Regeringens proposition

1993/94:193

Licensområden för älgjakt m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att ett område som för 1987 års jakt har

registrerats

som älgjaktsområde med generell tilldelning skall registreras som

licensområde

med tilldelning av ett valfritt djur (vuxen älg eller kalv) om året

utan att det

behöver finnas särskilda skäl för registrering. Området skall dock

omfatta minst

5 ha sammanhängande mark.

Vidare föreslås att alla beslut som Statens jordbruksverk eller

länsstyrelsen

fattat med stöd av rennäringslagen (1971:437) skall kunna gälla även

om de har

överklagats.

 1

Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 3

 2 Lagtext 3

 2.1 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)3

 2.2 Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)4

 3 Ärendet och dess beredning 5

 4 Jaktlagstiftningen 5

 4.1 Allmän bakgrund 5

 4.2 Den framtida älgjakten 8

 4.3 Registrering av A-områden m.m. 11

 4.4 B-områden och oregistrerade områden 15

 4.5 Generellområdena efter år 1994 18

 4.6 Älgjakten i Malmöhus län 20

 4.7 Överklagande av länsstyrelsens beslut i älgjaktsfrågor23

 5 Rennäringslagstiftningen 24

Bilaga Sammafattning av Jägarnas riksförbunds och Svenska

 jägareförbundets förslag till älgjakten efter år 199426

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 mars 199429

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i jaktlagen (1987:259),

 2. lag om ändring i rennäringslagen (1971:437).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)

Härigenom föreskrivs att punkt 5 i övergångsbestämmelserna till

jaktlagen

(1987:259) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5.[1] Inom område, som för 1987 års jakt har registrerats med stöd av

13

jaktstadgan (1938:279) som älgjaktsområde utan att vara licensområde,

får

älgjakt ske enligt äldre bestämmelser tills vidare, dock längst till

utgången av

år 1994.

 Om området består av minst

 fem hektar sammanhängande

 mark, skall det för tid

 efter år 1994 på ansökan av

 områdets innehavare

 registreras som licensområde

 enligt 33 tredje stycket

 även om det inte finns

 särskilda skäl för en sådan

 registrering. Sådan ansökan

 skall göras före utgången av år

 1994.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1990:1094.

 3

2.2 Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437)[1]

Härigenom föreskrivs att 101 rennäringslagen (1971:437) skall ha

följande

lydelse.

Nuvarande

lydelse

101

Beslut som avses i 97

och 98 samt 99 första

stycket länder till

efterrättelse utan

hinder av att talan

däremot föres, om ej

besvärsmyndigheten

förordnar annat

Föreslagen lydelse

Beslut

som avses i 97 och 99

gäller även om det har

överklagats, om inte

den myndighet som

skall pröva

överklagandet beslutar

något annat.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1993:36.

 4

3 Ärendet och dess beredning

Jägarnas riksförbund och Svenska jägareförbundet har den 6 oktober

1993 till

regeringen överlämnat ett gemensamt förslag till hur älgjakten efter

år 1994 bör

vara utformad. Förslaget tar upp frågor om krav för registrering av

licensområde

för älgjakt, älgjakten efter år 1994 på de s.k. generellområdena,

älgjakten på

oregistrerade områden i Malmöhus län, avgift för registrering av

licensområde

och överklagande av myndighets beslut i älgjaktsärenden. En

sammanfattning av

förslaget finns i bilaga.

Jägarorganisationernas förslag har remissbehandlats. Skogsstyrelsen,

Statens

naturvårdsverk, samtliga länsstyrelser, Domän AB, Lantbrukarnas

riksförbund,

Föreningen Skogsindustrierna, Skogsägarnas riksförbund och Sveriges

jordägareförbund har avgett remissyttranden. Flera av länsstyrelserna

har

bifogat yttranden från länets länsviltnämnd, länsjaktvårdsförening

eller av

jägarorganisationernas distriktsorganisationer. Dessutom har

yttranden kommit in

från Riksförbundet Sveriges glesbygdsförening, Västernorrlands

distrikt av

Jägarnas riksförbund och ett antal jaktvårdskretsar. Remissyttrandena

finns

tillgängliga i Jordbruksdepartementet (dnr 1631/93).

I samband med överklaganden av länsstyrelsernas och Statens

jordbruksverks

beslut i rennäringsfrågor har uppmärksammats att, efter en ändring av

rennäringslagen år 1991, myndigheternas överklagade beslut inte

längre kan

verkställas innan beslutet vunnit laga kraft.

Lagrådet

Lagförslagen faller inom Lagrådets granskningsområde. De är

emellertid av sådan

enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Regeringen har

därför inte ansett det nödvändigt att höra Lagrådet i ärendet.

4 Jaktlagstiftningen

4.1 Allmän bakgrund

Äldre bestämmelser om älgjakt

Jaktlagen (1987:259) trädde i kraft den 1 januari 1988. Genom lagen

infördes ett

nytt system för älgjakten. Innan dess gällde olika system för

älgjakten i olika

delar av landet.

Älgjakten har under den senaste tjugoårsperioden bedrivits enligt ett

antal

försöksmodeller. Försöksverksamhet med reglerad älgjakt pågick i tre

län. Med

reglerad älgjakt avsågs att länsstyrelsen efter anmälan beslutade om

en

älgtilldelning för markområdet i fråga. I landet i övrigt - med

undantag för

renskötselområdena - tillämpades en annan försöksform för licensierad

jakt,

samordnad älgjakt. Den samordnade älgjakten innebar att alla

jaktområden där

älgjakt skulle bedrivas registrerades av länsstyrelsen. Jaktområden

som var

tillräckligt stora för att tillåta en årlig avskjutning av minst ett

vuxet djur

registrerades som licensområde. För sådana områden beslöt

länsstyrelsen om

älgtilldelning. Alla övriga registrerade älgjaktsområden -

generellområdena -

gavs en generell årlig tilldelning omfattande årskalv och ett vuxet

djur. För

generellområdena var jakttiden endast ett fåtal dagar. Inom länen med

samordnad

älgjakt omfattade de registrerade licensområdena drygt 95 % av

älgmarksarealen.

Generellområdena upptog följaktligen en mycket liten del av den mark

som

utnyttjades för älgjakt inom samordningslänen. Antalet områden var

dock stort,

ca 20 000.

Nuvarande bestämmelser om älgjakt

Nuvarande bestämmelser om älgjakten är utformade efter beslut av

riksdagen

(prop. 1986/87:58, bet. 1986/87:JoU15, rskr. 1986/87:190). Beslutet

innebär att

jakten skall anpassas till älgproduktionen på den mark som står till

förfogande

för älgjakt. Detta förutsätter att älgjakten huvudsakligen bedrivs

som

licensjakt inom registrerade områden. För registrering skall krävas

att området

medger en avskjutning av minst ett vuxet djur om året. Dessa områden

har kommit

att kallas A-områden. Riksdagen beslöt vidare att områden som inte

uppfyller

kravet för registrering som A-område kan få registreras som B-område

om vissa

särskilda skäl är uppfyllda. Tilldelningen är ett valfritt djur

(vuxet djur

eller kalv) under en kort jakttid. Inom övriga, oregistrerade områden

får ett

valfritt antal kalvar fällas under en kort jakttid. Registrerade

generellområden

får finnas kvar under en övergångstid. Riksdagen har därefter

beslutat om vissa

särskilda bestämmelser om älgjakten i Malmöhus län och om inrättande

av

älgskötselområden.

Till följd av olika riksdagsbeslut bedrivs älgjakten

sammanfattningsvis i

följande former.

A-områden

Områden som tål en avskjutning av minst ett vuxet djur om året får av

länsstyrelsen registreras som licensområde. Jakttiden skall vara

minst 70 dagar,

om det inte finns särskilda skäl för en kortare tid. Länsstyrelsen

beslutar om

hur många älgar som får fällas. Älgtilldelningen får avse en

gemensam

tilldelning för flera områden, s.k. samlicens. Ett tilldelningsbeslut

får även

avse den totala avskjutningen inom ett eller flera områden under

längre tid än

ett jaktår. Dessa områden har kommit att kallas egentliga

licensområden eller

A-områden.

Hösten 1992 fanns det drygt 16 000 A-områden med en total areal på

närmare 34

miljoner hektar. Det motsvarar drygt 96 % av den totalt registrerade

arealen.

Under 1992 års älgjakt fälldes där 92 500 djur. Det motsvarar 65 % av

det antal

älgar som får fällas enligt länsstyrelsernas tilldelningsbeslut.

 5

B-områden

Områden som inte uppfyller kraven för A-områden kan - om det finns

särskilda

skäl - registreras för tilldelning av ett valfritt djur om året

(vuxet djur

eller kalv). Jakttiden är fem dagar eller den kortare tid som

länsstyrelsen

bestämmer. Dessa områden har kommit att kallas särskilda

licensområden eller

B-områden.

Antalet B-områden uppgick hösten 1992 till drygt 4 800 med en total

areal på

drygt 500 000 ha. Det motsvarar knappt 2 % av den totalt registrerade

arealen.

Under 1992 års älgjakt fälldes knappt 1 800 djur eller 31 % av det

tillåtna

antalet.

Älgskötselområden

Sedan år 1992 kan stora stabila jaktområden registreras som

älgskötselområden.

Det får ske om området har sådan storlek och arrondering att det

medger vård av

en i huvudsak egen älgstam. Antalet älgar som skall fällas inom ett

älgskötselområde bestäms av jakträttshavarna själva. Jakttiden skall

vara minst

70 dagar om det inte finns särskilda skäl för en kortare jakttid.

Hösten 1993 fanns det 113 älgskötselområden med en total areal på

drygt

2,1 miljoner hektar. Under älgjakten 1992 fälldes drygt 2 000 älgar

inom

älgskötselområdena.

Generellområden

Den generella årliga tilldelningen är även efter år 1987 en eller

flera

årskalvar och ett vuxet djur. Samtliga länsstyrelser har begränsat

tilldelningen

till en kalv utöver det vuxna djuret. Jakttiden är fem dagar eller

den kortare

tid som länsstyrelsen bestämmer. Jakten på generellområdena får

bedrivas enligt

äldre bestämmelser till utgången av år 1994.

Hösten 1992 bedrevs älgjakt på närmare 14 500 generellområden. Den

totala

arealen uppgick till drygt 690 000 ha, vilket motsvarar drygt 2 % av

den totalt

registrerade arealen. Under 1992 års älgjakt fälldes knappt 2 900

djur. Det

motsvarar 10 % av det tillåtna antalet.

Älgjakten i Malmöhus län

För älgjakten på annat än A-områden och älgskötselområden i Malmöhus

län gäller

andra bestämmelser än för landet i övrigt.

Jakten på de tidigare registrerade B-områdena och på

kalvjaktsområdena i länet

bedrivs sedan år 1992 under allmän jakttid. Det innebär på dessa

områden en

återgång till de principer som gällde för älgjakten i landet fram

till år 1975.

Jakttiden är fem dagar eller den kortare tid som länsstyrelsen

bestämmer.

Under den allmänna jakttiden hösten 1992 fälldes 50 älgar i länet. På

de

kvarvarande 162 generellområdena fälldes totalt sju älgar.

Oregistrerade områden

På de områden som inte registrerats för jakt efter älg får, med

undantag av Mal-

möhus län, endast älgkalv jagas. Jakten är inte begränsad till ett

visst antal

djur. Jakttiden är fem dagar eller den kortare tid som länsstyrelsen

bestämmer.

Under 1992 års älgjakt fälldes 118 älgkalvar på oregistrerade

områden.

4.2 Den framtida älgjakten

Regeringens bedömning: Det nuvarande systemet för älgjakten bör i

huvudsak ligga

fast.

Remissinstanserna: Jägarorganisationernas förslag till förändringar

av älg-

jaktssystemet har föranlett åtskilliga remissinstanser att komma med

allmänna

synpunkter på hur jakten bör bedrivas i framtiden. Synpunkterna

gäller inte

minst administrationen och kostnaderna för den.

Några remissinstanser lämnar förslag till ett ändrat älgjaktssystem.

Statens

naturvårdsverk föreslår att jakt efter älg utanför älgskötselområdena

skall

bedrivas inom områden som länsstyrelsen registrerat och som har en

minsta

sammanhängande areal av 20 ha. Tilldelningen skall vara

produktionsanpassad och

endast avse vuxna djur. Ett valfritt antal kalvar får därför fällas.

Om det

registrerade området inte uppfyller arealkravet för jakt efter vuxet

djur får

ett valfritt antal kalvar fällas. Jakttiden bör vara minst 70 dagar.

På

oregistrerad mark bör ett valfritt antal årskalvar få fällas under

fyra dagars

jakttid. Naturvårdsverket framför som ett alternativ att jakten sker

helt

reglerat, dvs. utan någon nedre arealgräns men med en tilldelning som

står i

relation till vad marken kan producera. De föreslagna systemen, som

enligt

Naturvårdsverket bör utredas närmare, bör utvärderas efter en

femårsperiod.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län påpekar att det behövs en rimlig

avvägning

mellan intresset att bevara livskraftiga stammar, en rättvis

avskjutning mellan

olika jägarkategorier och en enkel och billig administration. Redan

det

nuvarande systemet har upplevts som krångligt av de berörda och drar

mycket

stora administrationskostnader. Jägarorganisationernas förslag

innebär att

krånglet ökar. Enligt länsstyrelsen bör man i stället sträva efter

att finna ett

avsevärt enklare och billigare system. Länsstyrelsen föreslår därför

att de

nuvarande B-områdena och generellområdena avregistreras och att

allmän jakttid

införs på dessa marker. Avskjutningsmöjligheterna kan begränsas genom

jakttiden.

Om denna sätts kort, behöver man inte riskera att avskjutningen blir

större per

arealenhet än på andra älgmarker. Ett alternativ är enligt

länsstyrelsen att de

mindre områdena registreras och får en tilldelning av ett valfritt

djur. Även i

detta system regleras den faktiska avskjutningen genom jakttidens

längd.

Enligt Skogsstyrelsens uppfattning bör tiden vara mogen för att inom

de större

A-områdena pröva modellen med fri kalvavskjutning. Även Länsstyrelsen

i

Jönköpings län anser att ett obegränsat antal årskalvar bör få fällas

inom

A-områdena.

Länsstyrelsen i Kristianstads län anser att en detaljreglering av

jakten genom

att föreskriva exakt samma arealkrav för vissa registreringar i hela

landet

innebär en oacceptabel centralisering. Därmed minskar möjligheterna

att styra

avskjutningen med hänsyn till de skiftande regionala förhållandena.

Det vore då

lika bra att gå tillbaka till det ursprungliga enkla systemet med en

kort allmän

jakttid och licensprövning genom en enda licensform för störrre

jaktmarker där

produktionsanpassning kan ske. Länsstyrelsen i Östergötlands län

anser att den

ursprungliga tanken med en produktionsanpassad tilldelning för

A-områdena och i

övrigt fri kalvjakt på oregistrerade områden borde genomföras.

Tilldelningen kan

dock börja med en kalv på A-områdena. Länsstyrelsen i Örebro län

framför

liknande synpunkter.

Domän AB anser att samordningen av större jaktliga enheter bör

stimuleras, i

första hand genom att frivilliga älgskötselområden bildas med ökat

lokalt

inflytande för markägare och jägare. Det lagda förslaget, främst med

de

föreslagna reglerna för jakt på småområden, synes enligt bolaget

dåligt

tillgodose dessa krav.

Skogsstyrelsen är tveksam till om jägarorganisationernas förslag

uppfyller

kraven på överskådlighet, administrativ enkelhet och goda möjligheter

till sköt-

sel av älgstammen. Förslaget innebär i stället att i stort sett

samtliga

förekommande jaktområden permanentas utan att administrationen

minskar.

Lantbrukarnas riksförbund och Skogsägarnas riksförbund anför att

bestämmelser

som berör älgjakten måste utformas så att de stimulerar till en

frivillig

samverkan över ägogränserna. I de fall jaktlig samverkan inte

förekommer och

jaktområdena är små kan det vara befogat med en viss reglering för

att förhindra

en överbeskattning. En synbar svaghet i förslaget är att det kräver

en ökad

administration.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att det arbete som nu pågår med

en

avreglering av älgjakten, förbättrad samverkan mellan jägare och

markägare och

ett ökat ansvarstagande på lokal nivå för älgskötseln är så viktigt

att det

måste få fortsätta utan att nya bestämmelser tillåts träda i kraft

som motverkar

en sådan utveckling. Förslaget innebär i vissa delar en ökad

detaljreglering och

ett merarbete för länsstyrelsen och kommer även att motverka en

önskvärd

utveckling mot ökad samverkan mellan jägare och markägare vad gäller

älgskötseln. Enligt Länsstyrelsen i Malmöhus län är det angeläget att

ansvaret

för jakten i större utsträckning än hittills förs över från

länsstyrelsen till

markägare och jägare.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser att förslaget fokuseras på att

bevara de

mindre jaktområdena intakta, medan frågor om samarbetet mellan

jakträttshavare

och markägare skjutits åt sidan. Jägarorganisationerna bör mer aktivt

betona

vikten av samarbete, exempelvis inom ramen för älgskötselområden.

Förslagen

leder till en minskad samordning av jakten, vilket kan medföra en

ökad

uppsplittring av etablerade jaktenheter i mindre områden.

Länsstyrelsen i Jämtlands län finner det positivt och värdefullt att

de båda

jägarorganisationerna nu närmat sig varandra och samsats kring ett

gemensamt

förslag om hur älgjakten bör vara organiserad och administrerad

framöver.

Skälen för regeringens bedömning: I prop. 1986/87:58 om jaktlag, m.m.

anfördes

bl.a. att jakten måste anpassas till älgproduktionen på den mark som

står till

förfogande för jakt. En sådan produktionsanpassad avskjutning

förutsätter att

älgjakten huvudsakligen bedrivs som licensjakt inom lämpliga områden.

För att

bilda dessa områden krävs vanligen en samverkan över ägogränserna och

det är

angeläget, inte minst från administrativ synpunkt, att

områdesbildningen är

stabil. Genom att licensområdena omfattade ca 95 % av aktuell mark

kan älgjakten

i allt väsentligt genomföras som en produktionsanpassad avskjutning.

Licensområdena hade i mycket stor utsträckning bildats av innehavare

av små

marker i samverkan. Det hade emellertid visat sig att reglerna inte i

tillräcklig grad främjat en samverkan. Det var fortfarande alltför

många

älgjaktsområden som inte omfattades av samordningen. Vidare kunde en

splittring

av tidigare etablerad samverkan konstateras. Dessa brister hade bl.a.

lett till

höga kostnader för administrationen. Regeringen ansåg det därför

nödvändigt att

ändra de bestämmelser som medgav registrering av generellområden.

I propositionen föreslogs att den generella tilldelningen av ett

vuxet djur och

en kalv på generellområdena skulle ersättas med allmän kalvjakt på

oregistrerad

mark. Förslaget innebar att älgjakten i fortsättningen borde bedrivas

i huvudsak

som licensjakt inom registrerade licensområden. Registrering fick

vägras om

området inte medgav en avskjutning av minst ett vuxet djur om året.

De minsta

licensområdena borde betraktas som ett steg på vägen mot en önskvärd,

mera

långtgående samordning. I övrigt skulle älgjakten bedrivas som fri

kalvjakt

under en kort jakttid.

Riksdagen anslöt sig i allt väsentligt till regeringens förslag om

licensjakt på

älg inom registrerade licensområden (bet. 1986/87:JoU15, rskr.

1986/87: 190).

Riksdagen beslöt emellertid att områden som inte uppfyller kraven för

registrering som sådant område (A-område) skall kunna registreras som

s.k.

B-område om det finns särskilda skäl. På B-område får under högst fem

dagars

jakttid fällas ett valfritt djur (vuxen älg eller kalv). Samtidigt

instämde

riksdagen i att man bör eftersträva stora och stabila licensområden.

Det är

enligt riksdagen angeläget att främja jakt i samverkan och att

motverka en

fortsatt uppsplittring av licensområden. Riksdagen beslöt vidare att

älgjakten

på registrerade generellområden skulle få fortgå enligt äldre

bestämmelser till

utgången av år 1990. Riksdagen har därefter förlängt övergångstiden

till

utgången av år 1994 (prop. 1990/91:28, bet. 1990/91:JoU11, rskr.

1990/91:45).

Efter förslag i prop. 1991/92:9 om jakt och viltvård beslöt riksdagen

att stora

stabila jaktområden skall kunna registreras som älgskötselområden av

länssty-

relsen (bet. 1991/92:JoU5, rskr. 1991/92:48). Inom ett

älgskötselområde avgör

jakträttshavarna själva hur många älgar som skall fällas.

Den nuvarande inriktningen av älgjakten med en produktionsanpassad

avskjutning

inom registrerade licensområden bör enligt regeringens mening

behållas. Den år

1992 införda möjligheten att registrera älgskötselområden är

ytterligare ett

steg på vägen mot stora och stabila licensområden.

Som framgår av regeringens ställningstaganden i det följande bör det

inte nu

göras några större ändringar i älgjaktssystemet. En målinriktad

information och

utbildning - Viltvård i samverkan - pågår i syfte att nå balans

mellan

viltstammarnas storlek och de intressen som utsätts för skador.

Möjligheten att

få ersättning för skada av älg och hjort på jordbruksgrödor och

trädgårdsodlingar upphör den 1 januari 1995. En utvärdering av dessa

åtgärder

kan komma att föranleda en förnyad prövning av älgjaktssystemet. Till

detta

kommer att jakten är en värdefull och eftertraktad källa till

avkoppling och

rekreation. Älgjaktens utformning bör därför anpassas så att

tillgängliga

jaktmöjligheter så långt möjligt kan utnyttjas. Frågan om älgjakten

på de gamla

generellområdena bör dock få sin slutliga lösning nu. Regeringen

återkommer till

den frågan i det följande (avsnitt 4.5)

4.3 Registrering av A-områden m.m.

Regeringens bedömning: Nuvarande bestämmelser om A-områden bör

behållas.

Jägarorganisationernas förslag: Ett område med en sammanhängande

areal av minst

50 ha skall efter ansökan registreras som A-område. Tilldelningen

skall vara en

älgkalv om året om den registrerade arealen understiger hälften av

den areal som

fordras för licens för jakt efter ett vuxet djur om året. Ett område

med en

areal som uppgår till minst hälften av vad som fordras för licens för

jakt efter

ett vuxet djur om året skall efter ansökan också registreras som

A-område.

Älgtilldelningen skall vara en kalv vartannat år och ett valfritt

djur - vuxen

älg eller kalv - vartannat år. Om arealen eller älgtillgången på

dessa områden

förändras skall utan särskild omregistrering älgtilldelning ske i

enlighet med

det arealkrav som blir uppfyllt efter förändringen. Länsstyrelsen

skall kunna

bestämma att jakttiden skall vara kortare än 70 dagar och att jakt

under viss

del av jakttiden endast skall få bedrivas efter djur av visst slag.

Ny- och

omregistrering av A-område inför 1995 års älgjakt skall ske

avgiftsfritt.

 6

Remissinstanserna:

Områdesindelning

Huvuddelen av remissinstanserna är kritiska mot hela förslaget eller

delar av

det. Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att den föreslagna

indelningen i

tre kategorier A-områden i stället för en enda fullständigt avviker

från de

senaste årens strävan efter att så långt som möjligt förenkla

älgjaktsadministrationen. Modellen leder varken till förbättrad

jaktvård eller

till ökad jaktsamverkan. Länsstyrelsen i Västmanlands län anser att

ett redan

krångligt älgjaktssystem blir ännu krångligare om förslaget

genomförs.

Länsstyrelsen i Blekinge län anser att förslaget om en tilldelning av

kalvar

respektive vuxna djur vartannat år medför ökad arbetsbelastning

eftersom

länsstyrelsen måste registrera vilket slag av älg som fällts och

beakta detta

vid nästa års tilldelning.

Flera remissinstanser påtalar risken för uppsplittring av redan

registrerade

områden. Enligt Länsstyrelsen i Kronobergs län innebär förslaget

också att

länsstyrelsen måste bygga upp ett kontrollsystem och göra bedömningar

av

enskilda jaktlag i större utsträckning än i dag. Länsstyrelsen i

Älvsborgs län

antar att det inte är lockande att samregistrera 10 generellområden

på vardera 5

ha till ett A-område för att jaga en kalv när alternativet kan vara

att fälla 10

vuxna älgar inom lika många generellområden eller att fälla ett

obegränsat antal

kalvar på oregistrerad mark. Länsstyrelsen i Västmanlands län påtalar

risken med

att det inte finns något hinder mot att inom älgfattigare områden

kunna få både

en utökad jakttid och större tilldelning, även om den enbart avser

kalvar. Det

är inte heller uteslutet att markägare vill bryta ut sin mark ur ett

befintligt

A-område. Någon spärr mot uppsplittringar finns inte i förslaget.

Domän AB anser

att det kan finnas risk för uppdelning av jaktområdena i syfte att

maximera

tilldelningen. Detta skulle leda till att jakten inte blir

produktionsanpassad.

Ett förfarande med flerårslicens skulle vara enklare än tilldelningen

med vuxen

älg respektive kalv vartannat år. Även Länsstyrelsen i Norrbottens

län anser att

förslaget medför ökad detaljreglering, högre

administrationskostnader, motverkar

samverkan och ger upphov till splittring. Om ett område på 50 ha kan

registreras

som A-område kan antalet A-områden teoretiskt tiodubblas i länets

kustkommuner.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att det är tveksamt om

en

jakträttshavare vill registrera sin mark som A-område om han bara får

jaga

kalvar. Jakträttshavaren kommer troligen att i stället välja

registrering som

B-område med möjlighet att årligen fälla ett valfritt djur.

Länsstyrelsen i

Jämtlands län finner det däremot positivt att även mindre markägare

får

möjlighet till A-licens och därmed längre jakttid. Förutsättningarna

bör då öka

rent generellt att fälla merparten av de tilldelade djuren.

Några remissinstanser är kritiska till att så små områden som 50 ha

skall kunna

registreras som A-områden. Skogsstyrelsen anser att det från strikt

älgvårds-

och administrativ synpunkt är bättre och enklare om nuvarande krav

för

registrering av A-område behålls och att det på andra mindre områden

får fällas

endast en kalv. Skogsstyrelsen vill dock inte motsätta sig att

förslagen

genomförs.

Jakttid och könskvotering

Den övervägande delen av remissinstanserna avstyrker förslagen. Flera

påpekar

att länsstyrelsen redan med stöd av gällande bestämmelser kan besluta

om kortare

jakttid om det finns särskilda skäl. Den nu gällande jakttiden anser

flera

remissinstanser vara väl avvägd. En kortare jakttid leder enligt

Domän AB till

mindre avspänd jakt med sämre möjlighet till ett riktigt val av djur

samt ökade

risker för skadskjutningar. Liknande synpunkter framförs av

Länsstyrelsen i

Kronobergs län. Länsstyrelsen i Jönköpings län anser att det skapar

förvirring

hos jägarna om jakttiden ändras alltför ofta. Skogsindustrierna menar

att

jakttiden alltid skall vara minst 70 dagar.

Länsstyrelsen i Västmanlands län har dåliga erfarenheter av att lämna

föreskrifter om könskvotering i licenserna och förordar i stället att

rekommendationer ges för avskjutningen. Enligt Domän AB synes det

principiellt

vara fel väg att genom en ökad detaljstyrning och detaljreglering

försöka

åstadkomma bättre kvalitet i älgstammen. Beslut om könskvotering

eller liknande

bör enligt Skogsindustrierna fattas av markägare och jägare lokalt.

Skälen för regeringens bedömning:

Områdesindelning m.m.

Bakgrunden till jägarorganisationernas förslag anges vara det

påtagliga och väx-

ande problemet med A-områden som är så små att de inte kan bestå vid

en ökning

av den areal som krävs för rätten att fälla en vuxen älg. Den

minskande

älgstammen medför nämligen att arealkravet blir allt högre för

registrering av

ett A-område. Avsikten med förslaget är att utforma ett system som

gör det

möjligt att smidigt hantera tilldelningsfrågorna på de små

A-områdena. Vid en

korrekt bedriven älgvård bör enligt jägarorganisationerna det första

djuret i en

tilldelning av älg till avskjutning utgöras av en kalv. Kalvjakt har

en

begränsad inverkan på älgstammen. Om det först tilldelade djuret är

en kalv, kan

det även för små arealer ges tillstånd att fälla en kalv under lång

jakttid.

Regeringen bedömer att jägarorganisationernas förslag i flera viktiga

hänseenden

innebär avsteg från statsmakternas tidigare beslut om hur älgjakten

bör

bedrivas. Enligt 33 andra stycket jaktlagen får länsstyrelsen vägra

att

registrera ett A-område om det inte medger avskjutning av minst ett

vuxet djur

om året. Förslaget nu innebär dels att registrering skall tillåtas

även av

områden vars areal vida understiger vad som krävs i dag, dels att

områden

registreras för enbart jakt efter kalv.

En icke antalsbegränsad kalvavskjutning inom registrerade områden

förespråkas av

flera remissinstanser. Grunden härför är den ringa påverkan

kalvjakten har på

älgstammen. Även jägarorganisationernas förslag bygger på kalvjaktens

begränsade

inverkan på älgstammen. Förslaget medför emellertid effekter som inte

har

diskuterats närmare. Arealkravet vid jakt efter vuxna älgar skärps

väsentligt,

eftersom det första djuret i en tilldelning alltid skall vara en

kalv. I

Naturvårdsverkets kungörelse med föreskrifter om jakt (SNFS 1987:4)

anges i de

allmänna råden om registrering av licensområde att en

produktionsanpassad

avskjutning normalt förutsätter att en viss andel kalvar fälls. En

samlad

bedömning av kravet på dels en produktionsanpassad jakt, dels att ett

A-område

skall kunna tilldelas minst en vuxen älg per år, leder enligt verket

i praktiken

till att ett licensområde skall ha sådan storlek att det tål en

avskjutning av

ett vuxet djur och en kalv per år.

Riksdagen uttalade emellertid år 1989 att syftet med 33 andra

stycket

jaktlagen är att göra det möjligt för mindre markägare att registrera

ett

licensområde enligt huvudregeln, om området medger en årlig

avskjutning av minst

ett djur. En samlad bedömning av ordalydelsen av 33 och dess

förarbeten måste

enligt riksdagens mening leda till den slutsatsen att registrering av

ett

licensområde inte får vägras enbart på den grunden att området inte

medger en

större avskjutning än ett djur om året. Enligt riksdagen var

Naturvårdsverkets

allmänna råd mer restriktiva än som avsetts i riksdagens beslut år

1987 (bet.

1989/90:JoU, rskr. 1989/90:5). Naturvårdsverket har därefter ändrat

sina

allmänna råd i kungörelsen och markerat att riksdagens uttalande inte

får

medföra att arealkravet sätts så lågt att det blir fördelaktigt att

dela upp

A-områdena i mindre områden. Dessutom skall uppmärksammas att en

produktionsan-

passad jakt innebär att en viss del av avskjutningen utgörs av

kalvar.

Jägarorganisationernas förslag om att det första djuret i en

tilldelning av

älgar bör vara en kalv innebär en återgång till de av riksdagen nyss

nämnda

kritiserade reglerna. Ett genomförande av förslaget skulle kunna

medföra att ett

stort antal A-områden kommer att bli licensområden som inte tilldelas

ett vuxet

djur. Så blir fallet i synnerhet med den minskade älgtillgång som nu

råder.

Statens naturvårdsverk uppskattar de årliga

administrationskostnaderna för det

nuvarande älgjaktssystemet till minst 20 miljoner kronor. Kostnaderna

för

älgjaktsadministrationen skulle öka väsentligt om

jägarorganisationernas förslag

genomförs.

Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att förslaget inte bör

genomföras.

Jakttid och könskvotering

Enligt bilaga 2 till jaktförordningen skall den särskilda jakttiden

för

A-områden och älgskötselområden bestämmas till en eller flera

perioder som

tillsammans skall omfatta minst 70 dagar. Jakttidens början varierar

enligt

bilagan från den första måndagen i september i norra Sverige till den

andra

måndagen i oktober i södra. Jakten får inte pågå efter februari

månads utgång.

Om det finns särskilda skäl får dock länsstyrelsen besluta om en

kortare

jakttid. För A-områden får länsstyrelsen besluta att jakten under

viss del av

jakttiden endast får bedrivas efter hondjur eller kalvar. Enligt 17

jaktkungörelsen får länsstyrelsen besluta om könsfördelning av vuxna

älgar om

det är angeläget för skötseln av älgstammen. Om ett sådant beslut

meddelas,

skall det gälla samtliga registrerade områden inom berörd del av

länet.

Regeringen finner i likhet med flertalet remissinstanser att det inte

finns skäl

att ändra bestämmelserna om jakttid och könskvotering.

4.4 B-områden och oregistrerade områden

Regeringens bedömning: Nuvarande bestämmelser om B-områden bör

behållas.

Jägarorganisationernas förslag: Endast områden som omfattar minst 5

ha

sammanhängande mark skall få registreras som B-område. De nuvarande

kraven på

särskilda skäl för registrering slopas. Redan registrerade B-områden

skall dock

få bestå oavsett areal.

Jakttiden för B-områden och för kalvjakten på oregistrerade områden

skall vara

lika lång, 2-7 dagar efter länsstyrelsens bestämmande. Jakttiden

skall för län

eller del av län anpassas så, att avskjutningen per arealenhet

motsvarar den på

A-områdena. Om en könskvotering eller ett förbud att fälla visst slag

av älg

införs för A-områden, skall samma begränsning gälla även för

B-områden.

Ny- och omregisteringar av B-områden inför 1995 års älgjakt skall ske

avgiftsfritt. Ett registrerat B-område som ingår i jaktlig samverkan

med annat

registrerat älgjaktsområde skall utan avgift få återregistreras om

samverkan

inte fungerar och återregistrering till B-område begärs inom tre år

från det

samverkan påbörjades.

Remissinstanserna: Bland de remissinstanser som särskilt kommenterat

förslagen

om B-områdena är reaktionen blandad.

Länsstyrelsen i Kronobergs län tillstyrker att de särskilda skälen

för registre-

ring av B-område tas bort. I de fall det enligt länsstyrelsen inte

går att skapa

en bra jaktgemenskap bör möjlighet finnas för jakträttshavare med

mindre

jaktareal att registrera marken som B-område utan att ange särskilda

skäl. En

sådan ordning innebär också minskad administration. Liknande

synpunkter framförs

av Länsstyrelsen i Jönköpings län som också anser att kravet på

minsta areal bör

höjas till 30-50 ha för att förhindra splittring av områdena.

Länsstyrelsen i

Västmanlands län anser att jakten på B-områdena inte haft någon

negativ inverkan

på älgstammens utveckling i länet. Beskattningen har inte blivit för

hög i

förhållande till A-områdena. Länsstyrelsen tillstyrker att de

särskilda skälen

för registrering av B-områden slopas vid nyregistrering. En fastighet

som

brutits ur en etablerad jaktsamverkan bör däremot inte omedelbart

tillåtas bli

registrerad som B-område. Detta skulle strida mot alla strävanden

till

samordning och leda till att flera markägare går sin egen väg. En

tvåårig

övergångstid bör tillämpas innan en sådan registrering får ske.

Enligt

Länsstyrelsen i Norrbottens län bör B-områdena snarast ses som en

övergång till

den samordning som eftersträvas. Skogsindustrierna är av den

uppfattningen att

regler som medför stor splittring på många små jaktområden är av ondo

och att

den nedre arealgränsen för B-områden därför bör höjas.

Remissutfallet vad gäller jakttid och könskvotering är blandat.

Länsstyrelsen i

Västmanlands län ifrågasätter behovet av någon nedre gräns för

jakttiden.

Systemet reglerar sig självt. Vid liten älgtillgång minskas

möjligheterna att

fälla den tilldelade älgen. Länsstyrelsen i Kalmar län anser inte

heller att

älgstammen påverkas i någon väsentlig grad av jakttidens längd.

Länsstyrelsen i

Kronobergs län menar att förslaget om längre jakttid motverkar en

ökad

samordning av älgjakten. Enligt Länsstyrelsen i Älvsborgs län ökar

dessutom

förslaget intresset för dessa områden så att en ytterligare

splittring av större

jaktområden kan befaras. Statens naturvårdsverk anser att jakttiden

bör vara

fyra dagar.

Flertalet av de länsstyrelser som har yttrat sig över förslaget att

om- och

återregistrering skall få ske avgiftsfritt avstyrker det. Några

länsstyrelser

påtalar att länsstyrelserna måste få kompensera sig ekonomiskt för

det ökade

arbete som förslagen innebär. Länsstyrelsen i Skaraborgs län frågar

sig hur

administrationen skall finansieras om avgift inte får tas ut.

Länsstyrelsen i

Västmanlands län anser att ansökningsavgiften har haft en klart

dämpande effekt

på ansökningar som rör smärre förändringar av licensområdenas

omfattning. Dessa

förändringar saknar i nästan samtliga fall verklig betydelse för

jakten.

Förslaget innebär en kraftig ökning av antalet registreringsärenden.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anför att systemet med

ansökningsavgifter

innebär krångel för sökanden och en betydande administration för

staten. Det är

bättre att länsstyrelsen får täcka motsvarande kostnad med medel ur

länets

viltskadefond. Även Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att ett

slopande av

ansökningsavgiften skulle underlätta det administrativa arbetet.

Skälen för regeringens bedömning: Vid behandlingen av prop.

1986/87:58 om

jaktlag, m.m. godtog riksdagen regeringens förslag om A-områden (bet.

1986/87:JoU15, rskr. 1986/87:190). Riksdagen ansåg att förslaget om

fri kalvjakt

under en kort jakttid på övriga områden otvivelaktigt hade vissa

fördelar,

framför allt genom att det är enkelt att administrera och föga

kostnadskrävande.

Det utgör också ett starkt incitament till samgående med andra

markinnehavare

för gemensam licenstilldelning. Riksdagen fann dock att dessa

fördelar till stor

del kan behållas även i ett system som i något större utsträckning

tillgodoser

bl.a. innehavare av mindre markområden och som ger en större del av

jägarkåren

möjligheter till jakt på vuxna djur. Riksdagen beslöt därför att

områden som

inte uppfyller kraven för egentliga licensområden skall kunna

registreras med

tilldelning av ett valfritt djur om året (vuxen älg eller kalv) om

det finns

särskilda skäl för en registrering. Riksdagen utgick från att

samtliga

generellområden efter ansökan kan bli föremål för prövning av om

registrering

kan ske som sådant område, B-område. Riksdagen

 7

uttalade att bl.a. följande principer bör vara vägledande vid

prövningen av om

det finns särskilda skäl för registrering av B-områden, nämligen

* om jakträttshavare ansökt om men vägrats att ansluta marken till

angränsande

 licensområde,

* om angränsande licensområde tillstyrker en registrering,

* när det finns flera jägare inom ett mindre område som inte alla

utan vidare

 kan beredas plats i en ny jaktgemenskap,

* vid ansökan av äldre jakträttshavare som inte tidigare deltagit i

någon

 jaktsamverkan,

* om praktiska möjligheter saknas att få mark ansluten till

angränsande licens-

 område.

Riksdagen uttalade vidare att särskilda skäl för registrering i

allmänhet inte

bör anses finnas om en jakträttshavare förvägrats anslutning till ett

licensområde därför att han vägrat acceptera gängse regler inom

licensområdet.

En grundläggande förutsättning för registrering som B-område borde

vara att

jakträttshavaren på generellområdet har visat att han är villig att

samordna sin

jakt med jakträttshavarna på angränsande marker. Riksdagen påpekade

också att

förutsättningarna för registrering av ett licensområde kan komma att

förändras.

Det borde därför finnas möjlighet att låta ett beslut om registrering

gälla för

begränsad tid eller tills vidare.

Riksdagsbeslutet fattades i medvetande om att beslut i ärenden om

registrering

av B-områden i stor utsräckning måste grundas på skönmässiga

bedömningsgrunder.

Det framhölls därför att det är viktigt att prövningen kan göras

smidigt och

enhetligt över hela landet. Som framgår av det följande (avsnitt 4.6)

förekommer

inte längre B-områden i Malmöhus län.

Möjligheten att registrera B-områden kom i första hand till för att

möjliggöra

fortsatt jakt på de generellområden som inte kunde sammanföras med

andra

registrerade områden. Möjligheterna att registrera B-områden

begränsas starkt

genom att särskilda skäl skall vara uppfyllda för att registrering

skall få ske.

I praktiken krävs att angränsande licensområden inte vill ansluta

marken till

sitt område. Jägarorganisationernas förslag att som enda villkor

kräva att

området omfattar minst 5 ha sammanhängande mark innebär enligt

regeringens

mening ett avsteg från denna princip. Ett genomförande av förslaget

kan få

negativa konsekvenser för den samordning av älgjakten som

eftersträvas. Därför

bör inte de särskilda skälen för registrering av B-område slopas.

Regeringen

återkommer till denna fråga i det följande (avsnitt 4.5) när det

gäller

omregistrering av generellområden till B-områden. Jakttiden på

B-områdena är fem

dagar eller den kortare tid som länsstyrelsen bestämmer. Något skäl

att ändra

den tiden finns inte enligt regeringens uppfattning.

 8

4.5 Generellområdena efter år 1994

Regeringens förslag: Med undantag av Malmöhus län skall alla

registrerade

generellområden som är minst 5 ha stora omregistreras till B-områden

på

initiativ av länsstyrelsen.

Jägarorganisationernas förslag: Länsstyrelsen skall informera

innehavarna av de

registrerade generellområdena om de nya principerna för älgjakten i

syfte att

uppnå samordnade jaktliga enheter. Så långt det är möjligt skall

generellområdena erbjudas att ingå i sådana samordnade jaktliga

enheter.

Om jakträttshavaren på ett generellområde inte väljer att ansluta

området till

en samordnad jaktlig enhet skall länsstyrelsen omregistrera de

generellområden

som omfattar minst 20 ha sammanhängande mark till B-områden. Uppgår

arealen till

minst 50 ha sammanhängande mark skall jakträttshavaren kunna välja

att

registrera marken som A- eller B-område. Understiger arealen 20 ha

sammanhängande mark skall det krävas en anmälan till länsstyrelsen

för att

området skall registreras som B-område. För registrering som B-område

skall det

krävas en minsta sammanhängande areal av 5 ha. Sker ingen anmälan,

eller

understiger arealen kravet för registrering som B-område, skall

området

avregistreras.

Ny- och omregistreringar till B-områden skall ske avgiftsfritt inför

1995 års

älgjakt. Ett generellområde som ingår i jaktlig samverkan med ett

annat

registrerat område under 1995 års älgjakt utan att vara omregistrerat

till

B-område skall utan avgift kunna bli registrerat som B-område om

samverkan inte

fungerar och ansökan om registrering begärs senast den 31 januari

1998.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig om

generellområdenas

framtid tillstyrker i allmänhet att en omregistrering till B-områden

sker. Flera

länsstyrelser avstyrker en omregistrering till B-område utan att

jakt-

rättshavaren ansökt om det. Det kan enligt dessa remissinstanser

finnas gene-

rellområden där jakt- eller ägareförhållandena förändrats. En anmälan

om att

jakträttshavaren önskar omregistrering medför att länsstyrelsens

register hålls

aktuellt. Länsstyrelsen i Älvsborgs län anser däremot att alla

företrädare för

generellområden skall informeras om att omregistreringar till

B-områden kommer

att ske om inte jakträttshavarna anmäler att de inte önskar en

omregistrering.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län föreslår att samtliga generellområden

automatiskt

registreras om i avvaktan på en utvärdering av nuvarande

älgjaktssystem.

Lantbrukarnas riksförbund och Skogsägarnas riksförbund tillstyrker av

administrativa skäl en automatisk omregistrering till B-områden. Det

är enligt

förbunden positivt att frågan om generellområdena löses enligt den

modell som

anges i jägarorganisationernas förslag. Länsstyrelsen i Kalmar län

föreslår

också en automatisk överföring till B-områden, vilket enligt

länsstyrelsen

enkelt kan ske genom en ändring av de dataprogram länsstyrelsen

använder för sin

älgadministration. Denna metod är den enda som enligt länsstyrelsen

är

försvarbar från administrativ synpunkt. En granskning av de närmare

800

generellområden som finns i länet skulle medföra en tungrodd

administrativ

hantering av omregistreringarna.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att det är principiellt felaktigt

att

registrera ett licensområde utan att det finns någon viljeyttring

från

jakträttshavaren. Länsstyrelsen i Jönköpings län är av samma

uppfattning

eftersom den som har ett generellområde på mer än 20 ha kanske vill

fälla ett

obegränsat antal kalvar på ett oregistrerat område i stället för att

registrera

det som B-område.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att förslaget tar allt för liten

hänsyn till

principen om produktionsanpassad jakt men att det från administrativ

synpunkt är

positivt.

Huvuddelen av de länsstyrelser som tagit upp frågan om avgiftsfrihet

vid

omregistrering från generellområde till B-område tillstyrker

förslaget.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att det torde vara förenat med

mer extra

arbete att kräva en avgift än att göra en automatisk omregistrering.

Länsstyrelsen i Västerbottens län anser däremot att en avgiftsfri

omregistrering

kan uppfattas negativt av de jaktlag som redan ansökt om ändrade

registreringar.

Länsstyrelsen i Hallands län avstyrker förslaget av rättviseskäl.

Några

länsstyrelser påpekar att länsstyrelsen måste få ekonomisk

kompensation för det

ökade administrativa arbetet och att detta kan ske genom ökade uttag

ur länets

viltskadefond.

Skälen för regeringens förslag: Inom de län där s.k. samordnad

älgjakt bedrevs

tidigare omfattade de registrerade licensområdena drygt 95 % av

älgmarksarealen.

Resterande areal, de s.k. generellområdena, var följaktligen mycket

liten.

Antalet generellområden var dock stort, ca 20 000. Enligt 1987 års

beslut om

jaktlag borde särskilda bestämmelser gälla för generellområdena under

en

övergångstid t.o.m. 1990 års jakt för att ge tillräcklig tid för

samverkansbildning och den anpassning i övrigt som kunde krävas. De

gamla

tilldelningsreglerna borde gälla så länge områdena fanns kvar.

Statsmakternas intentioner om samverkan och bildande av stora

licensområden för

produktionsanpassad jakt har emellertid inte infriats när det gäller

gene-

rellområdena. Av de ca 20 000 generellområden som fanns då den nya

jaktlagen

trädde i kraft den 1 januari 1988 hade endast ca 2 600 omregistrerats

till

B-områden hösten 1990. Eftersom det skulle innebära problem för många

länsstyrelser att under en kort tid hinna med handläggningen av det

stora

antalet omregistreringsärenden som återstod beslutade riksdagen år

1990 om en

förlängd övergångstid t.o.m. 1994 års älgjakt (prop. 1990/91:28, bet.

1990/

91:JoU11, rskr. 1990/91:45). Som framgår av det följande (avsnitt

4.6) kommer

älgjakten på de nuvarande generellområdena i Malmöhus län att

bedrivas under

allmän jakttid från år 1995.

De ca 2 600 områden som fram till hösten 1990 hade registrerats som

B-områden

har huvudsakligen kommit till genom att de jakträttsliga

förhållandena ändrats

inom generellområdena eller genom att A-områden på grund av sjunkande

älgtillgång inte längre uppfyller kraven för registrering som sådant

område.

Huvudorsaken till att omregistrering skett i så liten omfattning

torde enligt

den nämnda propositionen vara att den tillåtna avskjutningen på

generellområdena

är högre än på B-områdena.

Omregistreringen av generellområden har gått alltför långsamt. Det

finns

fortfarande ca 14 000 sådana områden kvar. 1987 års riksdagsbeslut

har inte

infriats när det gäller samverkan och registrering av licensområden

som är

tillräckligt stora för en produktionsanpassad jakt. Ett genomförande

av

jägarorganisationernas förslag riskerar att motverka den uttalade

målsättningen

att det bör bildas stora och stabila licensområden. Samtidigt har det

dock under

de år som älgjakt bedrivits på generellområdena visat sig att jakten

inte

äventyrar produktionsanpassningen. Avskjutningen per ytenhet är

nämligen inte

större där än på A-områdena. Om generellområdena omregistreras till

B-områden

minskar dessutom den tilllåtna avskjutningen från två till ett djur.

Mot

bakgrund av riksdagens motiv för införande av B-områden, att ge en

större del av

jägarkåren möjligheter till jakt på vuxna djur, bör generellområdena

enligt

regeringens uppfattning kunna registreras som B-områden utan att det

finns

särskilda skäl. Enda kravet för en sådan registrering bör vara att

områdets

sammanhängande areal är minst 5 ha. Ett par av remissinstanserna

anser att det

oavsett områdets storlek bör krävas en ansökan av områdets innehavare

för att

området skall registreras som B-område. Regeringen delar denna

uppfattning. Det

bör föreskrivas att sådan ansökan skall göras före utgången av år

1994.

Generellområdena i Malmöhus län avregistreras och älgjakten bedrivs

där i

fortsättningen under allmän jakttid. Även generellområden i övriga

landet som

inte har en sammanhängande areal om minst 5 ha avregistreras.

Självfallet kan

dock jakträttshavaren ansöka om registrering som B-område.

Om- och avregistreringen kommer sålunda att följa generella regler

och kan

därför ske till försumbara kostnader. Den bör därför ske

avgiftsfritt. Infor-

mationen om förändringen kan också ske i generella former och behöver

inte vara

individuell.

För att nå en så god samverkan som möjligt vad gäller älgjakten bör

en bred

information ges till innehavarna av mindre jaktområden. Syftet bör

vara att

generellområdena så långt möjligt erbjuds att ingå i större

samordnade jaktliga

enheter. Informationen om detta bör ingå som en naturlig del av

jägarorgan-

isationernas normala verksamhet.

Regeringens förslag medför en ändring av jaktlagens

övergångsbestämmelser.

4.6 Älgjakten i Malmöhus län

Regeringens bedömning: I Malmöhus län bör älgjakten även i

fortsättningen

bedrivas under allmän jakttid på de marker som inte är A-områden

eller

älgskötselområden.

Jägarorganisationernas förslag: För älgjakten i Malmöhus län skall

gälla samma

bestämmelser som för landet i övrigt. I allt fall bör de speciella

be-

stämmelserna för länet inte omfatta Eslövs, Hörby, Höörs, Sjöbo och

Svalövs

kommuner.

Remissinstanserna: De speciella bestämmelserna för älgjakten i Skåne

har

kommenterats av Skogsstyrelsen, Länsstyrelsen i Malmöhus län och

Domän AB.

Domän AB anser att jakten i Malmöhus län bör ske enligt samma

bestämmelser som

för landet i övrigt. Detsamma anser Skogsstyrelsen, även om

administrationen är

dyrbar. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser däremot att den allmänna

jakten efter

älg i länet bör behållas. Länets avskjutningsstatistik visar enligt

länsstyrelsen att jägarorganisationernas kritik inte är befogad. Den

allmänna

jakten efter älg är en bra regleringsform och har medfört en avsevärd

minskning

av administrationen.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 3 andra stycket 3

jaktförordningen

skall älgjakten i Malmöhus län bedrivas under allmän jakttid, om

jakten inte

sker inom A-områden eller älgskötselområden. Jakttiden skall vara fem

dagar

eller den kortare tid länsstyrelsen bestämmer. Länsstyrelsen har

bestämt

jakttiden till tre dagar från hösten 1993. De särskilda

bestämmelserna för

Malmöhus län infördes efter förslag i prop. 1991/92:9 om jakt och

viltvård.

Riksdagen godtog förslaget (bet. 1991/92:JoU5, rskr. 1991/92:48). På

de tidigare

registrerade B-områdena och kalvjaktsområdena bedrivs således jakten

enligt de

principer som gällde för den allmänna jakten efter älg till år 1975.

Bakgrunden till ändringen var följande. Älgjaktsadministrationen och

älgjakten i

Malmöhus län skiljer sig markant från vad som gäller för övriga län.

Älgstammen

i detta län är mycket svag. Det beror till stor del på bristen på

lämpliga

älgbiotoper. Vidare är det från bl.a. skadesynpunkt inte heller

önskvärt eller

möjligt att hålla en tätare älgstam i länet. Under en rad år har

endast ca 250

älgar fällts per år. Av dessa har ca 200 fällts på A-områden. Under

älgjakten

1988 och 1989 bedrevs i länet älgjakt på ca 130 A-områden, ca 40

B-områden och

ca 600 generellområden. Administrationen av älgjakten i länet kostade

då ca

75 000 kr per år. Det var mer än för motsvarande arbete i

Södermanlands län där

ca 3 000 älgar sköts varje år på mer än 1 500 registrerade

älgjaktsområden.

Arbetet med och kostnaderna för administrationen av älgjakten i länet

stod

enligt propositionen inte i rimlig proportion till det antal älgar

som fälldes

på B-områdena och generellområdena. De tidigare B-områdena i länet

har

avregistrerats. Även för Malmöhus län gäller att generellområdena får

finnas

kvar till 1994 års utgång. När möjligheten att jaga älg på

generellområdena

upphör kommer jakten även på dessa marker att bedrivas under allmän

jakttid.

Jägarorganisationerna anser att den allmänna älgjakten i Malmöhus län

inte är

någon lämplig förvaltningsform för älgstammen. Antalet älgar har

minskat

kraftigt under senare år i såväl Kristianstads som Malmöhus län. De

fem dagars

allmän jakt som infördes i Malmöhus län under jakten år 1992, utom på

A-områden,

generellområden och älgskötselområden, innebär enligt

jägarorganisationerna att

älgstammen i Malmöhus län utsätts för en orimligt hård beskattning.

I östra delen av Malmöhus län längs gränsen mot Kristianstads län

råder enligt

organisationerna särskilda förhållanden. Inom ett område som i

huvudsak utgörs

av Sjöbo, Hörby, Höörs, Eslövs och Svalövs kommuner är i princip

såväl

älgbiotopen som övriga förhållanden likvärdiga med angränsande delar

av

Kristianstads län. Inom dessa områden kan en meningsfull älgvård och

älgjakt

bedrivas. Bland annat med hänsyn till viltvårdens mål som det

uttrycks i 4

jaktlagen är det angeläget att kunna behålla en lämpligt avvägd

älgstam inom

detta område av Malmöhus län.

Den allmänna älgjakten i Malmöhus län påverkar enligt

jägarorganisationerna

såväl älgstammen som inställningen till älgvården i de angränsande

delarna av

Kristianstads län. Länsgränsen utgör inte någon naturlig skiljelinje.

Älgstammen

inom området längs länsgränsen är i stället en gemensam resurs för

aktuella

delar av Kristianstads och Malmöhus län.

Länsstyrelsen i Malmöhus län har i sitt remissvar påtalat att

avskjutningen

under 1992 års jakt ökat något på de marker som inte utgör A-områden

medan

avskjutningen på A-områdena minskat något. Det förhållandet har

enligt

länsstyrelsen emellertid inträffat vid flera tidigare tillfällen

under den tid

den samordnade jakten pågick. Detta kan enligt länsstyrelsen därför

inte läggas

till grund för att påstå att den allmänna jakten i länet medfört en

orimligt

hård beskattning av älgstammen.

Det har vid regeringens beredning av ärendet inte framkommit att

jägarorganisationerna har fog för sina påståenden om den hårda

beskattningen av

älgstammen i länet. Under 1991 års älgjakt fälldes 48 älgar utanför

A-områdena.

Under 1992 års älgjakt, då de nya bestämmelserna införts, ökade

avskjutningen på

dessa områden till 57 älgar. År 1993 sjönk antalet fällda älgar

utanför A-om-

rådena dock till 36 djur. Sammantaget har det därför inte skett några

anmärk-

ningsvärda förändringar av jakten inom dessa områden. De förändringar

som

inträffat är inte av sådan storlek och karaktär att det finns

anledning att om-

pröva bestämmelserna om älgjakten i Malmöhus län. Regeringen delar

därför

länsstyrelsens bedömning att den nuvarande formen för älgjakt i

Malmöhus län är

en bra regleringsform. En återgång till de bestämmelser som gällde i

länet före

år 1992 skulle innebära en betydande administrativ och ekonomisk

belastning utan

motsvarande nytta för älgvården. De nuvarande bestämmelserna bör

därför

behållas. En anpassning av jakten till lämplig nivå kan ske genom

förändringar

av jakttiden. Ett exempel på detta är länsstyrelsens beslut år 1993

om en

begränsning till tre dagars jakttid. Regeringen vill också erinra om

jägarorganisationernas ansvar för att bl.a. informera jägarna om

jaktlagstift-

ningens intentioner om viltvården. Till organisationernas

arbetsuppgifter hör

bl.a. att följa viltvårdens och viltstammarnas utveckling och sprida

kännedom om

denna utveckling genom upplysning, rådgivning och information.

Svenska

jägareförbundet har därvid ett särskilt ansvar, eftersom förbundet

fått

förtroendet att biträda med ledningen av det praktiska jakt- och

viltvårdsarbetet i landet.

4.7 Överklagande av länsstyrelsens beslut i älgjaktsfrågor

Regeringens bedömning: Länsstyrelsens beslut i älgjaktsfrågor bör

inte kunna

överklagas av länsviltnämnd eller enskild ledamot av länsviltnämnd.

Regeringen

kommer senare att överväga om instansordningen vid överklagande av

beslut i

jaktfrågor.

Jägarorganisationernas förslag: Länsstyrelsens beslut om registrering

av

samtliga former av älgjaktsområden skall kunna överklagas hos

kammarrätten.

Länsstyrelsens beslut om riktlinjer för älgavskjutningen skall kunna

överklagas

till Statens naturvårdsverk av länsviltnämnd eller ledamot av

länsviltnämnd.

Länsstyrelsens beslut i övrigt om älgjakten skall inte kunna

överklagas.

Remissinstanserna: Förslaget om rätt för länsviltnämnden eller

ledamot av

nämnden att överklaga länsstyrelsens beslut avstyrks i allmänhet av

de remiss-

instanser som tagit upp frågan. Länsstyrelsen i Kronobergs län anser

dock att

särintressena i länsviltnämnden ibland leder till kompromissbeslut.

Det är då

rimligt att nämnden ges rätt att överklaga länsstyrelsens beslut i de

fall

länsstyrelsen gör en annan bedömning än nämnden. En enskild ledamot

bör dock

inte ges sådan rätt, utan i stället den organisation vars intressen

ledamoten

företräder. Skogsstyrelsen anser däremot att det inte gagnar

länsviltnämnden att

få ställning som part och sakägare gentemot länsstyrelsen. De

enskilda

ledamöterna sitter ofta i nämnden som företrädare för vissa

intressen.

Lantbrukarnas riksförbund och Skogsägarnas riksförbund tillstyrker

förslaget. De

anser att en lokal skötsel av älgstammen förutsätter att

länsstyrelsen är beredd

att anpassa tilldelningsnivån efter de lokala önskemålen. Gör inte

länsstyrelsen

det, bör en om- eller överprövning av länsstyrelsens beslut kunna

ske. Frågan

aktualiseras ytterligare när ersättningen för viltskador upphör den 1

januari

1995.

Ett flertal remissinstanser påpekar att länsviltnämnden enbart är ett

rådgivande

organ till länsstyrelsen. Några länsstyrelser framhåller att ett

överklagande av

rambesluten försenar länsstyrelsens handläggning av

tilldelningsbesluten. En del

länsstyrelser anför att rambesluten i princip endast anger det högsta

antal

älgar som bör fällas under jaktåret. Ramen är således ett inte

rättsligt

bindande beslutsunderlag. Länsstyrelsen i Västmanlands län anför att

den under

senare år inte har fastställt några ramar för älgtilldelningen.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 54 jaktlagen får

länsstyrelsens

beslut enligt 33 om registrering av licensområden överklagas hos

kammarrätten.

Övriga beslut enligt 33 lagen får inte överklagas.

Älgskötselområden

registreras emellertid av länsstyrelsen med stöd av 3

jaktförordningen. Sådana

beslut överklagas därför enligt 58 förordningen hos

Naturvårdsverket. Verkets

beslut får inte överklagas.

Länsviltnämnden är länsstyrelsens rådgivande organ i fråga om jakt

och viltvård.

Enligt 46 jaktförordningen består länsviltnämnden av nio ledamöter

som utses

av länsstyrelsen. I de tre nordligaste länen består nämnden av

ytterligare en

ledamot som representerar renägarna i länet. Nämndens ledamöter utses

i övrigt

efter förslag av skogsvårdsstyrelsen, jägarnas organisationer,

frilufts- och

naturvårdsintresset, trafiksäkerheten samt ägarna av jordbruksmark

och

skogsmark. Det ligger i sakens natur att de intressen som är

företrädda i

länsviltnämnden kan ha olika uppfattning om hur stor älgstammen i

länet bör vara

och om lämplig avskjutning. Med rambeslut avses den lämpliga

avskjutningen av

älg inom länet eller del av detta. I rambeslutet kan även bestämmas

den minsta

areal som skall krävas för licens att fälla en vuxen älg. Som en del

länsstyrelser har påpekat är rambesluten en del av länsstyrelsens

underlag vid

beslut om älgtilldelningen. Beslutet är inte rättsligt bindande.

Detsamma gäller

länsstyrelsens principbeslut om exempelvis könskvotering. Såväl

rambesluten som

principbesluten om könskvotering är att anse som led i en beslutsgång

som

resulterar i beslut om älgtilldelning för de enskilda

älgjaktsområdena. Dessa

ställningstaganden från länsstyrelsernas sida har följaktligen inte

karaktär av

överklagbara beslut.

Regeringen överväger för närvarande ett förslag om att första instans

vid

överklagande av beslut enligt jaktlagstiftningen skall vara länsrätt

i stället

för kammarrätt. Länsstyrelsens beslut om registrering av

älgjaktsområden bör

kunna överklagas till samma myndighet oavsett vilken form av

jaktområde

registreringen avser. Någon ändring av instansordningen bör mot denna

bakgrund

inte ske nu.

5 Rennäringslagstiftningen

Regeringens förslag: I likhet med vad som gällde före den 1 juli 1991

skall alla

länsstyrelsens och Statens jordbruksverks beslut enligt

rennäringslagen

(1971:437) få verkställas även om besluten har överklagats. Den

myndighet som

skall pröva ett överklagande kan dock besluta att verkställighet inte

får ske.

Skälen för regeringens förslag: De med rennäringen sammanhängande

frågorna

sköttes tidigare i huvudsak av lantbruksnämnderna i Jämtlands,

Västerbottens och

Norrbottens län. Vissa frågor hörde emellertid till länsstyrelsens

ansvarsområde, bl.a. antagande av medlem i sameby i vissa fall,

registrering av

stadgar för sameby, förordnande av syssloman, ärenden om extra

renräkning,

förordnande i vissa fall om slakt och försäljning av renar samt

ansökningar om

registrering av renmärken. Den 1 juli 1991 övertog länsstyrelsen

lantbruksnämndens uppgifter. Samtidigt inrättades Statens

jordbruksverk, som

bl.a. övertog Lantbruksstyrelsens arbetsuppgifter.

Före den 1 juli 1991 gällde följande. Lantbruksnämndens beslut

överklagades

enligt 98 första stycket rennäringslagen hos Lantbruksstyrelsen.

Lantbruks-

styrelsens beslut överklagades enligt paragrafens andra stycke hos

regeringen.

Länsstyrelsens beslut överklagades enligt 99 första stycket hos

kammarrätten.

Enligt 101 lagen fick beslut enligt 98 och 99 första stycket

verkställas

utan hinder av att talan förs mot beslutet, om inte

besvärsmyndigheten beslutar

annat. Detta innebar att samtliga beslut av lantbruksnämnden,

länsstyrelsen och

Lantbruksstyrelsen som rörde rennäringslagen kunde verkställas trots

att

beslutet överklagats.

Till följd av riksdagens olika beslut om att länsstyrelserna skulle

överta lant-

bruksnämndernas arbetsuppgifter och om inrättande av Jordbruksverket

skedde

vissa ändringar i rennäringslagen från den 1 juli 1991 (prop.

1990/91:27, bet.

1990/91:BoU5, rskr. 1990/91:65 och prop. 1990/91:99, bet.

1990/91:JoU27, rskr.

1990/91:276). I 99 lagen preciserades i ett nytt första stycke

vilka beslut av

länsstyrelsen som får överklagas hos kammarrätten. I ett nytt andra

stycke

föreskrevs att länsstyrelsens beslut i övrigt får överklagas hos

Jordbruksverket. I ett nytt tredje stycke föreskrevs vidare att

Jordbruksverkets

beslut får överklagas hos regeringen. Vidare upphävdes 98 lagen. Av

förbiseende skedde inte någon ändring av 101 lagen. Detta medför

att från den

1 juli 1991 endast beslut som enligt 99 första stycket lagen

överklagas hos

kammarrätt får verkställas omedelbart. Däremot får sådana

länsstyrelsebeslut som

överklagas hos Jordbruksverket och beslut av Jordbruksverket som

överklagas till

regeringen inte längre verkställas omedelbart. Någon sådan ändring

var inte

avsedd. Bestämmelsen i 101 rennäringslagen bör därför ändras så att

ett beslut

får verkställas omedelbart oavsett till vilken myndighet det skall

överklagas. I

sak kommer därmed att gälla samma bestämmelser som före den 1 juli

1991.

 9

Bilaga

Sammanfattning av Jägarnas riksförbunds och Svenska jägareförbundets

förslag

till älgjakten efter år 1994

1 A-områden

33 jaktlagen ändras så att A-licens med lång jakttid medges för

varje jakt-

område med över 50 ha sammanhängande markinnehav om jakträttshavaren

så önskar,

- A-område med en areal, som understiger hälften av den areal som

erfordras för

 rätt att fälla ett vuxet djur årligen tilldelas en kalv,

- A-område med en areal, som uppgår till minst hälften av den areal

som erford-

 ras för att fälla ett vuxet djur, skall vartannat år tilldelas en

kalv och

 vartannat år ett valfritt djur - kalv eller vuxet,

- jakttiden på A-område skall vara 70 dagar eller den längre eller

kortare tid

 som länsstyrelsen bestämmer,

- länsstyrelsen får besluta att under viss del av jakttiden jakt

endast får

 bedrivas efter visst slag av älg - exempelvis kalv.

2 Överföring av generellområden

Ett informationsprogram genomförs för att bl.a. uppnå så stor

anslutning som

möjligt av generellområdena till samordnade jaktliga enheter,

- så långt möjligt skall generellområdena erbjudas att ingå i

samordnade

 jaktliga enheter,

- överföring av generellområden som omfattar 20 ha eller mer till

B-områden sker

 automatiskt om jakträttshavaren inte genom anmälan redovisat att

han önskar få

 området registrerat på annat sätt,

- överföring av generellområde med en areal som understiger 20 ha

till annan

 jaktlig enhet - utom kalvjaktsområde - sker efter anmälan, blankett

för

 anmälan skall tillställas jakträttshavaren från länsstyrelsen. Sker

ingen

 anmälan kommer generellområdet att bli kalvjaktsområde,

- jakträttshavaren på sådant generellområde, som omfattar en

sammanhängande

 areal av 50 ha kan i anmälan välja mellan registreringsformerna

A-område -

 alternativt B-område,

- generellområde som ingår i någon form av jaktlig samverkan inför

jakten år

 1995 utan att ännu vara omregistrerat till B-område har rätt att

avgiftsfritt

 få området registrerat som B-område om samverkan inte skulle

fungera och under

 förutsättning att registrering som B-område begärs inom tre år

räknat från den

 31 januari 1995.

3 B-områden

För registrering som B-område - med rätt att fälla ett valfritt djur,

kalv eller

vuxet, under kort jakttid - skall krävas en minsta sammanhängande

areal av 5 ha;

områden som inte uppfyller detta krav blir kalvjaktsområden,

- några särskilda skäl för registrering av sådana B-områden

omfattande minst 5

 ha sammanhängande areal skall inte krävas,

- tidigare registrerade B-områden skall bestå oavsett areal,

- registrerade B-områden, som ingår i annan jaktlig samverkan, har

rätt att

 avgiftsfritt återgå till B-område om samverkan inte skulle fungera

och under

 förutsättning att återföring till B-område begärs inom tre år från

det området

 ingick i den aktuella samverkansformen,

- om könskvotering eller förbud att fälla visst slag av älg beslutas

skall samma

 regler gälla för såväl A- som B-områden,

 jakttiden på B-område skall vara två till sju dagar enligt

länsstyrelsens

 bestämmande,

- jakttiden för län eller länsdel skall anpassas så att avskjutningen

per

 arealenhet motsvarar den på A-områdena.

4 Registreringsavgift

Ny- och omregistreringar av samtliga former av älgjaktsområden inför

1995 års

jakt befrias från avgift.

5 Kalvjaktsområden

Jakttiden skall vara två till sju dagar enligt länsstyrelsens

bestämmande -

jakttidens längd skall vara densamma som för B-områdena.

6 Den allmänna älgjakten i Malmöhus län

Malmöhus län skall få omfattas av samma system för älgjakten som

gäller i övriga

delar av landet,

- om inte hela Malmöhus län får omfattas av det i övriga Sverige

gällande

 älgjaktssystemet skall i vart fall Sjöbo, Hörby, Höörs, Eslövs och

Svalövs

 kommuner få omfattas av detta.

7 Överklagande

Länsstyrelsens beslut om registrering av samtliga former av

älgjaktsområden

skall kunna överklagas till kammarrätten,

- länsstyrelsens beslut angående ramar för skötseln av älgstammen

inom län eller

 del av län får överklagas till Statens naturvårdsverk av

länsviltnämnden eller

 enskild ledamot/ledamöter av nämnden,

- länsstyrelsens skötselbeslut - tilldelning, tid och könskvotering -

skall i

 övrigt inte kunna överklagas.

 10

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:193 Licensområden för älgjakt

m.m.

 11