Regeringens proposition 1990/91:9

om höjning av Sveriges kvot i Internationella

p   

valutafonden, m.m.

1990/91:9

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokollet den 20 september 1990.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Allan[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I denna proposition föreslås att regeringen bemyndigas att öka den svenska insatsen (kvoten) i Internationella valutafonden med 549,7 milj. SDR (ca 4 400 milj.kr.) till 1 614,0 milj. SDR (ca 12 900 milj.kr.). Den föreslagna höjningen är resultatet av en allmän översyn av medlemsinsatserna.

Vidare föreslås att regeringen bemyndigas att för Sveriges del biträda en ändring av valutafondens stadgar. Ändringen syftar till att göra det möjligt att suspendera rösträtten och därmed sammanhängande rättigheter för med­lemsländer som är i betalningsdröjsmål till valutafonden och som inte är be­redda att samarbeta.

1 Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 9

Rättelse: S. 3 rad 13 Slår: 1990 Rättat till: 1991

Finansdepartementet

Prop. 1990/91:9

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1990-09-20

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Eng­ström, Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carls­son.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

1 Inledning

Internationella valutafonden (IMF) är den centrala samarbetsorganisatio­nen på valutaområdet. Sverige blev medlem i valutafonden år 1951 (prop. 1950:89. BaU 8, rskr. 152). En av valutafondens huvuduppgifter är att ge finansiellt stöd till medlemsländer med betalningsbalansproblem. Detta stöd finansieras i första hand genom utnyttjande av organisationens ordinarie re­surser, vilka utgörs av medlemmarnas insatser eller s.k. kvoter.

Kvoterna ses regelbundet över i syfte att anpassa valutafondens resurser lill de krav på insatser som ställs på fonden. Den senaste kvothöjningen ge-nomlVirdes under åren 1983-1984 (prop. 1983/84:21, FiU 11, rskr. 12). Yt­terligare en allmän kvotöversyn avslutades i juni 1990. Denna översyn ut-iin nnade i etl förslag om ökning av valutafondens resurser med 50 %. Resul-t.itcl av översynen har tillställts medlemsländerna för godkännande.

lill förslaget om kvothöjningen har knutits ett förslag om ändring av valu-i.itondens stadgar. Syftet med ändringen är att utvidga möjligheterna för va­lutafonden att ingripa mot medlemsländer som är i betalningsdröjsmål till lunden. Ändringen innebär att stadgarna kompletteras med bestämmelser M>m gör det möjligt att suspendera en medlems rösträtt och vissa därmed >

Riksbanksfullmäktige har i en skrivelse till regeringen den 12 juli 1990 an-mall dels frågan om höjning av Sveriges insats i valutafonden inom ramen lur den senaste allmänna översynen, dels frågan om en ändring av fondens stadgar. Fullmäktiges skrivelse - till vilken är fogad översättningar av fonddi-rcklionens resolutioner - bör bifogas protokollet i detta ärende som bilaga.

2 Höjning av Sveriges kvot i Internationella valutafonden

Prop. 1990/91:9

Mitt förslag: Regeringen bemyndigas att öka Sveriges kvot i Interna­tionella valutafonden med 549,7 milj. SDR* (ca4 400 milj.kr.), vilket innebär en ökning med 51,6%. Riksbanken bemyndigas att erlägga det erforderliga beloppet.

Bakgrunden till mitt förslag: Valutafondens styrelse godkände i juni 1990 ett resolutionsförslag om en allmän kvothöjning.

Höjningen av en medlems kvot träder ikraft först när medlemmen har un­derrättat valutafonden om sitt godkännande och fullgjort erforderliga inbe­talningar. För ikraftträdande krävs också, antingen att medlemsländer med minst 85 % av den totala kvotsumman meddelat sitt godkännande senast den 30 december 1991 eller, efter detta datum, att medlemsländer med minst 70 % av den totala kvotsumman gjort detta. Dessutom krävs att en ändring av valutafondens stadgar har trätt i kraft.

Förslaget om kvothöjning innebär en ökning av valutafondens ordinarie resurser från ca 90 miljarder SDR till ca 135 miljarder SDR. Kvothöjningen avses genomföras genom att 60 % av totalökningen fördelas proportionellt mot gällande kvoter, medan resterande 40 % fördelas selektivt med ledning av medlemsländernas betydelse i världsekonomin. Dessutom har Japans kvot blivit föremål för en särskild höjning.

Skälen för mitt förslag: De fortsatta stora betalningsbalansrubbningarna i åtskilliga av valutafondens medlemsländer gör det angeläget att fondens permanenta resurser förstärks. Alltsedan den s.k. skuldkrisens början år 1982 har efterfrågan på finansiellt stöd från valutafonden varit hög. Såvitt nu kan bedömas kommer detta att vara fallet även under de närmaste åren. Valutafonden måste dessutom ha en finansiell beredskap för att klara av eventuellt uppkommande betalningskriser, som i annat fall riskerar att få återverkningar på det internationella finansiella systemet. I detta samman­hang bör särskilt noteras att ett flertal länder i Östeuropa, som nyligen blivit eller inom kort kommer att bli medlemmar i valutafonden, sannolikt behö­ver utnyttja fondens resurser i betydande omfattning.

Valutafondens utlåning har fått en särskild betydelse genom att den är kopplad till ekonomisk-politiska villkor, vilka medverkar till att låntagarlän-derna vidtar nödvändiga anpassningsåtgärder. Denna s.k. konditionalitet, som tidigare varit mycket omstridd, har under senare år blivit mera allmänt accepterad i medlemskretsen. Valutafondens långivning har också kommit att få en nyckelroll i hanteringen av de internationella skuldproblemen. Först efter det att valutafonden godkänt ett ekonomiskt program och bevil­jat stöd har övriga aktörer - andra multilaterala organisationer, de offentliga kreditorerna i den s.k. Paris-klubben och affärsbankerna - varit beredda att göra sina finansieringsåtaganden.

'SDR (särskild dragningsrätt) motsvarande per 1990-08-31 7,97 svenska kronor.

De växande svårigheterna att ordna erforderlig finansiering, framför allt Prop. 1990/91:9 från affärsbankerna, gör det viktigt att valutafondens centrala roll i hante­ringen av skuldproblemen befästs. Med ökade resurser får valutafonden bättre möjligheter att spela denna roll. Samtidigt måste undvikas att fonden tvingas ta över den del av finansieringsbördan som andra aktörer bör svara för. Valutafonden bör, liksom hittills, särskilt inrikta sig på en katalytisk funktion, dvs. att underlätta finansiering från andra källor.

Det är vidare av stor betydelse för förtroendet för valutafonden, såväl bland de medlemsländer vilkas valutor används i dess utlåning, dvs. främst industriländer, som bland andra långivare, att försiktighet iakttas i utlå­ningen. De snabbt växande betalningseftersläpningarna har accentuerat be­hovet av sådan försiktighet. Det är därför väsentligt att de ekonomiska pro­gram som valutafonden stödjer med sina resurser är starka nog för att upp­fylla det grundläggande kravet om att låntagarländernas bytesbalansunder­skott skall vara finansieringsbara på medellång sikt.

Jag instämmer med riksbanksfullmäktige i att Sverige bör medverka i den nionde kvothöjningen. Ett svenskt deltagande bidrar till en angelägen för­stärkning av valutafondens ordinarie resurser. Kvotökningen skulle dess­utom innebära att vår röstandel ökar något, liksom den nordiska andelen sammantaget. Mot bakgrund av de många nya medlemsansökningarna är detta inte oväsentligt. Inträdet av nya medlemsländer kan komma att resul­tera i en förändring i sammansättningen av valutafondens direktion. Den nordiska kvoten har hittills varit tillräckligt stor för att garantera en gemen­sam nordisk representant i direktionen. Det är av vikt att denna andel även framgent är så stor att den nordiska valkretsen kan bibehållas.

Erforderliga betalningar till följd av höjningen av Sveriges kvot fullgörs av riksbanken. Jag vill här erinra om att våra inbetalningar till följd av kvot­höjningen i valutafonden inte medför någon minskning av valutareserven.

3 Ändring av valutafondens stadgar

Mitt förslag: Regeringen bemyndigas att för Sveriges del biträda en ändring av Internationella valutafondens stadgar avseende regler för suspension av rösträtten och därmed sammanhängande rättigheter.

Bakgrunden till mitt förslag: Under de senaste åren har ett mindre antal medlemsländer inte fullgjort sina betalningsförpliktelser gentemot valuta­fonden. En rad åtgärder har vidtagits för att undanröja dessa dröjsmålspro­blem. En svårighet har därvid varit att de sanktioner som stadgarna tillåter visat sig föga verkningsfulla.

För närvarande kan ett medlemsland, som ej fullgör sina åtaganden gent­emot valutafonden, avstängas från att nyttja fondens allmänna resurser. Dessutom kan valutafonden förklara ett land samarbetsovilligt. Detta inne­bär i praktiken endast en mera kritisk markering mot medlemslandet i fråga. I ytterst grava fall kan slutligen styrelsen, med 85% av rösterna, anmoda

landet i fråga att utträda ur organisationen.

Prop. 1990/91:9

I förhandlingarna om kvothöjningen har diskussioner förts om lämpliga mellanformer av sanktioner, eftersom det råder enighet om att uteslutning bör användas endast i ytterlighetsfall. Förslaget till stadgeändring ger möjlig­het till en sanktion som kan sägas vara en sådan mellanform och som dess­utom redan finns i vissa andra multilaterala organisationer. Valutafondens direktion föreslås kunna besluta, med en majoritet om 70 %, att suspendera ett medlemslands rösträtt och därmed sammanhängande rättigheter. Rent praktiskt innebär detta att landet i fråga inte kan delta i beslutsfattandet, vare sig i styrelsen eller i direktionen. Beslutet skall kunna återkallas med samma majoritet.

Skälen för mitt förslag: Problemet med betalningsdröjsmål är allvarligt, både med tanke på valutafondens roll som monetär institution och med tanke på dess centrala roll i hanteringen av skuldkrisen. Dröjsmålen till valu­tafonden uppgick i april 1990 till drygt 3 miljarder SDR, vilket skall jämföras med de 41,2 miljarder SDR som vid samma tid utgjorde fondens tillgängliga ordinarie resurser. Nio länder har varit i dröjsmål i åtminstone sex månader. Av dem har åtta förlorat rätten att använda valutafondens allmänna resurser. För drygt ett år sedan vidtogs särskilda åtgärder i syfte att underlätta en åter­gång till normala relationer mellan valutafonden och dröjsmålsländerna. Ansträngningar gjordes för att få till stånd erforderlig finansiering av den ekonomiska anpassningen. Ätgärderna har gett vissa positiva resultat. Två länder har återfått rätten att låna, och inga nya länder har råkat i dröjsmål. Emellertid står det klart att inte ens dessa åtgärder är tillräckliga för att han­tera dröjsmålsproblemen i ett litet antal länder med volymmässigt mycket omfattande dröjsmål. Mot denna bakgrund genomfördes nyligen ytterligare förändringar. De förebyggande åtgärderna förbättrades något, liksom sank­tionsmöjligheterna gentemot länder som inte samarbetar. Dessutom utvid­gades valutafondens engagemang för att lösa finansieringsproblemen för samarbetsvilliga länder med mycket stora dröjsmål. En väl avvägd kombina­tion av de åtgärder som jag beskrivit är, enligt min mening, en nödvändig förutsättning för att på ett konstruktivt sätt lägga grunden till en lösning av , dröjsmålsproblemet.

Jag instämmer med riksbanksfullmäktige i att det övergripande målet allt­jämt måste vara att nå en lösning utan att tillämpa sanktionsåtgärder. Dröjs­målsproblemet är emellertid så allvarligt, att det måste skapas möjlighet att vidta ytterligare åtgärder gentemot länder som klart demonstrerat ovilja att samarbeta. Effekterna av ökade dröjsmål kan bli att valutafonden inte kan upprätthålla sin monetära roll och att framtida kvothöjningar kan bli svåra att få till stånd. Detta skulle ovillkorligen få konsekvenser för valutafondens fortsatta långivning. Dessutom medför problemet med betalningsdröjsmål att övriga medlemsländer måste vara med och betala kostnaden. Skötsamma läntagarländer tvingas betala högre avgifter på sina lån, medan långivarlän-derna i valutafonden måste acceptera en lägre avkastning då deras valutor används. Liksom fullmäktige stöder jag en ändring av stadgarna i syfte att ge valutafonden vidgade sanktionsmöjligheter. Jag instämmer i att den före­slagna ändringen ger tillfredsställande flexibilitet och tillräckligt utrymme för bedömning av förhållandena i varje enskilt fall.

4 Hemställan

Prop. 1990/91:9

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen atl

1.

bemyndiga regeringen att öka Sveriges insats (kvot) i Internatio­nella valutafonden med 549,7 milj. SDR till 1 614,0 milj. SDR,

2.

bemyndiga Sveriges riksbank att erlägga erforderligt insatsbe­lopp,

3.

bemyndiga regeringen att för Sveriges del biträda ändringen av Internationella valutafondens stadgar.

5 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

M

Ö

7

Prop. 1990/91:9

1990-07-12    Dnr 90-112-DIR

s=

»

L_________ 

iaQn-n7-i9     nn*- Qn-ii9-nTB     ' 

SVERIGES RIKSBANK

Till Finansdepartementet

1        SAMMANFATTNING

Inom Internationella valutafonden (IMF) slutf

ö

r­des i juni 1990 den nionde allm

ä

nna 

ö

versynen av medlemsl

ä

ndernas insatser eller s k kvoter. 

Ö

ver­synen resulterade i f

ö

rslag om h

ö

jning av den totala kvotsumman i IMF fr

å

n ca 90 miljarder SDR' till ca 135 miljarder SDR. F

ö

r Sveriges del f

ö

resl

ä

s en h

ö

jning av kvoten fr

ä

n 1 064,3 miljo­ner SDR till 1 614,0 miljoner SDR. Resultatet av 

ö

versynen har tillst

ä

llts medlemsl

ä

nderna f

ö

r formellt godk

ä

nnande.

Samtidigt med kvot

ö

versynen har 

ö

verl

ä

ggningar

ä

gt rum om sanktioner not l

ä

nder ned betalnings­dr

ö

jsm

å

l till IMF och som ej 

ä

r beredda att samarbeta med institutionen. Dessa f

ö

reslagna sanktioner, son inkluderar upph

ä

vande av r

ö

str

ä

t­ten och d

ä

med sammanh

ä

ngande r

ä

ttigheter, f

ö

re­sl

ä

s bli en del av IHF:s stadgar. Ett beslut h

ä

rom kan ej tas utan stadge

ä

ndring, som i sin tur kr

ä

ver godk

ä

nnande av tre femtedelar av antalet medlemmar och minst 85 procent av r

ö

st-

1) SDR (s

ä

rskild dragningsr

ä

tt) notsvarade 7,99 kronor per 1990-06-29

styrkan i IMF. Genom diskussionerna i IMF har      Prop. 1990/91:9 denna fr

å

ga l

ä

nkats samman ned fr

å

gor om den       Bilaga nionde kvot

ö

versynen s

å

 att 

ö

msesidigt positiva beslut f

ö

ruts

ä

tts.

1  det f

ö

ljande behandlas f

ö

rst resultatet av den

nionde kvot

ö

versynen s

å

v

ä

l generellt som med

avseende p

å

 den svenska insatsen i valutafonden.

D

ä

refter tar fullm

ä

ktige upp 

ä

ndringar i IMF:s

stadgar avseende regler f

ö

r upph

ä

vande av

r

ö

str

ä

tten och d

ä

rmed sammanh

ä

ngande r

ä

ttigheter.

Avslutningsvis hemst

ä

ller fullm

ä

ktige att rege­

ringen f

ö

resl

å

r riksdagen att bemyndiga rege­

ringen att 

ö

ka Sveriges kvot till 1 614,0 miljo­

ner SDR, medge riksbanken att erl

ä

gga det insats­

belopp som beh

ö

vs samt bemyndiga regeringen att

f

ö

r Sveriges del bitr

ä

da de f

ö

reslagna 

ä

ndring­

arna av fondens stadgar.

2   F

Ö

RSLAGET OM H

Ö

JNING AV KVOTERNA I

VALUTAFONDEN

2.1     Beskrivning av f

ö

rslaget

Sverige intr

ä

dde som medlem i IMF 1951 med en kvot p

å

100 miljoner amerikanska dollar (USD) (prop. 1950:89). Riksdagen godk

ä

nde 1959 en 

ö

kning av den svenska kvoten till 150 miljoner USD (prop. 1959:126), 1965 en h

ö

jning till 225 miljoner USD (prop. 1965:122) sant 1970 en h

ö

j­ning till 325 niljoner USD (prop. 1970:95). Valutafonden beslutade 1972 att kvoterna skall uttryckas i SDR i st

ä

llet f

ö

r USD. Efter detta har ytterligare tre h

ö

jningar av Sveriges kvot skett; riksdagen godk

ä

nde 1977 en h

ö

jning till 450 miljoner SDR (prop. 1976/77:86), vidare 1979 en h

ö

jning till 675 miljoner SDR (prop. 1978/79:158) samt, slutligen, 1983 en h

ö

jning till 1 064,3 miljoner SDR (prop. 1983/84:21).

Samtliga ovann

ä

mnda kvot

ö

kningar skedde som ett    Prop. 1990/91:9

resultat av allm

ä

nna kvot

ö

versyner. F

ö

r en n

ä

r-    Bilaga

mare beskrivning av bakgrunden till tidigare

svenska finansiella 

å

taganden sammanh

ö

rande med

valutafondens verksamhet h

ä

nvisas till n

ä

mnda

propositioner.

Enligt valutafondens stadga skall en 

ö

versyn av medlemmarnas kvoter ske minst vart femte 

å

r. Resolutionen om den 

å

ttonde allm

ä

nna 

ö

versynen antogs av IMF:s styrelse i mars 1983. F

ö

rbe­redelserna f

ö

r den nionde 

ö

versynen inleddes 1987. Det visade sig emellertid inte m

ö

jligt att n

å

 en uppg

ö

relse inom den stipulerade fem

å

rs­perioden. F

ö

rst vid ett m

ö

te med IMF:s interims-kommitt

é

 i maj 1990 kunde en princip-

ö

verenskom­melse n

å

s. Denna 

ö

verenskommelse inneb

ä

r att den totala kvotsumman i IMF h

ö

js fr

å

n ca 90 miljarder SDR till ca 135 miljarder SDR, dvs med 50 procent, samt att f

ö

rdelningen av h

ö

jningen sker enligt schablonregler som beskrivs n

ä

rmare nedan.

Med utg

å

ngspunkt i interimskomraitt

é

ns "

ö

verens­kommelse utarbetade fonddirektionen en rapport om den nionde allm

ä

nna kvot

ö

versynen. Till rapporten har bilagts ett f

ö

rslag till resolution, vilket bifogas i 

ö

vers

ä

ttning fbilaaa 11. Resolutions­f

ö

rslaget antogs med erforderlig majoritet av valutafondens styrelse i juni 1990. Den nionde allm

ä

nna kvot

ö

versynen 

ä

r d

ä

rmed avslutad.

F

ö

r att h

ö

jningen av en medlems kvot skall tr

ä

da i kraft kr

ä

vs emellertid dessutom dels att med­lemmar ned sammantaget 85 procent av den totala kvotsumman i fonden meddelat sitt godk

ä

nnande, dels att respektive medlemsland har godk

ä

nt och inbetalat det h

ö

jda beloppet. Enligt resolutionen skall godk

ä

nnande l

ä

mnas senast den 31 december 1991.

1* Riksdagen 1990191. 1 saml. Nr 9

I samband med genomf

ö

randet av den 

å

ttonde

Prop. 1990/91:9

kvotrevisionen efterstr

ä

vades 

å

 ena sidan att n

å

    Bilaga st

ö

rre 

ö

verensst

ä

mmelse mellan medlemsl

ä

ndernas relativa ekonomiska betydelse och deras andelar av kvotsumman i valutafonden. A andra sidan skulle en rimlig balans i fonddirektionens sam­mans

ä

ttning efterstr

ä

vas. Resultatet av nionde 

ö

versynen inneb

ä

r att en mindre anpassning av kvotandelarna kommer att ske. Av den totala kvot­h

ö

jningen f

ö

rdelas 40 procent i form av selektiva h

ö

jningar i f

ö

rh

å

llande till varje medlems andel av summan av de s k ber

ä

knade kvoterna. Dessa "ber

ä

knade" kvoter 

å

terspeglar i stort medlems­l

ä

ndernas relativa position i v

ä

rldsekonomin. 

Å

terst

å

ende 60 procent av kvoth

ö

jningsbeloppet f

ö

rdelas i f

ö

rh

å

llande till g

ä

llande kvoter.

Inom ramen f

ö

r den nionde 

ö

versynen har Japans kvot blivit f

ö

rem

å

l f

ö

r en s

ä

rskild 

ö

kning, vil­ket 

å

terspeglar landets snabbt v

ä

xande betydelse i v

ä

rldsekonomin. Samtidigt har kvot

ö

kningarna f

ö

r Frankrike, Italien,-Canada, Storbritannien, F

ö

rbundsrepubliken Tyskland och USA justerats s

å 

att

ö

vriga medlemsl

ä

nders kvot

ö

kningar ej p

å

verkas av ad hoc-h

ö

jningen f

ö

r Japan. F

ö

rslaget inneb

ä

r dels att Japan och F

ö

rbundsrepubliken Tyskland, dels 

ä

ven Frankrike och Storbritannien, kommer att f

å

 lika stora kvoter.

En ytterligare anpassning inom ramen f

ö

r nionde 

ö

versynen g

ä

ller medlemsl

ä

nder ned nycket sm

å 

kvoter (under 10 niljoner SDR). F

ö

r ber

ä

kningen av dessa Icvoter har fastst

ä

llts n

å

got gener

ö

sare avrundningsregler

ä

n f

ö

r 

ö

vriga kvoter.

F

ö

r Sveriges vidkommande inneb

ä

r det aktuella f

ö

rslaget att kvotandelen skulle uppg

å

 till 1,19 procent. Detta sker genom att nuvarande kvot p

å

10

1 064,3 miljoner SDR 

ö

kas med 549,7 miljoner SDR,   Prop. 1990/91:9

dvs med 51,6 procent. Om h

ö

jningen accepteras    Bilaga

skulle Sveriges kvot s

å

ledes komma att uppg

å

till

1 614,0 miljoner SDR eller ca 12 900 miljoner

kronor med g

ä

llande valutakurser per 29 juni

1990.

Inbetalningarna av kvoth

ö

jningarna skall till 75 procent fullg

ö

ras i medlemmens egen valuta. 

Å

ter­st

å

ende 25 procent skall inbetalas i SDR eller i av IMF s

ä

rskilt angivna valutor. F

ö

reskriften att 25 procent av kvoth

ö

jningen i f

ö

rsta hand skall inbetalas i SDR grundas p

å

 best

ä

mmelserna i fond­stadgans artikel III. F

ö

r de medlemmar som har otillr

ä

ckliga SDR-beh

ä

llningar kommer fonden att arrangera l

å

n s

å

 att inbetalningen kan fullg

ö

ras.

IMFrs stadgar reglerar att n

ä

sta allm

ä

nna kvot­

ö

versyn skall vara klar senast fem 

å

r efter det att den nionde egentligen skulle ha avslutats, dvs den 31 mars 1993. Interimskommitt

é

n har dock vid sitt m

ö

te i maj 1990 noterat att en tionde kvot

ö

versyn kan komma att genomf

ö

ras tidigare om det finns ett klart behov f

ö

r detta.

2.2      Fullm

ä

ktiges synpunkter

En av valutafondens huvuduppgifter 

ä

r att ge tem­por

ä

rt finansiellt st

ö

d 

å

t medlemsl

ä

nder med betalningsbalansproblem. St

ö

det 

ä

r avsett att underl

ä

tta en n

ö

dv

ä

ndig ekonomisk anpassning utan tillgripande av handels- eller betalningsrest­riktioner. Detta betalningsbalansst

ö

d finansieras prim

ä

rt genom ianspr

å

ktagande av fondens ordina­rie resurser, dvs nedlemmarnas Insatser. Det r

å

der enighet i medlemskretsen om att IMF:s utl

å­

ning 

ä

ven framgent i f

ö

rsta hand b

ö

r finansieras genom utnyttjande av lMF:s egna medel.

11

Efterfr

å

gan p

å

 traditionellt betalningsbalansst

ö

d  Prop. 1990/91:9 fr

å

n valutafonden har varit h

ö

g under senare 

å

r.    Bilaga H

ä

rut

ö

ver tillkommer de s

ä

rskilda insatser som IMF har 

å

tagit sig sedan 1989 i samband med initiativ f

ö

r att hantera den internationella skuldkrisen. Prognoser som gjorts s

å

v

ä

l inom IMF som av andra institutioner pekar p

å

ett fortsatt h

ö

gt utnyttjande av resurserna under de n

ä

rmaste

å

ren. 

Å

tskilliga medlemsl

ä

nder, s

ä

rskilt utveck­lingsl

ä

nder och 

ö

steuropeiska l

ä

nder, kommer 

ä

ven forts

ä

ttningsvis att ha betalningsproblem av en s

å

dan karakt

ä

r att det blir n

ö

dv

ä

ndigt med omfattande och upprepade IMF-lnsatser. Det kan h

ä

rvid inte uteslutas att ett antal stora utvecklingsl

ä

nder, som inte har utnyttjat fondens resurser i n

å

gon st

ö

rre utstr

ä

ckning, kan finna anledning att i framtiden l

å

na avsev

ä

rda belopp genom IMF. Det b

ö

r ocks

å

 observeras att efterfr

å­

gan p

å

 lMF:s resurser varit h

ö

g under senare 

å

r.

En annan viktig aspekt 

ä

r att IMF:s l

å

ngivning, till skillnad fr

å

n uppl

å

ning p

å

 de interna­tionella kreditmarknaderna, normalt 

ä

r f

ö

renad med ekonomisk-politiska villkor. Syftet med denna s k konditionalitet 

ä

r att medverka till att l

å

n-tagarlandet vidtar ekonomiska anpassnings

å

t­g

ä

rder. Dessa ekonomisk-politiska krav skall anpassas till l

å

ntagarens ekonomiska, politiska och sociala f

ö

ruts

ä

ttningar. IMF:s l

å

ngivning fr

ä

mjar h

ä

rigenom den internationella anpass­ningsprocessen .

Under senare 

å

r har IMF tillsammans ned V

ä

rlds­banken kommit att spela en allt viktigare roll i anstr

ä

ngningarna att komma till r

ä

tta ned den s k skuldkrisen. Ut

ö

ver traditionell l

å

ngivning har IMF st

ä

llt resurser till f

ö

rfogande f

ö

r att underl

ä

tta minskning av vissa l

ä

nders skulder till aff

ä

rsbanker. Det 

ä

r viktigt att IMF har en

12

tillr

ä

cklig finansiell styrka f

ö

r att 

ä

ven fort-    Prop. 1990/91:9 s

ä

ttningsvis kunna agera aktivt p

å

 detta omr

å

de.    Bilaga

Betr

ä

ffande storleken av IMF:s resurser kan kon­stateras att de medel IMF har tillg

ä

ngliga f

ö

r utl

å

ning 

ä

ven efter kvoth

ö

jningen kommer att uppg

å

 till relativt sm

å

belopp i f

ö

rh

å

llande till medlemmarnas finansieringsbehov. Huvuddelen av dessa behov m

å

ste t

ä

ckas fr

å

n andra k

ä

llor. Trots detta 

ä

r IMF-utl

å

ningen av central betydelse genom att den 

ä

r konditionen, dvs kopplad till ekonomiska anpassningsprogram f

ö

r l

å

ntagarna. IMF-st

ö

dda anpassningsprogram 

ä

r f

ö

r 

å

tskilliga medlemsl

ä

nder en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att f

å

 l

å

na fr

å

n andra k

ä

llor och kan i denna mening s

ä

gas utg

ö

ra en katalysator f

ö

r fortsatt eller vidgat st

ö

d. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt kreditgivning fr

ä

n internationella aff

ä

rsbanker men 

ä

ven f

ö

r st

ö

d fr

å

n offentliga kreditorer i internationella fora, s

å

som den s k Parisklubben.

Det f

ö

rtj

ä

nar vidare p

å

pekas, att den f

ö

reslagna h

ö

jningen av kvotsumman endast till en del resul­terar i 

ö

kade utl

å

ningsresurser. Vissa av de valutor som inbetalas h

ä

rr

ö

r fr

å

n l

ä

nder med en otillfredsst

ä

llande reserv- eller betalnings­balansst

ä

llning. Dessa valutor kan ej anv

ä

ndas i fondens utl

å

ningsverksamhet.

Som ett komplement till de ordinarie resurserna har IMF tidigare l

å

nat upp medel fr

å

n industri­l

ä

nder och oljeexporterande l

ä

nder. Det r

å

der dock bred enighet bland medlemmar om att lMF:s utl

å

ning-b

ö

r baseras p

å

 de egna resurserna och uppl

å

ning endast 

ä

ga rum i onormala situationer, s

å

som vid en ov

ä

ntad, drastisk uppg

å

ng i efterfr

å

gan p

ä

 fondens resurser. Finansiering genom s

ä

rskild uppl

å

ning ger endast tillf

ä

lliga

13

f

ö

rst

ä

rkningar och medf

ö

r d

ä

rmed st

ö

rre os

ä

kerhet   Prop. 1990/91:9

vad g

ä

ller IMF:s resursl

ä

ge.

Bilaga

Sverige har i internationella sammanhang arbetat f

ö

r en f

ö

rst

ä

rkning av fondens permanenta resur­ser och fullm

ä

ktige anser att Sverige 

ä

ven denna g

å

ng b

ö

r medverka i den f

ö

reslagna kvoth

ö

jningen. Under f

ö

ruts

ä

ttning att alla medlemsl

ä

nder god­k

ä

nner f

ö

reslagna kvoth

ö

jningar kommer allts

å

den svenska kvotandelen i IMF att uppg

å

 till 1,19 procent, vilket inneb

ä

r en mindre 

ö

kning fr

å

n 

å

ttonde kvot

ö

versynen.

Ett annat sk

ä

l sammanh

ä

nger med att l

ä

ndernas kvotstorlek best

ä

mmer deras r

ö

ststyrka i IMF. De nordiska l

ä

ndernas sammanlagda r

ö

ststyrka har hittills varit tillr

ä

cklig f

ö

r att garantera en gemensam representant i valutafondens direktion. Den f

ö

reslagna kvotrevisionen inneb

ä

r viss 

ö

kning av Nordens r

ö

standel i IMF. Genom att godta f

ö

re­slagen h

ö

jning medverkar Sverige till denna r

ö

st-andelsh

ö

jning. Det b

ö

r dock i detta sammanhang noteras att flera l

ä

nder i 

Ö

steuropa samt dess utom Schweiz nyligen har ans

ö

kt om medlemskap i IMF. N

ä

r dessa l

ä

nder har intr

ä

tt som medlemmar kommer Nordens r

ö

standel att sjunka.

Den f

ö

rutsedda betalningsordningen, 75 procent i kronor och 25 procent i SDR, inneb

ä

r ingen p

å

frestning p

å

valutareserven. Inbetalningen av SDR kommer att kompenseras av en lika stor 

ö

kning av Sveriges reservposition i IMF. Det b

ö

r ocks

å 

erinras om att fondens anv

ä

ndning av den svenska insatsen, dvs utnyttjande av svenska kronor f

ö

r finansiering av annan medlems s k dragning, inte inneb

ä

r reservf

ö

rlust f

ö

r Sverige utan endast byte av reservtillg

å

ng.

14

On riksdagen l

ä

mnar sitt bemyndigande 

ä

r riks- Prop. 1990/91:9 banken beredd att till valutafonden erl

ä

gga ett Bilaga belopp motsvarande 549,7 miljoner SDR enligt den angivna betalningsordningen. Med h

ä

nsyn till att det 

ä

r fr

å

ga om f

ö

rvaltningen av monet

ä

ra reser­ver anser sig fullm

ä

ktige ej b

ö

ra beg

ä

ra garanti f

ö

r t

ä

ckning av eventuella f

ö

rluster.

3

UPPH

Ä

VANDE AV R

Ö

STR

Ä

TTEN OCH D

Ä

RMED

SAMMANH

Ä

NGANDE R

Ä

TTIGHETER

3.1      Beskrivning av f

ö

rslaget

Olika former av 

å

tg

ä

rder mot samarbetsovilliga medlemsl

ä

nder med betalningsdr

ö

jsm

å

l till IMF har diskuterats s

å

v

ä

l separat som i anslutning till den nionde kvot

ö

versynen. Sk

ä

let till detta 

ä

r att s

å

dana dr

ö

jsm

å

l blivit ett mycket allvarligt problem f

ö

r IMF.

Under senare tid har en rad 

å

tg

ä

rder vidtagits f

ö

r att hj

ä

lpa l

ä

nder med volymm

ä

ssigt sv

å

r­hanterliga dr

ö

jsm

å

l att 

å

terf

å

 normala relationer till IMF. Denna s k samarbetsstrategi grundas p

å 

att medlemsl

ä

nderna ifr

å

ga

ä

r beredda att i sam­r

å

d med IMF finna l

ö

sningar p

å

 sina betalnings­problem. Samtidigt har f

ö

rst

ä

rkta sanktioner inf

ö

rts mot l

ä

nder som ej visat samarbetsvilja.

Den f

ö

reslagna stadge

ä

ndringen syftar till att ge fonden ytterligare sanktionsm

ö

jligheter mot l

ä

n­der som, trots den assistans som kan erbjudas f

ö

r att landet skall kunna normalisera sitt f

ö

rh

å

l­lande till IMF, forts

ä

tter att st

ä

lla sig avvi­sande till samarbete.

Med nuvarande regler kan IMF, genom direktions­beslut, f

ö

rklara en medlem som inte fullg

ö

r sina skyldigheter avst

ä

ngd fr

å

n att utnyttja IMF:s

15

allm

ä

nna resurser. Ett s

å

dant beslut f

ö

ljs av      Prop. 1990/91:9 regelbundet 

å

terkommande diskussioner i direk-     Bilaga tionen, vilka - om dr

ö

jsm

å

len inte avvecklas -leder till gradvis skarpare uppmaningar till landet ifr

å

ga. Direktionen antog v

å

ren 1990 ett uppstramat tidsschema f

ö

r denna procedur.

Som en yttersta 

å

tg

ä

rd kan en majoritet av sty­relsemedlemmarna med 85 procent av samtliga r

ö

ster anmoda ett land, som gravt missk

ö

ter sina 

å

ligganden gentemot IMF, att uttr

ä

da ur organisa­tionen.

IMF:s inst

ä

llning 

ä

r att s

ä

 l

å

ngt m

ö

jligt upp­r

ä

tth

ä

lla kontakterna med l

ä

nder som r

å

kar i betalningssv

å

righeter och tillsammans med landets myndigheter diskutera hur d

ö

dl

ä

get skall kunna brytas. Samarbetet underl

ä

ttas givetvis om landet visar positiva intentioner genom egna kontakter med IMF och genom att fortsatt fullg

ö

ra 

å

tmins­tone partiella betalningar.

Det finns f

ö

r n

ä

rvarande nio l

ä

nder med skalder som f

ö

rfallit till betalning minst sex m

å

nader tidigare varav 

å

tta f

ö

rlorat r

ä

tten att anv

ä

nda IMF:s allm

ä

nna resurser.

Betalningsdr

ö

jsm

å

len uppgick till drygt 3 miljar­der SDR vid utg

å

ngen av det senaste r

ä

kenskaps­

å

ret (april 1990) - en

ö

kning ned 16 procent p

å 

ett

å

r. Beloppet kan j

ä

mf

ö

ras med de 41,2 miljar­der SDR som utgjorde IMF:s tillg

ä

ngliga allm

ä

nna resurser vid samma tid.

Den f

ö

reslagna stadge

ä

ndringen (resolutionen i 

ö

vers

ä

ttning 

å

terfinns i bilaga 

2)   

skall ge direktionen m

ö

jlighet att med 70 procent majori­tet besluta att dra in ett lands r

ö

str

ä

tt och vissa d

ä

rmed sammanh

ä

ngande r

ä

ttigheter.  Atg

ä

r-

16

17

den skall kunna vidtas mot ett land som, efter     Prop. 1990/91:9 det att landet f

ö

rlorat r

ä

tten att anv

ä

nda fon-    Bilaga dens allm

ä

nna resurser, under l

ä

ngre tid fortsatt att f

ö

rsumma sina skyldigheter.

Under den tid r

ö

str

ä

tten 

ä

r indragen skall ett land, enligt f

ö

rslaget, inte kunna delta i beslut om stadge

ä

ndringar annat 

ä

n i vissa undantags­fall. Landets styrelseledamot och dennes st

ä

ll­f

ö

retr

ä

dare samt landets direktionsledamot skall avg

å

 och deras r

ö

ster skall inte kunna anv

ä

ndas i n

å

got av fondens organ.

Fonddirektionen skall, med 70 procent majoritet, n

ä

r som helst kunna 

å

terge landet dess r

ö

str

ä

tt.

Stadge

ä

ndringen f

ö

reskriver att innan n

å

gon av de tre sanktions

å

tg

ä

rderna till

ä

mpas, dvs icke­ber

ä

ttigande, indragen r

ö

str

ä

tt eller uteslut­ning, skall medlemslandet under rimlig tid ha k

ä

nt till klagom

å

len och haft m

ö

jlighet att f

ö

r­klara sitt agerande b

å

de muntligt och skriftligt.

3.2      Fullm

ä

ktiges synpunkter

Problemet med betalningsdr

ö

jsm

å

l till IMF 

ä

r all­varligt. Det har hittills g

ä

llt ett relativt litet antal medlemsl

ä

nder. Det samlade skuld­beloppet forts

ä

tter dock att 

ö

ka 

ö

ver tiden. Kan denna utveckling inte hejdas, finns risk att IMF:s roll som monet

ä

r institution kommer att hotas.

Ett f

å

tal l

ä

nders of

ö

nn

å

ga att samarbeta drabbar ocks

å

 samtliga 

ö

vriga medlemsl

ä

nder eftersom kostnaderna, enligt IMF:s regler, f

ö

rdelas solidariskt. Detta inneb

ä

r att andra l

ä

ntagarl

ä

n­der, som genomf

ö

r ekonomiska anpassningsprogram och i 

ö

vrigt sk

ö

ter sina 

å

ligganden, f

å

r betala

h

ö

gre avgifter f

ö

r sina l

å

n samtidigt som

Prop. 1990/91:9

kreditorl

ä

nderna f

å

r l

ä

gre avkastning p

å

sina      Bilaga insatta medel.

F

ö

r att IMF skall kunna fungera som l

å

ngivare, och katalysator f

ö

r andra l

å

ngivare, kr

ä

vs att dess begr

ä

nsade resurser 

ä

r i omlopp. Detta 

ä

r ocks

å

 en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att nedlensl

ä

ndernas centralbanker skall kunna inr

ä

kna insatskapi­talet i sina valutareserver. En f

ö

ljd h

ä

rav 

ä

r att IMF:s status som prioriterad l

å

ngivare m

å

ste respekteras. Detta 

ä

r l

å

ngtifr

å

n alltid fallet.

Det finns olika s

ä

tt att angripa denna brist p

å 

respekt f

ö

r IMF:s utl

å

ningsregler. Ett s

ä

tt

ä

r den anv

ä

nda metoden att avst

ä

nga l

ä

nder fr

å

n anv

ä

ndning av IMF:s medel. Ett annat s

ä

tt vore att till

ä

mpa straffr

ä

nta. Straffr

ä

nta har dock ansetts ol

ä

mpligt eftersom landets ekonomiska b

ö

rda

ö

kar ytterligare. En nyligen inf

ö

rd

å

tg

ä

rd 

ä

r att IMF kan f

ö

rklara landet samarbetsovilligt. Detta beslut kan tas om landet avst

ä

ngts fr

å

n IMF:s allm

ä

nna-resurser och efter ytterligare en tid inte 

ä

ndrat sin negativa h

å

llning.

De hittills anv

ä

nda instrumenten har inte visat sig vara s

ä

rskilt effektiva. Det finns dock tecken p

å

 att h

å

rdare sanktioner skulle kunna f

å 

en preventiv verkan. Det 

ä

r v

ä

sentligt att de 

å

tg

ä

rder, som kan bli aktuella, upplevs som till­r

ä

ckligt besv

ä

rande f

ö

r landet redan i utg

å

ngsl

ä­

get. Erfarenheten visar att om ett land b

ö

rjar bygga upp dr

ö

jsm

å

l till IMF, f

ö

rsv

å

ras situa­tionen snabbt.

Med nuvarande regler saknas l

ä

mpliga mellanformer av sanktions

å

tg

ä

rder som skulle kunna p

å

verka landet att 

ä

ndra inst

ä

llning. Alla l

ä

nder 

ä

r med­vetna om att det fr

å

n IMF:s synpunkt inte 

ä

r

18

ö

nskv

ä

rt att anv

ä

nda uteslutningsinstrumentet.     Prop. 1990/91:9 Det ligger i IMF:s intresse att v

ä

rna de kanaler   Bilaga som ger m

ö

jligheter att 

å

terf

å

utl

å

nade medel.

Enligt fullm

ä

ktiges uppfattning skall IMFrs f

ö

rs­ta prioritet 

ä

ven i forts

ä

ttningen vara att upp­r

ä

tth

å

lla kontakten ned ett nedlensland s

å

 l

ä

nge inte alla n

ö

jligheter till l

ö

sning av ett betal-ningsproblen utt

ö

mts. De negativa effekterna av uteblivna betalningar 

ä

r emellertid nycket oroande. Problemets allvar har ocks

å

gjort att det kopplats samman med genomf

ö

randet av den nionde kvoth

ö

jningen.

Fr

å

n svensk och nordisk sida har i IMF, i olika sammanhang, betonats vikten av att de l

ä

ntagar­l

ä

nder som sk

ö

ter sina 

å

ligganden inte skall diskrimineras i f

ö

rh

å

llande till dem som bygger upp betalningsdr

ö

jsm

å

l. De f

ö

rra l

ä

nderna 

ä

r f

ö

r n

ä

rvarande inte bara med och b

ä

r de direkta kost­naderna f

ö

r uteblivna betalningar. Deras framtida l

å

nem

ö

jligheter riskerar ocks

å

 att begr

ä

nsas om Tnte betalningsdr

ö

jsm

å

len till IMF minskar. Sam­tidigt finns det en uppenbar risk f

ö

r att den f

ö

rs

ä

mrade avkastningen p

å

 IMF-anknutna till­g

å

ngar minskar kreditorl

ä

ndernas vilja att st

ä

lla upp med ytterligare resurser. Med tanke p

å

 dessa allvarliga effekter och faran f

ö

r att bristande respekt f

ö

r IMF som institution skall 

ä

ventyra dess funktion anser fullm

ä

ktige att en ut

ö

kning av IMF:s sanktions

å

tg

ä

rder

ä

r motiverad.

Fullm

ä

ktige menar dock att regler om 

ö

kade bestraffningsn

ö

jligheter naste inneh

å

lla en viss grad av flexibilitet och ge utrynme f

ö

r bed

ö

mning av f

ö

rh

å

llandena i det enskilda fallet. I den form f

ö

rslaget f

å

tt anser fullm

ä

ktige att detta krav 

ä

r tillgodosett dels genom att 

å

tg

ä

rden inte med n

ö

dv

ä

ndighet m

å

ste ins

ä

ttas, dels genom att

19

landet ges rimliga n

ö

jligheter att f

ö

rklara sitt   Prop. 1990/91:9

beteende och visa samarbetsvilja.

Bilaga

4        HEMST

Ä

LLAN

Med 

å

beropande av vad som ovan anf

ö

rts hemst

ä

ller fullm

ä

ktige i riksbanken att regeringen f

ö

resl

å

r riksdagen att

1.   bemyndiga regeringen att 

ö

ka Sveriges

insats (kvot) i Internationella valuta­

fonden ned 549,7 niljoner SDR till

1 614,0 niljoner SDR,

2.   medge Sveriges riksbank att erl

ä

gga

det insatsbelopp som beh

ö

vs,

3.   bemyndiga regeringen att f

ö

r Sveriges

del bitr

ä

da det av Internationella

valutafondens direktion fattade be­

slutet om en 

ä

ndring av Internationella

valutafondens stadgar avseende regler

f

ö

r upph

ä

vande av r

ö

str

ä

tten och d

ä

rmed

sammanh

ä

ngande r

ä

ttigheter.

P

å

 fullm

ä

ktiges v

ä

gnar:

Per 

'ori'

C/h Jt

"

Inger Kindgren  

"

20

RESOLUTION

Prop. 1990/91:9 Bilaga 1 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

Ö

KNING AV FONDMEDLEMMARS KVOTER - NIONDE ALII

Ä

NNA

Ö

VERSYNEN

D

å

direktionen har f

ö

relagt styrelsen en rapport ben

ä

mnd "

Ö

kningar i fondmedlemmarnas kvoter -nionde allm

ä

nna

ö

versynen" inneh

å

llande rekommen­dationer om 

ö

kningar av enskilda fondmedlemmars kvoter; och

d

å

direktionen har rekommenderat styrelsen att, genom r

ö

stning utan sammantr

ä

de enligt paragraf 13 i fondens procedurregler, anta f

ö

ljande reso­lution, vilken inneh

å

ller f

ö

rslag om 

ö

kningar av fondmedlemmarnas kvoter till f

ö

ljd av nionde all­m

ä

nna kvot

ö

versynen och avhandlar vissa d

ä

rmed sammanh

ä

ngande fr

å

gor;

beslutar d

ä

rf

ö

r styrelsen nu att:

1.  Internationella valutafonden f

ö

resl

å

r i

enlighet med best

ä

mmelserna i denna resolu­tion att fondmedlemmarnas kvoter skall 

ö

kas till de belopp som anges i anslutning till deras namn i underbilagan till denna resolu­tion.

2.  En nedlens kvot

ö

kning i enlighet ned f

ö

rsla­get i denna resolution skall inte tr

ä

da i kraft on inte nedlenmen har meddelat fonden sitt godk

ä

nnade till 

ö

kningen senast den dag son f

ö

reskrivs i enlighet ned punkt 4 nedan

21

samt har inbetalat hela kvot

ö

kningen inom den tidsram som f

ö

reskrivs 1 enlighet ned punkt 5 nedan; f

ö

rutsatt att ingen medlem med betalningsdr

ö

jsm

å

l betr

ä

ffande f

ö

rsenade 

å

terk

ö

p, r

ä

ntor eller avgifter till det all­m

ä

nna resurskontot har r

ä

tt att godk

ä

nna eller inbetala sin kvot

ö

kning innan nedlem-nen till fullo har reglerat dessa 

å

taganden.

Prop. 1990/91:9 

Bilaga 1 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

Ingen kvot

ö

kning skall tr

ä

da i kraft f

ö

re den senare av:

i)   den dag under perioden t.o.m. den 30 december 1991, som fonden fastsl

å

r att med­lemmar som den 30 maj 1990 innehade minst 

å

ttiofem (85) procent av den totala kvotsum­man har godk

ä

nt

ö

kningarna av sina kvoter, eller den dag efter den 30 december 1991 som fonden fastsl

å

r att medlemmar som den 30 maj 1990 innehade minst sjuttio (70) procent av den totala kvotsumman har godk

ä

nt

ö

kningarna av sina kvoter; eller

ii)  den dag, som den tredje 

ä

ndringen av fondens stadgar tr

ä

der i kraft.

Meddelanden i enlighet med punkt 2 ovan skall l

ä

mnas av en vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman i medlemslandet och skall vara fonden tillhanda f

ö

re kl. 18.00, Washington­tid, den 31 december 1991, dock kan direk­tionen besluta om f

ö

rl

ä

ngning av denna tids­ram.

Varje medlem skall till fonden inbetala 

ö

kningen av sin kvot inom 30 dagar efter den senare av:

a)   den dag den meddelar fonden sitt god­k

ä

nnande; eller

22

b)   den dag som villkoren f

ö

r ikraft­tr

ä

dandet av kvoth

ö

jningen enligt punkt 3 ovan har uppfyllts, dock kan direk­tionen besluta om f

ö

rl

ä

ngning av denna tidsram.

Prop. 1990/91:9 

Bilaga 1 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

N

ä

r det g

ä

ller beslut om en f

ö

rl

ä

ngning av tidsramen f

ö

r godk

ä

nnande eller inbe­talning av kvoth

ö

jningen, skall direktionen ta s

ä

rskild h

ä

nsyn till de fall d

ä

r med­lemmar kan vilja godk

ä

nna eller inbetala kvot

ö

kning,

ä

ven f

ö

r medlemmar ned l

å

ng­variga betalningsdr

ö

jsn

å

l till allm

ä

nna resurskontot, vilka best

å

r av f

ö

rsenade 

å

terk

ö

p, r

ä

ntor eller avgifter till allm

ä

nna resurskontot, medlemmar vilka enligt direktionens bed

ö

mning samarbetar med fonden f

ö

r att reglera dessa 

å

taganden.

Varje medlem skall inbetala 25 procent av sin kvot

ö

kning antingen i s

ä

rskilda drag­ningsr

ä

tter eller i andra medlemmars valutor, vilka med dessa medlemmars medgivande har angivits av fonden, eller i en kombination av s

ä

rskilda dragningsr

ä

tter och s

å

dana valutor. 

Å

terstoden av 

ö

kningen skall inbetalas i medlemmens egna valuta.

23

F

ö

reslaaen kvot

(i ni:

1joner SDR)

1.

Afghanistan

120,4

2.

Algeriet

914,4

3.

Angola

207,3

4.

Antigua och Barbuda

8,5

5.

Argentina

1

537,1

6.

Australien

2

333,2

7.

Bahamas

94,9

8.

Bahrain

82,8

9.

Bangladesh

392,5

10.

Barbados

48,9

11.

Belgien

3

102,3

12.

Belize

13,5

13.

Benin

45,3

14.

Bhutan

4,5

15.

Bolivia

126,2

16.

Botswana

36,6

17.

Brasilien

2

170,8

18.

Burkina Faso

44,2

19.

Burundi

57,2

20.

Canada

4

320,3

21.

Centralafrikanska republiken

41,2

22.

Chile

621,7

23.

Colombia

561,3

24.

Costa Rica

119,0

25.

Cypern

100,0

26.

Danmark

1

069,9

27.

Dj ibouti

11.5

28.

Dominica

6,0

29.

Dominikanska republiken

158,8

30.

Ecuador

219,2

31.

Egypten

678,4

32.

Ekvatorialguinea

24,3

33.

El Salvador

125,6

34.

Elfenbenskusten

238,2

35.

Etiopien

98,3

36.

Fiji

51,1

37.

Filippinerna

633,4

38.

Finland

861,8

39.

Frankrike

7

414,6

40.

F

ö

renade Arabemiraten

392,1

41.

F

ö

renta Staterna

26

526,8

Prop. 1990/91:9 Underbilaga till riksbanksfullmäktiges skrivelse

24

Töts,,

laaen kvot

Prop. 1990/91:9

(i niljoner SDR)

Underbilaga till

riksbanksfullmäktiges

42.

Gabon

110,3

skrivelse

43.

Ganbia

22,9

44.

Ghana

274,0

45.

Grekland

587,6

46.

Grenada

8,5

47.

Guatemala

153,8

48.

Guinea

78,7

49.

Guinea-Bissau

10,5

50.

Guyana

67,2

51.

Haiti

60,7

52.

Honduras

95,0

53.

Indien

3

055,5

54.

Indonesien

1

497,6

55.

Irak

864,8

56.

Iran

1

078,5

57.

Irland

525,0

58.

Island

85,3

59.

Israel

666,2

60.

Italien

4

590,7

61.

Jamaica

200,9

62.

Japan

8

241,5

63.

Arabrepubliken Jemen

70,8

64.

f)emokratiska Folk­republiken Jemen

105,7

65.

Jordanien

121,7

66.

Jugoslavien

918,3

67.

Kamerun

135,1

68.

Kampuchea

25,0

'

69.

Kap Verde

7,0

70.

Kenya

199,4

71.

Kina

3

385,2

72.

Kiribati                   

4,0

73.

Komorerna

6,5

74.

Folkrepubliken Kongo

57,9

75.

Republiken Korea

799,6

76.

Kuwait

995,2

77.

Laos

39,1

78.

Lesotho

3,9

79.

Libanon

146,0

80.

Liberia

96,2

81.

Libyen

817,6

82.

Luxemburg

135,5

25

f

ö

res

l?igen kvot

(i miljoner SDR)

83.

Madagaskar

90,4

84.

Malawi

50,9

85.

Malaysia

832,7

86.

Maldiverna

5,5

87.

Mali

68,9

88.

Malta

67,5

89.

Marocko

427,7

90.

Mauretanien

47,5

91.

Mauritius

73,3

92.

Mexico

1

753,3

93.

Mocambigue

84,0

94.

Myanmar

184,9

95.

Nederl

ä

nderna

3

444,2

96.

Nepal

52,0

97.

Nicaragua

96,1

98.

Niger

48,3

99.

Nigeria

1

281,6

100.

Norge

1

104,6

101.

Nya Zeeland

650,1

102.

Oman

119,4

103.

Pakistan

758,2

104.

Panama

149,6

105.

Papua Nya Guinea

95,3

106.

Paraguay

72,1

107.

Peru

466,1

108.

Polen

988,5

109.

Portugal

557,6

110.

Qatar

190,5

111.

Ruanda

59,5

112.

Rum

ä

nien

754,1

113.

S:t Lucia

11,0

114.

S:t Christopher och

Nevis

6,5

115.

S:t Vincent

6,0

116.

Sao Tome och Principe

5,5

117.

Saudiarabien

5

130,6

118.

Senegal

118,9

119.

Seychellerna 

6,0

120.

Sierra Leone

77,2

121.

Singapore

357,6

122.

Solomon-

ö

arna

7,5

123.

Somalia

60,9

124.

Spanien

1

935,4

125.

Sri L

ä

nka

303,6

126.

Storbritannien

7

414,6

Prop. 1990/91:9 

Underbilaga till riksbanksfullmäktiges skrivelse

26

Föres

l9g?n kvot

Prop. 1990/91:9

(i mi

Ijoner SDR)

Underbilaga till

riksbanksfullmäktiges

skrivelse

127.

Sudan

233,1

128.

Surinam

67,6

129.

Swaziland

36,5

130.

Sverige

1

614,0

131.

Sydafrika

1

365,4

132.

Syrien

209,9

133.

Tanzania

146,9

134.

Tchad

41,3

135.

Thailand

573,9

136.

Togo

54,3

137.

Tonga

5,0

138.

Trinidad och

Tobago

246,8

139.

Tunisien

206,0

140.

Turkiet

642,0

141.

Förbundsrepubliken

8

241,5

Tyskland

142.

Uganda

133,9

143.

Ungern

754,8

144.

Uruguay

225,3

145.

Vanuatu

12,5

146.

Venezuela

1

951,3

147.

Vietnam

241,6

148.

Västra Samoa

8,5

149.

Zaire

394,8

150.

Zambia

363,5

151.

Zimbabwe

261,3

152.

Österrike

1

188,3

27

RK-gOT-IlTION

Prop. 1990/91:9 

Bilaga 2 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

F

Ö

RSLAG TILL TREDJE 

Ä

NDRING AV INTERNATIONELLA VALUTAFONDENS STADGAR

De regeringar, p

å

 vars v

ä

gnar nuvarande stadgar undertecknats, 

ö

verenskommer enligt f

ö

ljande:

1.    Artikel 

XXVI 

§

 2 

ä

ndras enligt f

ö

ljande:

"a) Om medlem ej uppfyller sina f

ö

rpliktelser enligt detta avtal, har fonden r

ä

tt att f

ö

rklara medlemmen ej ber

ä

ttigad att anv

ä

nda fondens all­m

ä

nna resurser. Ingenting i denna paragraf skall anses begr

ä

nsa best

ä

mmelserna i art. V 

§

 5 eller art. 

VI 

§

 1.

b) Om medlemmen efter en rimlig tidsfrist efter f

ö

rklaring om icke-ber

ä

ttigande enligt (a) ovan, fortfarande underl

å

ter att uppfylla sina f

ö

rplik­telser enligt detta avtal, kan medlemmen fr

å

ntas sin r

ö

str

ä

tt i fonden genom ett beslut som st

ö

ds av en majoritet med sjuttio procent av samtliga r

ö

ster. Under den tid beslutet 

ä

r i kraft skall best

ä

mmelserna i bilaga L till

ä

mpas. Fonden kan n

ä

r som helst upph

ä

va beslutet om indragning av r

ö

str

ä

tten med st

ö

d av en majoritet med sjuttio procent av samtliga r

ö

ster.

28

c)  Om medlemmen efter en rimlig tidsfrist efter    Prop. 1990/91:9

beslut om indragning av r

ö

str

ä

tten enligt (b)      Bilaga 2 till

ovan, fortfarande underl

å

ter att uppfylla sina      skrivelse "   '

f

ö

rpliktelser enligt detta avtal, kan medlemmen

anmodas att uttr

ä

da ur fonden genom ett beslut av styrelsen, som st

ö

ds av en majoritet av styrelse­ledam

ö

terna ned tillsammans 

å

ttiofem procent av samtliga r

ö

ster.

d)  F

ö

reskrifter skall antas f

ö

r att tillse, att

medlem inom rinlig tid underr

ä

ttas om de klagom

å

l

som anf

ö

rts mot denne och bereds tillf

ä

lle att

framl

ä

gga sin sak b

å

de muntligen och skriftligen,

innan 

å

tg

ä

rder vidtas enligt a), b), eller c)

ovan."

2.    En ny bilaga L tillf

ö

rs stadgan enligt f

ö

ljande:

"Bilaga L

Indragning av r

ö

str

ä

tt

Vid indragning av en nedlems r

ö

str

ä

tt enligt art. 

XXVI 

§

 2(b) skall f

ö

ljande best

ä

mmelser till

ä

m­pas:

1. Medlemmen f

å

r inte:

(a) delta vid godk

ä

nnande av 

ä

ndringsf

ö

rslag till stadgarna, eller f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l inr

ä

knas i totala medlemsantalet, utom i det fall en 

ä

ndring kr

ä

ver st

ö

d av samtliga medlemmar enligt art. 

XXVIII

(b) eller uteslutande 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till avdelningen f

ö

r s

ä

rskilda dragningsr

ä

tter;

29

(b) utse styrelseledamot eller st

ä

llf

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r denne, utse eller delta i utn

ä

mnandet av r

å

dsledamot eller st

ä

ll­f

ö

retr

ä

dare f

ö

r denne eller utse, v

ä

lja eller delta i val av direktions­ledamot.

Prop. 1990/91:9 

Bilaga 2 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

2. Det antal r

ö

ster nedlemmen tilldelats f

å

r inte avges inom n

å

got av fondens organ. R

ö

sterna f

å

r inte inr

ä

knas i totala r

ö

ststyrkan annat 

ä

n i syfte att godk

ä

nna 

ä

ndringar som uteslutande h

ä

n­f

ö

r sig till avdelningen f

ö

r s

ä

rskilda drag­ningsr

ä

tter.

3.(a)  Styrelseledamot och st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r denne, som utsetts av medlemmen, skall fr

å

ntr

ä

da sina 

ä

mbeten.

(b)  R

å

dsledamot och st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r

denne, som utsetts av medlemmen eller vid vilkens utn

ä

mning medlemmen deltagit, skall fr

å

ntr

ä

da sina 

ä

mbeten f

ö

rutsatt att s

å

dan r

å

dsledamot inte har r

ä

tt avge r

ö

ster som tilldelats andra medlemmar vilkas r

ö

str

ä

tt inte indragits. I det senare fallet skall annan r

å

dsledamot och st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r denne utses av dessa andra medlemmar enligt bilaga D. I avvaktan p

å

 utn

ä

mning skall r

å

dsledamot och dehnes st

ä

llf

ö

retr

ä

dare forts

ä

tta att uppr

ä

tth

å

lla sina 

ä

mbeten, dock under h

ö

gst trettio dagar Tr

ä

n det att r

ö

str

ä

tten indragits.

30

"a) N

ä

r indragning av en medlems r

ö

str

ä

tt har upph

ä

vts enligt art. 

XXVI 

§

2(b) och nedlemmen inte har r

ä

tt att utse direktionsledamot har med­lemmen r

ä

tt att komma 

ö

verens med samtliga med­lemmar son har valt en direktionsledanot att dess r

ö

ster skall avges av denne direktions-ledamot. I det fall inget ordinarie val av direktions­ledam

ö

ter skett under den tid indrag-ningen varit i kraft skall den direktionsledamot, 1 vilkens val medlemmen deltagit f

ö

re indrag-ningen av r

ö

str

ä

tten eller hans eftertr

ä

dare vald i enlig­het med punkt 3(c) i bilaga L eller enligt (f) ovan, ges r

ä

tt att avge de r

ö

ster som tilldelats medlemmen. Medlemmen skall anses ha deltagit i valet av den direktionsledamot som erh

å

llit r

ä

t­ten att avge det antal r

ö

ster som tilldelats med­lemmen. "

Prop. 1990/91:9 

Bilaga 2 till riksbanksfullmäktiges skrivelse

4.    Bilaga D, paragraf 5 

ä

ndras enligt f

ö

ljande:

"(f) N

ä

r en direktionsledamot har r

ä

tt att avge det antal r

ö

ster som tilldelats en medlem enligt art. XII 

§

3(i)(v) skall den r

å

dsledamot som utn

ä

mnts av den grupp vars nedlennar valt denne direktionsledamot ha r

ä

tt att r

ö

sta och avge det antal r

ö

ster som tilldelats nedlenmen. Medlemmen skall anses ha deltagit vid utn

ä

mningen av den r

å

dsledamot som erh

å

llit r

ä

tten att r

ö

sta och avge det antal r

ö

ster som tilldelats medleltiinert.''

31

gotab  96975, Stockholm 1990