Regeringens proposition

1999/2000:116

Subjektiva rekvisit i vissa straffbestämmelser på

sjöfartsområdet

Prop.

1999/2000:116

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 11 maj 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att det i straffbestämmelser på sjöfartens område

uttryckligen skall anges när oaktsamhet skall grunda straffansvar. För-

slagen är föranledda av en tidigare ändring i 1 kap. 2 § brottsbalken som i

korthet innebär att om inget särskilt är föreskrivet i ett straffstadgande så

krävs det att gärningen har begåtts uppsåtligen för att den skall vara

brottslig. Vidare föreslås att vissa numera obehövliga bestämmelser skall

upphävas och slutligen föreslås en del ändringar av redaktionell och

språklig art.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1939:299) om

 förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av far-

 tyg m.m. 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa

bestämmelser om fraktfart med svenska fartyg 7

2.3 Förslag till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282) 9

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:126) om

 åtgärder till skydd för svensk sjöfart 11

2.5 Förslag till lag om ändring i kungörelsen (1952:581)

 med vissa föreskrifter angående räddning ur sjönöd och

avvärjande av sjötrafiken hotande fara m.m. (sjönöds-

kungörelse) 12

3 Ärendet och dess beredning 13

4 Införande av uttryckliga krav på subjektiva rekvisit inom

specialstraffrätten på sjöfartens område. 14

4.1 Lag (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse

 eller upplåtelse av fartyg m.m. 14

4.2 Lag (1940:176) med vissa bestämmelser om fraktfart

 med svenska fartyg 16

4.3 Sjömanslagen (1973:282) 17

4.4 Lag (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk sjö-

 fart 18

4.5 Kungörelsen (1952:581) med vissa föreskrifter

 angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjö-

 trafiken hotande fara m.m. (sjönödskungörelse) 19

5 Ikraftträdande 19

6 Ekonomiska konsekvenser 19

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna 20

Bilaga 2 Promemorians förslag 21

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 27

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 37

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 maj 2000 41

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot över-

låtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.,

2. lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om

fraktfart med svenska fartyg,

3. lag om ändring i sjömanslagen (1973:282),

4. lag om ändring i lagen (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk

sjöfart,

5. lag om ändring i kungörelsen (1952:581) med vissa föreskrifter

angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjötrafiken hotande fara

m.m. (sjönödskungörelse).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1939:299) om

förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av

fartyg m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1939:299) om förbud i vissa

fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.1

dels att 7 § skall upphöra att gälla,

dels att 2 § 1 mom. samt 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 § 1 mom.

Utan tillstånd av Konungen eller

den Konungen därtill bemyndigat

må ej

a) svenskt fartyg eller andel däri

överlåtas till utlänning eller till

svenskt aktiebolag, vars aktiebrev

må ställas till innehavaren, eller

vars aktiekapital enligt vad aktie-

boken utvisar till mer än en tredje-

del är i utländsk ägo;

b) teckning av aktie i svenskt

aktiebolag, som äger fartyg eller

andel däri, verkställas för ut-

länning eller svenskt aktiebolag,

som avses under a), ej heller

överlåtelse av dylik aktie äga rum

till utlänning eller till bolag, som

sist nämnts;

c) svenskt fartyg upplåtas till

utlänning genom tidsbefraktning

eller till nyttjande, ej heller rätt till

tidsbefraktning av svenskt fartyg

eller nyttjanderätt därtill överlåtas

å utlänning.

Utan tillstånd av regeringen

eller den myndighet som rege-

ringen bestämmer får inte

a) ett svenskt fartyg eller en

andel i fartyget överlåtas till en

utlänning eller till ett svenskt

aktiebolag vars aktiekapital till

mer än en tredjedel är i utländsk

ägo;

b) en aktie i ett svenskt aktie-

bolag som äger ett fartyg eller en

andel i ett fartyg, tecknas för eller

överlåtas till en utlänning eller ett

sådant svenskt aktiebolag som

avses under a);

c) ett svenskt fartyg upplåtas till

en utlänning genom tidsbefrakt-

ning eller till nyttjande;

d) rätt till tidsbefraktning av ett

svenskt fartyg eller nyttjanderätt

till det överlåtas till en utlänning.

5 §2

Har i strid mot bestämmelserna i

2 § 1 mom. överlåtelse eller upp-

låtelse skett, döms överlåtaren

eller upplåtaren till böter eller

fängelse i högst ett år.

Fälles någon, som i strid mot

bestämmelserna i 2 § 1 mom. a)

eller b) överlåtit egendom, till an-

svar enligt första stycket, må dom-

stolen, efter ty skäligt finnes, för-

klara egendomen förverkad eller,

om den ej kan tillrättaskaffas, för-

plikta honom att utgiva ersättning

för egendomens värde. Den som

eljest förbrutit sig som i första

stycket sägs må, efter ty skäligt

finnes, dömas att utgiva betingat

vederlag.

Har överlåtelse av aktie för-

medlats av någon, som yrkes-

mässigt i kommission köper och

säljer fondpapper, skall vad i

denna paragraf är stadgat om

överlåtare äga tillämpning å

kommissionären; hava såväl

överlåtaren som förvärvaren

anlitat kommissionär, skall vad nu

sagts gälla den som handlat för

förvärvarens räkning.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet överlåter eller upp-

låter egendom i strid med be-

stämmelserna i 2 § 1 mom. döms

till böter eller fängelse i högst ett

år.

Om någon döms till ansvar en-

ligt första stycket för att i strid med

2 § 1 mom. a) eller b) ha överlåtit

egendom, får domstolen förklara

egendomen förverkad efter vad

som kan anses skäligt. Om egen-

domen inte finns i behåll, får i

stället värdet förklaras förverkat.

Domstolen får förplikta den som i

annat fall döms enligt första

stycket att, efter vad som är

skäligt, betala avtalad ersättning

till staten.

Har överlåtelse av en aktie för-

medlats av någon som yrkes-

mässigt i kommission köper och

säljer fondpapper, skall vad som

sägs i denna paragraf om över-

låtare i stället tillämpas på kom-

missionären, eller om såväl över-

låtaren som förvärvaren anlitat

kommissionär, skall vad som nu

sagts i stället gälla den som hand-

lat för förvärvarens räkning.

6 §3

Har vad i 3 § föreskrivs inte

iakttagits vid utfärdande av teck-

ningslista, skall stiftare eller, där

fråga är om ökning av aktiekapi-

tal, ledamot i bolagets styrelse

dömas till böter.

Har på grund av aktieteckning,

som skett i strid mot bestämmel-

serna i denna lag, aktiebrev utgetts

till utlänning eller bolag, som i 2 §

1 mom. a) är nämnt, skall styrel-

seledamot, med vars medgivande

brevet utgetts, dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

Har det som föreskrivs i 3 §

uppsåtligen eller av oaktsamhet

inte iakttagits vid utfärdande av en

teckningslista, skall stiftaren eller,

om det rör sig om ökning av aktie-

kapital, ledamot i bolagets styrelse

dömas till böter.

Har på grund av aktieteckning i

strid med bestämmelserna i denna

lag aktiebrev utgetts till en ut-

länning eller till ett sådant bolag

som sägs i 2 § 1 mom. a) skall den

styrelseledamot, som uppsåtligen

eller av oaktsamhet medgett att

brevet utgetts, dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1940:176) med

vissa bestämmelser om fraktfart med svenska fartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa be-

stämmelser om fraktfart med svenska fartyg

dels att 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Företages med fartyg resa utan

tillstånd, då sådant erfordras, eller

iakttas inte för tillstånd uppställt

villkor, döms befälhavaren till

böter eller fängelse i högst ett år.

Har någon bjudit, legt, trugat

eller eljest uppsåtligen förlett be-

fälhavaren till förseelsen eller med

råd eller dåd främjat densamma

eller har redare eller annan, som i

redares ställe haft befattning med

fartyget, med vetskap om förseel-

sen underlåtit att, såvitt det stått i

hans makt, hindra dess utförande,

dömes han till straff som i första

stycket sägs.

Där frakt för godsets fort-

skaffande eller ersättning för bog-

sering skolat enligt därom träffat

avtal tillkomma den brottslige, må

domstolen, efter ty skäligt finnes,

förplikta honom att utgiva fraktens

eller ersättningens belopp. Är den,

vilken frakten eller ersättningen

skolat tillkomma, ej förfallen till

straff efter ty ovan sägs, må han

förpliktas att av frakten eller er-

sättningen utgiva det belopp, var-

till för honom uppkommen vinst å

den olovliga åtgärden högst kan

skattas.

Har uppläggning, avrustning

eller avmönstring av fartyg skett i

strid mot vad i 3 § är föreskrivet,

döms fartygets ägare eller den,

som annars äger förfoga över far-

tyget, till böter eller fängelse i

högst ett år.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet utan tillstånd

företar en resa med ett fartyg trots

att tillstånd krävs eller som upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttar villkoren för ett sådant till-

stånd, döms till böter eller

fängelse i högst ett år.

Har en redare, eller någon annan

som i redarens ställe haft befatt-

ning med ett fartyg, känt till en

sådan gärning som avses i första

stycket men inte förhindrat gär-

ningen trots att han haft möjlighet

till det, döms han till böter eller

fängelse i högst ett år.

Om den som gjort sig skyldig till

brott enligt första eller andra

stycket på grund av avtal har rätt

till ersättning för godsbefordran

eller bogsering får domstolen,

efter vad som kan anses skäligt,

förplikta honom att till staten be-

tala ett belopp som motsvarar er-

sättningen.

Har uppsåtligen eller av oakt-

samhet uppläggning, avrustning

eller avmönstring av fartyg skett i

strid med 3 §, döms fartygets ägare

eller den som annars har rätt att

förfoga över fartyget till böter eller

fängelse i högst ett år.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.3 Förslag till lag om ändring i sjömanslagen

(1973:282)

Härigenom föreskrivs att 62 66 §§ sjömanslagen (1973:282) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

62 §1

Till böter döms den som bryter

mot 15 § första eller andra stycket,

20 § första stycket, 21 § första

stycket jämfört med 22 24 §, 26 §

andra stycket, 27 § tredje stycket

eller 37 §.

Till böter döms befälhavare som

bryter mot 45 §.

Sker förseelse mot 15 § första

eller andra stycket och visar

arbetsgivaren att han gjort vad på

honom skäligen ankommit för att

förhindra förseelsen, är han fri

från ansvar.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot 15 § första

eller andra stycket, 20 § första

stycket, 21 § första stycket jämfört

med 22 24 §§, 26 § andra stycket,

27 § tredje stycket eller 37 § döms

till böter.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot

45 § döms till böter.

63 §

Bryter befälhavare mot 37 §

första eller andra stycket eller

45 §, dömes sjömannens arbets-

givare till böter, om han känt till

eller bort känna till förseelsen och

ej visar att han gjort vad på ho-

nom skäligen ankommit för att för-

hindra förseelsen.

Åsidosättes 15 § första eller

andra stycket, 37 § första eller

andra stycket eller 45 § i fråga om

arbetstagare som är anställd av

annan än redaren, dömes redaren

till böter, om han ej visar att han

gjort vad på honom skäligen an-

kommit för att förhindra förseel-

sen.

Användes arbetstagare i fartygs-

arbete i strid mot 45 §, dömes

vårdnadshavaren till böter, om han

känt till förseelsen.

Bryter en befälhavare mot 37 §

första eller andra stycket eller

45 §, döms sjömannens arbets-

givare till böter om han uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet har

underlåtit att göra vad som skä-

ligen kunnat krävas av honom för

att förhindra förseelsen.

Om 15 § första eller andra

stycket, 37 § första eller andra

stycket eller 45 § åsidosätts i fråga

om en arbetstagare som är anställd

av annan än redaren, döms redaren

till böter, om han uppsåtligen eller

av oaktsamhet har underlåtit att

göra vad som skäligen kunnat krä-

vas av honom för att förhindra för-

seelsen.

Om en arbetstagare används i

fartygsarbete i strid med 45 §,

döms vårdnadshavaren till böter,

om han känt till förseelsen.

64 §2

Till böter eller fängelse i högst

sex månader dömes ledamot av

fartygsnämnd, som vid sin med-

verkan i nämnden är partisk eller

brister i omsorg.

Ledamot av fartygsnämnd får ej

obehörigen yppa vad han har er-

farit i denna egenskap.

En ledamot av fartygsnämnden,

som vid sin medverkan i nämnden

är partisk eller brister i omsorg,

döms till böter eller fängelse i

högst sex månader.

En ledamot av fartygsnämnden

får inte obehörigen yppa vad han

har fått veta i denna egenskap.

65 §

Medtager sjöman i strid mot

51 § första stycket gods, som kan

utsätta fartyget, ombordvarande

eller last för äventyr eller vålla

oordning ombord, dömes till böter

eller fängelse i högst sex månader.

En sjöman som i strid med 51 §

första stycket uppsåtligen eller av

oaktsamhet tar med sig gods, som

kan utsätta fartyget, ombordva-

rande eller last för fara eller vålla

oordning ombord, döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

66 §

Till böter eller fängelse i högst

sex månader dömes den som miss-

brukar rätten att bruka våld enligt

53 § första stycket eller att taga

någon i förvar ombord enligt 54 §.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet missbrukar rätten att

bruka våld enligt 53 § första

stycket eller att ta någon i förvar

ombord enligt 54 §, döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:126) om

åtgärder till skydd för svensk sjöfart

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1985:126) om åtgärder till skydd

för svensk sjöfart skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Den som bryter mot en

föreskrift som har meddelats med

stöd av denna lag döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

Åtal får väckas endast efter

förordnande av regeringen.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot en före-

skrift som har meddelats med stöd

av denna lag döms till böter eller

fängelse i högst sex månader. Åtal

får väckas endast efter

förordnande av regeringen.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

2.5 Förslag till lag om ändring i kungörelsen (1952:581)

med vissa föreskrifter angående räddning ur sjönöd

och avvärjande av sjötrafiken hotande fara m.m.

(sjönödskungörelse)

Härigenom föreskrivs att 13 och 14 §§ kungörelsen (1952:581) med

vissa föreskrifter angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjö-

trafiken hotande fara m.m. (sjönödskungörelse)1 skall upphöra att gälla

den 31 december 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 juli 1994 trädde en ändring av 1 kap. 2 § brottsbalken (BrB) i kraft

som innebär att en gärning, om inte annat är föreskrivet, skall anses som

brott endast då den begås uppsåtligen (prop. 1993/94:130). Tidigare

gällde bestämmelsen endast gärningar som var beskrivna i brottsbalken

men med den nya lydelsen omfattas även specialstraffrätten av 1 kap. 2 §

BrB. Detta betyder att för att ett oaktsamt handlande skall bedömas som

brottsligt måste detta vara särskilt föreskrivet.

Med anledning av ändringen i brottsbalken har det inom Närings-

departementet upprättats en promemoria den 24 augusti 1999 med en

översyn av de subjektiva rekvisiten i straffbestämmelserna på sjöfartsom-

rådet. I promemorian föreslås att det uttryckligen skall anges när oakt-

samhet skall grunda straffansvar. I promemorian föreslås även andra

smärre ändringar av huvudsakligen språklig och redaktionell karaktär,

men också att vissa föråldrade bestämmelser upphävs.

Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissin-

stanserna finns i bilaga 1. Promemorian och remissyttrandena finns i

Näringsdepartementets ärende N1999/9697/RS.

Promemorians lagförslag överensstämmer med de förslag som rege-

ringen har remitterat till Lagrådet, utom såvitt avser de lagförslag som

redovisas i avsnitt 2.1 2.3. Promemorians förslag till ändringar i dessa

lagar finns i bilaga 2.

Lagrådet

Regeringen har den 23 mars 2000 beslutat att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

Lagrådet har föreslagit ändringar i regeringens förslag avseende 5 och

6 §§ lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upp-

låtelse av fartyg m.m., 4 § lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om

fraktfart med svenska fartyg, 62 och 63 §§ sjömanslagen (1973:282)

samt i 14 § sjönödskungörelsen (1952:581).

Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. Regeringens

kommentarer till Lagrådets synpunkter i dessa delar återfinns under

motiveringen till respektive lag.

Lagrådets granskning har också lett till vissa redaktionella ändringar i

lagtexten.

Lagrådet har vidare föreslagit att 4 § lagen (1989:532) om tillstånd för

anställning på fartyg skall utformas på samma sätt som motsvarande

regel i 10 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) som i sin nuvarande

lydelse inte kriminaliserar oaktsamma gärningar. Regeringen delar

uppfattningen att bestämmelserna i de båda lagarna skall ha samma

innehåll och utformning. Regeringen planerar en översyn av

utlänningslagen och kommer då att överväga en ändring av

straffbestämmelserna i utlänningslagen med innebörd att oaktsamma

gärningar straffbeläggs också enligt de reglerna. Översynen av

utlänningslagen kommer dock att ske i ett senare sammanhang och

regeringen väljer därför att avvakta med den i lagrådsremissen föreslagna

ändringen i 4 § lagen om tillstånd för anställning på fartyg så att

förslagen kan behandlas i ett sammanhang.

Lagrådet har slutligen avstyrkt ändring i lagen (1996:19) om begräns-

ning av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland bl.a. med motiveringen

att lagen har tillkommit efter det att 1 kap. 2 § BrB fick sin nuvarande

lydelse och det får därför förutsättas att avsikten varit att endast uppsåt-

liga brott skall vara straffbara. Med beaktande av vad Lagrådet anfört

avstår regeringen från att lämna något förslag till ändring i lagen om be-

gränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland.

4 Införande av uttryckliga krav på subjektiva

rekvisit inom specialstraffrätten på sjöfartens

område.

4.1 Lag (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse

eller upplåtelse av fartyg m.m.

Regeringens förslag: Uttryckliga krav på vilka subjektiva rekvisit

som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten.

Vidare görs vissa mindre redaktionella ändringar och vissa språk-

liga moderniseringar. Slutligen upphävs vissa numera obehövliga be-

stämmelser.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker i

huvudsak förslagen eller lämnar dem utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Lagen ingår i beredskapslagstift-

ningen och skall tillämpas vid krig, krigsfara eller andra utomordentliga

förhållanden. Enligt 2 och 3 §§ är det under sådana förhållanden bl.a. inte

tillåtet att utan regeringens tillstånd överlåta eller upplåta svenska fartyg

eller andelar av sådana till utlänning eller aktiebolag med utländska

ägarintressen av viss storlek. Förarbetena, prop. 1939:286, ger inte någon

ledning i frågan om vilket subjektivt rekvisit som är tänkt att gälla för att

ett sådant handlande skall vara brottsligt.

Lagen är en beredskapslag som skall tillämpas under mycket speciella

förhållanden. Mot den bakgrunden ligger det delvis i sakens natur att

man ser allvarligt på de förhållanden som regleras. Vid krig och krigsfara

är det naturligt att särskilda krav ställs på ett försiktigt agerande även vid

enskildas affärsuppgörelser. Kontroller i olika avseenden krävs under

sådana förhållanden inom olika områden. Dessa omständigheter talar

enligt regeringens bedömning för att avsikten varit att även oaktsamma

överträdelser skall vara straffbara. Regeringen föreslår därför att detta

skrivs in i lagen.

Hovrätten för Västra Sverige har föreslagit att tillståndskravet i 2 §

1 mom., för överlåtelse av ett svenskt fartyg till ett svenskt aktiebolag

vars aktiebrev får ställas till innehavaren, tas bort. Enligt aktiebolags-

lagen (1975:1385) får aktiebrev inte ställas till innehavare. En sådan

möjlighet fanns emellertid i 1944 års aktiebolagslag men endast efter

medgivande av regeringen eller den myndighet regeringen bestämde. Av

prop. 1975:103 med förslag till ny aktiebolagslag framgår att något så-

dant medgivande inte lämnats under den äldre aktiebolagslagens giltig-

hetstid. Regeringen delar hovrättens bedömning att tillståndskravet i 2 §

1 mom. för överlåtelser till sådana aktiebolag är obehövligt och föreslår

att denna bestämmelse tas bort.

Enligt nuvarande lydelse av 2 § 1 mom. krävs det också tillstånd för

fartygsöverlåtelse till ett svenskt aktiebolag vars aktiekapital, enligt

aktieboken, till mer än en tredjedel är i utländsk ägo. Det är i dag osäkert

om det är möjligt att ur aktieboken utläsa en aktieägares nationalitet. I

s.k. avstämningsbolag är det dessutom möjligt att, i stället för aktie-

ägaren, registrera den som för ägarens räkning förvaltar innehavet. Kra-

vet på att det utländska ägandet skall framgå av aktieboken synes därför

inte ändamålsenligt och regeringen föreslår därför att också det tas bort.

Hovrätten för Västra Sverige har också anfört att det i promemorian

föreslagna straffstadgandet i 5 § första stycket har riktats in på att straff-

belägga endast uppsåtliga och oaktsamma förfaranden med avseende på

förvärvarens egenskaper och uppger att det kan förekomma fall där en

överlåtare förfarit oaktsamt i förhållande till, exempelvis, kravet på till-

stånd. Regeringen delar bedömningen att bestämmelsen bör ges en annan

formulering som bättre stämmer överens med lagens nuvarande lydelse

och detta gäller även 6 § andra stycket.

Enligt 5 § andra styckets nu gällande lydelse kan domstolen förplikta

den som döms för att ha brutit mot första stycket att, efter vad som är

skäligt , utge betingat vederlag. Lagrådet påpekar att det i den föreslagna

lydelsen inte finns någon anknytning till det avtalade vederlaget, vilket

innebär en skärpning, och förordar att bestämmelsen ges en annan ut-

formning. Lagrådet anför vidare att det är oklart om bestämmelserna i

paragrafens tredje stycke innebär att såväl överlåtaren som kommissionä-

ren kan ställas till ansvar och framhåller att också det andra ledet i tredje

stycket är svårtolkat. Lagrådet ifrågasätter om inte syftet med

bestämmelsen kan uppnås genom medverkansreglerna i brottsbalken.

Regeringen har ändrat bestämmelsens utformning så att den inte

innefattar någon skärpning. Vidare har paragrafen förtydligats utifrån

Lagrådets påpekanden bl.a så att frågan om medverkansreglernas

tillämplighet inte längre är aktuell. Regeringen följer också Lagrådets

förslag att inte byta ut ordet utgetts mot utlämnats i 6 §.

Enligt 7 § skall förverkad egendom tillfalla staten. Eftersom detta

framgår redan av 36 kap. 17 § BrB kan 7 § upphävas.

Vidare föreslår regeringen vissa redaktionella och språkliga ändringar.

4.2 Lag (1940:176) med vissa bestämmelser om fraktfart

med svenska fartyg

Regeringens förslag: Uttryckliga krav på vilka subjektiva rekvisit

som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten.

Regleringen om anstiftan och medhjälp tas bort. Föreskrifterna i 5 §

om att böter tillfaller staten upphävs. Vidare görs språkliga justeringar

i 4 §.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig har i huvudsak

tillstyrkt eller lämnat förslagen utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Även denna lag ingår i beredskaps-

lagstiftningen och skall tillämpas under krig, krigsfara eller andra utom-

ordentliga förhållanden.

Enligt 4 § första stycket straffas den befälhavare som vidtar en resa

utan tillstånd när sådant erfordras, eller som inte iakttar ett för resan upp-

ställt villkor. Med tanke på att lagen är en beredskapslag som skall till-

lämpas under mycket speciella förhållanden och av samma skäl som an-

förts ovan i avsnitt 4.1 anser regeringen att såväl uppsåtliga som oakt-

samma gärningar bör straffbeläggas. Befälhavaren bör inte undgå ansvar

genom att hävda att han trodde att erforderligt tillstånd fanns eller att han

inte kände till ett visst villkor, såvida han inte gjort vad som skäligen kan

krävas av honom för att kontrollera detta. Straffbarhet för oaktsamhet bör

av samma skäl gälla för de handlingar som avses i paragrafens fjärde

stycke.

I 4 § andra stycket första meningen straffbeläggs anstiftan av och med-

hjälp till brott. Att dessa förfaranden är straffbara framgår av 23 kap. 4 §

BrB, som även gäller specialstraffrätten. Det är därför inte nödvändigt att

ha en särskild bestämmelse om detta. I andra ledet av meningen är det

fråga om underlåtenhetsbrott och det bör räcka att uppsåtlig underlåten-

het är straffbar.

I det till Lagrådet remitterade förslaget och i nuvarande lydelse av 4 §

tredje stycket ges en möjlighet för domstol att förplikta den som är be-

rättigad till ersättning för godsbefordran eller bogsering att betala visst

belopp till staten. Det gäller dels när den ersättningsberättigade har gjort

sig skyldig till brott enligt första eller andra styckena i paragrafen men

även i det fallet den ersättningsberättigade inte fälls till ansvar enligt

dessa två stycken. Lagrådet menar att det kan ses som en regel om för-

verkande av vinning, något som normalt förutsätter att ett brott föreligger

och det kan därför sättas i fråga om inte bestämmelsen innebär en alltför

långtgående möjlighet att ålägga betalning. Regeringen delar Lagrådets

bedömning att bestämmelsen i 4 § tredje stycket andra meningen kan an-

ses leda orimligt långt och föreslår därför att den tas bort.

Av 5 § följer att böter som döms ut med stöd av lagen, eller ersättning

som den vilken dömts till ansvar eller annan förpliktas att utge, skall till-

falla staten. Av 25 kap. 7 § BrB framgår emellertid redan att böter till-

faller staten. Med hänsyn härtill och då det av den föreslagna formule-

ringen av 4 § tredje stycket framgår att utdömd ersättning skall betalas

till staten föreslår regeringen att 5 § upphävs.

I övrigt föreslås ändringar av språklig karaktär.

4.3 Sjömanslagen (1973:282)

Regeringens förslag: Uttryckliga krav på vilka subjektiva rekvisit

som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig har tillstyrkt

eller lämnat förslagen utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Sjömanslagens 62 71 §§ innehåller

straffbestämmelser. I de flesta av paragraferna anges inte uttryckligen

något subjektivt rekvisit och inte heller lagens förarbeten ger någon väg-

ledning (prop. 1973:40). I 62 § tredje stycket och i 63 § första och andra

styckena sägs emellertid att en arbetsgivare respektive en redare i vissa

fall kan gå fria från ansvar om de kan exculpera sig. Därav följer att de

annars, dvs. om de inte kan visa att de inte varit oaktsamma, kan fällas

till ansvar för såväl oaktsamt som uppsåtligt handlande. Avsikten har

alltså varit att oaktsamhet skall kunna vara ansvarsgrundande i dessa fall.

Regeringen gör som en följd därav bedömningen att oaktsamhet skall

vara ansvarsgrundande även beträffande övriga straffbestämmelser i 62

66 §§ och föreslår att detta anges uttryckligen. I 64 § första stycket är

dock oaktsamhet straffbar redan genom nuvarande lydelse och av 63 §

tredje stycket framgår att det för tillämpning av den straffbestämmelsen

krävs uppsåt. Någon ändring behöver därför inte göras i dessa

bestämmelser.

Enligt 62 § första stycket föreskrivs att den som bryter mot bl.a. 15 §

första eller andra stycket döms till böter. I det till Lagrådet remitterade

förslaget kan arbetsgivaren, enligt paragrafens tredje stycke, dömas till

böter om han uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att göra vad som

skäligen kan krävas av honom för att förhindra brott mot 15 §. Lagrådet

anför att när det nu införs ett oaktsamhetsrekvisit i första stycket, vilket

även omfattar arbetsgivaren, synes inte tredje stycket längre fylla någon

funktion. Regeringen delar Lagrådets bedömning att det underlåtenhets-

brott som i det remitterade förslaget regleras i tredje stycket torde kunna

hanteras genom den föreslagna lydelsen av första stycket, och föreslår

därför att tredje stycket tas bort.

I 68 och 70 §§ anges redan i nuvarande lydelser att de handlingar som

är straffbara skall ha begåtts med uppsåt och i 71 § straffbeläggs såväl

uppsåtliga som oaktsamma handlingar. Någon ändring i dessa be-

stämmelser behövs därför inte.

Av 67 § framgår att det är straffbart för en sjöman att med våld eller

hot om våld förgripa sig på befälhavaren eller annan förman på fartyget i

dennes tjänsteutövning eller, för att tvinga honom till eller hindra honom

från tjänsteåtgärd eller hämnas för sådan åtgärd. Ett sådant agerande kan

troligen inte ske utan uppsåt. Bestämmelsen behöver inte ändras. Det-

samma gäller 69 § som handlar om försök och stämpling till vissa brott.

Denna bestämmelse hänvisar till 23 kap. brottsbalken som handlar om

försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott. I det kapitlet

regleras också frågan om subjektiva rekvisit för sådana brott och det är

av denna anledning inte aktuellt att ange något subjektivt rekvisit i 69 §.

I 63 § första och andra styckena föreslås att arbetsgivar- respektive

redaransvaret ändras så att det inte ankommer på arbetsgivaren

respektive redaren att exculpera sig utan att det även i dessa fall åligger

åklagaren att visa att uppsåt eller oaktsamhet har förekommit. Förslaget

har sin grund i att en omvänd bevisbörda bör undvikas inom straffrätten

och det ligger även i linje med ändringar som har skett beträffande

ägaransvaret på trafiklagstiftningens område (se t.ex. 5 a och 107 §§

fordonskungörelsen [1972:595]). Lagrådet anför att om en befälhavare

bryter mot vissa angivna bestämmelser döms enligt första stycket

sjömannens arbetsgivare till böter om han känt till eller bort känna till

förseelsen och inte visar att han gjort vad som krävs av honom för att

förhindra förseelsen. Lagrådet anser att såsom bestämmelsen föreslås

utformas kommer emellertid oaktsamhetsrekvisitet att gälla även i fråga

om arbetsgivarens vetskap om förseelsen. Lagrådet menar vidare att det

inte framgår av motiven om detta varit avsikten och att syftet med regeln

måste klargöras, men förordar att bestämmelsens utformning övervägs på

nytt. Det är emellertid regeringens avsikt att med den föreslagna

formuleringen åstadkomma just det förhållandet som Lagrådet beskriver

och som föreligger med den nuvarande lydelsen, nämligen att

oaktsamhetsrekvisitet skall gälla även arbetsgivarens kännedom om

förseelsen. Regeringen avser därför inte att ändra förslaget.

4.4 Lag (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk

sjöfart

Regeringens förslag: Ett uttryckligt krav på vilket subjektivt rekvisit

som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller

lämnar förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Lagen är en ramlag som ingår i den

näringsrättsliga lagstiftningen. Den ger regeringen rätt att i vissa fall

meddela föreskrifter till skydd för svenska intressen i internationell sjö-

fart och den är inte tänkt att tillämpas av Sverige isolerat, utan ett beslut

om skyddsåtgärder förutsätter samverkan mellan flera länder (prop.

1984/85:95 s. 8). Några gällande regeringsföreskrifter finns inte.

I 3 § finns en bestämmelse enligt vilken den som bryter mot en före-

skrift meddelad med stöd av lagen döms till böter eller fängelse i högst

sex månader. Åtal får endast väckas efter förordnande av regeringen. Vad

som gäller i subjektivt avseende uttalas inte. Det faktum att lagstiftningen

skall tillämpas endast under vissa speciella förhållanden talar för att man

bör se allvarligt på brott mot föreskrifterna. Regeringen föreslår därför att

såväl oaktsamma som uppsåtliga förfaranden straffbeläggs.

4.5 Kungörelsen (1952:581) med vissa föreskrifter

angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjö-

trafiken hotande fara m.m. (sjönödskungörelse)

Regeringens förslag: 13 och 14 §§ skall upphöra att gälla.

Promemorians förslag: I promemorian har föreslagits att endast 13 §

skall upphävas genom lag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller

lämnar förslaget utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Redare som underlåter att följa före-

skriften i 11 § att hos Kommerskollegium numera Sjöfartsverket an-

mäla de vägar som ett fartyg kommer att följa i reguljär fart över norra

Atlanten, döms enligt 13 § till böter. Enligt uppgift från Sjöfartsverket

har 11 § troligen aldrig tillämpats, sannolikt på grund av att anmälan sak-

nar praktisk betydelse och att vägarna över Atlanten bestäms med mycket

kort varsel beroende på aktuella väderförhållanden och isläge. Rege-

ringen kommer därför att upphäva bestämmelsen genom förordningsänd-

ring.

Till följd av att 11 § kommer att upphävas bör även

straffbestämmelsen i 13 § upphävas. Eftersom denna bestämmelse

tidigare har ändrats genom lag (1991:272) krävs nu riksdagens

medverkan för att upphäva paragrafen. Lagrådet föreslår att även 14 §

upphävs genom lag eftersom denna paragraf innehåller en bestämmelse

om domstol i mål om brott mot 13 §. Det är även regeringens uppfattning

att 14 § skall upphävas och regeringen föreslår därför att så sker med

riksdagens medverkan. Frågan om upphävande av 14 § har inte varit

föremål för sedvanlig beredning men eftersom det rör sig om en ändring

helt till följd av förslagen att upphäva 11 och 13 §§ gör regeringen

bedömningen att detta inte är behövligt.

5 Ikraftträdande

Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2001.

6 Ekonomiska konsekvenser

Lagförslagen torde inte få några ekonomiska konsekvenser.

Förteckning över remissinstanserna

Följande remissinstanser har beretts möjlighet att yttra sig över Närings-

departementets promemoria Översyn av subjektiva rekvisit i straffbe-

stämmelser på sjöfartsområdet, dnr N1999/9697/RS: Hovrätten för

Västra Sverige, Gotlands tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Handens

tingsrätt, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Försvarsmakten,

Sjöfartsverket, Sveriges Fartygsbefälsförening, Sveriges Redareförening

för mindre passagerarfartyg (SWEREF), Sveriges Redarförening och

SEKO sjöfolk.

Promemorians förslag

Lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot

överlåtelse av fartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1939:299) om förbud i vissa

fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.1

dels att 7 § skall upphöra att gälla,

dels att 2 § 1 mom. samt 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 § 1 mom.

Utan tillstånd av Konungen eller

den Konungen därtill bemyndigat

må ej

a) svenskt fartyg eller andel däri

överlåtas till utlänning eller till

svenskt aktiebolag, vars aktiebrev

må ställas till innehavaren, eller

vars aktiekapital enligt vad aktie-

boken utvisar till mer än en tredje-

del är i utländsk ägo;

b) teckning av aktie i svenskt

aktiebolag, som äger fartyg eller

andel däri, verkställas för

utlänning eller svenskt aktiebolag,

som avses under a), ej heller

överlåtelse av dylik aktie äga rum

till utlänning eller till bolag, som

sist nämnts;

c) svenskt fartyg upplåtas till ut-

länning genom tidsbefraktning eller

till nyttjande, ej heller rätt till tids-

befraktning av svenskt fartyg eller

nyttjande därtill överlåtas å ut-

länning.

Utan tillstånd av regeringen eller

den myndighet som regeringen be-

stämmer får inte

a) ett svenskt fartyg eller en andel

däri överlåtas till en utlänning eller

till ett svenskt aktiebolag vars

aktiebrev får ställas till innehava-

ren, eller vars aktiekapital enligt

vad aktieboken utvisar till mer än

en tredjedel är i utländsk ägo;

b) en aktie i ett svenskt aktie-

bolag som äger ett fartyg eller en

andel i ett fartyg, tecknas för eller

överlåtas till en utlänning eller ett

sådant svenskt aktiebolag som av-

ses under a);

c) ett svenskt fartyg upplåtas till

en utlänning genom tidsbefraktning

eller till nyttjande; inte heller får

rätt till tidsbefraktning av ett

svenskt fartyg eller nyttjanderätt till

det överlåtas till en utlänning.

5 §2

Har i strid mot bestämmelserna i

2 § 1 mom. överlåtelse eller upp-

låtelse skett, döms överlåtaren eller

upplåtaren till böter eller fängelse i

högst ett år.

Fälles någon, som i strid mot be-

stämmelserna i 2 § 1 mom. a) eller

b) överlåtit egendom, till ansvar

enligt första stycket, må domstolen ,

efter ty skäligen finnes förklara

egendomen förverkad eller, om den

ej kan tillrättaskaffas, förplikta

honom att utgiva ersättning för

egendomens värde. Den som eljest

förbrutit sig som i första stycket

sägs må, efter ty skäligt finnes, dö-

mas att utgiva betingat vederlag.

Har överlåtelse av aktie förmed-

lats av någon, som yrkesmässigt i

kommission köper och säljer fond-

papper, skall vad i denna paragraf

är stadgat om överlåtare äga till-

lämpning å kommissionären; hava

såväl överlåtaren som förvärvaren

anlitat kommisssionär, skall vad nu

sagts gälla den som handlat för

förvärvarens räkning.

Den som i strid mot bestämmel-

serna i 2 § 1 mom. överlåtit eller

upplåtit egendom trots att han in-

sett eller borde ha insett att för-

värvaren var utlänning döms till

böter eller fängelse i högst ett år.

Om någon döms till ansvar enligt

första stycket för att i strid mot 2 §

1 mom. a) eller b) ha överlåtit

egendom, får domstolen förklara

egendomen förverkad efter vad som

kan anses skäligt. Om egendomen

inte finns i behåll, får i stället vär-

det förklaras förverkat. Domstolen

får förplikta den som i annat fall

döms enligt första stycket att betala

ett skäligt belopp till staten.

Har överlåtelse av en aktie för-

medlats av någon som yrkesmässigt

i kommission köper och säljer

fondpapper, skall vad som sägs i

denna paragraf om överlåtare till-

lämpas på kommissonären, eller

om såväl överlåtaren som

förvärvaren anlitat kommissionär,

den som handlat för förvärvarens

räkning.

6 §3

Har vad i 3 § föreskrivs inte

iakttagits vid utfärdande av teck-

ningslista, skall stiftare eller där

fråga är om ökning av aktiekapital,

ledamot i bolagets styrelse dömas

till böter.

Har på grund av aktieteckning,

som skett i strid mot bestämmel-

serna i denna lag, aktiebrev utgetts

till utlänning eller bolag, som i 2 §

1 mom. a) är nämnt, skall styrelse-

ledamot, med vars medgivande

brevet utgetts, dömas till böter eller

fängelse i högst ett år.

Har det som föreskrivs i 3 § upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttagits vid utfärdande av en

teckningslista, skall stiftaren eller,

om det rör sig om ökning av aktie-

kapital, ledamot i bolagets styrelse

dömas till böter.

Har på grund av aktieteckning i

strid mot bestämmelserna i denna

lag aktiebrev utlämnats till en ut-

länning eller till ett sådant bolag

som sägs i 2 § 1 mom. a) skall den

styrelseledamot, som medgett att

brevet utlämnats och som insett att

förvärvaren var utlänning eller

sådant bolag som nyss nämnts,

dömas till böter eller fängelse i

högst ett år.

Lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser

om fraktfart med svenska fartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa bestäm-

melser om fraktfart med svenska fartyg

dels att 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Företages med fartyg resa utan

tillstånd, då sådant erfordras,

eller iakttas inte för tillstånd

uppställt villkor, döms

befälhavaren till böter eller

fängelse i högst ett år.

Har någon bjudit, legt, trugat

eller eljest uppsåtligen förlett be-

fälhavaren till förseelsen eller med

råd och dåd främjat densamma

eller har redare eller annan, som i

redares ställe haft befattning med

fartyget, med vetskap om förseel-

sen underlåtit att, såvitt det stått i

hans makt, hindra dess utförande,

dömes han till straff som i första

stycket sägs.

Där frakt för godsets fort-

skaffande eller ersättning för bog-

sering skolat enligt därom träffat

avtal tillkomma den brottslige, må

domstolen, efter ty skäligt finnes,

förplikta honom att utgiva fraktens

eller ersättningens belopp. Är den,

vilken frakten eller ersättningen

skolat tillkomma, ej förfallen till

straff efter ty ovan sägs, må han

förpliktas att av frakten eller er-

sättningen utgiva det belopp, var-

till för honom uppkommen vinst å

den olovliga åtgärden högst kan

skattas.

Har uppläggning, avrustning

eller avmönstring av fartyg skett i

strid mot vad i 3 § är föreskrivet,

döms fartygets ägare eller den,

som annars äger förfoga över far-

tyget, till böter eller fängelse i

högst ett år.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet utan tillstånd

företar en resa med ett fartyg trots

att tillstånd krävs eller som upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttar villkoren för ett sådant till-

stånd, döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

En redare, eller någon annan

som i redarens ställe haft befatt-

ning med ett fartyg, som känt till

en sådan förseelse som avses i

första stycket men inte förhindrat

resan trots att han haft möjlighet

till det, döms till böter eller fäng-

else i högst ett år.

Om den som gjort sig skyldig till

brott enligt första eller andra

stycket på grund av avtal har rätt

till ersättning för godsbefordran

eller bogsering får domstolen,

efter vad som kan anses skäligt,

förplikta honom att till staten be-

tala ett belopp som motsvarar er-

sättningen. Om den som är be-

rättigad till ersättningen inte fälls

till ansvar enligt första eller andra

stycket får domstolen förplikta

honom att till staten betala det

belopp som hans vinst på grund av

den olovliga åtgärden högst kan

uppskattas till.

Har ett fartyg uppsåtligen eller

av oaksamhet i strid mot vad som

sägs i 3 § lagts upp, avrustats eller

mönstrats av, döms fartygets

ägare eller den som annars har

rätt att förfoga över fartyget till

böter eller fängelse i högst ett år.

Lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser

om fraktfart med svenska fartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa be-

stämmelser om fraktfart med svenska fartyg

dels att 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Företages med fartyg resa utan

tillstånd, då sådant erfordras,

eller iakttas inte för tillstånd

uppställt villkor, döms

befälhavaren till böter eller

fängelse i högst ett år.

Har någon bjudit, legt, trugat

eller eljest uppsåtligen förlett be-

fälhavaren till förseelsen eller med

råd och dåd främjat densamma

eller har redare eller annan, som i

redares ställe haft befattning med

fartyget, med vetskap om förseel-

sen underlåtit att, såvitt det stått i

hans makt, hindra dess utförande,

dömes han till straff som i första

stycket sägs.

Där frakt för godsets fort-

skaffande eller ersättning för bog-

sering skolat enligt därom träffat

avtal tillkomma den brottslige, må

domstolen, efter ty skäligt finnes,

förplikta honom att utgiva fraktens

eller ersättningens belopp. Är den,

vilken frakten eller ersättningen

skolat tillkomma, ej förfallen till

straff efter ty ovan sägs, må han

förpliktas att av frakten eller er-

sättningen utgiva det belopp, var-

till för honom uppkommen vinst å

den olovliga åtgärden högst kan

skattas.

Har uppläggning, avrustning

eller avmönstring av fartyg skett i

strid mot vad i 3 § är föreskrivet,

döms fartygets ägare eller den,

som annars äger förfoga över far-

tyget, till böter eller fängelse i

högst ett år.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet utan tillstånd

företar en resa med ett fartyg trots

att tillstånd krävs eller som upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttar villkoren för ett sådant till-

stånd, döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

En redare, eller någon annan

som i redarens ställe haft befatt-

ning med ett fartyg, som känt till

en sådan förseelse som avses i

första stycket men inte förhindrat

resan trots att han haft möjlighet

till det, döms till böter eller fäng-

else i högst ett år.

Om den som gjort sig skyldig till

brott enligt första eller andra

stycket på grund av avtal har rätt

till ersättning för godsbefordran

eller bogsering får domstolen,

efter vad som kan anses skäligt,

förplikta honom att till staten be-

tala ett belopp som motsvarar er-

sättningen. Om den som är be-

rättigad till ersättningen inte fälls

till ansvar enligt första eller andra

stycket får domstolen förplikta

honom att till staten betala det

belopp som hans vinst på grund av

den olovliga åtgärden högst kan

uppskattas till.

Har ett fartyg uppsåtligen eller

av oaksamhet i strid mot vad som

sägs i 3 § lagts upp, avrustats eller

mönstrats av, döms fartygets

ägare eller den som annars har

rätt att förfoga över fartyget till

böter eller fängelse i högst ett år.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i

vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1939:299) om förbud i vissa

fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.

dels att 7 § skall upphöra att gälla,

dels att 2 § 1 mom. samt 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 § 1 mom.

Utan tillstånd av Konungen eller

den Konungen därtill bemyndigat

må ej

a) svenskt fartyg eller andel däri

överlåtas till utlänning eller till

svenskt aktiebolag, vars aktiebrev

må ställas till innehavaren, eller

vars aktiekapital enligt vad aktie-

boken utvisar till mer än en tredje-

del är i utländsk ägo;

b) teckning av aktie i svenskt

aktiebolag, som äger fartyg eller

andel däri, verkställas för utlänning

eller svenskt aktiebolag, som avses

under a), ej heller överlåtelse av

dylik aktie äga rum till utlänning

eller till bolag, som sist nämnts;

c) svenskt fartyg upplåtas till ut-

länning genom tidsbefraktning eller

till nyttjande, ej heller rätt till tids-

befraktning av svenskt fartyg eller

nyttjanderätt därtill överlåtas å ut-

länning.

Utan tillstånd av regeringen eller

den myndighet som regeringen be-

stämmer får inte

a) ett svenskt fartyg eller en andel

i fartyget överlåtas till en utlänning

eller till ett svenskt aktiebolag vars

aktiekapital till mer än en tredjedel

är i utländsk ägo;

b) en aktie i ett svenskt aktie-

bolag som äger ett fartyg eller en

andel i ett fartyg, tecknas för eller

överlåtas till en utlänning eller ett

sådant svenskt aktiebolag som av-

ses under a);

c) ett svenskt fartyg upplåtas till

en utlänning genom tidsbefraktning

eller till nyttjande, inte heller får

rätt till tidsbefraktning av ett

svenskt fartyg eller nyttjanderätt till

det överlåtas till en utlänning.

5 §2

Har i strid mot bestämmelserna i

2 § 1 mom. överlåtelse eller upp-

låtelse skett, döms överlåtaren eller

upplåtaren till böter eller fängelse i

högst ett år.

Fälles någon, som i strid mot be-

stämmelserna i 2 § 1 mom. a) eller

b) överlåtit egendom, till ansvar

enligt första stycket, må domstolen

, efter ty skäligt finnes, förklara

egendomen förverkad eller, om den

ej kan tillrättaskaffas, förplikta

honom att utgiva ersättning för

egendomens värde. Den som eljest

förbrutit sig som i första stycket

sägs må, efter ty skäligt finnes,

dömas att utgiva betingat vederlag.

Har överlåtelse av aktie för-

medlats av någon, som yrkes-

mässigt i kommission köper och

säljer fondpapper, skall vad i denna

paragraf är stadgat om överlåtare

äga tillämpning å kommissionären;

hava såväl överlåtaren som för-

värvaren anlitat kommissionär,

skall vad nu sagts gälla den som

handlat för förvärvarens räkning.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet överlåter eller upplåter

egendom i strid mot bestämmel-

serna i 2 § 1 mom. döms till böter

eller fängelse i högst ett år.

Om någon döms till ansvar enligt

första stycket för att i strid mot 2 §

1 mom. a) eller b) ha överlåtit

egendom, får domstolen förklara

egendomen förverkad efter vad som

kan anses skäligt. Om egendomen

inte finns i behåll, får i stället

värdet förklaras förverkat. Dom-

stolen får förplikta den som i annat

fall döms enligt första stycket att

betala ett skäligt belopp till staten.

Har överlåtelse av en aktie för-

medlats av någon som yrkesmässigt

i kommission köper och säljer

fondpapper, skall vad som sägs i

denna paragraf om överlåtare till-

lämpas på kommissionären, eller

om såväl överlåtaren som förvärva-

ren anlitat kommissionär, den som

handlat för förvärvarens räkning.

6 §3

Har vad i 3 § föreskrivs inte

iakttagits vid utfärdande av teck-

ningslista, skall stiftare eller, där

fråga är om ökning av aktiekapital,

ledamot i bolagets styrelse dömas

till böter.

Har på grund av aktieteckning,

som skett i strid mot bestämmel-

serna i denna lag, aktiebrev utgetts

till utlänning eller bolag, som i 2 §

1 mom. a) är nämnt, skall styrelse-

ledamot, med vars medgivande

brevet utgetts, dömas till böter eller

fängelse i högst ett år.

Har det som föreskrivs i 3 § upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttagits vid utfärdande av en

teckningslista, skall stiftaren eller,

om det rör sig om ökning av aktie-

kapital, ledamot i bolagets styrelse

dömas till böter.

Har på grund av aktieteckning i

strid mot bestämmelserna i denna

lag aktiebrev utlämnats till en ut-

länning eller till ett sådant bolag

som sägs i 2 § 1 mom. a) skall den

styrelseledamot, som uppsåtligen

eller av oaktsamhet medgett att

brevet utlämnats dömas till böter

eller fängelse i högst ett år.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa be-

stämmelser om fraktfart med svenska fartyg

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa be-

stämmelser om fraktfart med svenska fartyg

dels att 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

Företages med fartyg resa utan

tillstånd, då sådant erfordras, eller

iakttas inte för tillstånd uppställt

villkor, döms befälhavaren till

böter eller fängelse i högst ett år.

Har någon bjudit, legt, trugat

eller eljest uppsåtligen förlett be-

fälhavaren till förseelsen eller med

råd eller dåd främjat densamma

eller har redare eller annan, som i

redares ställe haft befattning med

fartyget, med vetskap om förseelsen

underlåtit att, såvitt det stått i hans

makt, hindra dess utförande, dömes

han till straff som i första stycket

sägs.

Där frakt för godsets fort-

skaffande eller ersättning för bog-

sering skolat enligt därom träffat

avtal tillkomma den brottslige, må

domstolen, efter ty skäligt finnes,

förplikta honom att utgiva fraktens

eller ersättningens belopp. Är den,

vilken frakten eller ersättningen

skolat tillkomma, ej förfallen till

straff efter ty ovan sägs, må han

förpliktas att av frakten eller er-

sättningen utgiva det belopp, vartill

för honom uppkommen vinst å den

olovliga åtgärden högst kan skattas.

Har uppläggning, avrustning eller

avmönstring av fartyg skett i strid

mot vad i 3 § är föreskrivet, döms

fartygets ägare eller den, som

annars äger förfoga över fartyget,

till böter eller fängelse i högst ett

år.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet utan tillstånd

företar en resa med ett fartyg trots

att tillstånd krävs eller som upp-

såtligen eller av oaktsamhet inte

iakttar villkoren för ett sådant till-

stånd, döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

Har en redare, eller någon annan

som i redarens ställe haft befattning

med ett fartyg, känt till en sådan

förseelse som avses i första stycket

men inte förhindrat förseelsen trots

att han haft möjlighet till det, döms

han till böter eller fängelse i högst

ett år.

Om den som gjort sig skyldig till

brott enligt första eller andra

stycket på grund av avtal har rätt

till ersättning för godsbefordran

eller bogsering får domstolen, efter

vad som kan anses skäligt, förplikta

honom att till staten betala ett be-

lopp som motsvarar ersättningen.

Om den som är berättigad till er-

sättningen inte fälls till ansvar en-

ligt första eller andra stycket får

domstolen förplikta honom att till

staten betala det belopp som hans

vinst på grund av den olovliga åt-

gärden högst kan uppskattas till.

Har uppläggning, avrustning eller

avmönstring av fartyg skett, upp-

såtligen eller av oaktsamhet, i strid

med vad som sägs i 3 §, döms far-

tygets ägare eller den som annars

har rätt att förfoga över fartyget till

böter eller fängelse i högst ett år.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i sjömanslagen (1973:282)

Härigenom föreskrivs att 62 66 §§ sjömanslagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

62 §1

Till böter döms den som bryter

mot 15 § första eller andra stycket,

20 § första stycket, 21 § första

stycket jämfört med 22 24 §, 26 §

andra stycket, 27 § tredje stycket

eller 37 §.

Till böter döms befälhavare som

bryter mot 45 §.

Sker förseelse mot 15 § första

eller andra stycket och visar

arbetsgivaren att han gjort vad på

honom skäligen ankommit för att

förhindra förseelsen, är han fri

från ansvar.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot 15 § första

eller andra stycket, 20 § första

stycket, 21 § första stycket jämfört

med 22 24 §§, 26 § andra stycket,

27 § tredje stycket eller 37 § döms

till böter.

En befälhavare som uppsåtligen

eller av oaktsamhet bryter mot

45 § döms till böter.

Om en förseelse sker mot 15 §

första eller andra stycket döms

arbetsgivaren till böter om han

uppsåtligen eller av oaktsamhet

har underlåtit att göra vad som

skäligen kunnat krävas av honom

för att förhindra förseelsen.

63 §

Bryter befälhavare mot 37 §

första eller andra stycket eller

45 §, dömes sjömannens arbets-

givare till böter, om han känt till

eller bort känna till förseelsen och

ej visar att han gjort vad på

honom skäligen ankommit för att

förhindra förseelsen.

Åsidosättes 15 § första eller

andra stycket, 37 § första eller

andra stycket eller 45 § i fråga om

arbetstagare som är anställd av

annan än redaren, dömes redaren

till böter, om han ej visar att han

gjort vad på honom skäligen an-

kommit för att förhindra förseel-

sen.

Användes arbetstagare i far-

tygsarbete i strid mot 45 §, dömes

vårdnadshavaren till böter, om han

känt till förseelsen.

Bryter en befälhavare mot 37 §

första eller andra stycket eller

45 §, döms sjömannens arbets-

givare till böter om han uppsåt-

ligen eller av oaktsamhet har

underlåtit att göra vad som skäli-

gen kunnat krävas av honom för

att förhindra förseelsen.

Om 15 § första eller andra

stycket, 37 § första eller andra

stycket eller 45 § åsidosätts i fråga

om en arbetstagare som är anställd

av annan än redaren, döms redaren

till böter, om han uppsåtligen eller

av oaktsamhet har underlåtit att

göra vad som skäligen kunnat

krävas av honom för att förhindra

förseelsen.

Om en arbetstagare används i

fartygsarbete i strid mot 45 §,

döms vårdnadshavaren till böter,

om han känt till förseelsen.

64 §

Till böter eller fängelse i högst

sex månader dömes ledamot av

fartygsnämnd, som vid sin med-

verkan i nämnden är partisk eller

brister i omsorg.

Ledamot av fartygsnämnd får ej

obehörigen yppa vad han har er-

farit i denna egenskap.

En ledamot av fartygsnämnden,

som vid sin medverkan i nämnden

är partisk eller brister i omsorg,

döms till böter eller fängelse i

högst sex månader.

En ledamot av fartygsnämnden

får inte obehörigen yppa vad han

har fått veta i denna egenskap.

65 §

Medtager sjöman i strid mot

51 § första stycket gods, som kan

utsätta fartyget, ombordvarande

eller last för äventyr eller vålla

oordning ombord, dömes till böter

eller fängelse i högst sex månader.

En sjöman som i strid mot 51 §

första stycket uppsåtligen eller av

oaktsamhet tar med sig gods, som

kan utsätta fartyget, ombord-

varande eller last för fara eller

vålla oordning ombord, döms till

böter eller fängelse i högst sex

månader.

66 §

Till böter eller fängelse i högst

sex månader dömes den som miss-

brukar rätten att bruka våld enligt

53 § första stycket eller att taga

någon i förvar ombord enligt 54 §.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet missbrukar rätten att

bruka våld enligt 53 § första

stycket eller att ta någon i förvar

ombord enligt 54 §, döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1985:126) om åtgärder till

skydd för svensk sjöfart

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1985:126) om åtgärder till skydd

för svensk sjöfart skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Den som bryter mot en

föreskrift som har meddelats med

stöd av denna lag döms till böter

eller fängelse i högst sex månader.

Åtal får väckas endast efter

förordnande av regeringen

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot en före-

skrift som har meddelats med stöd

av denna lag döms till böter eller

fängelse i högst sex månader. Åtal

får väckas endast efter

förordnande av regeringen

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för

anställning på fartyg

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1989:532) om tillstånd för anställ-

ning på fartyg skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Den som har en utlänning i sin

tjänst trots att utlänningen inte har

föreskrivet anställningstillstånd

döms till böter eller, när omstän-

digheterna är försvårande, till

fängelse i högst ett år.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet har en utlänning an-

ställd trots att utlänningen inte har

föreskrivet anställningstillstånd

döms till böter eller, när omstän-

digheterna är försvårande, till

fängelse i högst ett år.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i lagen (1996:19) om begränsning

av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland

Härigenom föreskivs att 2 § lagen (1996:19) om begränsning av rätten

att bedriva linjesjöfart på Gotland skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Den som bryter mot föreskrift

som har meddelats med stöd av

1 § döms till böter.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet bryter mot en före-

skrift som har meddelats med stöd

av 1 § döms till böter.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i kungörelsen (1952:581) med vissa

föreskrifter angående räddning ur sjönöd och avvärjande av

sjötrafiken hotande fara m.m. (sjönödskungörelse)

Härigenom föreskrivs att 13 § kungörelsen (1952:581) med vissa före-

skrifter angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjötrafiken

hotande fara m.m. (sjönödskungörelse)1 skall upphöra att gälla den

31 december 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-04-04

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 23 mars 2000 (Näringsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot över-

låtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.,

2. lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om

fraktfart med svenska fartyg,

3. lag om ändring i sjömanslagen (1973:282),

4. lag om ändring i lagen (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk

sjöfart,

5. lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på

fartyg,

6. lag om ändring i lagen (1996:19) om begränsning av rätten att be-

driva linjesjöfart på Gotland,

7. lag om ändring i kungörelsen (1952:581) med vissa föreskrifter

angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjötrafiken hotande fara

m.m. (sjönödskungörelse).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Agneta
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om förbud i vissa fall mot över-

låtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.

5 §

I andra stycket sista meningen föreskrivs att den som eljest förbrutit sig

som i första stycket sägs må efter ty skäligt finnes dömas att utge

betingat vederlag. I remissen föreslås att lagtexten ändras så att

domstolen får förplikta den som i annat fall döms enligt första stycket att

betala ett skäligt belopp till staten.

Ändringarna har angetts vara av språklig art. Som meningen utformats

har den emellertid kommit att innebära ändring i sak. Bl.a. har anknyt-

ningen till det avtalade vederlaget för upplåtelse av fartyg eller över-

låtelse av vissa rättigheter fallit bort. Som bestämmelsen nu utformats

kan domstolen förplikta den som brutit mot bestämmelsen i första stycket

att utge ett högre belopp än det avtalade vederlaget. Lagändringen inne-

bär således en skärpning. Lagrådet förordar att bestämmelsen ges en

annan utformning.

I tredje stycket av paragrafen finns bestämmelser om ansvar för kom-

missionär som medverkat vid överlåtelse av aktie. Det är emellertid

oklart om bestämmelsen innebär att såväl kommissionären som överlåta-

ren kan ställas till ansvar eller om detta i förevarande fall endast gäller

kommissionären. Även det andra ledet av bestämmelsen, vilket tar sikte

på det fallet att såväl överlåtaren som förvärvaren anlitat kommissionär,

är svårtolkat. Ordalydelsen ger närmast vid handen att det i sådant fall

endast är den kommissionär som anlitats av förvärvaren som kan ställas

till ansvar. Det kan dessutom ifrågasättas om inte syftet med bestämmel-

sen kan uppnås redan genom tillämpning av medverkansbestämmelserna

i 23 kap. 4 § brottsbalken (jfr vad som anförs i avsnitt 4.2 i remissen).

Lagrådet anser att bestämmelsen, om den anses böra behållas, i vart fall

måste ses över i det fortsatta lagstiftningsarbetet så att de angivna oklar-

heterna undanröjs.

6 §

I andra stycket straffbeläggs utgivande av aktiebrev till utlänning på

grund av aktieteckning i strid med bestämmelserna i denna lag. I den nu

föreslagna lydelsen har av språkliga skäl ordet utgetts bytts ut mot

 utlämnats . Orden utge och utlämna är emellertid i detta sammanhang

inte synonyma. I aktiebolagslagen (1975:1385), ABL, är ordet utge när-

mast synonymt med emittera (se t.ex. 3 kap. 1 § och 4 kap. 1 § ABL).

Ordet utlämnas används i ABL när det gäller att beteckna ett fysiskt

överlämnande av en aktie. Enligt Lagrådets mening bör samma termino-

logi användas i förevarande lag som i ABL. Lagrådet förordar att ordet

 utgetts behålls i stycket.

Förslaget till lag om ändring i lagen med vissa bestämmelser om frakt-

fart med svenska fartyg

I 4 § tredje stycket finns för närvarande och enligt förslaget

bestämmelser om att domstol får förplikta den som är berättigad till

ersättning för godsbefordran eller bogsering att betala visst belopp till

staten. I styckets första mening avses det fallet att den

ersättningsberättigade gjort sig skyldig till brott enligt första eller andra

stycket i paragrafen. Andra meningen gäller det fallet att den

ersättningsberättigade inte fälls till ansvar enligt något av dessa två

stycken. Då kan han förpliktas betala det belopp som hans vinst på grund

av en olovlig åtgärd kan uppskattas till. Bestämmelsen kan ses som en

regel om förverkande av vinning, något som normalt förutsätter att ett

brott föreligger (jfr 36 kap. 1 § brottsbalken och 6 § första stycket

narkotikastrafflagen 1968:64). Med hänsyn till att det för

betalningsskyldighet enligt andra meningen i 4 § tredje stycket

förevarande lag inte krävs att det föreligger ett brott, kan det sättas i fråga

om inte bestämmelsen innebär en alltför långtgående möjlighet att ålägga

betalning.

Förslaget till lag om ändring i sjömanslagen

62 71 §§ innehåller straffbestämmelser. I remissen föreslås att i 62

64 §§ förs in vilka subjektiva rekvisit som krävs för att en gärning skall

utgöra brott. Lagrådet har inget att erinra mot att så sker. Lagrådet vill

dock tillägga att den straffrättsliga regleringen i sjömanslagen är svår-

överskådlig och den ter sig i vissa fall föråldrad. Bestämmelserna i 62

71 §§ bör därför i lämpligt sammanhang bli föremål för en översyn.

62 §

I första stycket föreskrivs att den som bryter mot bl.a. 15 § första eller

andra stycket döms till böter. Bestämmelsen föreslås kompletteras med

de subjektiva rekvisiten uppsåt och oaktsamhet.

Enligt tredje stycket i den nu föreslagna lydelsen kan, om förseelse

sker mot ovannämnda lagrum, arbetsgivaren dömas till böter om han

uppsåtligen eller av oaktsamhet har underlåtit att göra vad som skäligen

kunnat krävas av honom. Första stycket omfattar emellertid även för-

seelse av en arbetsgivare. När nu i första stycket införs ett uttryckligt

oaktsamhetsrekvisit synes tredje stycket inte längre fylla någon funktion.

Lagrådet föreslår därför att i det fortsatta lagstiftningsarbetet närmare

övervägs om tredje stycket kan utgå ur paragrafen.

63 §

Om en befälhavare bryter mot vissa angivna bestämmelser döms enligt

första stycket sjömannens arbetsgivare till böter om han känt till eller

bort känna till förseelsen och inte visar att han gjort vad som krävs av

honom för att förhindra förseelsen. I remissförslaget byts nu exculpa-

tionsregeln ut mot ett ansvar för såväl uppsåtlig som oaktsam underlåten-

het att ingripa. Såsom bestämmelsen utformats kommer emellertid oakt-

samhetsrekvisitet att gälla även i fråga om arbetsgivarens vetskap om

förseelsen. Om detta varit avsikten framgår inte av motiven till be-

stämmelsen. I det fortsatta lagstiftningsarbetet bör därför syftet med be-

stämmelsen klargöras. Lagrådet förordar att bestämmelsens utformning

övervägs på nytt.

Förslaget till lag om ändring i lagen om åtgärder till skydd för svensk

sjöfart

Lagrådet lämnat förslaget utan erinran.

Förslaget till lag om ändring i lagen om tillstånd för anställning på far-

tyg

4 § föreslås att den som har en utlänning anställd utan att denne har före-

skrivet anställningstillstånd skall kunna ställas till ansvar inte endast då

gärningen begåtts med uppsåt utan även då den begåtts av oaktsamhet.

Förslaget sammanhänger med bestämmelsen i 1 kap. 2 § första stycket

brottsbalken, enligt vilken en gärning, om inte annat är särskilt före-

skrivet, skall anses som brott endast om den begåtts uppsåtligen. 4 § har

sin motsvarighet i 10 kap. 1 § tredje stycket utlänningslagen (1989:529),

vari föreskrivs ansvar för den som har en utlänning i sin tjänst fastän ut-

länningen inte har föreskrivet arbetstillstånd. Denna senare bestämmelse

synes inte ha ändrats och omfattar således endast uppsåtliga gärningar.

Enligt Lagrådets mening bör det subjektiva rekvisitet utformas på likartat

sätt i utlänningslagen respektive i den nu aktuella lagen. Om ingen änd-

ring övervägs av 10 kap. 1 § tredje stycket utlänningslagen bör sålunda

den föreslagna ändringen inte genomföras. Lagrådet vill dessutom till-

lägga att vad som anförs i remissen om ett starkt samhällsintresse av att

bestämmelserna om den reglerade invandringen inte kringgås inte i sig

visar att det finns ett behov av att straffbelägga även oaktsamma gär-

ningar. En mera noggrann analys bör göras i det fortsatta lagstiftnings-

arbetet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om begränsning av rätten att be-

driva linjesjöfart på Gotland

Denna lag har stiftats efter det att 1 kap. 2 § första stycket brottsbalken

fick sin nuvarande lydelse, vilken har föranlett förslaget. Det får därför

förutsättas att avsikten vid lagens tillkomst har varit att endast uppsåtliga

brott skall vara straffbara (jfr prop. 1995/96:44 s. 16). Det är också svårt

att se att det skulle vara aktuellt med straffsanktion för den som av oakt-

samhet underlåter att göra föreskriven anmälan till Sjöfartverket, den

situation som den utvidgade kriminaliseringen åsyftar enligt remissen

(avsnitt 4.6). Lagrådet kan därför inte tillstyrka den föreslagna ändringen

av 2 §.

Förslaget till lag om ändring i sjönödskungörelsen

Lagrådet har ingen erinran mot att 13 § upphävs men vill sätta i fråga om

inte också 14 § bör upphävas genom lag, eftersom denna paragraf inne-

håller en bestämmelse om domstol i mål om brott mot 13 § (jfr 11 kap.

4 § regeringsformen).

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 maj 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:116 Subjektiva rekvisit i

vissa straffbestämmelser på sjöfartsområdet.

1 Senaste lydelse av 7 § 1991:254.

2 Senaste lydelse 1991:254.

3 Senaste lydelse 1991:254.

1 Senaste lydelse 1991:256.

1 Senaste lydelse 1982:342.

2 Senaste lydelse 1975:739.

1 Senaste lydelse av

13 § 1991:272

14 § 1995:352.

1 Senaste lydelse av 7 § 1991:254.

2 Senaste lydelse 1991:254.

3 Senaste lydelse 1991:254.

1 Senaste lydelse 1991:256.

1 Senaste lydelse 1991:256.

 Senaste lydelse av 7 § 1991:254.

2 Senaste lydelse 1991:254.

3 Senaste lydelse 1991:254.

1 Senaste lydelse 1991:256.

1 Senaste lydelse 1982:342.

 Senaste lydelse 1975:739.

1 Senaste lydelse av 13 § 1991:272.

Prop. 1999/2000:116

19

1

Prop. 1999/2000:

41

41

Prop. 1999/2000:116

Bilaga 1

20

42

41

41

Prop. 1999/2000:116

Bilaga 2

26

42

42

42

41

41

Prop. 1999/2000:116

Bilaga 3

36

42

41

41

Prop. 1999/2000:116

Bilaga 4

40

42

41

41

Prop. 1999/2000:116

41

41

Prop. 1999/2000:116

42

41