nästa år, jämfört med en situation där dessa åtgärder inle vidtagits. Inkomstema av arbelsmiljöavgiflen bortfaller 1991.

21

Ett första steg i skattereformen har genomförts i år och det nya Prop. 1990/91:39 skattesystemet träder i kraft 1991. Inkomstborlfellel till följd av Bilaga 1 sänkningen av den statliga inkomstskatten och ökade transfereringar lill hushållen finansieras fullt ul med höjd indirekt beskattning, huvudsak­ligen i form av breddade baser för mervärdeskatt och arbetsgivaravgifter. Den kommunala utdebiteringen har höjts med 36 öre i år. För 1991 och 1992 råder kommunalt skattestopp.

Statens finasiella sparande minskar i år med ca 13 miljarder kr. medan AP-fondens överskott ökar i samma storleksordning. En avgiftsväxling på 2% mellan folkpensionsavgiften och ATP-avgiften genomfördes den I januari 1990. Därigenom överförs inkomster på ca 12 miljarder kr. från staten till AP-fonden i år. För 1991 beräknas en betydande nedgång av det statliga finansiella överskottet. Det beror främst på atl den nedväxling av löneökningstakten som fömtses i båda alteraativen kombinerat med en kraftig ökning av utbetalningar av kommunalskatte­medel minskar statens skalleinkomster.

Den statliga konsumtionen ökar i volym med drygt 2% i år, därav svarar en kraftig ökning av statliga inköp för 1,5 procentenheter. För 1991 och 1992 beräknas konsumtionen öka med ca 0,5% per år.

Den kommunala sektoms finansiella sparande beräknas visa ett underskott på nära 20 miljarder kr. i år. År 1991 och 1992 förbättras kommuneraas ekonomiska situation trots det kommunala skatlestoppet. Skatleinkomstema ökar kraftigt samtidigt som kostnadsutvecklingen beräknas avta. Det finansiella underskottet kvarstår dock 1991. Mol denna bakgmnd beräknas den kommunala konsumtionen stiga med 1 % 1991 och 1,5% 1992 i altemativ 1. I altemativ 2 väntas konsumtionsök­ningen bli 1/2% lägre per år.

10  Kapitalmarknaden

Den pågående krisen vid Persiska viken har under hösten bidragit lill en pessimistisk stämning på de intemationella kapitalmarknadema. Stigande oljepriser har medfört högre inflationsförväntningar samtidigt som tillväxlprognoseraa reviderats ned. Den ökade osäkerheten har lett lill all placerare sålt ut obligationer och aktier.

Obligalionsräntoma har stigit med närmare en procentenhet. För räntepapper med kortare löptid har ränteuppgången varit mindre. Undantaget är Japan där penningpolitiken stramats åt ytterligare. Sett över en längre tidsperiod har ränioma i Förenta staterna stigit betydligt mindre än i omvärlden. Räntenivån i Förenta staterna är f n. lägre än i Japan. De intemationella kapitalflödena har därigenom i viss ulslräckning sökt sig från Förenta statema, med resultatet att den amerikanska dollam successivt försvagats. I Förbundsrepubliken Tyskland förstärks oron över de verkliga kostnadema av sammanslagningen med f d. Tyska Demokra­tiska Republiken.

Aktiekursema på de stora aktiebörsema, New York, Tokyo, London och Frankftirt, har i genomsnitt fallit med i storleksordningen 20 procent

9?

under augusti och september. Den största nedgången har registrerats i Tokyo och Frankfurt.

Den intemationella händelseutvecklingen har medfört att vårens och sommarens kursåterhämtning på de svenska ränte- och aktiemarknadema har hejdats, och förbylls i nya kursnedgångar. Aktiemarknaden har vidkänts den största nedgången. I genomsnitt har aktiekursema fellit med närmare 30 procent under augusti och september. En viss återhämtning ägde dock mm under de första dagama i oktober. Nedgången på Stockholmsbörsen har varit större än på flertalet andra börser. Fömtom Irak-Kuwaitkonflikten har de svenska aklieplacerama reviderat ned de s-venska företagens vinstutsikler för de närmaste åren samt reagerat negativt på turbulensen kring finansbolagen vid månadsskiftet september­oktober.

Prop.1990/91:39 Bilaga 1

Diagram 5  Ränteutvecklingen 1989-1990

Enkla

å

rsr

ä

ntor Procent 15

1989

1990

Anm.: 6 månaders statsskuldväxlar, 5 åriga statsobligationer och 6 månaders korgvägd euroränta. Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 28 sept. 1990.

På den svenska marknaden har ränioma stigit med ca 0,75 procenten­heter. Till skillnad från utlandet har även de korta ränioma stigit betydligt. Under augusti registrerades elt betydande valutautflöde, uppgående till 6,4 miljarder kr. varvid kronan försvagades gentemot valutakursindex. Valutaflödena stabiliserades efter att räntedifferensen mellan statsskuldsväxelräntan med sex månaders löptid och korgränlan med samma löptid vidgades med en halv procentenhet till drygt tre procentenheter. Dagslåneräntan har inle ändrat sig under sommaren och hösten. Den största uppgången har i stället registrerats för värdepapper med en löptid mellan ett och två år.

Ett omfettande kapitalutflöde genereras av det växande bytesbalans­underskottet, köp av utländska aktier saml direklinvesleringar i utländska

23

industriföretag och festigheter. Detta utflöde har uppvägts av ullandels köp av svenska kronpapper och en betydande privat upplåning utomlands. Under de senaste tolv månadema t.o.m. juli uppgick inflödet från dessa poster i kapitalbalansen till 194 miljarder kr. jämfört med 87 miljarder kr. för motsvarande period år 1989. Totalt har ett valutainflöde på ca 25 miljarder kr. registrerats under årets nio första månader.

Prop.1990/91:39 Bilaga 1

Diagram 6  Börsutvecklingen i Stockholm och New York 1989-1990

Index  v   1/90   =   100

1989

1990

Anm.: Ultimo vecka. Sista observationen avser 28 sept. 1990.

Hushållens agerande under 1990 karaktäriseras av ökad försiktighet, vilket bl.a uttryckts i en dämpad kreditexpansion. Under de senaste tolv månadema t.o.m. augusti har nettoutlåningen från banker och bostadsin­stitut ökat med 48 miljarder kr. Motsvarande ökningstal under åren 1988 och 1989 var 88 respektive 58 miljarder kr. Den utestående lånestocken uppgick per den sista augusti lill 580 miljarder. De stigande räntorna under året och effektema av skallereformen, med bl.a. lägre kapitalin­komstskatt och åtföljande ytterligare avdragsbegränsningar för skuldräntor medför alt många hushåll väljer att amortera sina lån. Den processen koinmer sannolikt att fortgå under de närmaste åren.

24

Remissyttranden över Långtidsutredningen 1990

Bilaga 2  Prop. 1990/91:39

Remissyttranden över Långtidsutredningen 1990       Prop. 1990/91:39

Bilaga 2 Inledning

Långtidsutredningen 1990 (LU 90) publicerades i mars 1990. Utrednin­gen består av en huvudrapport (SOU 1990:14) och 26 bilagor. Huvudrap­porten har utarbetats inom finansdepartementets stmklurpolitiska enhet. Bilagoma har genomgående utarbetats av myndigheter eller författare, som självständigt ansvarar för de bedömningar som görs. Bilagoma har således en oberoende ställning i förhållande lill huvudrapporten.

Utredningens huvudrapport har remissbehandlats. En förteckning över de myndigheter, institutioner och organisationer som inkommit med yttranden återfinns i ett appendix till denna sammanställning.

1 del följande presenteras en sammanfattning äv remissyttrandena. Med hänsyn lill alt utredningen täcker ett vitt område och att remissinstansema lämnat en mångfald synpunkter har del inte varit möjligt att ge en fullständig översikt av remissinstansemas åsikter. Ambitionen har fått inskränka sig till att lyfta fram några av de centrala tankama i remissva­ren. De ställningstaganden regeringen gjort med anledning av långtidsut­redningen och remissvaren redovisas i propositionens huvudtext.

Utredningens uppläggning och metod

Fullmäktige i riksbanken anser atl den förändrade ansatsen i långtidsut­redningen 1990 gentemot dess föregångare - från kravanalys till beskrivning av den framlida utvecklingen - är lovvärd. Om kalkylema baseras på realistiska beteendeantaganden kan de användas som gmnd för en analys av den ekonomiska politikens inriktning. Fullmäktige framhål­ler alt utredningen innehåller en omfattande och ambitiös diskussion av olika slmklurella problem som är knutna lill bl.a. lönebildningen, sparandel, skattema och den offentliga sektom. Del saknas emellertid en tydlig koppling till kalkylema över de närmaste årens utveckling liksom en diskussion av den ekonomiska politikens roll.

LU 90 skiljer sig från tidigare långtidsutredningar då den tar upp frågor rörande konflikten mellan ekonomisk utveckling och andra vältärdsmåll som t.ex. god miljö. Tjänstemännens Centraloi-ganisation (TCO) är positiv lill denna förändring. Införandet av begreppet national­förmögenhet i debatten kan ge möjlighet atl kvanlifiera kostnader av ingrepp i miljö och natur och ställa dessa kostnader mol intäkter av olika åtgärder.

TCO är liksom flera andra remissinstanser kritisk till all inle alla bilagor och det bakgmndsmaterial på vilket utredningen baseras gjorts tillgängliga före remisstidens utgång. Derma omständighet har gjort det s-vårt för remissinstansema att ta ställning lill analyserna på flera viktiga områden. TCO anser det vidare otillfredsställande att de fackliga organisationema inle beretts möjlighet all della eller följa framtagandet av underlaget för LU 90. Organisationen anser atl de fackliga organi­sationema vid framtida långtidsutredningar skall ges denna möjlighet på för dem centrala polilikområden.

Statens energiverk noterar alt långtidsutredningen under senare lid Prop. 1990/91:39 ändrat arbetsinriktning ål den mer problemorienlerade analysen i Bilaga 2 förhållande till de tidigare ulredningamas detaljerade beskrivningar av ekonomiska utvecklingsförlopp i det svenska samhället. Alt långtidsutred­ningen koncentrerar sina insatser på att gå igenom och analysera de slmklurella problem i ekonomin och de utvecklingstendenser som kan skönjas med hänsyn till den förda ekonomiska politiken är en enligt verket önskad utveckling. Verket påpekar atl långtidsutredningen dämtöver fyller ytterligare en viktig funktion, nämligen alt deras resultat utgör en välbehövlig gemensam bas i analysarbetet inom del övriga utredningsväsendet.

Del firms behov av den typ av ekonomisk-politiska analyser som långtidsutredningen representerar, konstaterar Svenska Arbetsgivare­föreningen (SAF). SAF påpekar dock all samhällsekonomiska bedöm­ningar ofta rymmer värderingsfrågor. Del finns ett objektivitetsproblem kring vilken en omfattande litteratur förekommer SAF gör självfallet sin granskning av LU 90 utifrån elt näringslivsperspektiv. För finansdeparte­mentet, som ansvarar för långlidsulredningsarbetel, gäller också etl parlsförhållande. Till en betydande del är en långtidsutredning en utvärdering av den ekonomiska politik som finansdepartementet haft ans-var för. LU 90s parlsförhållande återspeglas enligt SAFs bedömning såväl i utvärderingen av den hittillsvarande ekonomiska utvecklingen som i analysen av den s-venska ekonomins problem inför framliden.

Enligl SAFs uppfattning finns del anledning alt inför framlida långtidsutredningar pröva möjligheten all ge LU-arbelel en friare ställning i förhållande till fmansdeparlemenlet.

Svenska Bankföreningen anser alt långtidsutredningen 1990 liksom flera av dess föregångare inte kan tillmätas någon större betydelse. Enligl bankföreningens mening borde arbetet med långlidsulredningama mera inriktas på all analysera och motivera vilka konkreta åtgärder som behövs i den ekonomiska politiken för all de uppställda målen skall uppnås. Bankföreningen upprepar sitt förslag från tidigare remissyttranden alt låta långtidsutredningen utföras av ett fristående organ.

Sveriges Industriförbund anser atl finansdepartementets långtidsutred­ningar genomgående har varit av hög kvalitet. All döma av deras massmediala effekter har de varit av stor relevans för den samhälls­ekonomiska debatten i Sverige. De har med tiden blivit oerhört omfatt­ande och därmed har de, enligt Industriförbundet, tyvärr också blivit mer svåröverskådliga. Kopplingen mellan delutredningar och planerings/-prognosmodeller är inte heller glasklar. Förbundet har i kommentarer lill tidigare långtidsutredningar föreslagit att de traditionella planeringsmodel-lema överges.

Även om ekonomin inle går all styra på del sätt som tidigare genera­tioner av politiker tänkt sig behöver den då och då genomlysas, anser förbundet. Därför borde långtidsutredningarna ha en fortsatt stor roll i den svenska debatten. Enligt förbundels mening bör de dock koncentrera analysen till ett mindre antal huvudproblem och anpassa modellema lill dessa.

Statens arbetsgivarverk saknar  en  ingående behandling  av  arbets-    Prop. 1990/91:39 marknaden och personalpolitiska frågor i LU 90. Del vore önskvärt atl    Bilaga 2 dessa områden  belystes  i  särskilda  bilagor  lill  kommande  långtids­utredningar.

I LU 90 har en tyngdpunklförskjulning skett från detaljerade kalkyler lill bredare analyser av olika slmklurella problem i den svenska ekonomin. Svenska Kommunförbundets styrelse menar all derma för­ändrade inriktning är konslmkliv. Valen av problemområden är relevanta. Metoden alt arbeta med många fristående bilagor ger möjlighet till fördjupningar och lill att olika perspektiv kan göra sig gällande. Styrelsen är dock kritisk till atl den offentliga sektom i huvudbetänkandel huvudsakligen redovisas ulan nedbrytning på sektorer. Målkonfliktema och de krav och restriktioner som kommunema slår inför under 1990-lalet suddas ut i beskrivningen i huvudbetänkandel, när den offentliga sektom redovisas utan uppdelning.

Landstingsförbundets styrelse anser det vara en brist atl långtids­utredningen inle närmare behandlar utvecklingen på regional nivå. Styrelsen påpekar all de insatser som behövs för all uppnå regional balans även kan påverka kalkylema för samhällsekonomin som helhet.

Expertgruppen för forskning om legional utveckUng (ERU) saknar ett mmsligl perspektiv i LUs gmndläggande analys. Enligt ERU medför delte en överförenkling av slmkturomvandlingens problemställningar. Genom all lyfta fram det regionala perspektivet kan beskrivningarna av olika anpassningskrav fördjupas. Trots att samtliga huvudmodeller som använts i beräkningsarbetet i LU är nya har den geografiska fördelnings­problemaliken inte inkluderats. Konsekvensen av all inte integrera den rumsliga dynamiken i de sammanhållna kalkylema för den svenska ekonomin blir enligl ERU all resultaten präglas av en bristande realism. Den tillväxtpotential som beräknas över- eller underskattas när inle regionala balansmål ingår i restriktionssystemet för slmklurom-vandlingsprocessen.

Statistiska centralbyrån (SCB) anser alt hanteringen av statistiken skett på etl korrekt och relevant sätl i LU 90. Utredningen präglas av varsamhet och ödmjukhet vid behandlingen av del statistiska materialet. Den är för övrigt välgörande fri från tvärsäkra bedömningar och slutsatser. 1 stället framhåller SCB atl del på flera ställen förekommer reservationer för osäkerhet i grunddala och kalkyler bl.a. lill följd av olika brister som av naturliga skäl förekommer i ett så omfattande och ofta komplicerat statistiskt material som det här är fråga om.

Styrelsen för teknisk utveckling (STU) anser att bedömningar av s-vensk ekonomis framtidsutsikter utöver en analys av vår konkurrensförmåga i nuläget även måste baseras på analyser av vår förmåga atl anpassa oss till snabbt föränderliga omvärldsfömtsättningar. STU framhåller all det inom den forskningstradition som brukar benämnas evolutionär teori eller "industrial dynamics" i dag finns en omfettande kunskapsmassa som kan läggas lill gmnd för sådana analyser av svensk industris anpassnings­förmåga. De centrala resultat som föreligger inom denna forskningstradi­tion har viktiga konsekvenser inle minst för kopplingen mellan ekono-

misk politik, industri- och forskningspolitik. Enligt STU understryker    Prop. 1990/91:39 dessa resultat behovet av en vidgad analys i kommande långtidsutred-    Bilaga 2 ningar

Länstyrelsen i Jämtlands län anser att långtidsutredningen 1990 utgör ett intressant och värdefullt underlag även för den regionala planeringen. Länsstyrelsen framhåller att del vore önskvärt att regionalpoUtiska frågeställningar integrerades i LUs diskussioner och bedömningar i högre utsträckning än i dag. Syftet skulle vara att dels åstadkomma ett större hänsynstagande lill regionala fördelningsfrågor vid utformandet av den ekonomiska politiken, dels all utredningen skulle kunna tjäna som ett mer direkt planeringsunderlag för sektorpolilik och regional utvecklings-planering.

Ekonomisk-politiska mål

Landsorganisationen i Sverige (LO) framhåller all den ekonomiska politiken ytterst syftar till alt ge medborgama en hög välfärd. Hittills har dock inle detta övergripande mål formulerats i ett entydigt och mätbart begrepp. I tidigare långtidsutredningar har välfärdsmålel angetts i etl antal delmål som varken är sidoordnade eller oberoende av varandra. De av tradition uppsatta delmålen har varit full sysselsättning, hög eko­nomisk tillväxt, fast penningvärde, jämn fördelning av levnadsstandarden, regional balans och jämvikt i bytesbalansen. LO har vid flera tillfällen hävdat alt de av tradition uppsatta delmålen inte direkt är relaterade lill elt övergripande välfärdsmål.

LO noterar att det inte finns samma anledning lill kritik av den nu presenterade långtidsutredningen. I LU 90 har man sökt finna andra kriterier på en framgångsrik ekonomisk politik i ett långsiktigt perspektiv. Det har skett genom all man teoretiskt definierat nationalförmögenheten som ett mer adekvat och övergripande välfärdsmåll. LO konstaterar all del enbart är inkomstfördelningsmålen som inle ryms i en målformulering i national förmögenhelslermer.

LO konstaterar vidare alt LU 90 av praktiska skäl vall all behålla de traditionella delmålen i sina analyser p.g.a. svårigheten atl direkt mäta storleken på nationalförmögenheten. LO kritiserar LU 90 för alt, som man anser, ange prisstabilitet som det övergripande målet för den ekonomiska politiken. I stället bör penning- och valutapolitiken, vid sidan av uppgiften all stabilisera valutakursen, syfta lill en lågränlepolitik som skapar drivkrafter för investeringar och ekonomisk omvandling samt begränsar kapitalavkastningen i ekonomin. Arbetarrörelsen har av tradition salt full sysselsättning, hög ekonomisk tillväxt och rättvis fördelning som de främsta ekonomisk-politiska målen. Av dessa har den fulla sysselsättningen varit del prioriterade målet, både på kort och lång sikt.

Även för Tjänstemännens Centralorganisation är målet om fijll sysselsättning centralt. Måluppfyllelsen kan dock enligt TCO inle enkelt mätas med andelen sysselsatta respektive arbetslösa i befolkningen. Del är istället nödvändigt att tillämpa ett myckel vidare begrepp där hänsyn

tas lill all ofrivillig ulestängning från arbetsmarknaden. Enligl TCO är Prop. 1990/91:39 del stora antalet förtidspensionerade, dellidsarbelslösa eller på annal sätt Bilaga 2 utestängda från arbetsmarknaden inte förenligt med målet full syssel­sättning, lika lite som en betydande undersysselsältning bland flyktingar. Sysselsättningspolitiken kan därför inle begränsas lill de traditionella ekonomisk-politiska medlen utan måste omfatta hela det arbetsliv som genererar utslagning och arbetslöshet. TCO saknar derma analys i LU 90 och anser all delta måste bli en av 1990-talels viktigaste frågor.

Socialstyrelsen välkomnar den ändrade målformulering som årets långtidsutredning redovisar. 1 denna ges begrepp som national­förmögenhet, naturresurser, hälso- och kunskapskapilal en betydande vikt samtidigt som de traditionella målen som tillväxt och extembalans tonas ned. Socialstyrelsen påpekar all stora delar av styrelsens arbets- och bevakningsområde inom socialseklom i korthet kan definieras som atl bibehålla och helst öka del mänskliga kapitalel i termer som hälsa och välfärd. Områden som befolkningens häksoslandard, bam och ungdomars uppväxlvillkor och de äldres och handikappades levnadsförhållanden kan svårligen förslås eller åtgärdas ulan ett myckel långsiktigt, tillgångs-baserat perspektiv.

Styrelsen är dock kritisk mot att denna ändrade syn i så liten grad påverkal de traditionella modellbaserade makroekonomiska beräkningar som fortfarande utgör långtidsutredningens käma. Enligt socialstyrelsens mening kan man också ifrågasätta LU:s uppfattning atl vi i dag saknar empiriskt underlag för att göra en samlad bedömning av hur vällarden utvecklats under 1980-talet.

Den ekonomiska politikens inriktning

Tjänstemännens Centralorganisation konstaterar all utrymmet för en nationell slabiliseringspolitik begränsas av del ökade intemationella beroendet. I en ekonomi där produklionsresursema är lätlrörliga över gränsema går del inte all i väsentlig grad skilja sig från omvärlden. Enligl TCO är del därför nödvändigt atl statsmakten för en ekonomisk politik som underlättar en anpassning av löneökningstakten till om­världen. En stram finanspolitik måste kombineras med utbuds­stimulerande åtgärder i syfte att dämpa överhettning där den uppstår. Politiken måste garantera ett utbud av välutbildad arbetskraft lill ekonomins trånga sektioner.

Som ett väsentligt inslag i en politik för all få ner kostnadsöknings­takten framhåller TCO fasta normer i den svenska växelkurspolitiken. Del måste bli helt klart för förelag, förvaltningar och arbetsmarknadens parter att framtida mer eller mindre automatiska växelkursjusleringar inte kommer alt "ta hand om" en alltför snilbb kostnadsutveckling.

Landsoiganisationen i Sverige fastslår all den ekonomiska politiken behöver normer. Sverige bör i första hand utveckla egna trovärdiga normer för den ekonomiska politiken och inte acceptera de normer som följs i omvärlden. En anslutning till EMS är inle längre aktuell när det nu ombildas till  en ekonomisk  mppetär union.   LO kan  vidare  inte

(1 Riksdagen IW0 91. 1 saml. .\V.'V

acceptera atl del finns starka maklgmpper utanför demokratisk kontroll    Prop. 1990/91:39 som fastlägger den penningpolitiska inriktningen. Därför skall riksbanken    Bilaga 2 vara underställd riksdag och regering och inle fungera som ett oberoende organ.

I en ny ram för den ekonomiska politiken vill LO särskilt peka på tre omräden. För del första måste del slmklurella underskottet i bytes­balansen hävas genom att sparandel ökar i ATP-systemet. LO menar all underskottet i bytesbalansen långsiktigt främst kan förklaras med atl hushållen i en utbyggd välfärdsstat får för lite drivkrafter att spara. Då måste ATP-systemet utformas så all del bidrar lill elt väsentligt ökat sparande.

För del andra anser LO all den ekonomiska politiken måste läggas om så atl den stimulerar produktiviteten. Det kan ske genom åtgärder som gör all marknadema fungerar effektivare, dvs. fördelningen av resurser mellan arbetsplatser sker mer effektivt och krav ställs på ökad resurs­användning. LO framhåller vidare all en ökad produktivitet också kan komma lill stånd genom utveckling av arbelsplal.sema.

Det tredje området LO framhåller gäller lönebildningen. LO anser att den fungerar bättre än i de flesta länder, men all del skulle gå alt förbättra den genom samordning.

Fullmäktige i riksbanken anser all en stram budget- och finanspolitik och slmklurella reformer som ökar sparandel och del totala utbudet är en förut.sällning för all dämpa inflationsförväntningarna och påskynda anpassningen. Detta skulle också ge en bättre arbetsfördelning mellan penning- och finanspolitiken.

Fullmäktige framhåller all den fasta växelkursen utgör en hörnsten i den ekonomiska politiken. Den fungerar som ett ekonomisk-politiskt ankare som syftar lill att hålla Sveriges pris- och löneutveckling i linje med omvärlden, vilket också framhålls i LU 90. Att ge avkall på den fasta växelkurspolitiken skulle inte lösa problemen i svensk ekonomi. Del skulle tvärtom underminera fömtsättningama för atl komma lill rätte med obalanserna. En växelkursjuslering skulle oundvikligen tolkas som etl tecken på atl ett fastkurssystem inte är förenligt med den svenska ekonomins funktionssätt i allmänhet och lönebildningen i synnerhet.

Fullmäktige anser vidare atl en fast växelkurs i sin lur förutsätter en konsislenl ekonomisk politik, dvs. en politik som är i linje med de långsiktiga målen och som bidrar till atl göra växelkursen trovärdig på lång sikt. Det är därför nödvändigt alt vidte åtgärder som riktar sig mot de slmklurella problem som ligger bakom den höga inflationstakten och låga tillväxttakten. Det innebär också atl stabiliseringspoliliken måste utformas i etl långsiktigt perspektiv så atl den bidrar lill all förstärka den fäste växelkursens trovärdighet. Fullmäktige anser all en s-vensk EMS-anknylning skulle kunna ge positiva effekter och stärka tilltron lill den läste växelkursen, men påpekar att varken formella eller informella bindningar är tillräckliga. Även i Sverige måste åtagandena kombineras med kraftfulla och uthålliga ekonomisk-politiska åtgärder inriktede på inflationsproblemen.

Fullmäktige i riksgäldskontoret konstelerar att den ökade integrationen

har betydelse för hur penningpolitiken utformas.  Dessa förändringar    Prop. 1990/91:39

understryker alt Sverige är en liten öppen ekonomi i vilken endast elt mål    Bilaga 2

kan sättas för penningpolitiken, exempelvis penningmängden, ränten eller

växelkursen. LU 90 anser att fast växelkurs är en lämplig målvariabel för

en liten ulrikeshandelsberoende ekonomi som den svenska. Fullmäktige

i riksgäidskontoret delar denna uppfattning.

Riksgäldsfullmäklige anser vidare all del kan fiimas skäl alt öka bindningsgraden i växelkursmålel. LU 90 diskuterar olika sätt att uppnå sådana bindningar. Ett sätt är all låta bli alt devalvera i elt läge när konkurrenskraften försämras. I stället kan man låta anpassningen ske via fellande efterfrågan och ökande arbetslöshet. Den genomförda valuta-avregleringen kan också betraktas som elt sätt atl skapa förtroende för politiken. Denna effekt kan förslärkas genom anslutning till intemationellt valutasamarbete, typ EMS. En annan typ av bindning är att ytterligare stärka riksbankens ställning, i enlighet med beslutet under 1989 atl förlänga mandatperioden för riksbankschefen. På så vis ökar bankens oberoende gentemot regeringen.

Fullmäktige i riksgäldskontoret finner atl metoden med all konstitu­tionellt underbygga penningpolitiken bör prövas ytterligare. Samtidigt bör dock penningpolitiken definieras lill all avse just växelkurspolitiken. Fullmäktige anser alt de medel som behövs för alt vidmakthålla trovärdigheten i växelkurspolitiken tydligt bör anges. Det är riksgälds­konlorets uppfattning all om man konkretiserar penningpolitiken på detta sätt kan man också lättare definiera vad som inle ingår i den och därigenom dra gränsema bl.a. gentemot stalsskuldspolitiken. Trovärdig­heten i växelkurspolitiken skulle därmed öka.

Den internationella utvecklingen

Sveriges ekonomiska framlid påverkas starkt av landels förhållande till den gemensamma europeiska marknaden. Förhandlingar pågår om ett avtal mellan EG och EFTA-ländema. Enligl Svenska Arbetsgivareföre­ningen måste ett sådanl avtal säkerställa atl svenska företag och medborgare inle blir diskriminerade i förhållande lill företag och medborgare inom EG. Annars kan Sverige inle räkna med atl fullt ut få del av tillväxten i Västeuropa. Enligl SAF måste Sverige på sikt bli fullvärdig medlem i EG för att få full nytta av den inre marknaden. Om EFTA-ländema nöjer sig med ett frihandelsavtal med EG kommer de inte nämnvärt atl kunna påverka de beslul som fettas inom EG.

Handelns Utreditingsinstitut (HUI) konstaterar att den ogynnsamma relativa kostnadsutvecklingen naturligtvis är en av de fektorer som dnvit fram den kraftiga ökningen av de svenska företagens investeringar i utlandet under senare år. Samtidigt har utlandels intresse för investeringar i Sverige i stort sell stagnerat. Men bakom denna utveckling finns också oklarheter beträffande Sveriges framtida EG-anknytning och beträffande energifrågan. HUI menar alt det är viktigt att dessa frågor löses på ett sätt som inle skapar långvarig kapitalflykt från Sverige. Dessutom anser HUI att det är betydelsefullt atl den svenska skattelagstiftningen framöver

hamnar i samklang med skattelagstiftningen inom EG.

Prop. 1990/91:39

Sveriges Köpmannaförbund noterar alt LU 90 betonar att möjlighetema Bilaga 2 alt bedriva en av omvärlden oberoende slmklurpolitik är begränsade. Förbundet framhåller alt det också kan gälla så olika åtgärder som kapitalbeskattning, jordbmksreglering och miljöavgifter. Köpmanna­förbundet anser all man måste inta en realistisk och pragmatisk hållning i Europafrågan innebärande så nära förbindelser som möjligt med EG, vilket kan iimebära en svensk anslutning.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anser att intemalionaliseringen är en central fråga för svenskt jordbmk. Sverige skall enligl LRF delta i den reformprocess som kan bli resultatet av de pågående GATT-förhand-lingama. Elt ensidigt svenskt agerande skulle riskera alt rasera del svenska jordbmkets konkurrensförmåga.

Den ökade ekonomiska integrationen med omvärlden är enligt statskontoret en faktor som ställer krav på högre effektivitet inom den offentliga verksamheten. Dels därför all skattetrycket med all säkerhet måste anpassas nedåt. Dels därför atl möjlighetema atl föra en oberoende fördelningspolitik begränsas.

Statskontoret anser all en alltför lite uppmärksammad aspekt av integrationsprocessen i Europa är hur den kommer all påverka den offentliga sektom i Sverige. Verket föreslår fördjupade studier inom delta område. En intemationell stmkturrationalisering inom den offentliga sektora kan enligt statskontoret förväntas ge upphov till all gemensamma organ bildas. Myndigheteraa måste i ökad utsträckning organiseras för att kunna arbeta internationellt.

Pris- och löneutvecklingen

Fullmäktige i riksbanken anser atl långtidsutredningen överskattar flexibiliteten i lönebildningen. Den s.k. Phillipskurvan, som visar sambandet mellan löneökningstaklen och arbelslöshelen, tyder på all löneanpassningen är assymetrisk. Lönema ökar snabbi när arbelslöshelen minskar, men i perioder av stigande arbetslöshet sker ingen motsvarande dämpning av löneökningslakten. Denna assymetri kan i viss utsträckning förklaras av att reallöneanpassningama under en stor del av den period som utredningen studerat kommit till stånd genom växelkursjusleringar Detta har ställt mindre krav på anpassning av nominallönema. Genom att detta inte beaktats i analysen menar fullmäktige att långtidsutredningen sannolikt överskattar effektema på löneutvecklingen av en ökad arbets­löshet. Samtidigt underskattas effektema av en minskad arbetslöshet.

Fullmäktige i riksbanken instämmer i utredningens uppfattning all en minskning av överhettningen på arbetsmarknaden är nödvändig för all dämpa inflationstakten. Man påpekar alt om den ekonomiska politiken ges en sådan utformning och inriktning att den förmår dämpa inflalions­förväntningama konuner detta atl minska kostnaden för att anpassa svensk ekonomi till en lägre inflationstakt. Fullmäktige anser vidare att förhandlingssystemets betydelse för lönebildningen sett ur makro-perspekliv inle bör överbelonas.

När det gäller att fastställa det kvantitativa sambandet mellan arbets- Prop. 1990/91:39 marknadsläge och löneökningar förlitar sig LU 90 på s.k. reallöne- Bilaga 2 ekvationer. Statens arbetsgivarveik (SAV) framhåller atl sådana modeller vilar på elt bättre teoretiskt underlag än de traditionella Phillips-kurvemodellema. Det är emellertid inte oproblematiskt all övergå från en modell över reallönens eller löneandelens bestämning till en modell över de nominella löneökningama. Reallönen bestäms nämligen lika myckel av prisökningaraa som av löneökningarna. SAV påpekar att den modell LU 90 förlitar sig på inle gör någon klar skillnad mellan dessa två beslämningskomponenler. Enligl SAV kan detta starkt ifrågasättas, när lönenivån i praktiken är stel nedåt. SAV delar följaktligen inle LUs syn på hur snabbt löneökningama kan dämpas vid en tämligen begränsad uppgång i arbelslöshelen.

SAV eftersträvar på del statliga området en decentraliserad, verk-samhelsrelalerd lönesällning. Verket anser del väsentligt att de centrala avtalen stöder och inle hindrar en sådan utveckling. SAV delar LUs allmiinna skepsis till inkomslpoliliska åtgärder. De kan slå ojämnt och tenderar all hindra en verksamhelsrelalerad lönesällning på de områden där åtgärdema får effekt. Det statliga området är av naturliga skäl särskilt utsatt och riskerar all förlora i konkurrenskraft på arbetsmarknaden.

Även Landsorganisationen i Sverige kommenterar LU 90s skattningar av sambandet mellan arbetslöshet och löneökning. LO konstaterar att dessa är gjorda i ett lönekostnadsinlervall mellan 7 och 20%. LO framför alt ingenting säger att sambandet är detsamma vid löneökningar på 4-6%. Dessutom är sambandet skattat för en tidsperiod då del rådde centralt samordnade förhandlingar, vilkel ej är fellel i dag.

Enligt Handelns Utredningsinstitut är det ett helt orealistiskt samband mellan arbetslöshet och löneokningstakt som presenteras i LU 90. HUI påpekar alt det inte stämmer överens med historiska erfarenheter atl de svenska löneökningama vid en arbetslöshet på 2,3% skulle komma ned till 4%. Det som framförallt framstår som märkligt är att lönebildningen i LU behandlas som en kontinuerlig process. HUI anser alt del är uppenbart att de institutionella fömtsättningama på detta område medför alt processen är diskontinuerlig. 1 den svenska lönebildningen är ju ell-och fleråriga avtal ett mycket viktigt inslag. HUI framhåller all denna brist på hänsynstagande till de institutionella fömtsättningama kan ha lett till alt felaktigheter uppstått i de beräknade sambanden. Del går emellertid inte att säga om delta är huvudförklaringen lill del märkliga samband mellan löneökning och arbetslöshet som LU redovisar.

I en kommentar till LU 90s modellkalkyl konstaterar Svenska Arbets­givareföreningen att arbetskraflskoslnadsutvecklingen varit ett kroniskt problem i den svenska ekonomin åtminstone sedan mitten av 1970-talet. Del framstår enligt SAFs bedömning som högst osannolikt all en uppgång av arbetslösheten till några tiondelar över 2% skulle vara tillräcklig för atl dra ner taklen i lönekoslnadsökningama till en för efierkrigs-förhållanden rekordlåg nivå. SAF påpekar alt av historisk statistik som redovisas av LU 90 framgår att sedan 1962 har en arbetslöshet på ca 2% aldrig genererat lägre löneökningar än 8 ä 9 %.

För atl få ner löneökningstakten till omvärldens nivå erfordras enligt Prop. 1990/91:39 SAFs bedömning - fömtom en insikt bland löntegama att för stora Bilaga 2 löneökningar ökar arbetslösheten - ett spektrum av åtgärder för all förbättra arbetsmarknadens funktionsförmåga. Bland dessa märks att lönebildningen måste reformeras, all lönedifferentieringen måste öka, att arbetskraftsulbudel måste befrämjas saml alt socialförsäkringssystemet måste premiera närvaro. Exempelvis bör karensdagar införas i sjuk­försäkringssystemet.

När det gäller förhandlingssystemet argumenterar SAF för mer decentraliserade förhandlingar. Genom att skära bort en förhandlingsnivå kan man enligl SAF förväntas bringa ned pris- och löneökningstaklen. En mer decentraliserad lönebildning verkar också produklivitelsstimulerande. Den kan därigenom bidra lill all förbättra företagens resultat och bredda utrymmet för reallöneökningar för de anställda.

Även Kooperativa förbundet (KF) anser all del inte fmns belägg för antegandet i LUs modellkalkyl alt löne- och prisökningarna i Sverige skulle sjunka till omvärldens nivå om arbelslöshelen ökar lill 2,3%. KF påpekar atl förbundet i sitt yttrande till LU 87 bl.a. framhöll: "All komma lillrälte med inflationsproblemet är enligl KFs mening en av de viktigaste uppgiftema för den ekonomiska politiken". KF har ej funnit anledning att ändra uppfattning på den punkten. Enligl KF behövs del en bred, målmedveten politik för atl hålla prisökningarna tillbaka och därmed minska inflationens skadeverkningar. 1 denna politik borde avregleringar och konkurrensbefrämjande åtgärder utgöra viktiga inslag. Prisstopp avvisas som tämligen verkningslöst. Utländsk konkurrens på områden där sådan tidigare inle varit möjlig kan verka kostnadspressande.

Styrelserna för allmänna pensionsfonden noterar att den slutsats som kan dras av LUs modellkalkyl är att den svenska ekonomin kan klara samma inflationstakt som omvärlden vid en relativt liten nedgång i efterfrågan på arbetskraft. Nedgången skulle svara mol en obetydlig uppgång av nuvarande arbetslöshet - 2% i Sverige mot 5% eller högre i de flesta andra industriländer. Del samband som LU 90 stöder sig på är den s.k. Phillipskurvan utökad med ytterligare förklaringsfaklorer. Utan närmare specificering nämns i förbigående i LU 90 att hänsyn bl.a. tes till förväntningama om den framtida inflalionstekleii. 1 motsats lill LU 90s optimistiska bedömningar anser fondstyrelserna all förväntningama bör tilldelas en negaliv roll.

En viktig del av inflationsmekanismen - den s.k. "käminflationen" -har sitt urspmng dels i stabila institutionella förhållanden men också i hushållens inflationsförväntningar. I en långvarig inflalionsprocess rör sig "käminflationen" långsamt uppåt, och kan sedan endast långsamt pressas ned. Fondstyrelserna menar all eftersom inflationen i Sverige under en lång tid legal över inflationen i våra viktigaste konkurrentländer kan man misstänka all "käminflationen" hos oss är motsvarande svårare all få bukt med. Vad som krävs för etl "trendbrott" är alt inflalionsförväntningama bryts radikalt.

För att bryta förväntningama anser fondstyrelsema att penningpolitiken borde kunna spela en viktig roll. Man pekar på atl det i bilaga 5 lill LU

10

90 finna en utförlig argumentation för penningpolitikens inriktning på alt    Prop. 1990/91:39 upprätthålla en fast växelkurs, som då fungerar som etl nominellt ankare.    Bilaga 2 Denna typ av resonemang borde enligl fondstyrefsema ha integrerats med huvudbetänkandels analys.

Arbetsmarknadsstyrelsen konstelerar i sitt remis.syttrande att inflations­bekämpningen haft en central roll i den ekonomiska politiken i flera europeiska länder under det senaste årtiondet. Arbetslösheten har använts som elt medel i denna bekämpning. Den kraftiga ökningen av arbets­lösheten har emellertid inte åtföljts av någon tydlig tillbakagång under de senaste årens goda konjunktur. Den slutsats som går atl dra utifrån dessa iaktegelser är, enligl arbetsmarknadsstyrelsen, atl om arbetslösheten drivs upp lill en hög nivå tycks det vara svårt att pressa tillbaka den igen.

Liksom arbetsmarknadsstyrelsen pekar Tjänstemännens Central­organisation på erfarenheterna från omvärlden. TCO avvisar ökad arbetslöshet som ett medel i den ekonomiska politiken i syfte atl få ner pris- och kostnadsökningar. Problemen i stebili.seringspolitiken handlar om atl få ner kostnads- och prisökningarna till en nivå motsvarande omvärlden.s. TCO delar utredningens uppfattning atl en nedväxling av den nominella löneökningslakten underlättas om den sker samordnat och genom centrala förhandlingar och avtal.

Landstingsförbundets styrelse ställer sig starkt tveksam till förslaget i LU atl skapa ett politiskt sammansatt organ som har del slutliga ansvaret för lönebildningen inom den offentliga sektom.

Den ekonomiska tillväxten och utvecklingen på 1990-talet

Statistiska centralbyrån påpekar i sitt remissyttrande atl del inte framgår av huvudrapporten atl långtidsutredningens och SCBs arbelskraftskalkyl -enligt LU-bilaga 6 - i vissa avseenden skiljer sig åt. Bland annal visar SCBs beräkningar alt den tillgängliga timvolymen i Sverige kommer all ligga på praktiskt tegel samma nivå år 1995 som år 1990, men därefter öka med i genomsnitt 0,4 och 0,5% per år 1995-2000. LU däremot räknar med alt timvolymen kommer atl öka med 0,7% per år under hela perioden 1990-2000. Skillnaden mellan LUs och SCBs beräkningsresultat beror på skilda bedömningar av de relativa arbetskraftstalens utveckling och arbetstidens utveckling. Vad gäller de relativa arbetskraftstalen har LU för alla åldrar utom 25-54 år och kvinnor i åldern 60-64 år räknat med högre värden än SCB. Skillnaden mellan LUs och SCBs antaganden om årsarbetslidema beror på skilda bedömningar av skallereformens inverkan på arbelskraftsutbudet. LU räknar med att reformen får som långsiktig effekt att arbetskraftsulbudel stiger med ca 4%. SCBs bedömning är att det är ovisst om reformen överhuvudlaget får någon utbudshöjande effekt.

Långtidsutredningen antar all nellomigralionen successivt reduceras från 20 000 personer per år i början av 1990-talel för all vid sekelskiftet uppgå till 10 000 personer. Statens invandrarverk påpekar att den minskning som långtidsutredningen fömtsätter innebär en myckel kraftig minskning av asylinvandringen till nivåer från början av 1980-talet eller

II

lägre. Mol bakgmnd av utvecklingen i omvärlden och dynamiken hos de Prop. 1990/91:39 tlyklingrelalerade strömmarna lill Sverige framstår prognosen enligt Bilaga 2 invandrarverkets bedömning som tilllagen i underkant. Även scenariot med elt överskott på ytterligare 10 000 personer per år måste betraktas som lågt räknat. Invandrarverket konstaterar vidare att utrymmet för arbetskraftsinvandring vid sidan om flyktinginvandringen i vari fäll torde bli starkt begränsat i de angivna scenarierna.

Svenska Arbetsgivareföreningen menar atl LU 90 underskattar den potential i ökat arbet.skraflsutbud som finns i de reformer inom bl.a. sjukförsäkrings- och pensionssystemet som är nödvändiga för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. SAF beräknar atl den underliggande potentialen för ökningen av arbetskraftsulbudel under 1990-talel är väsentligt högre än de 9 000 personer per år under 1990-talel som i LU 90 beräknas komma från ökat arbetskraftsdeltagande. Den potentiella ökningen skulle enligt SAF kunna komma till stånd genom minskad sjukfrånvaro, färre förtidspensionärer, tier arbetande ålderspensionärer och genom en relbrmerad offentlig sektor. Den samlade effekten skulle röra sig om ca 50 000 personer per år i genomsnitt under 1990-lalel.

SAF har inga invändningar vad gäller huvuddragen i LU 90s modell­kalkyl för den ekonomiska utvecklingen under perioden 1990-1995. Del framstår som troligt att den svenska konjunkturen kommer all vika under åren 1991-1992. Hur snabbi en vändning uppåt kan komma beror enligl SAFs bedömning i hög grad på den ekonomiska politiken. De frågeställ­ningar .som därvid aktuali.seras lappas enligl SAFs bedömning delvis bort genom det i LU 90 valda modellförfarandets "tänkbara utvecklings­förlopp". Förfarandet i tidigare långtidsutredningar med en explicit redovisning av vilka förutsättningar som måste uppfyllas för att reali.sera angivna samhällsekonomiska mål - t.ex. jämvikt i bytesbalansen - var enligt SAFs mening såväl analytiskt som pedagogiskt mer klarläggande.

1 LU 90 finns beräkningar enligl vilka den offentliga konsumtionen ökar som andel av BNP. Svetiges Föreningsbankers Föibund (SFF) anser atl man måste ifrågasätta den höga tillväxt i den offentliga konsumtionen som beräkningama bygger på. 1 utredningen förutsätts vidare att produktiviteten i näringslivet utvecklas mycket starkt under hela 1990-talel, dvs. den ökar med ca 1,9% per år 1990--1995 och därefter med 2,3% per år. SFF menar att detta antagande inte är underbyggt i utredningen. Förbundet pekar på atl det i kapitel 6, där den ekonomisk­empiriska utgångspunkten diskuteras, snarare finns belägg för att den historiska trenden för produktivitel.stillväxten är i avtagande. Statistik från 1980-talet ger enligt förbundet vid handen all den årliga tillväxten för produktiviteten i näringslivet varit låg. Undantaget utgör åren efter devalveringen, dvs. 1983 och 1984. Eftersom ingen devalvering är förutsatt i LU 90 är det enligt SFF svårt att förstå hur produktiviteten skall förbättras utan någon fundamental förändring av den ekonomiska politiken. SFF anser snarare att LU 90 underbygger misstanken att produktiviteten under 1990-lalel fortsätter att försämras. Detta gäller enligl förbundet särskilt som utredningen antar att den offentliga konsumtionen fortsätter att expandera.

12

Under början av delta år har en bild målals upp av att svensk ekonomi Prop. 1990/91:39 skulle befinna sig i en allvarlig kris och. all omfattande ekonomisk- Bilaga 2 politiska ingrepp är nödvändiga, konstaterar Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO). SACO anser i likhet med LU all denna bild är överdriven. Organisationen anser atl den intemationellt sett höga svenska pris- och löneökningstakten visserligen är oroväckande och all en fortsatt hög nominell löneokningstakt skulle leda till en allvarlig försvagning av konkurrenskraften. Skatteomläggningen bör dock kunna bidra till en minskad ökningstakt i och med all marginalskallema sänks. Finanspolitiken måste enligl SACOs uppfattning medverka till att den svenska inflationstakten anpassas till omvärldens nivå.

SACO anser vidare att den antagna ökningen av arbetskraftsulbudel fram lill år 2000 präglas av en mycket stor osäkerhet. De positiva effekter som skallereformen ger upphov lill kan motverkas av andra effekter som följer av bl.a. semesterlagsliflning och föräldraledighets­regler.

Sveriges Industriförbunds uppfattning om orsakema lill tillväxt-problemen ligger nära den som redovisas i LU 90; produktiviteten, kostnadema och skattetrycket måste ändras i lillväxlslimulerande riktning. Enligt LU 90 medför miljö- och energipolitiken atl tillväxtfömtsätt­ningama försämras för den kapitalintensiva basindustrin. Andra delar av näringslivet, och då främst verkstadsindustrin, kommer istället alt expandera snabbare till följd av de relalivprisförändringar som inträffar i ekonomin.

Effektema av miljö- och energipolitiken kan enligt förbundels mening bli avsevärt mer negativa än enligl LU 90s analys. Konkurrensvillkoren försämras drastiskt för en stor gmpp företag, där 40% av hela industrins fasta kapital är placerat. Miljö- och energipolitiken innebär därför också en risk för kapitalförstöring, eftersom en del av det kapital som har investerats blir obsolet i förlid. Om kapitalförstöringen blir omfattande minskar utrymmet för reallöneökningar

De planerade åtgärdema inom miljö- och energiområdet kommer enligt industriförbundet inte att förbättra de relativa fömtsättningama för övrig industri. Utöver normala omvandlingsproblem anför Industriförbundet två skäl för denna bedömning.

För del första behöver all industri i Sverige genomgå en snabb produktivitetsökning. Det gäller inle minst de företag som i dag räknas lill den icke elintensiva industrin. Under 1990-talet kommer olika teknologier såsom modema datasystem, robotteknik etc. alt kunna kombineras långt bättre än tidigare. Förutom en markant produktivitets-uppgång blir resultatet av delta enligl Industriförbundet också en kraftig uppgång av elkonsumtionen i dessa industrier. Industriförbundet anser atl starkt höjda relativpriser för el i Sverige hämmar en sådan utveckling.

För del andra konstaterar Industriförbundet atl svensk kapitalmarknad oåterkalleligen har vuxit sig in i den intemationella. Kapitalet rör sig därför snabbi över gränsema. Därför kan miljö- och energibeslulen via allmänt negativa förväntningar orri investeringsklimatet i Sverige snabbt få   negativa   effekter   på   investeringar   i   svensk   industriproduktion.

13

7 Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 39

Resultatet blir att såväl utländska som svenska kapilalplacerare, däribland    Prop. 1990/91:39 storföretagen själva, i klart högre grad än tidigare placerar sådana medel    Bilaga 2 i  utlandet  som normalt  skulle hamna  i  Sverige.   Detta  påverkar  i förlängningen antagligen den högulbildade arbetskraftens benägenhet atl ta arbete utanför Sverige.

Strukturomvandlingen i näringslivet

För framtiden är det enligt Tjänstetnännens Centralorganisation viktigt att vi får lill stånd en förnyelse av svensk industri så atl den blir tekniskt och marknadsmässigt avancerad och kan betala internationellt sell höga och konkurrenskraftiga löner. TCO an.ser atl lönepolitiken kan användas som elt medel all stödja den eftersträvade utvecklingen. Höga löner och solidarisk lönepolitik driver på ralionali.seringarna och medverkar därigenom lill alt höja tekniknivån i produktionen, vilkel i sin lur ökar produktiviteten i ekonomin.

En politik med devalverings- och inflalionscykler medför risker för att slmkluromvandlingen i ekonomin blir långsammare än annars. Investe­ringsbeslut och beslut om förändringar av produktionen försenas och beslutsfattarna väntar på korrigeringar i konkurrensförhållandet via växelkursförändringar.

TCO vill understryka all målen för skola och utbildning är betydligt vidare än att tillgodose näringslivels och övriga arbetsmarknadens behov. TCO anser del viktigt och nödvändigt att utbildningssektorn inklusive förskola och fritidshem utvecklas i takt med samhällets utveckling eller t.o.m. är pådrivande i vissa avseenden. TCO ställer sig därför avvisande lill utredningens tankegångar atl begränsa den offentliga utbildningen lill alt inriktas på "gmndläggande baskunskaper och färdighetsträning som inle är branschspecitik eller lidsbunden", om det med detta avses atl den yrkesinriktade utbildningen skall företagsanknytas i högre grad än vad som sker i dag.

TCO avvisar även del förslag rörande högskolan som finns i LU 90. Förslaget skulle enligt TCO innebära en ytterligare regional polarisering och minska de mindre och medelstora högskolornas möjligheter att utgöra en resurs i slmkluromvandlingen.

Skolöverstyrelsen noterar att de förslag lill uthilldningreformer för 2000-talet .som nämns i LU 90 redan i stor utsträckning återfinns i den reformering av gymnasieskolan som förbereds. Modulindelade kursplaner på gymnasiala yrkeslinjer är redan nu ett fektum. De föreslagna mjukare övergångarna mellan de olika skolformema ligger i linje med de tankar som finns hos SÖ. En flexibel intagning lill första året i gmndskolan diskuteras redan i dag. Skolöverstyrelsen vill även kraftfullt understryka all skolans roll är personlighelsulvecklande, yrkesutbildande och medborgamlvecklande. Skolan måste ge eleverna en så pass bred utbildning all möjligheter finns lill utveckling mot altemativa yrken och sysselsättningar. Atl lillgodose näringslivets krav och behov kan aldrig vara skolans enda mål.

Sveriges Akademikers Centralorganisation vill med kraft understryka

14

utbildningens   och   forskningens   betydelse   för   samhällsutvecklingen.    Prop. 1990/91:39

SACO anser att LU 90 behandlar viklen av en kvalitativ utbildning på ett    Bilaga 2

förtjänstfullt sätt. LU menar alt det är samhällsekonomiskt motiverat med

en ökad utbildning och alt detta bör uppmärksammas vid utformningen

av sludieslödssyslemen för 1990-talel. SACO påpekar alt organisationen

vamade för allvarliga brister i det nuvarande studiemedelssystemet innan

del infördes 1989. SACO föreslog då en lösning som skulle ha minskal

den skuldbörda som nu riskerar hämma rekryteringen lill högskolan.

Denna vaming förefaller i dag ännu mer motiverad,  menar SACO,

genom de högre lånekostnader som följer med skattereformen.

Landsorganisationen i Sverige delar LU 90s uppfattning att den näringslivsslmktur som växer fram på 1990-talet ställer stora krav på näringspolitiken. Denna bör vara av generell natur och underlätta ekonomins funktionssätt. LO framhåller satsningar på utbildningssystemet och investeringar i transport och kommunikationer som väsentliga.

Vid sidan av all näringspolitiken skall bidra lill full sysselsättning och fullt resursutnyttjande anser LO atl ett program för produktivilels-förbällringar skall utarbetas, all marknadema bör effektiviseras och all avregleringar skall ske inom banker, försäkringsbolag, livsmedels­produktion och byggnads- och byggmalerialproduklion. Närings- och industripolitiken bör också förslärkas med särskild betoning på infra­stmkturen och forskningen.

LO föreslår vidare all TEKO-stödet avvecklas, all rehabiliterings­utredningens förslag genomförs, all arbelslivsfonden snabbt tas i bmk samt atl förslagen från arbetsmiljötbnden genomförs. En differentiering av de sociala avgiftema med hänsyn till arbelsmiljösituationen bör genomföras.

Enligl LOs uppfattning är den konkurrensulsatta sektom ännu inle tillräckligt stor för alt Sverige skall klara jämvikt i bytesbalansen vid fullt kapacitetsutnyttjande. LO anser atl del behövs en dämpning av efter­frågan i de branscher som växer snabbt och är inriktade på hemma­marknaden. LO finner därför alt en investeringsavgift på 30% på byggandet i storstädema är motiverad. Dessutom bör fastighetsskatten på kontorshus höjas. En avgift på opriorilerat byggande i alla heta regioner är elt annal altemativ. Vidare föreslår LO att en arbetsgivaravgift på 20% införs på bank- och finanssektom i syfte all begränsa dess expan­sion. Delar av den offentliga verksamheten bör flyttas från Stockholm. Förhandlingar bör tas upp med t.ex. bankema om all göra delsamma.

Enligt statens pris- och konkurrensverk (SPK) föreligger en stor potential för effeklivilelsfrämjande stmkturförbättringar inom olika delar av den svenska ekonomin. Verket anser atl LU 90s bedömning av styrkan i och effektema av dessa förändringar är alltför försiktigt hållen. Enligt SPKs uppfattning skulle en svensk integration med EGs inre marknad erbjuda utomordentligt betydande vinster vad gäller effek­tivisering och produktionstillväxt inom det svenska näringslivet. SPK hänvisar lill en rapport (Baldwin, 1989) där del beräknas all EG-ländemas "extra" BNP-tillväxt, till följd av ett förverkligande av den inre marknaden, kan uppgå till ca 35%. Mot denna bakgmnd - och med

15

hänsyn till all mer än 50% av den svenska utrikeshandeln sker med   Prop. 1990/91:39 länder inom EG-området - torde del vara helt klart alt elt svenskt tillträde   Bilaga 2 till EGs inre marknad kan komma all erbjuda myckel stora möjligheter till ökad effektivisering och tillväxt inom del svenska näringslivet.

SPK framhåller vidare de möjligheter som erbjuds av en ökad marknadsanpassning av verksamheter som nu är föremål för olika förmer av regleringar. Motsvarande vinster erbjuds genom ökade inslag av konkurrens inom verksamheter som för närvarande utförs inom offentliga monopol. SPK anser att en sådan utveckling antagligen blir oundviklig inom ramen för en fortsatt europeisk integration.

De stmklurpåverkande förhållandena visar sammantagna på ett ulrymme för en påtaglig höjning av effektiviteten i den svenska ekonomin under 1990-talet enligt SPK. Mot denna bakgrund menar verket atl det inle ler sig realistiskt alt - som görs i LU 90 - förutsätta att den historiskt sell myckel låga produklivilelstillväxt som utmärkte perioden 1974-1988 kommer att bli bestående även under 1990-lalel.

Statens invandrarverk anser att långtidsutredningen 1990 bekräftar invandringsfrågomas ställning som centrala framtidsfrågor. Sverige har ett både kort- och långsiktigt behov av tillskoll i arbetskraften. Immigra-tionspolitiken bör därför som helhet präglas av långsiklighel och samordning mellan flykting- och arbetskraftsinvandringen. Invandrar­verket framhåller all merparten av invandringen under överskådlig lid sannolikt kommer alt bestå av flyktinginvandring och inte av arbets­kraftsinvandring. Samtidigt kommer flyktingarna att vara en betydande resurs på arbetsmarknaden. Detta ställer krav på långsiktiga "investe­ringar" i den samhällsapparat som finns för mottagandet, menar invandrarverket. Särskilt de delar av mottagningen som avser utbildning och arbetsmarknadsåtgärder är, vid sidan av själva utslussning.ssystemel, av strategisk betydelse för att tillvarata arbetskraften. Utbildning- och arbetsmarknadsåtgärder har också 

belydel.se

för invandrarnas möjligheter all deltaga i samhället på jämlika villkor i del längre perspektivet.

Lantbrukarnas Riksförbund är tveksamt till bedömningen i LU 90 att livsmedelssekloms produktion skulle öka under 1990-talet. Produk­tionsvolymen inom del svenska jordbmket väntas .sjunka avsevärt under 1990-talel, främst på spannmålsområdet. En neddragning av jordbruks­produktionen ger även återverkningar på produktionen och .syssel­sättningen i förädlings- och insatsvaruindustrin, påpekar LRF.

LRF anser vidare alt en aktiv regionalpolitik torde vara nödvändig under det kommande decenniet. Enligt LRFs mening är lantbmket i många bygder en fömtsättning för sysselsättning och en fungerande infrastmktur. LRF eferlyser en helhetssyn på landsbygdsfrågorna, där bl.a. skatte-, regional-och jordbmkspolitik integreras.

Skogsstyi-elsen konstaterar att massa- och pappersindustrin påverkas av en omläggning av energi- och miljöpolitiken, vilken medför en kostnads­ökning. Skogsstyrelsen bedömer all en övervältring av kostnadsökningen på skogsbmket genom sänkta virkespriser kommer att påverka skogs­bmket. Del sker på kort sikt genom minskad avverkning, men även på lång sikt genom att mindre resurser av.sätts för anläggning och sköt.sel av

nya bestånd. På lång sikt kan delta leda lill elt dåligt utnyttjande av    Prop. 1990/91:39 landets samlade skogstillgångar En sådan utveckling är inle acceptabel.    Bilaga 2 menar skogsstyrelsen, bl.a. mol bakgrund av de övergripande samhälls­målen och de intemationellt stigande kraven på uthållighet i produklions-processema.

Miljö- och energifrågorna

Statens energiverk konstaterar atl långtidsutredningens slutsatser rörande miljö- och enegipolitiken stämmer med de slutsatser som verket kommit fram till såväl i bilaga 21 lill LU 90 som i utredningen "Miljöanpassade energiscenarier - Sverige 2015". Vad som delvis berörs men enligl verket kunde ha konkretiserats i långtidsutredningen är de problem som uppslår vid mätningen av den ekonomiska tillväxten i BNP-sammanhang.

Svenska Arbetsgivareföreningen är myckel 

krili.sk

lill den, enligt SAF, uppenbara politiska balansgång som LU 90 ägnat sig åt vad gäller effektema av en kämkraflsavveckling. Kritiken rör redovisningen av statens energiverks analys av de samhällsekonomiska kostnaderna för en kämkraflsavveckling 1995/1996. Vid 2 procents realränta beräknades de direkta kostnadema i denna studie lill 43-73 miljarder kr. De totala kostnadema, inkl. indirekta, skulle kunna komma all uppgå lill över 100 miljarder kr. Vid 6% realränta stannar kostnaden vid 27-38 miljarder kr. SAF påpekar att LU 90 blott nämner de lägre siffroma. Det beror inle på att LU 90 gör bedömningen alt vi skall ha realräntor på omkring 6% lill långt in på 2000-talet - realräntan förväntas i själva verket fälla lill 3 % år 2000.

Lantbrukarnas Riksförbund konstaterar all slutsatserna i LU 90 rörande avvecklingskostnadema för kämkrafl i huvudsak torde basera sig på utredningen "Reakloravveckling 1995/96". Vid LRFs remissbehandling av denna utredning framfördes kritiska synpunkter på de framräknade kostnadema för elproduktionen. Kostnadema för el från biobränslen har överskattats med 50-100%, medan kostnadema för naturgas har underskattats. LRF ställer sig krifiskt lill en naturgasinlroduktion med tanke på de höga kostnadema och låsningen under en 30-årsperiod till elt nalurgasnät. En annan nackdel med naturgasen som LRF framhåller är den miljöbelastning som förorsakas.

LRF liksom statskontoret instämmer i den åsikt som framförs i LU 90 all elprissällningen bör gmndas på kostnaden för den senast ianspråktagna anläggningen. Övervinster från befintlig elproduktion kan enligt LRF lämpligen användas för all stimulera elproduktion från fömyelsebara energikällor.

Tjänstemännens Centralorgatiisation delar utredningens mening all del är viktigt alt miljöåtgärder genomförs i en sådan takt atl hushållen kan acceptera dessa och att hushållen ges en klar bild av de verkliga omställningskostnadema. Om så inte är fallet kan omställningsprocessen komma att drivas för fort. Detta kan äventyra den framlida ekonomiska utvecklingen och därmed hota arbetet med all förbättra miljön. TCO anser i likhet med utredningen alt det är nödvändigt all på elt tidigt

17

stadium väga in de samlade miljöeffeklema i de ekonomiska besluten.        Prop. 1990/91:39

Kooperativa förbundet uttrycker sin tillfredsställelse över alt miljö- och Bilaga 2 energifrågoma har behandlats i långtidsutredningen. I utredningen talas om energi-, transport- och livsmedelspolitik, men KF påpekar alt miljöfrågoma även griper in i t.ex. konsument- och skattepolitiken. Det som borde beröras är eventuella framlida kostnader till följd av nutida verksamhet som påverkar framlidens möjligheter all bedriva och upprätthålla en uthållig produktion av mänskliga förnödenheter. Sådana kostnader kan exempelvis vara kostnader för rening av vallen, jord och luft. För att få en uppfattning om storleken på dessa kostnader anser KF att det är föredömligt att en utredning om en "grön" BNP skall tillsättas. KF ansluter sig till utredningens påpekande: "Viktigt är att tydliga spelregler läggs fest, så all företag och hushåll kan bilda sig en klar uppfettning om den framlida elprisutvecklingen."

Miljöpåverkan beskrivs i LU 90 bland annal med hjälp av en för­teckning över de miljöförligaste ämnena och vikliga ulsläppskällor. Skogsstyrelsen har inget att anföra mot den förteckning över ämnen som lämnas men anser att beskrivningen av skogsbmket som en viktig ulsläppskälla för fosfor och kväve är onyanserad. Tillförseln av fosfor till sjöar och hav från skogsbmket är i dag försumbar. Skogsgödsling med kväve utförs i Sverige i mycket liten omfattning. Den gödsling som sker genomförs främst i Norrland, där kväve fortfarande är en bristfäklor.

Den offentliga sektorn

Landstingsförbundets styrelse anser att långtidsutredningen har gjort en ofullständig baskalkyl för hälso- och sjukvården som innebär en underskattning av resursbehovet. Styrelsen anser atl man vid beräkningen inle bara bör ta hänsyn till befolkningsutvecklingen utan även lill den medicinsk-tekniska utvecklingen som gör det möjligt all behandla allt fler sjukdomar och funklionsbrisler. Styrelsen understryker viklen av all ha en så realistisk baskalkyl som möjligt eftersom den har en viss betydelse för stalsmaktemas utformning av politiken gentemot landslingen.

I syfte all få till stånd en effektivare användning av samhällets samlade resurser för vård och omsorg föreslår Landstingsförbundets styrelse att sjukförsäkringen ges möjlighet att finansiera extra insatser inom hälso-och sjukvården. Styrelsen anser vidare att del är angelägel all pröva möjlighetema att överföra ansvaret för läkemedelskostnaderna i den öppna vården från försäkringen till sjukvårdshuvudmännen.

Även Svenska Kommunförbundets styrelse kommenterar LUs baskalkyl. Kommunförbundet anser att risken är stor att baskalkylens resultat tolkas som en prognos eller en målbeskrivning. I så fell avslutas framtids­analysen för snabbt. Baskalkylen måste istället användas på ett sådant sätt som termen antyder, nämligen som en "bas" för bedömningen av möjliga framlider och framtida förändringskrav. Detta har varit ambitionen i Kommunförbundets bilaga till långtidsutredningen.

Kommunförbundet framhåller alt det är positivt all LU 90 pekar på de problem  som  finns med  den snabba tillväxt  som kännetecknat  de

offentliga transfereringama under 1980-talel. För alt långsiktigt klara ett    Prop. 1990/91:39 oförändrat   eller   sänkt   skalletryck   och   samtidigt   kunna   tillgodose    Bilaga 2 efterfrågan   på  service   måste  betydande   förändringar  göras   i   Irans-fereringssyslemen. En omfördelning av användningen av skatteintäkterna från   nuvarande  statliga  transfereringar   till   hushållen   lill   kommunal verksamhet är sannolikt nödvändig.

Kommunförbundet anser det vara en stor brist i LU 90 all frågan rörande det offentliga sparandets fördelning mellan del.sektorer inle behandlas i huvudbetänkandel. I LU 90 presenteras kalkyler för den allmänna ekonomiska utvecklingen som resulterar i betydande offentliga sparandeöverskott om skattetrycket hålls oförändrat. Kommunförbundet påpekar all det som inte framgår av dessa kalkyler är all kommunerna under perioden får stora underskott medan staten och socialförsäkrings-seklora svarar för överskollen. Kommunförbundet hänvisar till sin egen utredning (LU-bilaga 20) i vars huvudalteraaliv gapet mellan kommuner­nas inkomster och utgifter ökar under den närmaste tioårsperioden. Trots alt de sammantagna utgiftema i förhållande lill BNP knappast ökar finns det vid sekelskiftet ett finansieringsbehov som jämfört med innevarande år motsvarar drygt 4 kr i höjd kommunalskatt.

Svenska Kommunförbundet påpekar atl en omfattande övervältring av finansieringen från statsskatt lill kommunal egenfinansiering kommer lill stånd om nuvarande stalsbidragsregler bibehålls. Denna fråga har överhuvudtagel inle tagils upp i LUs huvudbetänkande.

Småföretagens Riksorganisation anser att LU 90 inle genom en fömlsällningslös analys studerat alla de möjligheter som slår lill buds för alt begränsa utgiftsökningen inom den offentliga sektora saml atl öka dess effektivitet. Den offentliga verksamheten kan delas in i dels myndighets­utövning, dels övrig verksamhet. Organisationen anser atl ren myndig­hetsutövning troligen bör bedrivas av myndigheter även i framliden. Del innebär inte atl alla arbetsuppgifter inom myndighetema nödvändigtvis bör ligga kvar inom desamma.

Exempel på offentliga arbetsfält som enligl organisationen i huvudsak ligger utanför myndighetsområdet är sjukvård, åldringsvård och bamomsorg. En privatisering av dessa sektorer skulle innebära ökad valfrihet och effektivisering. Därför anser Småföretagens Riksorgani­sation alt entreprenadverksamhet bör tillämpas i större omfattning och all den offentliga egenregiverksamhelen bör minskas.

Statskontoret anser att det är mycket viktigt alt ta fram produk-tiviletsmått inom den offentliga tjänstesektom. I de baskalkyler som LU använder för att analysera framtida resurskrav är en av utgångspunkteraa all den årliga produkfivitetsutvecklingen för den offentliga tjänstesektom sätts till noll. Enligt statskontoret leder delta antagande till all LUs kalkylresultat är överoptimisliska. Därmed förändras också slulsalsema angående den offentliga sekloms framlida utveckling. Statskontoret anser alt man istället borde utnyttja tidigare genomförda studiers resultat för produktivitetstillväxten, även om de nationalräkenskapsdata på sektomivå som flera studier använt är osäkra. Statskontoret anser vidare att den s.k. yttre effektiviteten fortlöpande måste granskas. Del är viktigt atl djupgående analyser genomförs av effektema av olika offentliga utgifts­program.

19

I LUs huvudrapport saknar statskontoret en diskussion om budget- Prop. 1990/91:39 underskollen under tidigare delen av 1980-lalel. På denna punkt borde Bilaga 2 LU 90 ha klarlagt hur underskollen uppstod och varför de utvecklades liksom hur de avvecklades och effektema därav. Enligt statskontoret är det troligt att minskade budgetunderskott uppnåtts liU priset av minskade löner i den offentliga relativt den privata sektom och lägre offentliga investeringar. Statskontoret bedömer emellertid alt båda dessa utgifts­poster på lång sikt måste kompenseras om den offentliga sektoms konkurrenskraft inte skall bli eftersatt.

Socialstyrelsen påtalar vikten av atl särskilja den offentliga sektoms olika funktioner vad avser försäkringsskydd och tjänsteproduktion. Inte minst en diskussion om produktivitetsutvecklingen i offentliga sektora skulle gynnas av en sådan uppdelning. Det finns anledning att lägga ned ett betydande arbete på att anpassa de traditionella produktivitets- och effektiviletsmåtten lill den mångdimensionella produktion som utgörs av tjänstesektorn i allmänhet och delar av den offentliga tjänsteproduktionen i synnerhet. I långtidsutredningens bilaga 17 törs en nyanserad diskussion kring dessa begrepp som är väl tillämplig på offentlig tjänsteproduktion som hälso-och sjukvård.

Tjänstemännens Centralorganisation anser all den offentliga sektora kan expandera något utöver vad som redovisas i LU 90s baskalkyl ulan alt allvarliga rekryleringsproblem behöver uppstå. Flaskhalsen när del gäller sektoms fillväxt blir sannolikt av finansiell och inte av personell natur. Investeringama i infrastmktur har eftersatts under lång tid, framförallt inom kommunema. Investeringsvolymen har minskat årligen under både 1970- och 1980-talen. TCO menar all sektom därför måste tillföras ökade finansiella resurser, inte minst mol bakgmnd av det stora finansiella underskott som föreligger redan nu. Det är också TCOs bestämda uppfattning att sekloms investeringar måste öka för atl möjliggöra en bättre miljö, sanera sjukhus m.m.

1 syfte all effektivisera den offentliga sektom föreslår Lands­organisationen i Sverige all politikema målstyr den offentliga produk­tionen och att den offentliga verksamhetens effektivitet utvärderas. Vidare anser LO att de ekonomiska styrsystemen bör utvecklas, all effektiviteten kan ökas genom alt åtskillnad görs mellan produktion och finansiering av verksamheten samt genom atl antalet administrativa nivåer minskas. Ansvar och befogenheter bör delegeras i större ulslräckning.

För en god ekonomisk tillväxt i landet med därtill hörande ökning av välfärden krävs att den offentliga sektoms expansion begränsas, menar Sveriges Köpmannaförbund. Förbundet framhåller all privata altemativ är tänkbara på ett flertal traditionellt offentliga verksamhetsområden. Del skulle stimulera produktivitetsutvecklingen inom den offentliga sektom och på sikt ge en höjd standard på del offentliga tjänsteutbudet, utan att skattetrycket behöver höjas. Om privata altemativ införs innebär del också en större valfrihet för medborgama.

20

Skatterna och samhällsekonomin

Prop. 1990/91:39

Enligt Svenska Arbetsgivareföreningen innehåller LU 90 en förtjänstfull ' § sammanfetlning av problemen med etl högt skattetryck. Delta borde motivera frågan i vilken ulslräckning skattetryckets utveckling under 1980-talel bidragit till Sveriges svaga ekonomiska tillväxt och växande obalansproblem. Det borde också ha tett sig naturligt all analysera eventuella samhällsekonomiska välfärdsvinster av en sänkning av skattetrycket och den offentliga utgiftsnivån, särskilt som regeringen uttalat en önskan atl sänka trycket. Enligt SAFs mening kommer delta all bli nödvändigt om det är önskvärt med en snabbare ekonomisk tillväxt än vad Sverige haft under 1970- och 1980-talen.

Sveriges Köpmannaförbund understryker den betydelse som ett ändrat skattesystem har för alt bryta pris- och lönespiralen. Skallereformen är etl viktigt steg för atl förbättra vårt skattesystem. Den genomförs dock med ett i princip oförändrat skattetryck. Köpmannaförbundet liksom Småföretagens Riksorganisation menar atl del krävs ytterligare åtgärder för atl reformen skall bli effektiv i ett vidare samhällsekonomiskt perspektiv. Skallereformen bör snarast följas av förslag som leder lill kraftiga sänkningar av del totala skattetrycket. Köpmannaförbundet och Småföretagamas Riksorganisafion anser att detta enklast kan ske genom alt skattedelen på arbetsgivar- och egenavgiflen slopas.

Det höga skattetrycket är den viktigaste förklaringen till stagnationen i den svenska ekonomin, anför Grossistförbundet Svensk Handel. Grossislförbundel anser därför alt det är nödvändigt att del sker en omläggning vad gäller skattetrycket. I första hand måste målet vara all komma ned lill det skattetryck som gällde i början av 1980-talel och som av regeringsföreträdare angetts vara det mål man uppslälll men dessvärre misslyckats med att nå. Enligt Grossislförbundel bör målet på sikt vara atl pressa ned skattetrycket under 50% av BNP.

Sparandet i ekonomin

Svenska Försäkringsbolags Riksförbund instämmer i LU 90s uppfattning att osäkerheten i fråga om det totala sparandet talar för att stimulans­åtgärder kan behöva vidtas. Det är enligt förbundet beklagligt all skal tereformens positiva sidor fått betalas genom försämrade fömtsätt­ningar för andra sparformer. Risken är påtaglig för all sparande - bl.a. pensionssparande - söker sig utomlands. Riksförbundet anser all statsmaklema måste vara vaksamma på en sådan utveckling och ha beredskap för att snabbt vidta erforderliga motåtgärder. Pensionssparande är ett mycket långsiktigt sparande där man inte ändrar inriktningen på sparandeströmmama från det ena året till det andra.

I LU 90 presenteras kalkyler som visar att vid ett oförändrat skatte­tryck (56%) ökar den offentliga förmögenheten från att motsvara 1 % av BNP år 1990 till drygt 30% år 2000. Väljer man istället atl hålla den offentliga förmögenheten oförändrad kan detta ske vid etl genomsnittligt skattetryck på 53,5%. Fullmäktige i riksgäldskontoret anser all i valet mellan dessa båda utvecklingsvägar bör effektenia såväl på det totala sparandet som på effektiviteten och tillväxten noggrant övervägas.

21

Fullmäktige anser att fördelningen av sparandel mellan staten och Prop. 1990/91:39 socialförsäkringssektora måste bli föremål för vidare diskussion. LU 90s Bilaga 2 bild av att statens förmögenhet ökar de närmaste åren medan AP-fondens finansiella sparande successivt minskar ger enligl fullmäktige en felaktig bild av den aktuella statsbudgetutvecklingen. En del av de medel som skulle behöva tillföras AP-fonden för atl säkra framtida pensioner tillförs i stället statsbudgeten och ger därmed inle en alldeles sann bild av stramhet i derma.

Fullmäktige i riksgäidskontoret framhåller vidare att det är nödvändigt alt analysera de fördelningseffekter mellan generationema som ATP-systemet innebär nu och i framliden. Delta är viktigt av rättviseskäl, men också för all hushållen skall kunna fatta rationella beslul om sitt eget sparande. Osäkerheten rörande individemas framtida ATP kan vara en faktor som förklarar hushållens låga sparande under 1980-talel. Full­mäktige anser att en framkomlig väg kan vara att förändra pensions­systemet i riktning mot ett premiereservsystem.

Fullmäktige i riksgäldskontoret delar LUs uppfattning att del är viktigt att få till stånd en diskussion om pensionema då pensionssystemets konstmktion spelar en viktig roll för del totala sparandet. Ur riksgälds­kontorets perspektiv är vidare frågan om förvaltningen av pensionsmedlen betydelsefull. Väljer man t.ex. alt bygga upp större fondförmögenheler i socialförsäkringssystemet bör man samtidigt överväga atl låta förvalt­ningen av dessa delas upp på flera frislående fonder.

Riksförsäkringsverket (RFV) påpekar i sitt remissyttrande all analysen i LU 90 av vilka effekter ett höjt tak inom ATP-systemet skulle kunna få på sparandet i ekonomin är ofullständig då avtalspensionema inte tagits med i beräkningaraa. Om man håller fast vid nuvarande ATP-tak innebär det att utbetalningama av avtalspensioner automatiskt ökar i omfattning vid real tillväxt i ekonomin. Detta ställer ökade krav på finansieringen inom dessa system. Någon fondering sker inle inom de statliga och kommunala avtalspensionssystemen varför dessa inle kan förväntas bidra till ett ökat sparande. Mot bakgmnd av detta vill verket framhålla alt LU 90s beräkningar överskattar etl eventuellt bortfell i sparandet till följd av etl höjt ATP-tak.

RFV vill även understryka all del är möjligt all uppnå en ökad fondering inom ATP-systemet utan all införa elt premiereservsystem.

Verket påminner om två av sina tidigare förslag rörande ATP. Dels bör man överväga att ändra takkonslmklionen på ett sätt som leder till att ATP även i framtiden kan ge en inkomstrelalerad pension. Dels är det lämpligt att komplettera regelsystemet så all följsamheten lill de samhällsekonomiska fömtsättningama byggs in i systemet. Ett sätt att uppnå detta syfte vore alt följsamheten till prisutvecklingar uppnås vid en viss angiven, positiv tillväxt i samhällsekonomin. Om tillväxten avviker från den angivna bor ett genomslag på pensionema byggas in i systemet.

Styrelserna för allmänna pensionsfonden konstaterar i sill remiss­yttrande alt AP-fonden och dess problemalik har fått en myckel undanskymd plats i LU 90, då analysen genomgående avser den konsoliderade offentliga sektom. Fondstyrelseraa anser att det hade varit

22

intressant att få en diskussion om den roll ATP-avgiften bör spela inom   Prop. 1990/91:39 ramen för del totala skattetrycket respektive AP-fondens andel av den   Bilaga 2 offentliga sekloras sparande.

På relativ kort sikt - under de närmaste tjugo åren - är ATP-syslemels finansiering oproblematisk enligl fondstyrelsema. De följande decen­niema framstår däremot som kritiska. Del är därför viktigt att i ett långsiktigt perspektiv diskutera AP-fondens storlek, dess roll som utgiftsbuftert och dess förlroendeskapande betydelse. I LU 90 diskuteras del offentliga pensionssystemet i det långa tidsperspektivet fram till år 2040. Kalkylema begränsar sig emellertid till att visa hur avgiflskravel påverkas av vissa regeländringar - högre pensionsålder, lägre ersättnings-grad och poängtakets borttagande. Fondstyrelsema anser all det hade varit önskvärt att analysen utsträckts till att omfatta AP-fondens eventuella uppgift som spargenerator. Denna kan vara påkallad både med hänsyn lill ett totalt samhällsekonomiskt sparbehov och till behovei alt inom ATP-systemet parera framlida utgiflsbelastningar.

Fondstyrelsema framhåller all denna problemalik i själva verket borde aktualiseras redan i de korta perspektiven, eftersom det är under de närmaste 10-20 åren den framförhållande kapitalbildningen bör äga mm. Denna period förväntas nämligen bli gynnsam ur ATP-syslemels synpunkt både med hänsyn till utgifts- och inkomslulvecklingen.

Fondstyrelsema menar att avsaknaden av analys och konkretioner i LU 90 inle bara gäller AP-fonden utan även sparandet inom försäkrings­sektora som helhet. Enligl fondstyrelsema hade långtidsutredningen varit rätt plats för en makroekonomisk övergripande analys av hela försäk­ringssektora och dess framlida roll i samhällsekonomin.

Tjänstemännens Centralorganisation konstaterar all del förhållande all Sverige har ett växande underskoll i bytesbalansen illustreras tydligt av att sparandet i landei är för lågt. Insatser måste således göras för alt öka sparandel. Förbättringar i sparandet bör enligl TCO ske på alla områden i ekonomin, även om ett negativt företagssparande kan vara ett tecken på en god investeringsulveckling. Företagens negativa sparande beror dock både på investeringama i Sverige och i utlandet. TCO anser att LU 90 har varit för optimistisk i bedömningen av företagen hemtagning av vinster från utlandsinvesteringar. LU 90 underskattar därför behovei av ökat sparande i hushållssektora och i den offentliga sektora.

Statistiska centralbyrån anför en liknande invändning mot vinslhemtag-ningamas storlek i LU 90s kalkyler. SCB menar alt dessa fömtsätter en orealistiskt kraftig höjning av direktavkastningen på del investerade kapitalet i utlandet. SCB påpekar dock alt om s.k. återinvesterade vinstmedel skall räknas som kapitalinkomst i bytesbalansen så ökar sannolikheten för all utredningens prognos om bytesbalansen kan komma all slå in. En sådan omläggning av statistiken innebär emellertid alt bytesbalansen liksom företagssparande och bmllonationalinkomsl borde justeras även för kalkylens startår.

23

Välfärden nu och i framtiden

Prop. 1990/91:39

Statskontoret anser det troligt att effektiviteten i tjänsteproduktionen Bilaga 2 begränsas av att den även ges fördelningsuppgifler. En ökad avgiftsfinan­siering skulle frigöra tjänsteproduktionen från fördelningsuppgiflema och möjliggöra en effektivare produktion. Samtidigt skulle detta ställa ökade krav på den fördelningspolitik som förs via skatter och transfereringar. LU har låtit utreda skatters och transfereringars fördelningseffekter. Mol bakgmnd av vad som ovan anförts anser statskontoret att del blir särskilt betydelsefullt att också utreda den offentliga tjänsteproduktionens fördelningseffekter.

Socialstyrelsen anser att välfärdsbegreppet måste baseras på hur individema faktiskt väljer. Man kan inte nöja sig med alt individer och hushåll har lika möjligheter att välja. Styrelsen pekar bl.a. på all del fiims betydande klasskillnader i hälsotillstånd och välfardsförhållanden, att forskningen visar på ansenliga långtidseffekter i vuxenlivet p.g.a. olika uppväxtvillkor som bam, samt all bostadssegregationen snarast har ökat under 1980-talet. Denna bild av komplicerade och dynamiska skillnader i välfärdsvillkor för befolkningen ställer enligl styrelsen krav på välfardsbegreppet. Delta kan inle baseras på alt uppnå lika valmöjlig­heter för all medborgare - 'valet" begränsas för alltför många människor av faktorer utanför den enskilde individens kontroll.

Socialstyrelsen delar LU 90s uppfattning all det allmänna hälsoläget förbättrats under 1980-talet samtidigt som vi fått en ökad marginalisering och segregering. Även om vi inle går mol del "2/3-delssamhälle" som utredningen diskuterar kan man enligt styrelsen tala om lydliga tecken under 1980-talet på "1/lO-delssamhällel". Den "rikaste" respektive "felligasle" tiondelen skiljer sig alltmer i levnadsvillkor och delaktighet från del övriga samhället.

Enligl styrelsen är det därför viktigt atl man bl.a. ser över samtliga försäkrings- och välfärdssystem med höga "inträdeslrösklar". Det kan vara nödvändigt att aktualisera kraftiga höjningar i garanlibelopp för alt göra den generella välfärdspolitiken mera generell och därmed minska behovei av selekliva insatser och antalet socialhjälpstagare.

24

Appendix

Prop. 1990/91:39

Förteckning över avgivna remissyttranden över 1990 års långtids-   ''ga 2 utredning SOU 1990:14

Efter remiss har följande instanser avgelt yttranden över långtidsutred­ningen:

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), expertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU), länsstyrelsen i Jämtlands län, riksförsäkrings­verket (RFV), riksgäidskontoret, skogsstyrelsen, skolöverstyrelsen, socialstyrelsen, statens arbetsgivarverk, statens energiverk, statens invandrarverk, statens pris- och konkurrensverk (SPK), statistiska centralbyrån (SCB), statskontoret, slyrelsema för allmänna pensions­fonden, styrelsen för teknisk utveckling (STU), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), fullmäktige i riksbanken, Grossislförbundel Svensk Handel, AB Handelns Utredningsinstitut, Kooperativa förbundet, Landsorganisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbmkamas Riksförbund (LRF), Småförelagens Riksorganisation, Svenska Arbets­givareföreningen (SAF), Svenska Bankföreningen, Svenska Försäkrings­bolagens Riksförbund, Svenska Kommunalarbetareförbundet, Svenska Kommunförbundet, Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO), Sveriges Föreningsbankemas Förbund, Sveriges Industriförbund, Sveriges Köpmannaförbund, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO).

25

Innehåll

Prop.1990/91

:39

1 Sammanfettning

2

1.1 Bakgrund

2

1.2 Det ekonomiska läget

2

1.3 Inflationsbekämpningen

3

1.4 Reformer inom den offentliga sektora

4

1.5 Tillväxtpolitiken

6

2 Det ekonomiska läget

7

2.1 Den interaationella utvecklingen

7

2.2 Det aktuella läget i Sverige

8

2.3 Utsikteraa under de närmaste åren

10

2.4 Det långa perspektivet

11

3 Riktlinjer för inflationsbekämpningen

12

3.1 Allmänna fömtsättningar

12

3.2 Finanspolitiken

14

3.3 Penning- och valutapolitiken

15

3.4 Lönebildningen

17

3.5 Konkurrenspolitiken

19

4 Riktlinjer för reformer inom den offentliga sektom

20

4.1 Den offentliga sektora i ekonomin

20

4.2 Reformer för ökad välfärd

24

4.3 Regeringens resultatkrav på statsförvaltningen

29

4.4 Reformer i statens ägande och förvaltning av egendom

30

5 Riktlinjer för tillväxtpolitiken

31

5.1 Allmänna fömtsättningar

31

5.2 Förbättrad produktivitet

33

5.3 Skattepolitiken

33

5.4 Energipolitiken

35

5.5 Europapolitiken

36

5.6 Investeringspolitiken

38

5.7 Arbetsmarknadspolitiken

41

5.8 Utbildning och forskning

42

5.9 Sparandel

44

6 Hemslällan

47

7 Beslut

47

Bilaga 1: Svetisk ekonomi

Förord

1

1   Sammanfattning

2

2   Intemationell utveckling

4

3   Oljeprishöjningamas effekter

6

4   Utrikeshandel

7

5   Arbetsmarknaden

10

6   Löner och konsumentpriser

12

7   Hushållens ekonomi och privat konsumtion

16

8   Investeringar

18

9   Offentlig sektor

20

10 Kapitalmarknaden

22

26

Tabeller:

Prop. 1990/91:39

1

Försörjningsbalans

3

2

Nyckeltal

4

3

Interaationella fömtsättningar

6

4

Export och import av varor

8

5

Bytesbalans

10

6

Arbetsmarknad

11

7

Timlön för samtliga löntagare

13

8

Konsumentpriser

15

9

Hushållssektoras disponibla inkomster, konsumtion och sparande 17

10

Bmttoinvesteringar efter näringsgren

19

11

Den offentliga sektoras inkomster och utgifter

21

Diagram:

1

Arbetslöshet. Prognos i höglöne- resp. låglönealteraativet

12

2

Nominell timlönekostnad inom industrin

13

3

Konsumentprisutvecklingen

15

4

Disponibel inkomst och privat konsumtion

17

5

Ränteutvecklingen 1989-1990

23

6

Börsutvecklingen i Stockholm och New York 1989-1990

24

Bilaga 2: Sammanställning av remissyttratidena över

Långtidsutredningen 1990

Inledning

1

Utredningens uppläggning och metod

1

Ekonomisk-politiska mål

4

Den ekonomiska politikens inriktning

5

Den interaationella utvecklingen

7

Pris- och löneutvecklingen

8

Den ekonomiska tillväxten och utveckligen på 1990-talet

11

Strukturomvandlingen i näringslivet

14

Miljö- och energifrågorna

17

Den offentliga sektom

18

Skattema och samhällsekonomin

21

Sparandet i ekonomin

21

Välfärden nu och i framtiden

24

Appendix: Förteckning över avgivna remissyttranden

25

27

gotab   97009 Stockholm 1990