Regeringens proposition

1993/94:143

Brottsoffren i blickpunkten - en brottsofferfond och andra åtgärder

för att stärka brottsoffrens ställning

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 februari 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en rad åtgärder för att stärka

brottsoffrens ställning.

 Ett av förslagen gäller inrättandet av en brottsofferfond. Fonden

skall

finansieras huvudsakligen genom avgifter som tas ut av dem som döms

för brott

där fängelse ingår i straffskalan. Fondens pengar skall användas

till bl.a.

praktisk verksamhet, information och forskning inom

brottsofferområdet.

 En Brottsoffermyndighet bildas genom en omorganisation av den

nuvarande

Brottsskadenämnden. Myndigheten skall fatta beslut i

brottsskadeärenden, besluta

om användningen av brottsofferfondens medel och ha ett övergripande

ansvar för

brottsofferfrågor.

 Övriga förslag i propositionen tar direkt sikte på förbättringar för

brottsoffer i det enskilda fallet.

 Det föreslås att målsägandens möjligheter att ha med sig en

stödperson skall

ökas. Enligt förslaget skall målsäganden själv få bestämma om han

eller hon

skall åtföljas av en stödperson vid förhör under rättegång. Regler

om att

målsäganden har rätt att ha med sig en stödperson vid förhör under

förundersökningen tas in i lag.

 I propositionen redovisas att förundersökningskungörelsen skall

ändras för att

förbättra skyddet för målsägande och vittnen och att

förundersökningsprotokollet

normalt inte skall innehålla uppgifter om målsägandes eller vittnens

ålder, yrke

och bostadsadress. Det föreslås att rättegångsbalken ändras så att

dessa

uppgifter heller inte skall framgå av det exemplar av

stämningsansökan som

delges den tilltalade. Detsamma gäller i fråga om vadeinlaga,

revisionsinlaga

och genmälen. Det föreslås också att rätten innan ett vittnesmål

avläggs eller

ett målsägandeförhör hålls inte obligatoriskt skall fråga vittnet

eller

målsäganden om ålder, yrke och hemvist utan endast om det behövs.

 I propositionen föreslås också vissa ändringar som syftar till att

målsäganden

lättare skall kunna få ut skadestånd som han eller hon har

tillerkänts i ett

brottmål.

 Slutligen föreslås att målsäganden i de fall brottet har riktat sig

mot någons

liv, hälsa, frihet eller frid skall tillfrågas om han eller hon vill

bli

underrättad om den intagnes vistelser utanför anstalt.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut........................ 5

2 Lagtext............................................ 6

 2.1 Förslag till lag om brottsofferfond........... 6

 2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken 7

 2.3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken 13

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203)

 om kriminalvård i anstalt m.m................. 14

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891)

 om indrivning av statliga fordringar m.m...... 15

 2.6 Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen

 (1978:413).................................... 16

 2.7 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100).................................... 18

3 Ärendet och dess beredning......................... 19

4 Brottsofferfond.................................... 20

 4.1 Inrättande av en brottsofferfond.............. 20

 4.2 Finansiering av en brottsofferfond............ 22

 4.3 Uppbörd och indrivning........................ 27

 4.4 Författningsregleringen....................... 31

5 Brottsoffermyndighet............................... 33

 5.1 En brottsoffermyndighet och dess uppgifter.... 33

 5.2 Brottsoffermyndighetens organisation och

 finansiering.................................. 35

 5.3 Genomförande.................................. 37

6 Stödperson under förundersökning och rättegång..... 38

7 Målsägandes rätt att få ta del av förundersöknings-

 protokoll.......................................... 41

8 Frågor om anonymitet för målsägande och vittnen.... 43

9 Underrättelser till målsägande om frihetsberövade

 personer........................................... 47

10 Verkställighet av domar angående skadestånd........ 51

11 Kostnader för inrättande av en brottsofferfond..... 53

12 Ikraftträdande m.m................................. 54

13 Författningskommentar.............................. 54

 13.1 Förslaget till lag om brottsofferfond......... 54

 13.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångs-

 balken........................................ 56

 13.3 Förslaget till lag om ändring i utsöknings-

 balken........................................ 58

 13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1974:203) om kriminalvård i anstalt m.m...... 58

 13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1993:891) om indrivning av statliga ford-

 ringar m.m.................................... 59

 13.6 Förslaget till lag om ändring i brottsskade-

 lagen (1978:413).............................. 59

 13.7 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100).................................... 60

14 Anslagsfrågor för budgetåret 1994/95............... 60

Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Brottsoffren i

 blickpunkten - åtgärder för att stärka

 brottsoffrens ställning (Ds 1993:29, brotts-

 offerpromemorian)............................ 62

Bilaga 2 Sammanfattning av promemorian Brottsofferfond 66

Bilaga 3 Författningsförslagen i brottsofferpromemorian68

Bilaga 4 Författningsförslagen i promemorian Brotts-

 offerfond.................................... 86

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna........... 93

Bilaga 6 Sammanfattning av utredningen Brottsoffer-

 myndigheten.................................. 95

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag.................. 97

Bilaga 8 Lagrådets yttrande...........................107

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17

februari 1994.........................................109

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till

 - lag om brottsofferfond,

 - lag om ändring i rättegångsbalken,

 - lag om ändring i utsökningsbalken,

 - lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt m.m.,

 - lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

 fordringar m.m.,

 - lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413),

 - lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

2. till Brottsoffermyndigheten: Förvaltningskostnader för budgetåret

1994/95

under andra huvudtiteln anvisar ett ramanslag på 7 944 000 kr,

3. till Brottsoffermyndigheten: Ersättning för skador på grund av

brott för

budgetåret 1994/95 under andra huvudtiteln anvisar ett

förslagsanslag på

50 000 000 kr.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om brottsofferfond

 Härigenom föreskrivs följande.

1

 Den som döms för ett eller flera brott skall, om fängelse ingår i

straffskalan

för något av brotten, i domen åläggas att betala en avgift på 300 kr.

Detsamma

gäller när fråga om ansvar för brott tas upp av åklagare genom

strafföreläggande.

 Avgift skall inte tas ut om påföljdseftergift meddelas.

2

 Bestämmelserna i 35 kap. 7 brottsbalken om bortfallande av böter

gäller även

avgift enligt denna lag.

3

 Avgifterna skall föras till en brottsofferfond. Fondens medel

skall, enligt de

föreskrifter som regeringen bestämmer, användas för verksamhet som

gagnar

brottsoffer.

 Regeringen får besluta att kostnaderna för förvaltning av fonden

skall

ersättas av fondens medel.

4

 Närmare föreskrifter om förvaltningen av fonden meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Bestämmelserna i 1

gäller dock

inte i fråga om brott som har begåtts före ikraftträdandet.

 4

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom förskrivs att 20 kap. 15 , 23 kap. 10 , 36 kap. 10 ,

45 kap. 9

och 16 , 48 kap. 2 och 11 , 51 kap. 8 och 10 samt 55 kap. 8

och 10

rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 kap.

 15 1

 Målsägande, som Målsägande, som hörs

hörs med anledning med anledning av

av åklagarens åklagarens talan,

talan och som med får åtföljas av

hänsyn till lämplig person som

brottets art personligt stöd

eller annars kan (stödperson) under

antas vara i be- rättegången. Sådan

hov av personligt stödperson som

stöd under rätte- rätten har kännedom

gången, får åtföljasom skall om möjligt

av lämplig person underrättas om

som sådant stöd rättegången.

(stödperson). Sådan

stödperson som rät-

ten har kännedom

om skall om möj-

ligt underrättas

om rättegången.

 I vissa fall kan målsägandebiträde förordnas enligt lagen

(1988:609) om

målsägandebiträde.

 Målsägandebiträde skall kallas till huvudförhandling eller annat

sammanträde i

rätten där målsäganden eller målsägandens ställföreträdare skall

höras.

 23 kap.

 10 2

 Vid förhör skall såvitt möjligt ett av undersökningsledaren anmodat

trovärdigt

vittne närvara.

 Undersökningsledaren skall bestämma om någon annan än ett vittne

får närvara

vid förhör. Vid förhör, som enligt 18 andra stycket hålls på den

misstänktes

begäran, har han och hans försvarare rätt att närvara. Även vid annat

förhör får

försvarare närvara, om det kan ske utan men för utredningen.

1Senaste lydelse 1988:610.

2Senaste lydelse 1988:610.

 5

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Målsägandebiträde Målsägandebiträde

har rätt att har rätt att närvara

närvara vid förhör vid förhör med måls-

med målsäganden. äganden. Detsamma

 gäller en stöd-

 person, om hans

 närvaro inte är till

 men för utred-

 ningen.

 Är den som hörs under 15 år, bör den som har vårdnaden om honom

vara

närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen.

 Undersökningsledaren får förordna att vad som förekommit vid förhör

inte får

uppenbaras.

 36 kap.

 10

 Innan vittnesmål Innan vittnesmål

avlägges, skall avläggs, skall

rätten höra vittneträtten höra vittnet

om hans full- om hans full-

ständiga namn, ständiga namn och,

ålder, yrke och om det behövs,

hemvist, så ock ålder, yrke och

söka utröna, om hemvist. Rätten

vittnet till part skall också försöka

eller till saken klargöra om vittnet

står i något till part eller

förhållande, som till saken står i

kan vara av vikt något förhållande,

för bedömandet av som kan vara av

tilltron till vikt för bedömandet

vittnets av tilltron till

berättelse, eller vittnets

om eljest berättelse, eller

omständighet av om det annars

betydelse i detta finns

hänseende före- omständigheter av

kommer. betydelse i detta

 hänseende.

 Står vittne till part i sådant förhållande, som avses i 3 , skall

vittnet

erinras om att han icke är skyldig att avlägga vittnesmål.

 45 kap.

 9

 Avvisas ej Avvisas inte

ansökan, skall ansökan, skall

rätten utfärda rätten utfärda

stämning å den stämning på den

tilltalade att tilltalade att

svara å åtalet. svara på åtalet.

 Stämningen skall Stämningen skall

jämte stämnings- tillsammans med

ansökan och därvid stämningsansökan och

fogade handlingar därvid fogade

delgivas den handlingar delges

tilltalade. den tilltalade.

 Uppgift om målsägan-

 des eller vittnens

 ålder, yrke och bo-

 stadsadress, som

 saknar be-

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 tydelse för åtalet,

 skall inte fram-

 gå av de handlingar

 som delges.

 16 3

 Stämning, som utfärdas av åklagare, skall innehålla vad i 4

stadgas om

stämningsansökan och vara undertecknad av åklagaren.

 I stämningen skall åklagaren tillika förelägga den tilltalade att

inom viss,

av åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligen hos rätten

uppgiva de bevis

han vill åberopa vid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med

varje

särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om åklagaren på grund av den

tilltalades

erkännande eller annan omständighet finner uppenbart, att bevis ej

kommer att av

den tilltalade uppgivas. Om det är lämpligt, må åklagaren i

stämningen kalla den

tilltalade till huvudförhandling.

 Då mål av åklagare utsättes till huvudförhandling, åligge honom att

iakttaga

de föreskrifter om tiden för huvudförhandling, som meddelats av

rätten;

åklagaren äge ombesörja kallelser och förelägganden, som avses i 15

 .

 Stämningen skall Stämningen skall

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas den den tilltalade.

tilltalade. Sedan Uppgift om

stämningen målsägandes eller

delgivits, skall vittnens ålder,

den med bevis yrke och bo-

därom omedelbart stadsadress, som

tillställas rätten.saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges. Sedan

 stämningen del-

 givits, skall den

 med bevis därom

 omedelbart till-

 ställas rätten.

48 kap.

2

 Föreläggande enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till

godkännande

omedelbart eller inom viss tid förelägges ett bötesstraff, fastställt

vid

strafföreläggande efter vad åklagaren anser brottet förskylla och vid

föreläggande av ordningsbot efter vad som bestämts enligt 14 .

 Är brott förenat Är brott förenat

med egendoms med egendoms

förverkande eller förverkande, annan

annan sådan sär- sådan särskild

skild rättsverkan, rättsverkan eller

skall också särskild

3Senaste lydelse 1976:1137.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

denna föreläggas rättsverkan i form

den misstänkte av avgift enligt

till godkännande. lagen (1994:000)

 om

 brottsofferfond,

 skall också denna

 föreläggas den

 misstänkte till

 godkännande.

11 4

 Avser Avser ett

strafföreläggande strafföreläggande

ej annat än böter inte annat än böter

och betalas eller böter och

böterna till avgift enligt

myndighet, som lagen (1994:000)

regeringen om brottsofferfond

bestämmer, utan och betalas hela

att skriftligt beloppet till

godkännande skett, myndighet, som

anses betalningen regeringen

som godkännande, bestämmer, utan att

om det icke skriftligt

framgår att den godkännande skett,

misstänkte ej har anses betalningen

avsett att som godkännande, om

godkänna före- det inte framgår

läggandet. att den misstänkte

 inte har avsett

 att godkänna före-

 läggandet.

 51 kap.

 8 5

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

vadeinlagan med vadeinlagan med

därvid fogade därvid fogade

handlingar delges handlingar delges

vadesvaranden, vadesvaranden, som

som skall skall föreläggas att

föreläggas att avgeavge skriftligt

skriftligt genmäle. Uppgift om

genmäle. målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 hand-

 lingar som delges

 den tilltalade i

 mål om allmänt åtal.

 Om det är uppenbart att vadetalan är ogrundad, får hovrätten dock

genast

meddela dom i målet utan att någon åtgärd enligt första stycket

vidtas.

 Om tingsrätten har avslagit ett yrkande om åtgärd, som avses i

26-28 kap.,

eller förordnat om att en sådan åtgärd skall hävas, får hovrätten

omedelbart

bevilja åtgärden att gälla till dess något annat be-

4Senaste lydelse 1974:573.

5Senaste lydelse 1992:374.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

stäms. Om tingsrätten har beviljat åtgärd som nu sagts, får hovrätten

omedelbart

förordna att vidare åtgärd för verkställighet av beslutet inte får

äga rum. I

frågor om häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap.

brottsbalken

får hovrätten göra ändring i tingsrättens beslut även om motparten

inte hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är närvarande vid

rätten, skall 24

kap. 17 tredje och fjärde styckena tillämpas.

 10 6

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas vade- vadekäranden.

käranden. Uppgift om

 målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges den

 tilltalade i mål om

 allmänt åtal.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge

hovrätten förordna därom. Hovrätten äge tillika meddela närmare

bestämmelser om

skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket avseende part

skall yttra

sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en skrift, endast om

särskilda

skäl äro därtill.

 Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en

ändamålsenlig

handläggning av målet.

 Vad som sagts om sammanträde per telefon i 45 kap. 13 och 47 kap.

10 skall

gälla även vid sammanträde enligt denna paragraf.

 55 kap.

 8 7

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

revisionsinlagan revisionsinlagan

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revi- revisionssvaranden

sionssvaranden och föreläggande

och föreläggande meddelas honom att

meddelas honom inkomma med

att inkomma med skriftligt genmäle.

skriftligt Uppgift om

genmäle. målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress,

6Senaste lydelse 1989:656.

7Senaste lydelse 1981:828.

 6

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 som saknar

 betydelse för

 åtalet, skall inte

 framgå av de hand-

 lingar som delges

 den tilltalade i

 mål om allmänt åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit yrkande om kvarstad eller annan

åtgärd

enligt 15 kap. eller förordnat om hävande av sådan åtgärd eller i

brottmål

avslagit yrkande om åtgärd, som avses i 26-28 kap., eller förordnat

om hävande

av åtgärd, som där sägs, äge Högsta domstolen omedelbart bevilja

åtgärden att

gälla, till dess annorlunda förordnas. Har hovrätten beviljat åtgärd,

som nu

sagts, eller förordnat, att dom må verkställas utan hinder av att den

icke äger

laga kraft, eller fastställt underrätts beslut därom, äge Högsta

domstolen ock

omedelbart förordna, att vidare åtgärd för verkställighet ej må äga

rum. Är

fråga om häktning eller reseförbud, må Högsta domstolen utan

motpartens hörande

göra ändring i hovrättens beslut.

 10

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revi- revisionskäranden.

sionskäranden. Uppgift om målsägan-

 des eller vittnens

 ålder, yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges den

 tilltalade i mål om

 allmänt åtal.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge Högsta

domstolen förordna därom. Högsta domstolen äge tillika meddela

närmare

bestämmelser om skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket

avseende

part skall yttra sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en

skrift,

endast om särskilda skäl äro därtill.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 7

2.3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 utsökningsbalken skall ha

följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 2 1

 Sökanden skall ange den åtgärd som han yrkar.

 Vid ansökan skall inges den exekutionstitel på grund varav

verkställighet

söks. Grundas anspråket på löpande skuldebrev eller annan handling,

vars

företeende utgör villkor för rätt att kräva betalning eller påkalla

fullgörande

av annan förpliktelse, skall den handlingen inges.

 Exekutionstiteln skall inges i huvudskrift eller, om

kronofogdemyndigheten

anser det tillräckligt, i bestyrkt avskrift. Handling som avses i

andra stycket

andra meningen skall inges i huvudskrift. Annan handling bör inges i

huvudskrift

eller bestyrkt avskrift.

 Görs ansökan på medium för automatisk databehandling behöver

exekutionstiteln

inte inges, om den är ett utslag i mål om betalningsföreläggande, som

har

meddelats tidigast tre år innan verkställighet söks.

 Om

 exekutionstiteln är

 en dom som har

 översänts från en

 domstol till

 kronofogdemyndig-

 heten på grund av

 föreskrift i lag

 eller annan

 författning, behöver

 sökanden inte ge in

 den.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Senaste lydelse 1991:848. (Jfr 1991:878.)

 8

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt

m.m.

 Härigenom föreskrivs att 35 lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 35

 Om en intagen

 avtjänar straff för

 ett brott som har

 riktat sig mot

 någons liv, hälsa,

 frihet eller frid,

 skall målsäganden

 tillfrågas om han

 eller hon vill bli

 underrättad om i

 vilken kriminal-

 vårdsanstalt den

 intagne befinner

 sig, den intagnes

 förflyttning till

 öppen anstalt,

 permissioner och

 vistelser utanför

 anstalten enligt

 32 - 34 ,

 frigivning,

 rymning och

 uteblivande efter

 permission.

 Har målsäganden

 begärt under-

 rättelse, skall den

 lämnas beträffande

 frigivning lämplig

 tid före

 frigivningen och i

 andra fall så

 tidigt som möjligt.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Lagen omtryckt 1990:1011.

 9

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av

statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 lagen (1993:891) om indrivning av

statliga

fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2

 Under indrivningen får införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken ske

för

fordringar som påförts enligt bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272), om inte annat föreskrivs i den lagen,

 2. lagen (1958:295) om sjömansskatt, om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 3. lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

 4. lagen (1972:435) om överlastavgift,

 5. lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

 6. lagen (1976:339) om saluvagnsskatt,

 7. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

 8. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

om inte

annat föreskrivs i den lagen,

 9. fordonsskattelagen (1988:327),

 10. lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa

byggnadsarbeten,

 11. lagen 11. lagen

(1991:586) om sär- (1991:586) om sär-

skild skild inkomstskatt

inkomstskatt för för utomlands

utomlands bosatta,

bosatta, eller

 12. lagen 12. lagen

(1991:591) om sär- (1991:591) om sär-

skild skild inkomstskatt

inkomstskatt för för utomlands

utomlands bosatta artiser m.fl.,

artister m.fl. eller

 13. lagen

 (1994:000) om

 brottsofferfond.

 Att införsel får ske för böter och viten är föreskrivet i 15 kap. 1

 2

utsökningsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 10

2.6 Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413)

 Härigenom föreskrivs att 12 och 13 brottsskadelagen (1978:413)

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12

 Ärende om Ärende om

brottsskadeersätt- brottsskadeersätt-

ning prövas av ning prövas av

brottsskade- Brottsoffer-

nämnden. myndigheten.

Regeringen kan Regeringen kan

dock föreskriva dock föreskriva att

att annan myn- annan myndighet

dighet skall pröva skall pröva ärende

ärende om om ersättning för

ersättning för skada vållad av

skada vållad av någon som avses i

någon som avses i 3 1 eller 2, om

3 1 eller 2, om ansökan gäller er-

ansökan gäller er- sättning med högst

sättning med högst 500 kronor. Ett

500 kronor. Mot beslut av en sådan

beslut av sådan myndighet över-

myndighet förs klagas hos

talan hos Brottsoffermyndig-

brottsskadenämnden heten.

genom besvär.

 Mot Brottsoffermyndighe-

brottsskadenämndenstens beslut får

beslut får talan inte överklagas.

inte föras.

 13 1

 BrottsskadenämndenHos

består av en Brottsoffermyndigheten

ordförande, två finns en nämnd som

vice ordförande avgör ärenden om

och tre andra brottsskadeersättning

ledamöter. Ord- som är av

föranden och vice principiell

ordförandena skall betydelse eller

vara lagfarna och annars av större

erfarna i vikt. Nämnden utses

domarvärv. av regeringen.

 Brottsskadenämnden

är beslutför med

fyra ledamöter.

 I den

utsträckning som

regeringen

föreskriver får

ordföranden, vice

ordförandena eller

tjänsteman vid

brottsskadenämnden

på nämndens vägnar Föreslagen lydelse

1 Senaste lydelse

1979:1103.

Nuvarande lydelse

avgöra ärende om

brottsskade-

ersättning som ej

är av principiell

betydelse eller

annars av större

vikt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 11

2.7 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 30 sekretesslagen (1980:100)1

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 kap.

30

 Sekretess gäller Sekretess gäller

hos brotts- hos Brotts-

skadenämnden i offermyndigheten i

ärende om brotts- ärende om

skadeersättning förbrottsskade-

uppgift om någons ersättning för

hälsotillstånd uppgift om någons

eller andra hälsotillstånd eller

personliga andra personliga

förhållanden, om förhållanden, om det

det kan antas att kan antas att den

den som uppgiften som uppgiften rör

rör eller någon eller någon honom

honom närstående närstående lider be-

lider betydande tydande men om

men om uppgiften uppgiften röjs.

röjs. Sekretessen Sekretessen gäller

gäller dock inte dock inte beslut i

beslut i ärendet. ärendet.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst

sjuttio år.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

 12

3 Ärendet och dess beredning

På senare år har en lång rad åtgärder vidtagits för att stärka

brottsoffrens

ställning. I promemorian Brottsoffren i blickpunkten - åtgärder för

att stärka

brottsoffrens ställning (Ds 1993:29, brottsofferpromemorian) som

upprättades

inom Justitiedepartementet under våren 1993 lämnas en utförlig

redovisning för

detta. Bland de åtgärder som vidtagits på lagstiftningsområdet kan

särskilt

nämnas lagen (1988:609) om målsägandebiträde och lagen (1988:688) om

besöksför-

bud. Regeringen har nyligen förelagt riksdagen en proposition om

utvidgad rätt

till målsägandebiträde och förbättrat rättsligt bistånd till

brottsoffer

utomlands (prop. 1993/94:26). I brottsofferpromemorian läggs fram ett

flertal

förslag som syftar till att ytterligare förbättra brottsoffrens

ställning. Ett

förslag gäller inrättandet av en brottsofferfond. Detta förslag har

vidareutvecklats i en annan inom departementet upprättad promemoria

med

beteckningen Brottsofferfond. I bilaga 1 finns en sammanfattning av

förslagen i

brottsofferpromemorian och i bilaga 2 finns en sammanfattning av

förslagen i

promemorian Brottsofferfond. Promemoriornas författningsförslag finns

i bilaga 3

respektive 4. Båda promemoriorna har remissbehandlats. En förteckning

över

remissinstanserna finns i bilaga 5. Sammanställningar av

remissyttrandena finns

tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr 93-1800). En särskild

utredare har

efter uppdrag från regeringen lämnat förslag till inrättande av en ny

Brottsoffermyndighet, som bl.a. skall besluta i frågor om utbetalning

av medel

från brottsofferfonden och i ärenden om brottsskadeersättning som i

dag

handläggs av Brottsskadenämnden. En sammanfattning av förslaget finns

i bilaga

6.

 Regeringen tar nu upp de förslag i brottsofferpromemorian som

kräver

lagändring liksom förslagen om att inrätta en brottsofferfond och att

bilda en

Brottsoffermyndighet. Vissa förordningsändringar berörs också i

anslutning till

de olika förslagen. Dessa redovisas för fullständighetens skull och

regeringen

kommer senare att ta upp dem för beslut. Regeringen avser att bereda

brottsofferpromemorians övriga förslag till förordningsändringar

vidare med

sikte på att de skall kunna träda i kraft samtidigt med de föreslagna

lagändringarna. Dessa ändringar berör bl.a.

förundersökningskungörelsen

(1947:948), utsökningsförordningen (1981:981), polisförordningen

(1983:730),

förordningen (1987:1099) om skyldighet för domstol att underrätta

parterna om

utgången i mål och ärenden, m.m. och förordningen (1990:893) om

underrättelse om

dom i vissa brottmål, m.m. Dessa förslag till ändringar syftar bl.a.

till att

informationen till målsäganden om det egna ärendet generellt skall

förbättras.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 16 december 1993 att inhämta Lagrådets

yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets granskning har inte

omfattat

förslagen 2.6 och 2.7. På grund av de förslagens beskaffenhet -

ändring av

myndighets namn och sammansättning - skulle Lagrådets granskning

sakna

betydelse.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 8.

 Lagrådet har anfört vissa lagtekniska synpunkter.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom

har vissa

redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer till

Lagrådets

synpunkter i författningskommentaren.

4 Brottsofferfond

4.1 Inrättande av en brottsofferfond

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta tillstyrker förslaget. Några

efterlyser en

tydligare författningsreglering av fondens ändamål och

medelsanvändning.

 Skälen för regeringens förslag: Frågan om att inrätta en svensk

brottsofferfond har diskuterats i olika sammanhang och har t.ex.

behandlats i

riksdagen (se bl.a. bet. 1991/92:JuU18 och bet. 1992/93:JuU27).

Enligt

regeringens mening skulle inrättandet av en brottsofferfond på ett

mycket

påtagligt sätt lyfta fram brottsoffren och tydligt markera att

statsmakterna

står på brottsoffrens sida. Genom att inrätta en brottsofferfond

skapas också på

ett helt annat sätt än vad som är möjligt i dag utrymme för att ge

ekonomiskt

stöd till olika former av brottsofferinriktad verksamhet som bedrivs

runt om i

landet. Inte minst är det angeläget att förbättra förutsättningarna

för

ekonomiska bidrag till olika ideella organisationer, t.ex.

brottsofferjourer och

kvinnojourer, som utför ett värdefullt socialt och stödjande arbete

på

brottsofferområdet. En brottsofferfond skulle också ge utrymme för

bidrag till

annan angelägen privat och offentlig verksamhet som gäller

brottsoffer. Det kan

t.ex. gälla att inrätta våldtäktskliniker och att anordna olika

former av

kristerapiverksamhet. I det rådande statsfinansiella läget finns det

inte

utrymme för att ge sådan verksamhet det önskvärda stödet av allmänna

medel.

Också forskningen, utbildningen och informationen om

brottsofferfrågor bör ges

ett förbättrat stöd.

 Regeringen ställer sig därför bakom promemorians förslag om att

inrätta en

brottsofferfond och delar den uppfattning om fondens ändamål som

kommit till

uttryck i promemorian och som vunnit stöd under remissbehandlingen.

Brottsofferfondens medel skall således inte användas för att ersätta

det

nuvarande systemet med statliga brottsskadeersättningar. Avsikten är

inte heller

att fondens medel skall tas i anspråk för att komplettera

skadeståndsreglerna

eller på annat sätt ge ekonomisk ersättning till brottsoffer i

enskilda fall.

Fondens medel skall i stället användas för att stödja olika

verksamheter och

projekt som gagnar brottsoffer i allmänhet.

 Vi återkommer i det följande (avsnitt 4.4) till frågan om hur

detaljerat

fondens ändamål och medelsanvändning skall regleras i författning.

 Utöver de mer generella syften som fondens medel kan användas för

kan medel

dock - i en framtid - indirekt komma enskilda brottsoffer till del.

En

brottsofferfond kan nämligen också fylla funktionen att skapa utrymme

för

reformer på området och finansiera t.ex. lagändringar som förbättrar

möjligheterna att få brottsskadeersättning. Regeringens avsikt är

dock inte

heller här att ersätta det nuvarande systemet, där

brottsskadeersättningen

betalas av statsmedel. Tanken är i stället att medel ur fonden skall

kunna

användas för att t.ex. finansiera ändringar i brottsskadelagen

(1978:413) som

annars inte hade varit möjliga att genomföra. Regeringen vill dock

inte utesluta

-beroende på hur stor fonden blir - att det senare kan finnas skäl

att överväga

en ändring som innebär att viss del av fondens medel tas i anspråk

för att

minska statens utgifter för brottsskadeersättningar.

 13

4.2 Finansiering av en brottsofferfond

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta tillstyrker förslaget eller lämnar det

utan

erinran. Några förordar andra avgränsningar av den grupp som skall

betala

avgift. Några förordar att fonden skall finansieras via

statsbudgeten.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns flera frågor att ta

ställning till

när det gäller formerna för hur brottsofferfonden fortlöpande skall

finansieras.

Skall fonden finansieras genom särskilda avgifter från dem som begår

brott?

Skall i så fall alla som döms, eller bara de som döms för vissa typer

av brott

eller till vissa påföljder, betala avgift eller bör man avgränsa

avgiftsskyldigheten på annat sätt? Hur stor skall avgiften vara? Vem

skall

besluta om avgiften?

 I promemorian diskuteras som en i och för sig lättadministrerad

ordning att

finansiera fonden genom bötesmedel. Slutsatsen är dock att denna

lösning inte

bör väljas. Regeringen - och de allra flesta remissinstanserna - har

samma

uppfattning. Genom en budgetfinansiering av fonden skulle man helt

förlora den

pedagogiska poäng som ligger i att en gärningsman får betala en

särskild avgift

som direkt avsätts för brottsofferfrämjande åtgärder. Om man valde en

finan-

siering genom bötesmedel, skulle denna rimligen också följas upp med

en höjning

av bötesnivån. Men vare sig en sådan höjning skulle göras eller ej,

skulle de

som begår de allvarligaste brotten och döms till annat än böter inte

komma att

delta i finansieringen av fonden.

 Fonden bör enligt regeringens uppfattning finansieras genom

avgifter som tas

ut av personer som döms för brott. Därvid måste det ställas vissa

krav på det

system som väljs. Avgränsningen av vilka som skall betala skall vara

acceptabel

från rättvisesynpunkt och den skall vara enkel att tillämpa.

Avgränsningen skall

vara sådan att den enskilde kan förutse om avgift skall betalas eller

inte.

Avgiften skall sättas lågt för att underlätta frivillig betalning och

för att

inte inkräkta på betalning av eventuella skadestånd och böter.

I vilka fall skall fondavgift tas ut?

I promemorian granskas ett flertal tänkbara sätt att bestämma den

personkrets

som skall åläggas att betala avgift till brottsofferfonden. Alla

modellerna utom

en förkastas, därför att de i olika avseenden inte tillräckligt väl

uppfyller de

grundläggande krav som enligt vad som nyss har sagts måste ställas på

systemet i

fråga. Sålunda avvisas möjligheten att knyta avgiften till vilken

påföljd som

döms ut i det enskilda fallet. Inte heller föreslås ett system med en

avgift per

dom, strafföreläggande eller ordningsföreläggande. Vidare avvisas

tanken på en

avgift per brott eller en avgift för varje begånget brott där

fängelse ingår i

straffskalan. Slutligen förkastas möjligheten att knyta fondavgiften

till brott

där det finns en målsägande eller till vissa brott där fängelse ingår

i

straffskalan och där det typiskt sett finns en målsägande. Den

lösning som

promemorian anvisar är i stället att fondavgiften knyts till alla

brott som har

fängelse i straffskalan ("fängelsebrott") men att bara en avgift tas

ut för

varje dom eller strafföreläggande som omfattar något eller några

sådana brott.

Om påföljdseftergift meddelas skall fondavgift inte tas ut.

 Remissinstanserna är inte eniga, men det finns en majoritet för

promemorians

förslag. Avvikande meningar förs fram av Riksåklagaren, Hovrätten för

Nedre

Norrland och juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet.

Riksåklagaren

anser att man bör knyta fondavgiften till vissa brott där det typiskt

sett finns

ett brottsoffer. Hovrätten förordar att alla som lagförs för något

brott får

betala en fondavgift. Juridiska fakultetsstyrelsen föreslår att

gränsen dras vid

penningböter, så att de som döms för brott där åtminstone dagsböter

ingår i

straffskalan får betala fondavgift. Dessa tre remissinstanser har

alltså olika

förslag till avgiftssystem. Sveriges domareförbund för sin del har

inte funnit

någon avgiftsmodell acceptabel.

 En naturlig utgångspunkt skulle kunna vara att de som begår brott

där det -

åtminstone typiskt sett - finns en målsägande bör drabbas av

avgiften. En

begränsning till enskilda fall där det faktiskt finns en målsägande

är enligt

regeringens mening olämplig, eftersom ett sådant kriterium inte är

entydigt och

det kan vara svårt att fastställa om det faktiskt finns någon

målsägande. Enligt

regeringens mening finns det inte heller något godtagbart sätt att

välja ut

brottskategorier där det kan sägas typiskt sett förekomma målsägande.

Det är

inte heller särskilt angeläget att försöka att strikt avgränsa

avgiftsskyldigheten på det sättet. Såsom anförs i promemorian kan det

- med

hänsyn till fondens ändamål och till att den i första hand skall

användas för

mer allmänt brottsofferinriktad verksamhet - mycket väl vara så att

av-

gränsningen bör göras på annat sätt och att vissa brott som typiskt

sett inte

kan sägas ha en målsägande faller innanför, och tvärtom. Begreppet

brottsoffer

är nämligen inte synonymt med begreppet målsägande. I någon mening

kan det också

sägas finnas brottsoffer vid alla sorters brott.

 Förslaget att brott med minst dagsböter i straffskalan skall

föranleda

fondavgift har inte uttryckligen diskuterats i promemorian. Juridiska

fakultetsstyrelsen för fram förslaget med motiveringen dels att fler

brott bör

omfattas för att fonden skall få tillräcklig storlek, dels att den

stora gruppen

av trafikbrott bör medverka i uppbyggandet av fonden. Styrelsen anför

vårdslöshet i trafik som ett exempel på brott där

brottsofferperspektivet är

speciellt centralt och som bör omfattas av fondavgift. Enligt

regeringens mening

skulle det föra för långt att ta ut brottsofferfondsavgift vid alla

brott

oberoende av deras svårhetsgrad. Någon form av avgränsning av

brottstypen måste

därför göras. Regeringen vill inte utesluta att det i en framtid,

bl.a. av de

skäl som fakultetsstyrelsen anfört, kan visa sig lämpligt att ta ut

brottsofferfondsavgift även vid brott med enbart böter i

straffskalan. För

närvarande förefaller emellertid en lämplig gräns vara att utesluta

sådana

brott, eftersom man därigenom utesluter ett stort antal mindre

allvarliga brott.

 Av de olika lösningar som sålunda diskuterats anser regeringen att

det

remitterade förslaget bör väljas, alltså att endast brott som har

fängelse i

straffskalan skall föranleda fondavgift och att endast en avgift

skall tas ut

för varje dom eller strafföreläggande som omfattar något eller några

sådana

brott.

Hur stor skall fondavgiften vara?

När fondavgiftens storlek skall bestämmas måste ett antal faktorer

beaktas.

Utgångspunkten bör naturligtvis vara att se till att fonden blir så

stor att den

kan fylla den avsedda uppgiften att stärka brottsoffrens ställning.

Detta talar

för att fondavgiften bör sättas relativt högt. Samtidigt måste, som

tidigare

nämnts, tillses att avgiften inte blir så hög att den inkräktar på

betalningen

av eventuella skadestånd och böter. En låg avgift kan också stimulera

till

frivillig betalning. Med en låg avgift kan man också undvara regler

om jämkning.

En avgift på några hundra kronor förefaller då rimlig.

 Under åren 1990 - 1992 lagfördes i genomsnitt 81 000 personer per

år för

fängelsebrott. Detta innebär att det med den förordade lösningen -

under

förutsättning att fondavgiften betalas in i samtliga fall - kan

beräknas flyta

in i runda tal 8, 16, 24 respektive 41 miljoner kr till fonden om

avgiften sätts

till 100, 200, 300 respektive 500 kr.

 En avgörande fråga är givetvis i vilken omfattning utdömda avgifter

kommer att

betalas in till fonden. Straffsystemkommittén (Ju 1992:07) skall

enligt sina

direktiv (dir. 1992:47) bl.a. undersöka i vilken utsträckning böter

flyter in

till staten. Enligt uppgift pekar de undersökningar kommittén

hittills har gjort

på en total betalningsfrekvens för böter överstigande 95 procent.

Tidigare

gjorda undersökningar (SOU 1975:75 och BRÅ Apropå 1985 nr 5 s. 27)

har också vi-

sat en mycket hög betalningsfrekvens. Betalningsfrekvensen för

domstolsböter kan

emellertid inte särskiljas i statistiken. Det finns alltså inte något

belägg för

att betalningsfrekvensen är lika hög beträffande böter som avser

allvarligare

brott än de som kan bestraffas genom ordningsbot och

strafföreläggande. Enligt

de uppgifter Straffsystemkommittén hittills har tagit fram avser

drygt 20

procent av de belopp som betalas in till Rikspolisstyrelsen

domstolsböter. Av de

belopp som debiteras hos Riksskatteverket, alltså böter som inte

betalas

frivilligt utan lämnas till indrivning, avser emellertid nästan 45

procent

domstolsböter, vilket tyder på en lägre betalningsfrekvens när det

gäller

allvarligare brott.

 Eftersom brottsofferfondsavgiften kommer att knytas till

allvarligare brott

finns det anledning att vara försiktig när det gäller antaganden om

hur stora

belopp som kommer att flyta in. Enligt vad som anförs i promemorian

är det, om

avgiften bestäms till ett relativt lågt belopp, emellertid inte

orimligt att

anta att den i åtminstone 50 procent av fallen kommer att betalas

frivilligt och

att den kommer att kunna drivas in i ytterligare åtminstone 30

procent av

fallen. I flera remissvar understryks att man bör vara försiktig vid

uppskatt-

ningen av betalningsfrekvensen. Riksskatteverket anser det mera

troligt att

fondavgiften kommer att kunna drivas in endast i ytterligare 25

procent av

fallen. Frågan är som sagt svårbedömd. Regeringen har dock inte

anledning att

tro att resultatet kommer att avvika markant från vad som antagits i

promemorian.

 I enlighet med de tidigare gjorda beräkningarna skulle det därmed

kunna antas

att det kan komma att flyta in i runda tal 6, 13, 19 respektive 33

miljoner kr

per år till fonden om avgiften bestäms till 100, 200, 300 respektive

500 kr.

 Såsom föreslagits i promemorian och såsom allmänt godtagits under

remissbehandlingen bör avgiften mot denna bakgrund bestämmas till 300

kr. Det

innebär att man kan räkna med att det flyter in cirka 19 miljoner kr

årligen

till fonden i form av avgifter.

 Det kan finnas skäl att utöver fondavgifterna även tillföra fonden

medel från

annat håll. Detta gäller både i inledningsskedet då fonden byggs upp

och senare.

Detta bör ske genom medel som kan finnas disponibla inom

Justitiedepartementets

ansvarsområde. Så t.ex. bör en viss del av den aviserade sänkningen

av fångarnas

ersättning kunna finansiera uppbyggnaden av fonden.

Vem skall fatta beslut om fondavgift?

En särskild fråga är i vilken ordning beslut om fondavgift skall

fattas. I

promemorian har föreslagits att domstolen i brottmålsdomen och

åklagaren i

strafföreläggandet skall besluta om avgiften. De flesta

remissinstanserna har

samma uppfattning. Dock anför Riksåklagaren att det är tveksamt om

böter och

fondavgift rent tekniskt kan kombineras i ett strafföreläggande.

Eskilstuna

tingsrätt föreslår att fondavgiften i stället debiteras centralt hos

Rikspolisstyrelsen.

 Enligt vad regeringen inhämtat finns inga datatekniska hinder mot

att

genomföra promemorians förslag. Att lägga besluten om fondavgift på

Rikspolisstyrelsen vore av flera skäl mindre lämpligt. Då skulle man

förlora

möjligheten till gemensam uppbörd av fondavgifter och böter. Dessutom

skulle det

kunna innebära problem, särskilt i överklagade mål, för

Rikspolisstyrelsen att

överblicka om fondavgift skall tas ut eller inte i ett enskilt fall.

Kanske

allvarligast är dock att man skulle förlora något av den viktiga

kopplingen

mellan lagföringen för brottet och fondavgiften, om fondavgiften

ålades i

administrativ ordning efter domen eller strafföreläggandet.

 För att en ändamålsenlig hantering skall åstadkommas bör det i

stället vara en

uppgift för domstolen att utan särskilt yrkande besluta om avgift

till

brottsofferfonden i samband med domen i det aktuella brottmålet.

Domstolens

beslut kommer därmed att meddelas och överklagas i samma ordning som

brottmålsdomen.

 Om lagföring sker genom strafföreläggande, bör det på motsvarande

sätt vara

åklagarens uppgift att besluta om avgiften vid utfärdande av

föreläggandet.

Åklagarens beslut kommer då att föreläggas den enskilde till

godkännande på

samma sätt som när ett beslut om förverkande tas upp i ett

strafföreläggande.

Som kommer att beröras närmare i det följande blir fondavgift att

hänföra till

begreppet särskild rättsverkan av brott. Enligt 48 kap. 2 andra

stycket rätte-

gångsbalken (RB) skall, om brott är förenat med egendoms förverkande

eller annan

sådan särskild rättsverkan, också denna föreläggas den misstänkte

till

godkännande. Enligt motiven till bestämmelsen (prop. 1964:10 s. 152)

innebär

uttrycket "sådan särskild rättsverkan" att det inte är fråga om samma

vidsträckta krets av särskilda rättsverkningar som avses i 36 kap. -

numera - 11

 brottsbalken (BrB), utan endast om förverkandeliknande följder av

att någon

fälls till ansvar. Såsom konstateras i promemorian krävs det därför

ändringar i

48 kap. RB för att åklagaren skall kunna förelägga fondavgift till

godkännande.

 I ytterligare ett avseende har det i promemorian föreslagits en

särskild

reglering vad gäller strafföreläggande. Enligt 48 kap. 11 RB anses

ett

strafföreläggande som godkänt, trots att skriftligt godkännande inte

har skett,

under förutsättning att strafföreläggandet inte avser annat än böter,

att

böterna betalas till den myndighet som regeringen bestämmer samt att

det inte

framgår att den misstänkte inte haft för avsikt att godkänna

föreläggandet.

Enligt den ordning som nu föreslås kommer den som föreläggs straff

för

fängelsebrott förutom böter att föreläggas fondavgift. Om den

misstänkte då

frivilligt betalar både böterna och fondavgiften, bör betalningen

enligt

förslaget i promemorian anses som godkännande av föreläggandet om det

inte fram-

går att den misstänkte inte haft för avsikt att godkänna

föreläggandet.

 Riksåklagaren har mot förslaget invänt att utrymmet för godkännande

genom

betalning därigenom skulle utvidgas på ett inkonsekvent sätt,

eftersom annan

särskild rättsverkan som avser betalningsskyldighet inte kan

godkännas genom

betalning. Enligt Riksåklagaren krävs det överväganden från ett

bredare

perspektiv om man skall utvidga utrymmet för godkännande genom

betalning.

 Särskild rättsverkan som avser betalningsskyldighet torde hittills

inte ha

varit vanligt förekommande i samband med strafföreläggande.

Införandet av

brottsofferfondsavgift skapar däremot genom den stora mängden

avgifter ett helt

annat behov av godkännande genom betalning. Regeringen anser därför

att

promemorians förslag bör genomföras. Någon ytterligare utvidgning av

möjligheterna till godkännande genom betalning, alltså till andra

slag av

särskild rättsverkan än fondavgift, bör dock inte genomföras i detta

sammanhang.

4.3 Uppbörd och indrivning

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta har lämnat förslagen utan erinran.

Riksåklagaren

och Rikspolisstyrelsen har framfört vissa synpunkter på

uppbördsförfarandet.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian görs en genomgång av

vissa

författningar som har betydelse för brottsofferfondsavgifterna i

uppbörds- och

indrivningshänseende. Regeringen gör i det följande en liknande

genomgång. På

några punkter konstateras behov av ändringar.

Bötesverkställighetslagen

Av 1 andra stycket bötesverkställighetslagen (1979:189) framgår att

bestämmelserna i lagens 1 - 13 gäller sådan särskild rättsverkan

av brott som

innefattar betalningsskyldighet. Såsom framhålls i promemorian blir

brottsofferfondsavgiften att hänföra till begreppet särskild

rättsverkan av

brott. Bestämmelserna i bötesverkställighetslagen blir alltså

tillämpliga vid

uppbörd och indrivning av fondavgiften. Detta innebär bland annat

följande.

 Verkställighet sker genom uppbörd eller indrivning. Regeringen

bestämmer i

vilken utsträckning uppbörd skall ske. Uppbörd sker så snart en dom

eller ett

strafföreläggande har meddelats. Indrivning får inte ske förrän domen

har vunnit

laga kraft eller föreläggandet har godkänts. Uppbörd sker genom

frivillig

betalning till den myndighet som regeringen bestämmer. Influtet

belopp avräknas

på de böter som får antas vara avsedda med betalningen. Uppkommer

överskott vid

uppbörd, får det avräknas på andra böter som den bötfällde är skyldig

att

betala. Om sådan avräkning inte sker, skall överskottet återbetalas.

Om uppbörd

inte skall ske eller om uppbörden inte har lett till full betalning,

skall

indrivning begäras. Regeringen får föreskriva att indrivning inte

behöver

begäras för ett ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns bl.a.

i lagen

(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.

(indrivningslagen), som

trädde i kraft den 1 januari 1994.

 De nu redovisade bestämmelserna bör såsom konstateras i promemorian

oförändrade kunna tillämpas vid uppbörd och indrivning av

fondavgifter.

Indrivningslagen

Indrivningslagen gäller vid handläggning hos kronofogdemyndigheterna

av allmänna

mål om verkställighet enligt utsökningsbalken (UB). Såsom konstateras

i

promemorian kommer mål om uttagande av fondavgift att handläggas som

allmänt

mål. I indrivningslagen är 2 om införsel i lön och 3 om

tillämpningen av

bestämmelserna om konkurs m.m. av särskilt intresse.

 Av 2 indrivningslagen och 15 kap. 1 UB framgår de fordringsslag

för vilka

införsel får ske. Det gäller flertalet skatter och avgifter samt

böter och

viten. För en fordran på brottsofferfondsavgift skulle enligt

gällande rätt

införsel inte få ske.

 Det är angeläget att införsel får ske för fondavgift på samma sätt

som för

böter. Fordringarna får då samma företrädesrätt och

kronofogdemyndigheten kan

handlägga indrivningen av dem på samma sätt. I 2 indrivningslagen

bör därför

anges att införsel får ske för fordran på fondavgift.

 Vid konkurrens mellan utmätning av lön och införsel har införsel

företräde (15

kap. 17 UB). Det kommer, såsom några remissinstanser särskilt har

påpekat, att

innebära att såväl böter som fondavgift i en sådan situation tas ut

före

skadestånd. Med hänsyn till att fondavgiften är relativt liten är

detta enligt

regeringens mening en mindre olägenhet som får accepteras med tanke

på

fördelarna att ha samma regler för indrivning av fondavgifter och

böter.

 I 15 indrivningslagen föreskrivs att kronofogdemyndigheten får

ansöka om att

en gäldenär skall försättas i konkurs. Myndigheten får också ansöka

om

likvidation. Det finns i 16 - 17 vissa ytterligare föreskrifter

angående

likvidation och konkurs. Enligt 18 får kronofogdemyndigheten under

vissa

förutsättningar avbryta indrivningen.Enligt 3 indrivningslagen

skall

bestämmelserna i lagens 15 - 18 , om inte regeringen föreskriver

något annat,

tillämpas endast i fråga om en fordran som tillkommer staten och inte

grundas på

studiestödslagen (1973:349). Regeringen återkommer till denna fråga.

Bötesverkställighetsförordningen

Enligt vad som anförs i promemorian kommer vissa bestämmelser i

bötesverkställighetsförordningen (1979:197) att gälla för

fondavgifterna,

eftersom dessa bestämmelser gäller även sådan särskild rättsverkan av

brott som

innefattar betalningsskyldighet. Verkställighet på grund av

strafföreläggande

eller på grund av dom eller slutligt beslut som meddelas av tingsrätt

eller

hovrätt skall, med vissa begränsningar, i första hand ske genom

uppbörd.

Rikspolisstyrelsen är central uppbördsmyndighet.

 Uppbörd av belopp som avser särskild rättsverkan av brott får ske

endast om

betalningsskyldigheten har ålagts tillsammans med böter. Här föreslås

i

promemorian den ändringen att uppbörd av fondavgift alltid skall få

ske, oavsett

om betalningsskyldigheten har ålagts tillsammans med böter eller

tillsammans med

någon annan påföljd. Förordningens bestämmelser i övrigt, anförs det,

bör kunna

tillämpas även vid uppbörd och indrivning av avgifter till

brottsofferfonden.

Detta innebär bl.a. att Rikspolisstyrelsen är uppbördsmyndighet och

att

domstolarna och åklagarmyndigheterna medverkar vid uppbörden på så

sätt att

tingsrätten, hovrätten eller åklagarmyndigheten ger den som ålagts

fondavgift

möjlighet till frivillig betalning. När domen eller

strafföreläggandet

expedieras får denne ett inbetalningskort och skriftlig information

om hur

betalningen skall gå till.

 Under remissbehandlingen har Riksåklagaren påpekat att det är

inkonsekvent att

uppbörd skall få ske av fondavgift men inte av annan särskild

rättsverkan som

avser betalning, om avgiften åläggs i samband med annan påföljd än

böter.

Rikspolisstyrelsen har föreslagit att uppbörd skall ske i båda dessa

fall.

Regeringen avser att utreda förutsättningarna för detta närmare. I

övrigt finns

behov av vissa föreskrifter på myndighetsnivå när det gäller uppbörd

och

verkställighet.

Lagen om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

Enligt 2 lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter

och

avgifter i dess lydelse från den 1 januari 1994 (SFS 1993:909), får

avräkning

ske för fordran som tillkommer det allmänna, som är för indrivning

registrerad i

utsökningsregistret och som drivs in enligt bestämmelserna i

indrivningslagen.

Enligt vad som konstateras i promemorian blir avräkning därmed möjlig

såvitt

avser fordringar på avgifter till brottsofferfonden.

Brottsbalken - om preskription av böter

I promemorian föreslås att reglerna om preskription av böter skall

göras

tillämpliga på fondavgifterna. Bestämmelserna om bortfallande av

böter finns i

35 kap. 7 BrB, där följande föreskrivs. Ådömda böter bortfaller fem

år efter

det att domen vann laga kraft. Om den dömde dör bortfaller böterna.

Har domen

vunnit laga kraft under den dömdes livstid och har lös egendom

utmätts eller

satts i allmänt förvar för betalning av böterna, skall dock böterna

betalas av

den egendomen. Vid förvandling av böter till fängelse gäller delvis

andra

regler.

 I sitt remissvar har Riksåklagaren föreslagit att i stället den

allmänna

tioårspreskriptionen skall gälla för fondavgifterna. Övriga

remissinstanser har

godtagit förslaget om preskription efter fem år.

 Som regeringen tidigare har konstaterat är det viktigt att krono-

fogdemyndigheterna i så stor utsträckning som möjligt kan handlägga

indrivningen

av böter och fondavgifter gemensamt och enligt samma regler. Vi

föreslår därför

att bestämmelserna om bortfallande av böter görs tilllämpliga på

fordringar som

avser fondavgift. De preskriptionsregler som gäller vid förvandling

av böter

blir inte aktuella att

tillämpa, eftersom fondavgift inte kommer att kunna förvandlas.

Förordningen om avgifter vid kronofogdemyndigheterna

Enligt förordningen (1992:1094) om avgifter vid

kronofogdemyndigheterna skall

utsökningsavgift i form av grundavgift om 500 kr tas ut vid

indrivning i

allmänna mål. Avsikten är att avgiften skall täcka de

förrättningskostnader som

gäldenärens uteblivna betalning orsakar. Av 5 i förordningen

framgår att

grundavgift skall tas ut i varje mål, om inte annat är föreskrivet.

 Även om fordringar på fondavgifter och böter i flertalet avseenden

kommer att

hanteras lika föreligger ändå den olikheten att fondavgifterna inte

omfattas av

bestämmelserna om bötesförvandling, alltså de regler enligt vilka

obetalda böter

kan förvandlas till fängelse. Dessutom skall de belopp som drivs in

redovisas åt

olika håll beroende på om de avser böter eller fondavgift. Enligt vad

Riksskatteverket har upplyst kan man därför förutse att fondavgift

och böter

kommer att registreras som två mål hos kronofogdemyndigheten, även om

de

ursprungligen har tagits upp i samma dom eller strafföreläggande.

Promemorians

förslag är att endast en grundavgift skall tas ut i ett sådant fall.

Förslaget

har i princip godtagits av remissinstanserna. Enligt

Riksskatteverkets mening

bör dock kostnaden för varje mål ändå beräknas till 500 kr.

Regeringen avser att

reglera frågan i en förordning om brottsofferfonden.

4.4 Författningsregleringen

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Har i allmänhet godtagit förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om brottsofferfondens

ändamål, om

när och med vilket belopp brottsofferfondsavgift skall betalas liksom

om

preskription av fordran på fondavgift bör, såsom föreslagits i

promemorian, tas

in i en ny lag, lag om brottsofferfond. Enligt promemorieförslaget

skall

allmänna bestämmelser om fondens ändamål tas in i lag och mer

detaljerade

föreskrifter meddelas av regeringen. Riksåklagaren menar att det

tydligare bör

definieras vem som kan vara berättigad till bidrag och för vilka

ändamål bidrag

kan betalas ut. Enligt regeringens mening är det inte önskvärt att i

lagen

alltför hårt detaljstyra fondens ändamål. Det är tvärtom - och

särskilt i

fondens uppbyggnadsskede - angeläget att regeringen ges tillräcklig

handlingsfrihet att styra användningen av fondens medel genom mer

eller mindre

detaljerade riktlinjer. Vi finner därför att uppläggningen av

författnings-

regleringen i promemorian är den lämpligaste och att fondens ändamål

således i

lagen uttrycks i allmänna ordalag medan regeringen i förordning får

ge närmare

riktlinjer för användningen av fondens medel. Vidare bör regeringen

bemyndigas

att besluta om administrationen och förvaltningen av fonden liksom om

kostnaderna för detta. Närmare bestämmelser i dessa hänseenden -

bl.a. om vem

som skall förvalta fondens medel och besluta i frågor om bidrag ur

fonden - bör

alltså tas in i förordning. Förslagen i promemorian innebär i detta

hänseende

bl.a. följande. Av förordningen bör framgå att beslut om bidrag ur

fonden får

förenas med villkor att bidragstagaren skall redovisa hur bidraget

använts och

att en redovisning bör lämnas åtminstone en gång om året till

regeringen för hur

fondens medel har använts. Härigenom får också regeringen underlag

för att

bedöma om det finns skäl att justera eller komplettera riktlinjerna

för fondens

användning. I förordning bör också tas in en regel om att beslut om

bidrag från

brottsofferfonden inte får överklagas. Vidare bör i denna ges

föreskrifter om

skyldighet för domstolarna och åklagarna att informera den

avgiftsskyldige om

brottsofferfonden och dess uppgifter, liksom vissa föreskrifter

rörande uppbörd

och indrivning.

 Såsom tidigare nämnts bör fondens medel kunna tas i anspråk för

finansiering

av olika reformer på området, t.ex. när det gäller

brottsskadeersättningar. För

att en sådan reform skall kunna genomföras krävs ändringar av

brottsskadelagen.

Frågan om att ta fondens medel i anspråk för brottsskadeersättning

kan i så fall

tas upp i det sammanhanget. Det krävs därför inga särskilda

föreskrifter om

detta i lagen om brottsofferfond.

 De organisatoriska frågorna aktualiserar ytterligare lagändringar.

Till detta

återkommer regeringen i det följande (avsnitt 5).

 14

5 Brottsoffermyndighet

5.1 En Brottsoffermyndighet och dess uppgifter

 Promemorians förslag: Brottsskadenämnden skall besluta i frågor om

användning

av fondens medel. Kammarkollegiet skall förvalta fondens medel.

 Remissinstanserna: Har inte haft några invändningar mot förslaget.

 Utredningens förslag: En brottsoffermyndighet bör inrättas. De

uppgifter som

åvilar den nuvarande Brottsskadenämnden överförs till den nya

Brottsoffermyndigheten. Förslaget överensstämmer i övrigt i huvudsak

med

regeringens bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: I promemorian föreslås att

Brottsskadenämnden, som har till uppgift bl.a. att pröva ärenden om

s.k.

brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen, skall besluta även i

frågor om

användningen av brottsofferfondens medel.

 En särskild utredare har därefter på regeringens uppdrag gjort en

översyn av

Brottsskadenämndens organisation och lednings- och arbetsformer.

Utredaren

föreslår att en Brottsoffermyndighet med ett övergripande ansvar för

brottsofferfrågor inrättas. Enligt förslaget skall denna myndighets

ansvarsområde bl.a. omfatta de ärenden som i dag handläggs av

Brottsskadenämnden

och frågor om bidrag ur den planerade brottsofferfonden.

 Enligt regeringens mening är det lämpligt att frågor om bidrag ur

fonden och

ärenden om ersättning enligt brottsskadelagen handläggs av en

gemensam

myndighet.

 Brottsskadenämndens verksamhet är redan i dag helt inriktad på

brottsofferfrågor. Nämndens huvuduppgift är således att pröva ärenden

enligt

brottsskadelagen (1978:413) om ersättning av statliga medel, s.k.

brottsskade-

ersättning. För att sådan ersättning skall lämnas krävs att skadan

har uppkommit

till följd av brott. Brottsskadeersättning kan lämnas för personskada

och i

vissa fall för sakskada och ren förmögenhetsskada. Ersättning kan

också lämnas

för lidande enligt 1 kap. 3 skadeståndslagen. Nämnden har också

andra

uppgifter, bl.a. informationsverksamhet rörande brottsofferfrågor.

Antalet

ansökningar om brottsskadeersättning som inkom till

Brottsskadenämnden under

budgetåret 1992/93 uppgick till närmare 2 500 personskadeärenden och

drygt 900

sakskadeärenden. Regeringen bedömer att verksamheten vid nämnden på

ett

rationellt och effektivt sätt har bidragit till att lindra följderna

av att ha

blivit utsatt för brott. Denna verksamhet bör även fortsättningsvis

vara en av

det allmännas mest betydelsefulla insatser för att hjälpa

brottsoffer.

 Det är emellertid naturligt att nu vidga verksamheten vid nämnden

till att

avse brottsofferfrågor i ett mer heltäckande perspektiv. Enligt

regeringens

mening skulle tillskapandet av en myndighet med ett övergripande

ansvar för

brottsofferfrågor ge väsentligt bättre förutsättningar till

överblick,

samordning och utveckling av ett allt mer betydelsefullt

verksamhetsområde för

det allmänna. Att bilda en sådan myndighet är alltså ett viktigt steg

när det

gäller att lyfta fram de kriminalpolitiskt centrala

brottsofferfrågorna och

därigenom ge stödet till brottsoffren stadga och kontinuitet på såväl

kort som

lång sikt. Enligt regeringen bör därför en sådan brottsoffermyndighet

bildas.

Detta bör ske genom att Brottsskadenämnden ombildas och får

ytterligare

uppgifter. Den bör därvid byta namn till Brottsoffermyndigheten för

att

tydligare markera det generella ansvaret för verksamhetsområdet.

 Utöver brottsskadeärendena bör myndigheten - som tidigare har

redovisats -

även besluta om användning av medlen i brottsofferfonden med

utgångspunkt i

riktlinjer som regeringen kommer att besluta om.

 Myndigheten bör vidare ha som ett övergripande mål att främja

brottsoffrens

rättigheter, behov och intressen. I detta ligger bl.a. att

myndigheten skall ha

ett ansvar för att brottsoffrens situation följs upp i olika

sammanhang.

Myndigheten bör även kunna fungera som ett kunskapscentrum i frågor

som rör

brottsoffer och förmedla information i sådana frågor.

 En viktig del av Brottsskadenämndens verksamhet i dag är

information till

brottsoffer om nämndens praxis och förutsättningarna för

brottsskadeersättning.

Sådan informationsverksamhet bör även fortsättningsvis vara en

betydelsefull

uppgift för Brottsoffermyndigheten. Myndigheten bör genom effektiva

informationsinsatser medverka till att berörda får kännedom om såväl

möjligheterna till brottsskadeersättning som möjligheterna till

bidrag ur

brottsofferfonden. Regeringen kommer senare att besluta om

myndighetens närmare

uppgifter.

 Den ekonomiska förvaltningen av brottsofferfonden bör enligt

regeringens

mening åtminstone tills vidare handhas av Kammarkollegiet.

5.2 Brottsoffermyndighetens organisation och finansiering

 Utredningens förslag: Överensstämmer i stora drag med regeringens.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Myndigheten bör

organiseras som

ett enrådighetsverk, d.v.s. med myndighetschefen som ytterst ensam

ansvarig för

verksamheten. På så sätt skapas ett tydligt ledningsansvar för

myndigheten

enligt de principer för ledning av statliga myndigheter som numera

vinner

tillämpning. Enligt regeringens mening talar också den utveckling som

har skett

i Brottsskadenämnden vad gäller formerna för avgöranden i ärenden om

brottsskadeersättning för att det nu är lämpligt att välja

enrådighetsmodellen.

Sålunda kan nämnden i dag överlämna åt ordföranden, en vice

ordförande eller en

tjänsteman vid kansliet att på nämndens vägnar bl.a. avgöra ärenden

om

brottsskadeersättning som inte är av principiell betydelse eller

annars av

större vikt. Omkring 75 procent av brottsskadeärendena avgörs efter

delegation

av nämnden.

 Enligt utredningen är vissa brottsskadeärenden emellertid av sådan

karaktär

att de behöver avgöras av en nämnd på samma sätt som sker i dag.

Regeringen

delar den bedömningen. Genom en sådan nämnd kan myndigheten tillföras

ytterligare sakkompetens. Regeringen föreslår således att det hos

Brottsoffermyndigheten skall finnas en nämnd som även i

fortsättningen skall

besluta i brottsskadeärenden som är av principiell betydelse eller

annars av

större vikt.

 Chefen för Brottsoffermyndigheten bör vara en generaldirektör och

utses av

regeringen. Brottsoffermyndighetens inre organisation bör myndigheten

själv

bestämma.

 Den nuvarande Brottsskadenämnden består av en ordförande, två vice

ordförande

och tre andra ledamöter. Med hänsyn till att nämnden hos

Brottsoffermyndigheten

kommer att ha i princip samma uppgifter som Brottsskadenämnden gör

regeringen

den bedömningen att nämnden hos den ombildade myndigheten i huvudsak

skall ha

samma sammansättning som Brottsskadenämnden. Det bör ankomma på

regeringen att

besluta om nämndens sammansättning. Detta bör anges i lagen.

 Frågor om bidrag ur brottsofferfonden bör enligt regeringens mening

avgöras av

myndighetschefen eller av en annan tjänsteman med stöd av vanliga

delegationsbestämmelser. För att tillföra myndigheten professionell

kompetens i

fråga om underlag och stöd vid avgöranden av ärenden om bidrag ur

fonden kan det

dock finnas behov av någon form av rådgivande organ. Denna fråga bör

överlämnas

till Brottsoffermyndigheten att själv bestämma.

 Brottsskadenämnden har i dag 14,5 årsarbetskrafter. Genom att

Brottsskadenämnden tillförs ytterligare uppgifter måste en viss

resursförstärkning ske och kompetensen inom brottsofferområdet

breddas.

Regeringen delar utredningens bedömning att det totalt kommer att

behövas ca 20

årsarbetskrafter vid Brottsoffermyndigheten. Kostnaderna för

Brottsoffermyndighetens handläggning av brottsofferfonden bör enligt

regeringens

uppfattning finansieras av fondens medel. För att underlätta

uppbyggnaden av

brottsofferfonden och möjliggöra för Brottsoffermyndigheten att börja

sin

verksamhet anser regeringen att särskilda medel, utöver

Brottsskadenämndens

medel, bör tillföras myndigheten. Dessa kostnader bör finansieras

genom

besparingar på annat håll inom Justitiedepartementets ansvarsområde.

 15

5.3 Genomförande

 Utredningens förslag: Frågan om att tillsätta en utredningsman har

inte

behandlats i utredningen. Däremot lämnar utredningen förslag om

utformningen av

organisation, kompetens m.m.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen avser att inom kort

tillsätta en

utredningsman med uppgift att förbereda ombildningen av

Brottsskadenämnden till

Brottsoffermyndigheten. Den ombildade myndighetens verksamhet bör

starta den 1

juli 1994. Några avgörande skäl för att efter en rimlig övergångstid

behålla den

nuvarande verksamheten i Stockholmsområdet finns inte enligt vår

mening.

Brottsoffermyndigheten bör därför bl.a. av regionalpolitiska skäl

utlokaliseras.

För att undvika övergångsproblem så långt det är möjligt i samband

med omloka-

liseringen av den nuvarande verksamheten bör dock brottsskadeärendena

liksom i

dag handläggas i Stockholm, dock längst fram till den 30 juni 1995.

På detta

sätt ges den ombildade myndigheten också förutsättningar att på ett

naturligt

sätt växa in i sin nya roll under det första verksamhetsåret

samtidigt som

behovet av kontinuitet i den nuvarande verksamheten tillgodoses.

Överflyttningen

bör om möjligt ske successivt under det första verksamhetsåret.

 Utredningsmannen bör i sitt förberedelsearbete bl.a. dra upp

riktlinjerna för

myndighetens närmare organisation och för den kompetens som

myndigheten bör

besitta för att klara sina uppgifter samt bemanna myndigheten.

 Utredningsmannen bör också utforma närmare riktlinjer för

myndighetens

arbetsformer. I detta arbete ingår bl.a. frågan om vilka typer av

brottsskadeärenden som lämpligen bör avgöras av nämnden samt att

planera för hur

beslutade bidrag ur brottsofferfonden skall administreras.

 16

6 Stödperson under förundersökning och rättegång

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser som har yttrat

sig i denna

del är positiva till förslaget. Enligt Sveriges advokatsamfund torde

det som

regel inte finnas behov av stödperson när ett målsägandebiträde har

förordnats.

Rikspolisstyrelsen anser att förslaget bör preciseras ytterligare.

 Skälen för regeringens förslag:

Stödperson under rättegång

I samband med ändringar år 1984 (prop. 1983/84:105) av bestämmelserna

om

sexualbrott i 6 kap. brottsbalken infördes en möjlighet för

målsäganden att

under rättegång åtföljas av en stödperson (20 kap. 15

rättegångsbalken, RB).

En stödperson får inte företa några rättegångshandlingar utan skall

främst

fungera som ett moraliskt stöd för målsäganden. Målsäganden får

åtföljas av en

sådan stödperson om han eller hon med hänsyn till brottets art eller

annars kan

antas vara i behov av personligt stöd under rättegången. Som

stödperson kan

t.ex. en kontaktperson som socialnämnden förordnat enligt 10

socialtjänstlagen

(1980:620) medverka. Också sjukhuskuratorer, företrädare för

brottsofferjourer,

kvinnojourer eller kvinnohus kan vara stödpersoner. Även en

närstående kan vara

lämplig som stödperson.

 Enligt 20 kap. 15 RB är det domstolen som i varje enskilt fall

avgör, om en

målsägande får ha en stödperson vid sin sida under rättegång.

Domstolen prövar

därvid om målsäganden med hänsyn till brottets art eller annars kan

antas vara i

behov av personligt stöd. Bestämmelsen infördes i första hand med

tanke på mål

om sexualbrott och andra våldsbrott och syftet var att ge den

målsägande som

inte för talan om ansvar eller enskilt anspråk möjlighet att ta med

sig någon

lämplig person vid rättegångstillfällen då målsäganden skall höras.

Lagtexten

hindrar dock inte att en målsägande kan ha med sig en stödperson även

i andra

slags mål eller mål där målsäganden för tala.

 I promemorian föreslås att målsäganden själv - oavsett brottets art

eller

annan behovsprövning - skall få bestämma om han eller hon skall

åtföljas av en

stödperson under rättegången. Remissinstanserna är i allmänhet

positiva till

förslaget. Sveriges advokatsamfund menar att det i de fall där ett

målsägandebiträde förordnats som regel inte torde finnas behov av en

stödperson.

 Förmågan att klara av sådana pressande situationer, som t.ex. ett

förhör hos

domstol kan innebära, är mycket individuell och det får anses att det

i första

hand är målsäganden själv som bäst avgör om han eller hon behöver

stöd utöver

det som rätten, åklagaren och i vissa fall ett målsägandebiträde kan

erbjuda.

Lagrådet konstaterade också i sitt yttrande över förslaget att det

fick anses

ligga närmast till hands att i princip överlåta åt målsäganden att

själv bedöma

om stöd behövs (prop. 1983/84:105 s. 72). I samband med tillkomsten

av lagen om

målsägandebiträde framhölls uttryckligen att regeln om stödperson i

20 kap. 15

RB borde kvarstå, även om det kunde förutsättas att behov av

stödperson ofta

inte kommer att finnas i de fall målsägandebiträde förordnas. Det

anfördes

därvid bl.a att det i vissa fall kan vara välmotiverat att den som

har

målsägandebiträde stöds av ytterligare en person vid förhandlingen

(prop.

1987/88:107 s. 44). Regeringen har ingen anledning att nu inta en

annan stånd-

punkt och att föreslå ändringar som innebär begränsningar i rätten

till

stödperson. Tvärtom bör målsägandens rätt att åtföljas av en

stödperson utvidgas

i enlighet med promemorians förslag så att målsäganden själv får

avgöra om han

eller hon skall åtföljas av en stödperson under rättegång. Det bör

dock även i

fortsättningen vara domstolen, och inte målsäganden, som skall avgöra

om den

önskade personen är lämplig eller inte.

Stödperson under förundersökning

Det finns inga uttryckliga regler om att målsäganden får åtföljas av

en

stödperson under förundersökning. Vid alla förhör skall om möjligt

ett av

undersökningsledaren anmodat trovärdigt vittne vara närvarande (23

kap. 10

RB). Av bestämmelsen framgår också att ett målsägandebiträde har rätt

att

närvara vid förhör med målsäganden och att en vårdnadshavare bör vara

närvarande

vid förhör med barn under 15 år, om det inte är olämpligt av

utredningsskäl. Det

är undersökningsledarens uppgift att bestämma om någon annan än ett

för-

hörsvittne får närvara vid ett förhör. Kompletterande bestämmelser om

förhör

under förundersökningen finns i 7 förundersökningskungörelsen.

 Begär den som skall höras att någon skall få vara närvarande vid

förhöret, får

detta enligt 7 tredje stycket förundersökningskungörelsen beviljas,

om det kan

ske utan men för utredningen. En målsägande som vill åtföljas av en

stödperson

vid förhör under förundersökningen har alltså ingen ovillkorlig rätt

till det. Å

andra sidan finns det inget som hindrar att en begäran om att få

åtföljas av en

stödperson beviljas, så länge det kan ske utan men för utredningen.

Bestämmelsen

torde ha tillämpats ganska generöst när det gäller stödpersoner.

 I promemorian föreslås att en uttrycklig regel om att målsäganden

vid förhör

under förundersökningen får åtföljas av en stödperson införs i 23

kap. 10 RB.

Enligt förslaget skall en stödperson som avses i 20 kap. 15 RB ha

rätt att

närvara vid förhör med målsäganden om det kan ske utan men för

utredningen. Så

gott som alla remissinstanser är positiva till promemorians förslag.

Rikspolis-

styrelsen har haft vissa invändningar mot förslaget, bl.a. att den

föreslagna

bestämmelsen bör preciseras så att den uttryckligen anger i vilka

situationer

undersökningsledaren kan avvisa en stödperson. Rikspolisstyrelsen

menar att det

vore orimligt om undersökningsledaren alltid skulle vara skyldig att

styrka att

stödpersonens närvaro är till men för utredningen.

 Regeringen delar den uppfattning som framförs i promemorian om att

det

självklart kan vara lika påfrestande för målsäganden att medverka hos

polis som

hos domstol. Det är rimligt att målsägandens möjligheter att ha med

sig en

stödperson så långt som möjligt är desamma vid dessa tillfällen.

 Uppgifter som hänför sig till polisens brottsförebyggande och

brottsbekämpande

verksamhet skyddas genom bestämmelser i sekretesslagen (1980:100),

bl.a. 5 kap.

1 och 9 kap. 17 och 18 , som kompletteras av bestämmelsen i 23

kap. 10

sista stycket RB. Enligt den sistnämnda bestämmelsen får

undersökningsledaren

förordna att vad som förekommit vid förhör inte får uppenbaras. Den

som utan

giltigt skäl överträder ett sådant förbud riskerar bötesstraff enligt

9 kap. 6

RB. Denna reglering räcker dock inte utan undersökningsledaren måste

även i

fortsättningen kunna vägra en stödperson att närvara om det är till

men för

utredningen. En målsägande som vill ha med sig en stödperson vid

förhör under

förundersökningen bör därför - till skillnad från vad som gäller i

fråga om

målsägandebiträde - inte ha någon ovillkorlig rätt till det. Endast

om

undersökningsledaren anser att det kan ske utan men för utredningen

bör stödper-

sonen ha rätt att närvara. Denna prövning, som kan delegeras till

förhörsledaren, blir av ungefär samma slag som den som skall göras

enligt 7

tredje stycket förundersökningskungörelsen och beslutet behöver inte

motiveras.

 Regeringen föreslår därför att 23 kap. 10 RB ändras i enlighet

med

promemorians förslag.

7 Målsägandes rätt att få ta del av förundersökningsprotokoll

 Promemorians förslag: Av 23 kap. 21 fjärde stycket RB skall

framgå att

målsägande skall ha rätt att på begäran få kopia av

förundersökningsprotokollet.

 Remissinstanserna: Av det fåtal remissinstanser som har yttrat sig

över

förslaget har några varit positiva. Riksåklagaren har avstyrkt

förslaget och

Riksdagens ombudsmän har efterlyst en närmare analys av

konsekvenserna.

 Skälen för regeringens bedömning: Sedan åklagaren har beslutat om

åtal har

enligt 23 kap. 21 fjärde stycket RB den misstänkte eller hans

försvarare rätt

att på begäran få en kopia av protokoll eller anteckningar från

förundersökningen. Har offentlig försvarare förordnats skall en kopia

utan

särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen.

 I promemorian föreslås en ändring i 23 kap. 21 fjärde stycket RB

som innebär

att inte bara den misstänkte och hans försvarare utan också en

målsägande som

begär det skall ha rätt att få kopia av protokoll eller anteckningar

från

förundersökningen så snart åtal har beslutats. Förslaget har

motiverats med att

målsäganden bör jämställas med den misstänkte i detta hänseende.

 Riksåklagaren har avstyrkt förslaget. Enligt Riksåklagaren kan den

föreslagna

lagbestämmelsen leda till allvarliga konsekvenser eftersom den skulle

kunna ge

målsäganden rätt till full aktinsyn och därmed rätt att ta del av

hemligt

förundersökningsmaterial. Det påpekas också att det med en regel som

den

föreslagna skulle ha varit omöjligt att genomföra processen i det

s.k.

buggningsmålet, där förundersökningsmaterialet innefattade en stor

mängd hemliga

uppgifter även efter det att åtalet var väckt.

 Riksdagens ombudsmän efterlyser en närmare analys av förslaget med

hänsyn till

regleringen i 14 kap. 5 sekretesslagen och en diskussion av om det

finns

anledning att göra någon skillnad mellan en målsägande som är part

och en som

inte är det.

 Även regeringen är tveksam till promemorians förslag men på delvis

andra skäl

än dem som Riksåklagaren för fram. Förslaget innebär inte - som

Riksåklagaren

befarar - att målsäganden därigenom skulle få rätt att ta del av

uppgifter i

förundersökningsprotokollet som är hemliga. Den misstänktes

ovillkorliga rätt

att få del av förundersökningsprotokollet även i de delar det

innehåller hemliga

uppgifter följer inte direkt av bestämmelserna i 23 kap. RB utan av

reglerna i

14 kap. 5 sekretesslagen. I denna paragrafs andra stycke föreskrivs

bl.a. att

sekretess inte innebär någon begränsning i en parts rätt enligt

rättegångsbalken

att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet

av ett mål

eller ärende. Den misstänkte är part i förundersökningsärendet hos

åklagaren och

har rätt att få del av alla omständigheter som ligger till grund för

åtalsbeslutet. Eftersom målsäganden inte är part i ärendet hos

åklagaren är

reglerna i 14 kap. 5 sekretesslagen inte tillämpliga på denne.

 I 5 kap. 1 sekretesslagen finns regler om sekretess till skydd

för det

allmännas brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet.

Uppgifter som

hänför sig till polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande

verksamhet kan

också skyddas genom bestämmelserna i 2 kap. sekretesslagen om

utrikes- och

försvarssekretessen. I 9 kap. 17 första stycket sekretesslagen

finns regler om

sekretess beträffande förundersökning till skydd för enskildas

intressen. Enligt

9 kap. 18 upphör sekretessen enligt 17 första stycket normalt att

gälla hos

åklagaren om uppgiften lämnas till en domstol med anledning av åtal.

Sekretessen

består dock i vissa fall, bl.a. om sekretess skall gälla hos

domstolen enligt 9

kap. 16 sekretesslagen. Sådan sekretess gäller i mål om ansvar för

sexualbrott, utpressning, brytande av post- och telehemlighet,

intrång i förvar

eller olovlig avlyssning samt i mål om ersättning för skada med

anledning av

sådant brott. Nyligen infördes också regler om sekretess i viss

utsträckning i

mål om ansvar för barnpornografibrott (SFS 1993:437).

 Innan förundersökningsprotokollet har överlämnats till domstol är

målsägandens

möjligheter att få del av förundersökningsprotokollet således starkt

begränsade.

När förundersökningsprotokollet har upprättats är detta visserligen

en allmän

handling men förundersökningssekretess gäller fortfarande. Det är

därför inte

möjligt att i rättegångsbalken ge målsäganden en rätt att få del av

förundersökningsprotokollet redan vid den tidpunkt då åtal har

beslutats. Efter

det att protokollet har överlämnats till domstolen upphör däremot

normalt

förundersökningssekretessen att gälla och en målsägande har då rätt

att få del

av protokollet, i den mån det inte råder sekretess för uppgifterna

hos

domstolen. Av 21 avgiftsförordningen (1992:191) följer att

målsäganden inte

behöver inte betala någon avgift för detta.

 Om målsäganden har framställt ett yrkande om enskilt anspråk blir

denne part i

målet hos domstolen och reglerna om partsinsyn i 14 kap. 5

sekretesslagen blir

därmed tillämpliga även på målsäganden. En målsägande som är part i

rättegången

har alltså samma rätt som den tilltalade att få del av

sekretessbelagda

uppgifter i förundersökningsprotokollet i den mån de utgör

processmaterial i

målet.

 Målsägande har därför redan enligt gällande rätt långtgående

möjligheter att

ta del av uppgifter från förundersökningen. En utvidgning av denna

rätt skulle

komma i konflikt med sekretesslagens regler. Regeringen avstår därför

från att

lägga fram promemorians förslag i denna del. Det kan i sammanhanget

nämnas att

det pågår en utredning hos Riksdagens ombudsmän med anledning av det

ovan nämnda

buggningsmålet. Utredningen omfattar bl.a. frågor om parts rätt att

få ta del av

sekretessbelagt förundersöknings- och processmaterial.

8 Frågor om anonymitet för målsägande och vittnen

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är i allmänhet positiva till

förslagen.

Några har ifrågasatt om förslaget att inte delge den tilltalade olika

uppgifter

får någon reell effekt.

 Skälen för regeringens förslag: Frågor om anonymitet för parter och

vittnen i

samband med förundersökning och rättegång har på senare år

aktualiserats i olika

sammanhang. Hos Rikspolisstyrelsen har en arbetsgrupp i en rapport

(RPS Rapport

1990:4) lämnat förslag om anonymitetsskydd för vittnen. Enligt

förslaget skulle

vittnets identitetsuppgifter hemlighållas för den misstänkte medan

identiteten

skulle vara känd för polis, åklagare, försvarare och domstol.

Rikspolisstyrelsen

har även i andra sammanhang tagit upp denna fråga. Den av regeringen

år 1989

tillsatta Våldskommissionen hade bl.a. till uppgift att utreda hur

vanligt det

var att parter och vittnen utsattes för våld och hot i anslutning

till

förundersökning och rättegång. Kommissionens slutsats i betänkandet

(SOU

1990:92) var att problemen inte är av den arten och omfattningen att

det är

motiverat med åtgärder som rubbar de principer om offentlighet och

insyn i

processmaterialet som svensk rättsordning omfattar. Åtgärderna i de

allvar-

ligaste fallen måste, enligt kommissionen, även i fortsättningen gå

ut på

fysiskt skydd och möjligheten att byta identitet. Kommissionen

föreslog en

straffskärpning för brottet övergrepp i rättssak (17 kap. 10 BrB).

Enligt

denna bestämmelse ges personer som hos domstol eller annan myndighet

gjort

anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller på annat sätt avgivit

utsaga ett

särskilt straffrättsligt skydd mot våld eller hot om våld. Den 1 juli

1993

skärptes straffet för övergrepp i rättssak (prop. 1992/93:141, bet.

1992/93:JuU16, rskr. 1992/93:220).

 Förundersökningen är i princip hemlig, vilket motiveras inte bara

av hänsyn

till undersökningens effektivitet utan även av kravet att den

misstänkte och

andra som hörs under utredningen inte skall utsättas för oberättigad

uppmärksamhet. Enligt 23 kap. 18 RB har den misstänkte och hans

försvarare

rätt att fortlöpande ta del av vad som förekommit vid

förundersökningen om det

kan ske utan men för utredningen. Innan åtal väcks skall de i princip

ha fått

tillfälle att ta del av hela utredningen. Så snart förundersökningen

har

avslutats har såsom redovisats i det föregående bl.a. den misstänkte

enligt 23

kap. 21 fjärde stycket RB rätt att på begäran få en kopia av

förundersök-

ningsprotokollet. Och enligt 14 kap. 5 sekretesslagen gäller, som

tidgare

redovisats, att en part har en ovillkorlig rätt att få del av alla

omständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller

ärende.

 Förundersökningskungörelsen innehåller bestämmelser om vad som

skall framgå av

förundersökningsprotokollet. Enligt 21 förundersökningskungörelsen

skall i

protokollet antecknas ett vittnes fullständiga namn, personnummer,

yrke,

anställning, bostadsadress, postadress, arbetsplats m.m. Detsamma

torde

tillämpas i fråga om målsägande.

 Enligt regeringens mening är det inte möjligt att göra några mer

genomgripande

förändringar för att förbättra skyddet för målsägande och vittnen mot

våld och

hot om våld utan att komma i konflikt med de grundläggande

principerna för ett

rättssamhälle. En sådan princip är att en part i ett mål eller ärende

skall ha

fullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grund för en

domstols

avgörande. Detta gäller som tidigare redovisats i stor utsträckning

även för

sekretessbelagda uppgifter; en part skall helt enkelt känna till och

kunna

bemöta alla uppgifter som domstolen eller myndigheten grundar sitt

avgörande på.

Dessa krav framgår också av den europeiska konventionen om de

mänskliga

rättigheterna. Europadomstolen har slagit fast att ett förfarande som

innebär

att domstolen lägger uppgifter som lämnats av anonyma vittnen till

grund för en

fällande dom strider mot konventionen bl.a. eftersom försvaret inte

har någon

möjlighet att värdera ett anonymt vittnes tillförlitlighet och

ifrågasätta

dennes trovärdighet.

 Det är därför enligt regeringens mening inte möjligt att ändra de

nuvarande

reglerna om sekretess eller om parts rätt till insyn i

processmaterialet. Den

enda vägen att gå fram för att försöka förbättra skyddet för

målsägande och

vittnen förefaller därför vara den som valts i promemorian, nämligen

att försöka

se till att olika uppgifter om målsägande och vittnen som saknar

materiell

betydelse i målet inte kommer till den tilltalades kännedom.

 I promemorian föreslås att vissa uppgifter om målsägande och

vittnen - uppgift

om ålder, yrke och bostadsadress - inte skall framgå av

stämningsansökan och

därvid fogade handlingar som delges den tilltalade. Samma ordning

föreslås gälla

även i fråga om vadeinlaga, revisionsinlaga och genmälen. Vidare

föreslås att 36

kap. 10 RB skall ändras så att rätten innan ett vittnesmål avläggs

eller ett

målsägandeförhör hålls skall fråga vittnet eller målsäganden om

ålder, yrke och

hemvist endast om det behövs. De flesta remissinstanserna tillstyrker

förslaget

medan Brottsofferjourernas riksförbund vill gå längre och föreslår

att vittnen

och målsägande i vissa fall borde få vara anonyma såväl under

förundersökningen

som under rättegången. Från flera håll ifrågasätts om ändringen får

någon

egentlig betydelse mot bakgrund av att uppgifterna finns tillgängliga

i rättens

akt och i förundersökningsprotokollet.

 Regeringen delar den uppfattning som framförts från flera

remissinstanser att

promemorians förslag till ändringar inte på något särskilt effektivt

sätt

hindrar att den misstänkte får del av uppgifterna. De framgår ju inte

bara av

rättens akt utan även av det exemplar av förundersökningsprotokollet

som den

misstänkte har rätt att få del av enligt 23 kap. 21 RB. Dessutom

har den

misstänkte ofta fått del av uppgifterna redan under pågående

förundersökning

enligt bestämmelserna i 23 kap. 18 RB. Frågan är därför om man inte

skulle

kunna vidareutveckla promemorians förslag och införa regler som

begränsar den

misstänktes insyn i de aktuella uppgifterna inte bara på

rättegångsstadiet utan

redan på förundersökningsstadiet. Ett sätt att åstadkomma detta är

att

föreskriva att uppgifter om målsägandes och vittnens ålder, yrke och

bostadsadress inte skall antecknas i förundersökningsprotokollet.

Härigenom

skulle man kunna undvika att den misstänkte automatiskt får del av

uppgifterna

om han enligt 23 kap. 21 RB begär att få en kopia av protokollet

sedan förun-

dersökningen avslutats. Om uppgifterna inte tas in i

förundersökningsprotokollet

kommer de normalt heller inte att framgå av den information som den

misstänkte

enligt 23 kap. 18 RB fortlöpande får del av.

 Det är dock inte möjligt att i 23 kap. 21 RB ta in en föreskrift

om att

förundersökningsprotokollet aldrig får innehålla dessa uppgifter.

Uppgifterna

kan ju vara av betydelse för brottsutredningen som sådan, t.ex.

därför att

brottet har begåtts i vittnets eller målsägandens bostad.

Målsägandens ålder kan

också ha betydelse för brottsrubriceringen. Frågan bör i stället

närmare

regleras i förundersökningskungörelsen. Bestämmelsen i 21

förundersöknings-

kungörelsen om att vissa uppgifter beträffande vittnen alltid skall

antecknas

bör t.ex. kunna modifieras så att endast vissa av dem skall antecknas

i

förundersökningsprotokollet medan andra skall antecknas på en separat

handling.

En motsvarande bestämmelse bör tas in förundersökningskungörelsen när

det gäller

vilka uppgifter som skall antecknas beträffande målsägande. En sådan

ändring

föranleder i sin tur ändringar i de olika myndighetsföreskrifter som

gäller

t.ex. om vilka uppgifter som skall antecknas i en brottsanmälan.

 Någon absolut garanti mot att den tilltalade får del av uppgifterna

kan det

aldrig bli fråga om. Om den misstänkte begär att få del av

uppgifterna torde han

normalt inte kunna vägras detta. Dessutom finns uppgifterna i rättens

akt. Men

den omständigheten att uppgifterna inte automatiskt kommer till den

misstänktes

kännedom innebär likväl en förbättring jämfört med den ordning som

gäller i dag.

För att den misstänkte i sådant fall skall få tillgång till t.ex.

målsägandens

bostadsadress krävs det att han särskilt begär det.

 Enligt regeringens mening skulle en sådan ordning i kombination med

de förslag

som lämnas i promemorian innebära en inte obetydlig förbättring av

skyddet för

målsägande och vittnen. Till detta skall läggas en annan möjlighet

som står till

buds och som redan tillämpas då och då, nämligen att en målsägande

som är rädd

för att den misstänkte skall få kunskap om t.ex. bostadsadressen helt

enkelt

uppger en c/o-adress, till åklagarmyndigheten eller till en advokat.

Detta kan

särskilt vara en utväg för en målsägande som för talan om enskilt

anspråk och

vars adress därför framgår av domen i målet.

 Regeringen avser därför att senare ändra

förundersökningskungörelsen i

enlighet med det sagda. Vi föreslår vidare i enlighet med

promemorians förslag

att rättegångsbalken ändras så att uppgifter om målsägandes och

vittnes ålder,

yrke och bostadsadress inte skall framgå av de handlingar som delges

den

tilltalade genom rättens försorg. Om sådana uppgifter har betydelse

för åtalet,

måste de dock framgå. Slutligen föreslås att rätten före ett förhör

med en

målsägande eller ett vittne inte alltid skall fråga efter dessa

uppgifter utan

endast om det behövs. Promemorians lagförslag har formulerats om

efter påpekan-

den under remissbehandlingen.

 Under remissbehandlingen har framhållits att de målsägande som är

juridiska

personer inte bör omfattas av förslaget. De aktuella uppgifterna -

ålder, yrke

och bostadsadress - förekommer endast beträffande fysiska personer

och ändringen

kommer därför inte att gälla för målsägande som är juridiska

personer.

9 Underrättelser till målsägande om frihetsberövade personer

 Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.

Promemorians

förslag innehåller dock, utöver ändringen i lagen om kriminalvård i

anstalt

m.m., en ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna

m.fl.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till förslaget.

Några anser

att underrättelseskyldigheten borde gälla också när en anhållen eller

häktad

friges och beträffande dem som har överlämnats till särskild vård.

Riksåklagaren

anser att bestämmelsen som gäller anhållna och häktade bör preciseras

och

framför vissa lagtekniska synpunkter. Kriminalvårdsstyrelsen tar upp

frågan om

vem som skall svara för informationsskyldigheten när det gäller

anhållna och

häktade och anser att den bör åvila polis- eller åklagarmyndighet.

 Skälen för regeringens förslag: Från målsägandens synpunkt kan det

många

gånger vara av stor betydelse att få upplysningar om anhållnings- och

häktningsbeslut, särskilt i de fall det finns hot om våld med i

bilden. Att

sprida sådana upplysningar kan emellertid vara grannlaga, eftersom

det är fråga

om integriteten för personer som endast är misstänkta - och inte

dömda - för

brott. I brottsofferpromemorian avvisas tanken på att införa regler

som ger

målsäganden rätt till underrättelse om att någon frihetsberövats,

utöver den

rätt som enligt 24 kap. 9 RB tillkommer den målsägande som är nära

anhörig

till den misstänkte. Tanken på att införa bestämmelser om att

underrättelse

skall lämnas till målsäganden om frigivande av en anhållen eller

häktad avvisas

likaså. Däremot bör det enligt promemorian finnas en uttrycklig

skyldighet att

underrätta målsäganden i de fall en anhållen eller häktad person har

avvikit, om

det är påkallat. Det föreslås att en bestämmelse om detta skall tas

in i lagen

(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

 Alla remissinstanserna är positiva till att målsäganden underrättas

när en

anhållen eller häktad avviker. Om underrättelseskyldigheten begränsas

på det

sätt som föreslås i promemorian, finns det enligt regeringens mening

inte några

principiella invändningar mot en sådan ordning. Vi anser därför att

förslaget

bör genomföras och att frågan alltså bör författningsregleras. En

sådan

underrättelseskyldighet bör gälla även i de fall den som är gripen

avviker.

 Kriminalvårdsstyrelsen har ifrågasatt om inte skyldigheten att

informera

målsäganden borde åvila polis- eller åklagarmyndighet i stället för

häktet. I

promemorian sägs inget närmare om vilken myndighet som skall

underrätta

målsäganden.

 De åtgärder som vårt förslag medför - att underrätta målsäganden,

om det är

påkallat - är närmast av polisiär art. Häktet har i de flesta fall en

begränsad

kännedom om de brott som vederbörande är misstänkt för och vem som är

målsägande. Enligt 57 Kriminalvårdsverkets häktesföreskrifter

(KVVFS 1993:2)

skall närmaste lokala polismyndighet omedelbart underrättas per

telefon om den

intagne har uteblivit efter utevistelse eller avvikit. Med hänsyn

till detta är

det lämpligast att polisen får ansvaret för att målsäganden

underrättas. Det är

också polisen som bäst kan avgöra om en underrättelse i det enskilda

fallet

behövs eller inte. Någon ändring krävs därför inte i lagen (1976:371)

om

behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Frågan kan i stället

regleras i

förordning.

 När det gäller information till målsägande om intagnas vistelser

utanför

anstalt finns i Kriminalvårdsstyrelsens allmänna råd (ARK 1988:5)

föreskrifter

om information i vissa fall till den som utsatts för våldsbrott eller

hot om

våld angående en intagens vistelse utanför anstalt. Enligt dessa

skall behovet

av sådan information undersökas så snart den dömde har påbörjat sin

straffverkställighet. Därvid skall kontakt tas med målsäganden samt i

förekommande fall med polisen, åklagaren och sociala myndigheter.

Information

till målsäganden får ske även om den intagne motsätter sig det, och

informationen skall omfatta bl.a. permissioner, rymning och tidpunkt

för

frigivning. Kontakt med målsäganden skall tas genom ett skriftligt

meddelande.

Därefter får målsäganden skriftligen bekräfta om han eller hon vill

ha

information beträffande den intagnes vistelser utanför anstalt.

 I fråga om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning

finns sedan

den 1 januari 1992 särskilda regler om underrättelse till målsägande

i de fall

då patienten lämnar vårdinrättningen, 28 lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk

vård (ändrad genom SFS 1991:1968). Bestämmelsen tillkom i syfte att

stärka

brottsoffrens ställning. Bakgrunden till bestämmelsen och dess

närmare innebörd

finns redovisad i prop. 1990/91:58 (s. 205 f, 211 och 327 f) och i

prop.

1990/91:59 (s. 31 f).

 I promemorian föreslås - bl.a. mot bakgrund av att underrättelser

om

utevistelser m.m. i fråga om rättspsykiatrisk vård har reglerats i

lag - att

även underrättelser angående intagen i kriminalvårdsanstalt skall

lagregleras.

Samtliga remissinstanser som yttrat sig i denna del har varit

positiva till

förslaget.

 Regeringen delar denna uppfattning och föreslår att regler om detta

tas in i

35 lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt m.m.

Underrättelseskyldigheten

enligt 28 lagen om rättspsykiatrisk vård gäller "om brottet och

övriga

omständigheter gör det påkallat". Därmed avses enligt

motivuttalandena i första

hand att patienten har gjort sig skyldig till ett grovt våldsbrott

mot

målsäganden och att omständigheterna är sådana att det med hänsyn

till

målsägandens säkerhet ter sig befogat att denne får informationen.

Det framhålls

emellertid också att det även i de fall det inte kan sägas finnas

någon

beaktansvärd risk för att patienten utsätter målsäganden för något

sådant brott

att det av omsorg om målsägandens person kan vara motiverat att denne

får

information om patientens vistelser utanför vårdinrättningen (prop

1990/91:58 s.

327). Enligt regeringens mening bör en motsvarande bestämmelse inom

kriminalvården tydligare precisera i vilka fall

underrättelseskyldigheten skall

gälla. Den bör således begränsas till att gälla i de fall en intagen

avtjänar

straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet

eller

frid. I övrigt bör bestämmelserna anknyta till den reglering som

gäller inom den

rättspsykiatriska vården och till de utfärdade allmänna råden.

Målsäganden bör

tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilken

kriminalvårdsanstalt den intagne befinner sig, den intagnes

förflyttning till

öppen anstalt och om den intagnes vistelser utanför anstalt. Det bör

i

sammanhanget nämnas att lagen om rättspsykiatrisk vård för närvarande

är föremål

för en översyn inom Socialdepartementet på grundval av en nyligen

genomförd

utvärdering. I denna behandlas bl.a. lagens 28 . Det kan vara

lämpligt att i

det sammanhanget överväga en ändring av denna paragraf så att dess

tillämpningsområde definieras på samma sätt som enligt det nu

framlagda

förslaget.

 I promemorian avfärdades tanken på att införa regler om

underrättelser såvitt

gäller dem som undergår vård enligt lagen (1990:52) med särskilda

bestämmelser

om vård av unga (LVU) och enligt lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa

fall (LVM). Under remissbehandlingen har bl.a. från

Rikspolisstyrelsen påpekats

att en motsvarande bestämmelse som den som nu har föreslagits

beträffande

intagna i anstalt också borde gälla de som är omhändertagna enligt

LVU.

Rikspolisstyrelsen anser också bl.a. att domstol eller åklagare skall

kunna

föreskriva att brottsoffer skall få underrättelse om vistelseort och

eventuella

avvikelser från denna när det gäller personer som omhändertagits för

vård på

grund av brott.

 Enligt 31 kap. 1 BrB får rätten överlämna åt socialnämnden att

föranstalta

om erforderlig vård inom socialtjänsten om gärningsmannen är under 21

år och kan

bli föremål för vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen

eller lagen med

särskilda bestämmelser om vård av unga. Vård enligt LVU skall enligt

lagens 3

beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en

påtaglig risk

att skadas genom missbruk, brottslig verksamhet eller något annat

socialt

nedbrytande beteende. En motsvarande möjlighet finns enligt 31 kap. 2

brottsbalken beträffande den som har begått en brottslig gärning och

kan bli

föremål för vård enligt LVM.

 Socialutskottet har nyligen (bet. 1993/94:SoU1) med anledning av en

motion som

överlämnats från justitieutskottet behandlat frågan om rätt för

målsäganden att

bli underrättad när den som är omhändertagen enligt LVU avviker eller

vistas på

fri fot. I samband med överlämnandet tillstyrkte justitieutskottet i

ett

yttrande att det beträffande ungdomar som vårdas på särskilda

ungdomshem enligt

12 LVU införs en motsvarande reglering som den som gäller enligt

lagen om

rättspsykiatrisk vård och för intagna i kriminalvårdsanstalt. I sitt

betänkande

uttalar socialutskottet bl.a. att det finns anledning att överväga en

ordning

med underrättelse till målsäganden beträffande gärningsmän som vistas

på

särskilda ungdomshem. Enligt utskottet bör dock beredningen av

förslagen i

brottsofferpromemorian och förslagen från Ungdomsbrottskommittén

avvaktas innan

riksdagen överväger något initiativ med anledning av motionen.

Riksdagen biföll

den 27 oktober 1993 utskottets hemställan.

 Den av regeringen år 1990 tillsatta Ungdomsbrottskommittén har

nyligen

överlämnat sitt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). I

betänkandet föreslås bl.a. att påföljden överlämnande till vård inom

socialtjänsten enligt 31 kap. 1 BrB skall utmönstras ur

reaktionssystemet och

att en ny påföljd, s.k. särskild tillsyn, införs. Särskild tillsyn är

avsedd att

vara en frihetsberövande påföljd på viss tid - sex månader till två

år - som

skall verkställas i särskilda ungdomshem ( 12-hem).

Ungdomsbrottskommitténs

förslag bereds för närvarande inom Justitiedepartementet. Frågan om

underrättelse till målsägande när det gäller frihetsberövade ungdomar

liksom

ungdomar som är föremål för tvångsvård enligt LVU bör tas upp i

samband med

beredningen av Ungdomsbrottskommitténs förslag.

 Regeringen är för dagen inte heller beredd att införa regler om att

målsäganden skall underrättas när personer som undergår vård enligt

LVM avviker

eller vistas på fri fot.

10 Verkställighet av domar angående skadestånd

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Promemorians

förslag omfattar dock även målsägande som är juridiska personer.

 Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Några remissinstanser

anser att

det borde vara tillräckligt att domstolen lämnar upplysningar om hur

utsökningsförfarandet går till. En remissinstans anser att staten

under vissa

förutsättningar bör förskottera skadestånden. En annan menar att det

inger

principiella betänkligheter att ge målsägande ytterligare

särställning jämfört

med andra svaga eller utsatta grupper.

 Skälen för regeringens förslag: Den som genom ett domstolsavgörande

blivit

tillerkänd skadestånd kan, om den dömde inte betalar frivilligt,

ansöka om

verkställighet hos kronofogdemyndigheten. Bestämmelser om förfarandet

finns i

utsökningsbalken. Ansökan om verkställighet kan göras såväl muntligen

som

skriftligen (2 kap. 1 ). Sökanden skall ange den åtgärd han yrkar

samt ge in

exekutionstiteln, dvs. i detta fall domen. Det finns inget krav på

att domen

skall ha vunnit laga kraft för att ansökan skall få göras (3 kap. 1

och 3 ).

En dom som inte har vunnit laga kraft kan verkställas i vissa fall

och under

villkor som anges i 3 kap. 5-9 . Bestämmelser om

ansökningsförfarandet m.m.

finns också i utsökningsförordningen (1981:981).

 I olika sammanhang har frågan väckts om att det allmänna i större

utsträckning

borde underlätta för brottsoffer att få ut skadestånd som de har

tillerkänts

genom domstols dom. Brottsförebyggande rådet har t.ex. ansett att

staten bör

medverka till att brottsoffret får ekonomisk kompensation om han

eller hon inte

kan förmå den dömde att betala skadeståndet (BRÅ rapport 1988:1).

Förslag om att

skadestånd på grund av brott skulle ges förmånsrätt har också

framförts i olika

sammanhang. Frågor om verkställighet av skadestånd på grund av brott

har också

uppmärksammats i riksdagen, bl.a. i lagutskottets betänkande bet.

1991/92:LU8.

 Enligt regeringens mening är det av flera skäl uteslutet att

överväga en

ordning som innebär att staten generellt skulle förskottera utdömda

skadestånd

eller att ge skadestånd på grund av brott någon förmånsrätt. Däremot

bör

myndigheterna i större utsträckning än i dag kunna medverka och bistå

målsäganden för att förbättra dennes möjligheter att få ut utdömda

skadestånd.

 I allmänhet vet målsäganden inte om att han eller hon själv måste

vidta

åtgärder för att få ut skadeståndet. Även om många domstolar, i

samband med att

domen i målet avkunnas, lämnar målsäganden information om hur han

eller hon

skall förfara för att få ut sitt skadestånd svävar många i okunskap

om att det

är de själva som måste ta initiativ till tvångsvis verkställighet av

domen. Ett

sätt att försöka komma till rätta med problemet är naturligtvis att

förbättra

informationen och att t.ex. till domen som skickas till målsäganden

bifoga en

broschyr som beskriver hur han eller hon kan förfara om den dömde

inte betalar

skadeståndet frivilligt. Enligt regeringens mening bör man emellertid

inte

stanna vid detta.

 I promemorian föreslås att målsäganden inte själv skall behöva ge

in domen

till kronofogdemyndigheten. I stället skall domstolen direkt till

kronofogdemyndigheten i det län där den tilltalade har sitt hemvist

översända en

kopia av domen sedan den vunnit laga kraft. Enligt förslaget skall

kronofogdemyndigheten därefter ta kontakt med målsäganden och höra

efter om

denne vill ansöka om verkställighet. Om målsäganden vill göra en

sådan ansökan,

skall kronofogdemyndigheten hjälpa målsäganden att göra ansökan,

muntligen eller

skriftligen. Det kan påpekas att en målsägande som söker

verkställighet av en

dom som gäller enskilt anspråk på grund av brott enligt 15

förordningen

(1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna är befriad från

skyldighet

att betala avgift.

 Remissutfallet är blandat. Några remissinstanser anser att det bör

vara

tillräckligt om domstolen informerar målsäganden om hur

utsökningsförfarandet

går till. En annan remissinstans påpekar att det inte finns anledning

ge

målsägande ytterligare särställning jämfört med andra utsatta grupper

i

samhället.

 Enligt regeringens mening är det angeläget att ta till vara de

möjligheter som

finns när det gäller att förbättra målsägandes möjligheter att få ut

skadestånd.

Regeringen ansluter sig därför till promemorians förslag och föreslår

att det

genomförs såvitt gäller målsägande som är fysiska personer. Enligt

regeringens

mening finns det inte några skäl för att låta juridiska personer

omfattas av den

nya ordningen. Generellt sett bör dessa ha bättre möjligheter att

själva ta till

vara sin rätt än enskilda människor som utsatts för brott. I enlighet

med

promemorians förslag bör domstolen översända domen först sedan den

vunnit laga

kraft. Härigenom får den skadeståndsskyldige möjlighet att frivilligt

betala

skadeståndet innan frågan om verkställighet aktualiseras hos

kronofogdemyndigheten. Förslaget föranleder en ändring i 2 kap. 2

UB och, som

regeringen avser att återkomma till, ändringar i

utsökningsförordningen och i

förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål,

m.m.

 Förslaget innebär att en målsägande, som är fysisk person, inte

själv behöver

ta initiativ till att frågan om verkställighet tas upp. Kanske kan en

sådan

ordning också bidra till att de dömda blir mer villiga att betala

frivilligt,

när de vet att saken sannolikt kommer att bli ett ärende hos

kronofogdemyndigheten vid utebliven betalning och att detta medför en

extra

kostnad för den dömde.

 Riksskatteverket har uppmärksammat att det kan uppstå svårigheter

med

målsägande som har s.k. skyddade adresser eftersom dessa uppgifter,

för vilka

ofta råder sekretess, kräver särskilda säkerhetsrutiner. Enligt

regeringens

mening kräver detta ingen särskild författningsreglering.

11 Kostnader för inrättandet av en brottsofferfond

När det gäller förslaget om en brottsofferfond kommer uppbörd och

indrivning av

fondavgifter att ske på samma sätt som uppbörd och indrivning av

böter.

Kostnaderna kan därför i stor utsträckning begränsas till rena

initialkostnader

för berörda myndigheter. Såsom redovisats i det föregående kommer

dock

indrivningsåtgärder att krävas beträffande en stor del av

fondavgifterna.

Initialkostnaderna, liksom den merkostnad som uppkommer för

indrivningen, bör

finansieras genom besparingar på annat håll inom

Justitiedepartementets

ansvarsområde. Löpande kostnader för handläggning av fonden och för

medelsförvaltningen bör betalas av fondens medel. Viss del av den

aviserade

sänkningen av fångarnas ersättningar bör bidra till finansieringen av

fondens

uppbyggnad.

12 Ikraftträdande m.m.

De föreslagna författningsändringarna bör kunna träda i kraft den 1

juli 1994.

Av 2 kap. 10 regeringsformen följer att bestämmelserna om avgift

till

brottsofferfonden inte får tillämpas i fråga om brott som har begåtts

före

ikraftträdandet. Detta bör framgå av en särskild övergångsbestämmelse

till lagen

om brottsofferfond. Det innebär att, om det är fråga om flera brott

av vilka en

del begåtts före och andra efter ikraftträdandet, avgift skall tas ut

om det

bland de senare finns åtminstone något brott som har fängelse i

straffskalan.

 I övrigt behövs inga övergångsbestämmelser.

13 Författningskommentar

13.1 Förslaget till lag om brottsofferfond

1

I första stycket regleras fondavgiftens storlek samt avgränsas den

personkrets

som skall åläggas att betala avgift till brottsofferfonden. Eftersom

det är

fråga om rättsverkan av brott måste avgiftens storlek regleras genom

lag (se 8

kap. 7 andra stycket regeringsformen).

 En fondavgift skall tas ut för varje dom enligt vilken någon döms

för ett

eller flera brott om fängelse ingår i straffskalan för något av

brotten. Detta

gäller oavsett vilken påföljd som döms ut i det enskilda fallet.

Skälen för det

föreslagna systemet och förutsättningarna för uttag av fondavgift har

utvecklats

närmare i avsnitt 4.2. Regleringen innebär t.ex. att avgift tas ut

även i de

fall den dömde överlämnas till särskild vård enligt bestämmelserna i

31 kap. BrB

och när rätten enligt 34 kap. 1 första stycket 1 BrB förordnar att

tidigare

ådömd påföljd skall avse annat brott. Bestämmelsen i 36 kap. 13 BrB

om

förverkande och annan särskild rättsverkan av brott när det gäller

psykiskt

störda lagöverträdare blir tillämplig även på fondavgift. Denna grupp

kan alltså

åläggas fondavgift endast om det enligt vad som närmare sägs i

lagrummet kan

anses skäligt.

 Det ankommer på domstolen att utan särskilt yrkande fatta beslut om

avgift

till brottsofferfonden. Om en dom, som innefattar fondavgift,

överklagas följer

av allmänna regler att högre rätt inte skall ålägga ytterligare en

fondavgift,

om t.ex. underrättens dom fastställs. Har däremot underrätten t.ex.

helt frikänt

den tilltalade eller dömt honom endast för något rent bötesbrott och

överrätten

dömer honom för något fängelsebrott, skall givetvis överrätten ålägga

honom

fondavgift.

 Om två tingsrättsdomar som båda innehåller beslut om fondavgift

handläggs

gemensamt i hovrätten, skall hovrätten normalt döma ut endast en

avgift. Det

följer av bestämmelsens konstruktion som innebär att endast en avgift

tas ut per

dom, oavsett hur många brott domen omfattar. Det är också en naturlig

ordning

mot bakgrund av reglerna i 30 kap. 3 BrB som föreskriver att rätten

skall döma

till gemensam påföljd när någon döms för flera brott, om inte något

annat är

föreskrivet. Sistnämnda bestämmelse är tillämplig också när en

hovrätt samtidigt

överprövar två tingsrättsdomar (NJA 1975 s. 691); hovrätten kan t.ex.

inte

fastställa de två tingsrättsdomarna utan skall undanröja

straffbestämningarna

och bestämma en ny gemensam påföljd. Regleringen innebär i och för

sig att den

som har dömts vid två tillfällen genom två separata tingsrättsdomar

kan över-

klaga de båda domarna i ansvars- eller påföljdsdelen med det enda

syftet att bli

av med en av fondavgifterna och vinna framgång. Om domarna bara

överklagas

såvitt gäller fondavgifterna - och domarna i övriga delar vinner laga

kraft -

utgör den omständigheten att domarna överklagas samtidigt inte ensam

någon grund

för att upphäva den ena fondavgiften. Om påföljden i tingsrätten har

bestämts

till böter krävs det dessutom att hovrätten först meddelar

prövningstillstånd

(jfr prop. 1992/93:216 s. 89).

 Av andra meningen i detta stycke framgår att fondavgift skall tas

ut även i de

fall fråga om ansvar för brott tas upp av åklagare genom

strafföreläggande.

Åklagaren skall då självmant fatta beslut om avgift till

brottsofferfonden och

ta in detta i strafföreläggandet.

 Av andra stycket följer att avgift inte skall tas ut om

påföljdseftergift

meddelas.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

2

Enligt denna paragraf skall bestämmelserna om bortfallande av böter

tillämpas på

fondavgift, vilket bl.a. innebär att fordran på fondavgift inte får

drivas in

sedan fem år förflutit från det domen eller strafföreläggandet vann

laga kraft.

Däremot blir de bestämmelser i 35 kap. 7 BrB som gäller

preskriptionstid i

fall av bötesförvandling inte tillämpliga eftersom fondavgift inte

kan

förvandlas till fängelse. Paragrafen har utformats i enlighet med

Lagrådets

förslag.

 17

3

Av första stycket framgår att fondavgifterna avsätts till särskild

förvaltning i

en brottsofferfond. Där anges också fondens ändamål i stora drag samt

överlämnas

till regeringen att föreskriva närmare riktlinjer för fondens

verksamhet.

 Fondens medel har genom första stycket undandragits regeringens

disposition

varför det i andra stycket särskilt anges att fondens medel efter

beslut av

regeringen får tas i anspråk för kostnaderna för förvaltning av

fonden. Såsom

Lagrådet påpekar täcker begreppet förvaltning såväl administration

som

förvaltning.

4

Det ankommer på regeringen att meddela närmare föreskrifter om

brotts-

offerfondens förvaltning.

Övergångsbestämmelsen

Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 11. Den har utformats efter

förslag av

Lagrådet.

13.2 Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

20 kap.

15

En ändring har gjorts i första stycket. Den innebär att domstolen

inte längre

skall pröva om en målsägande, som vill anlita en stödperson, med

hänsyn till

brottets art eller annars kan antas vara i behov av personligt stöd

under

rättegången. Målsäganden får i fortsättningen själv avgöra denna

fråga.

Domstolen skall, liksom tidigare, avgöra om den önskade stödpersonen

är lämplig

eller inte. Skulle domstolen anse att personen inte är lämplig

behöver det inte

medföra att han eller hon inte alls får närvara under rättegång.

Enligt

huvudregeln i 5 kap. 1 första stycket RB är huvudförhandlingen

offentlig. Det

är först om domstolen förordnar om stängda dörrar som personen i

fråga kan vara

tvungen att lämna rättsalen.

 I övrigt hänvisas till motiveringen i avsnitt 6.

23 kap.

10

Den ändring, som har gjorts i paragrafens tredje stycke, innebär att

en

stödperson enligt 20 kap. 15 RB har rätt att närvara vid förhör med

målsäganden, om detta kan ske utan men för utredningen. Hänvisningen

till 20

kap. 15 RB innebär att både stödpersonens uppgifter och de krav som

uppställs

beträffande vederbörandes lämplighet blir desamma under

förundersökning och

rättegång. En skillnad, som framgår direkt av lagtexten, är att

målsäganden

under förundersökning får åtföljas av en stödperson endast om det kan

ske utan

men för utredningen. Frågan har behandlats i avsnitt 6.

36 kap.

10

Ändringen i paragrafens första stycke innebär att rätten inte som

hittills

alltid skall inleda förhöret med att fråga vittnet om ålder, yrke och

hemvist. I

stället gäller att dessa uppgifter skall efterfrågas endast i den

utsträckning

det behövs. Vid förhör med målsäganden skall enligt 37 kap. 3 RB

bestämmelsen

i 36 kap. 10 tillämpas. Ändringen gäller därför också vid förhör

med

målsäganden. I första stycket har också vissa språkliga ändringar

gjorts.

Ändringen har behandlats i avsnitt 8.

45 kap. 9 och 16 , 51 kap. 8 och 10 samt 55 kap. 8 och 10

Ett tillägg har gjorts i 45 kap. 9 och 16 som innebär att uppgift

om

målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress inte skall

framgå av

det exemplar av stämningsansökan och därvid fogade handlingar som

delges den

tilltalade. Undantag gäller om någon sådan uppgift har betydelse för

själva

åtalet. Samma gäller i fråga om vadeinlaga, revisionsinlaga och

genmälen, vilket

framgår av de ändringar som gjorts i 51 kap. 8 och 10 samt 55 kap.

8 och 10

 . Ändringarna tar uteslutande sikte på mål om allmänt åtal och

omfattar

således inte de - fåtaliga - fall då en målsägande väcker enskilt

åtal. Skälen

för ändringarna har redovisats i avsnitt 8.

 18

48 kap.

2

Ändringen innebär att fondavgift skall föreläggas den misstänkte till

godkännande på samma sätt som förverkande eller annan sådan särskild

rättsverkan. Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 4.2.

11

Ändringen innebär att ett strafföreläggande som endast avser böter

och

fondavgift under vissa förutsättningar skall anses godkänt genom

betalning,

trots att skriftligt godkännande inte har skett. Skälen för förslaget

har

utvecklats i avsnitt 4.2.

13.3 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken

2 kap.

2

Om exekutionstiteln är en dom som har översänts från en domstol till

kronofogdemyndigheten på grund av föreskrift i lag eller annan

författning,

behöver sökanden inte ge in den till kronofogdemyndigheten. Detta

följer av ett

nytt femte stycke i bestämmelsen. Ändringen tar sikte på domar som

det är

meningen att domstolarna i fortsättningen självmant skall skicka till

kronofogdemyndigheten, nämligen brottmålsdomar som innehåller en

förpliktelse

för en tilltalad att utge skadestånd till en målsägande, som är

fysisk person.

Bestämmelsen förutsätter en ändring i förordningen (1990:893) om

underrättelse

om dom i vissa brottmål, m.m. om att domstolen skall skicka sådana

domar till

kronofogdemyndigheten och även en ändring i utsökningsförordningen.

Skälen för

förslaget har redovisats i avsnitt 10.

13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård

i anstalt

m.m.

35

Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot

någons liv,

hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden, enligt första stycket,

tillfrågas

om han eller hon vill bli underrättad om i vilken

kriminalvårdsanstalt den

intagne befinner sig, om den intagnes förflyttning till öppen

anstalt, om

permissioner och vistelser utanför anstalten enligt 32 -34 i samma

lag, om

frigivning, om rymning och om uteblivande efter permission.

 Andra stycket, som anger när underrättelsen till målsäganden skall

lämnas, har

formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Underrättelsen till

målsäganden

skall - som grundregel - göras så tidigt som möjligt och - i de fall

det kan ske

- innan den intagne lämnar anstalten. Men när det gäller frigivning

kan, såsom

Lagrådet påpekat, ett sådant beslut meddelas så tidigt att det av

informationsskäl är bättre att vänta något med underrättelsen till

målsäganden.

Det föreskrivs därför att underrättelsen skall lämnas lämplig tid

före

frigivningen. Det bör ankomma på Kriminalvårdsstyrelsen att lämna

närmare

anvisningar om detta.

 Underrättelseskyldigheten åvilar styresmannen eller dennes

ställföreträdare

vid den anstalt där den dömde är intagen. Bestämmelsen motsvarar i

princip

Kriminalvårdsstyrelsens allmänna råd (ARK 1988:5). Ändringen har

kommenterats i

avsnitt 9.

13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning

av statliga

fordringar m.m.

2

Ändringen innebär att införsel får äga rum för

brottsofferfondsavgift. Skälen

för ändringen har redovisats i avsnitt 4.2.

13.6 Förslaget till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413)

12

Brottsskadenämnden har ersatts med Brottsoffermyndigheten. När det

gäller

reglerna om överklagande har terminologin moderniserats.

13

Av paragrafen framgår att det hos Brottsoffermyndigheten finns en

nämnd som

avgör vissa ärenden om brottsskadeersättning och att nämnden utses av

regeringen. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 5.

13.7 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

I 7 kap. 30 har Brottsskadenämnden ersatts med

Brottsoffermyndigheten.

14 Anslagsfrågor för budgetåret 1994/95

Regeringen har i 1994 års budgetproposition (prop. 1993/94:100 bil.

3)

föreslagit riksdagen att, i avvaktan på en särskild proposition

rörande bl.a.

förslag till organisation m.m. av en myndighet med ett övergripande

ansvar för

brottsofferfrågor, för budgetåret 1994/95 under angivna

anslagsrubriker beräkna

följande belopp.

G 3. Brottsskadenämnden:

Förvaltningskostnader 7 049 000 kr

G 4. Brottsskadenämnden:

Ersättning för skador på grund av

brott 35 000 000 kr

Regeringen återkommer nu till dessa frågor.

Andra huvudtiteln

G. ÖVRIGA MYNDIGHETER

G 3. Brottsoffermyndigheten: Förvaltningskostnader

1992/93 Utgift 6 122 3671

1993/94 Anslag 7 049 0001

1994/95 Förslag 7 944 000

1 G 3. Brottsskadenämnden: Förvaltningskostnader

 19

Regeringens överväganden

Antalet ansökningar om brottsskadeersättningar har fortsatt att öka

kraftigt.

Under budgetåret 1992/93 ökade antalet personskadeärenden med 54

procent och

sakskadeärendena med 8 procent jämfört med budgetåret innan. Mot

bakgrund av att

antalet brottsskadeärenden kraftigt har ökat beräknar regeringen ett

ramanslag

för förvaltningskostnader under nästa budgetår till 7 944 000 kr. Det

ytterligare medelsbehov som uppstår till följd av

Brottsoffermyndighetens

uppgifter enligt regeringens förslag finansieras genom medel ur

brottsofferfonden samt engångsvisa finansieringar inom

Justitiedepartementets

verksamhetsområde.

G 4. Brottsoffermyndigheten: Ersättning för skador på grund av brott

1992/93 Utgift 45 632 5332

1993/94 Anslag 35 000 0002

1994/95 Förslag 50 000 000

2 G 4. Brottsskadenämnden: Ersättning för skador på grund av brott

Regeringens överväganden

Under budgetåret 1992/93 utbetalades brottsskadeersättningar för

drygt 45 600

000 kr. Mot bakgrund av att antalet ansökningar har ökat och

fortsätter att öka

beräknas anslaget till 50 000 000 kr för nästa budgetår.

 Bidrag till Brottsofferjourernas riksförbund har sedan år 1989

utgått från

detta anslag. För innevarande budgetår har förbundet erhållit ett

bidrag om 1

miljon kronor. Enligt regeringens förslag om inrättande av en

brottsofferfond

skall sådana organisationer som stödjer brottsoffer som t.ex.

Brottsofferjourernas riksförbund vända sig till brottsofferfonden med

begäran om

bidrag. För att underlätta övergången till den nya ordningen och för

att

förbundet skall kunna planera sin verksamhet för nästa budgetår har 1

miljon

kronor beräknats till Brottsofferjourernas riksförbund även för

budgetåret

1994/95 under detta anslag.

 20

Bilaga 1

Sammanfattning av promemorian Brottsoffren i blickpunkten - åtgärder

för att

stärka brottsoffrens ställning (Ds 1993:29)

Utgångspunkten för arbetet med denna promemoria har varit att mot

bakgrund av

redan genomförda åtgärder på brottsofferområdet kartlägga behovet av

ytterligare

insatser och föreslå de åtgärder som krävs för att stärka

brottsoffrens

ställning. Frågorna spänner över ett brett område och omfattar

åtgärder av olika

slag.

 I avsnitt 1 redovisas översiktligt bl.a. vilka åtgärder som på

senare tid har

vidtagits för att stärka ställningen för dem som har utsatts - eller

som

riskerar att utsättas - för brott. En kort redogörelse för det arbete

som pågår

på brottsofferområdet i våra nordiska grannländer lämnas också.

 I avsnitt 2 tas frågor om myndigheternas ansvar för brottsoffren

upp. Det

föreslås en ändring som innebär att polisens informationsskyldighet

stärks. När

det gäller frågan om att förtydliga socialtjänstens ansvar för

brottsoffren

föreslås för närvarande inte någon lagändring.

 Olika ideella organisationer som är verksamma på brottsofferområdet

presenteras

i avsnitt 3.

 I avsnitten 4 och 5 behandlas frågor om samverkan och samarbete

mellan

myndigheter och andra samt frågor som rör möjligheten till

psykologiskt stöd och

terapibehandling för dem som har drabbats av brott. Det föreslås att

någon

lämplig myndighet får i uppdrag att driva ett projekt för att hitta

lokala

lösningar för samverkan och samarbete mellan myndigheter och andra.

Uppdraget

föreslås också omfatta lokala lösningar för att tillgodose

brottsoffers behov av

psykologiskt stöd och terapibehandling.

 Utbildning som rör brottsoffer tas upp i avsnitt 6. Stora satsningar

har under

senare år gjorts på utbildningssidan och några ytterligare åtgärder

bedöms för

närvarande inte vara nödvändiga.

 Möjligheterna att stärka brottsoffrens ställning under

förundersökning och

rättegång behandlas främst i avsnitten 7 - 13. Det föreslås bl.a. att

målsägandens möjligheter att ta med sig en stödperson under

förundersökning och

rättegång ökas, avsnitt 8.1, och att informationen till målsäganden

om det egna

ärendet generellt förbättras.

 Förslag om utvidgad rätt till målsägandebiträde och förbättrat

rättsligt

bistånd till brottsoffer utomlands bereds för närvarande inom Justi-

tiedepartementet (avsnitt 8.2 och 8.3). En proposition beräknas kunna

föreläggas

riksdagen före sommaren 1993.

 I avsnitt 9.1 föreslås regler om att målsäganden under

förundersökningen skall

informeras om möjligheterna att få statlig brottsskadeersättning, om

besöksförbud och om stödperson under rättegång och förundersökning,

om möj-

ligheterna att få allmän rättshjälp och rådgivning samt om vilka

myndigheter,

organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. Även

målsägandens

möjligheter att bli underrättad om beslut som fattas under

handläggningen av det

egna ärendet skall förbättras. Det föreslås, avsnitt 9.2, en ny regel

som

innebär att målsäganden skall tillfrågas om vilka beslut - bl.a.

beslut om att

lägga ned en förundersökning - han eller hon vill bli underrättad om.

Detsamma

gäller underrättelse om tidpunkt för huvudförhandling och om dom i

målet.

Uppgifterna skall antecknas i förundersökningsprotokollet.

 I avsnitt 9.3 föreslås en uttrycklig bestämmelse om att målsäganden

sedan åtal

har beslutats - på samma sätt som gäller för den misstänkte - har

rätt att på

begäran få en kopia av förundersökningsprotokollet. Det föreslås

också en

uttrycklig bestämmelse om skyldighet för domstol att underrätta en

målsägande,

som har begärt det, om utgången i målet.

 Ett förtydligande av de särskilda bestämmelserna om förhör med barn

i

förundersökningskungörelsen föreslås i avsnitt 10. Bestämmelserna

skall gälla

vid förhör med alla barn som är under 18 år, oavsett om barnet är

misstänkt för

brott, målsägande eller vittne.

 För att i viss mån öka skyddet för målsäganden och vittnen föreslås

i avsnitt

11.2 att uppgifter om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och

bostadsadress

inte skall framgå av det exemplar av stämningsansökan i mål om

allmänt åtal som

delges den tilltalade. Samma ordning föreslås när det gäller vissa

andra inlagor

i rättegången och domen i målet. I avsnittet föreslås också att

rätten innan ett

vittnesmål avläggs eller ett målsägandeförhör hålls skall efterfråga

vittnets

eller målsägandens ålder, yrke och hemvist endast om det behövs. Inga

ändringar

föreslås när det gäller polismyndigheters möjlighet att lämna ut

brottsanmälningar till brottsofferföreningar (avsnitt 11.3).

 Regler om bl.a. målsägandens skyldighet att närvara vid rättegångar

och frågor

som rör förtursregler i brottmål behandlas i avsnitten 12 och 13.

Inga förslag

till ändringar läggs fram.

 I avsnitt 14 tas frågor om underrättelser till målsägande om

frihetsberövade

personer upp. Det föreslås nya bestämmelser i lagen om behandlingen

av anhållna

och häktade m. fl. och i lagen om kriminalvård i anstalt. Om en

anhållen eller

häktad avviker och det beträffande brott som har föranlett

frihetsberövandet

finns en målsägande, skall denne underrättas, om det är påkallat. När

det gäller

intagna i anstalt föreslås att målsäganden i de fall brottet riktat

sig mot

någons liv, hälsa, frihet eller frid skall tillfrågas om han eller

hon vill bli

underrättad om den intagnes vistelser utanför anstalt. Den föreslagna

ordningen

beträffande intagna i anstalt motsvarar i princip de allmänna råd som

Kriminalvårdsstyrelsen har utfärdat.

 Avsnitten 15 och 16 innehåller en beskrivning av reglerna för

besöksförbud samt

en redogörelse för andra åtgärder som har genomförts för att ge

utsatta kvinnor

ett särskilt skydd. Det gäller t.ex. försöksverksamhet med livvakt

och

möjligheten till s.k. identitetsbyte. En utvärdering av lagen om

fingerade

personuppgifter bör göras. I övrigt är åtgärderna är av färskt datum

eller redan

föremål för utvärdering och några ändringsförslag läggs därför inte

fram nu.

 Frågor som rör bl.a. ersättning enligt skadeståndslagen och

brottsskadelagen,

skadestånd till anhöriga och målsägandens talan om enskilt anspråk

tas upp i

avsnitten 17-19. Reformarbete pågår för närvarande på dessa områden.

Som exempel

kan nämnas kommittén om ideell skada och Åklagarutredningen -90, som

har lagt

fram förslag som för närvarande bereds inom Justitiedepartementet.

Resultatet av

detta arbetet bör avvaktas. I vissa andra hänseenden bedöms den

nuvarande ord-

ningen vara tillfredsställande. I promemorian föreslås därför inga

ändringar i

denna del.

 I avsnitt 20 föreslås regler som underlättar för målsäganden att få

ut sitt

tillerkända skadestånd i brottmål. I korthet innebär förslaget att

domstolen

till kronofogdemyndigheten i det län där den dömde har sitt hemvist

översänder

en kopia av domen sedan den vunnit laga kraft i skadeståndsdelen.

Kronofogdemyndigheten tar därefter kontakt med målsäganden för besked

om

målsäganden vill ansöka om verkställighet. I sådant fall skall

kronofogdemyndigheten hjälpa till med upprättandet av sådan ansökan.

I samband

med att domen i målet sänds till parterna bör information om

förfarandet

bifogas.

 Frågor om skadelindrande arbete behandlas i avsnitt 21. Mot bakgrund

av det

arbete med alternativa påföljder som ingår i Ungdomsbrotts- och

Straffsystemkommittéernas uppdrag läggs inga förslag fram nu.

 I avsnitt 22 förslås att en brottsofferfond skall inrättas för att

stärka

brottsoffrens ställning. Bidrag ur fonden skall utgå för att främja

brotts-

offerarbete av olika slag - bl.a. sådant arbete som utförs inom

ideella

organisationer - samt för finansiering av brottsskadeersättningar.

Fonden skall

finansieras med avgifter som skall betalas av dem som döms för brott.

 Inrättandet av en brottsofferfond reser ett antal frågor som kräver

ytterligare

överväganden. Det gäller bl.a. frågan om avgift endast skall utgå för

dem som

döms för vissa påföljder och om avgift skall utgå för alla slags

brott eller

endast för vissa. Också frågan om t.ex. fondens organisation och

förvaltning

samt frågan om ordningen för uppbörd och verkställighet av avgifterna

behöver

utredas närmare. Dessa frågor bör övervägas särskilt. Arbetet bör

bedrivas

skyndsamt med siktet inställt på att reformen skall kunna träda i

kraft under

1994.

 Övriga förslag bör kunna träda i kraft den 1 januari 1994.

 62

Bilaga 2

Sammanfattning av promemorian Brottsofferfond

I en inom Justitiedepartementet upprättad promemoria BROTTSOFFREN I

BLICKPUNKTEN

- åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning (Ds 1993:29;

brottsofferpromemorian) föreslås bl.a. att en brottsofferfond skall

inrättas. I

denna promemoria övervägs närmare vilka uppgifter en brottsofferfond

bör ha samt

hur en sådan fond skall finansieras, organiseras och förvaltas.

 I avsnitt 2 diskuteras brottsofferfondens uppgifter. Där föreslås

att medel ur

fonden i enlighet med vad som sägs i brottsofferpromemorian skall få

tas i

anspråk för

* bidrag till olika ideella organisationer som verkar på brotts-

 offerområdet,

* bidrag till privat eller offentlig verksamhet som gäller

brottsoffer

 samt för

* forskning, utbildning och information om brottsofferfrågor.

 I promemorian pekas på att fondens medel i en framtid även bör kunna

tas i

anspråk för olika reformer på området.

 I avsnitt 3 behandlas finansieringen av brottsofferfonden. Där

föreslås

följande. Den som genom dom eller strafföreläggande lagförs för ett

eller flera

brott skall erlägga en avgift till brottsofferfonden, om fängelse

ingår i

straffskalan för något av brotten. Avgift skall tas ut med 300 kr per

dom eller

strafföreläggande. Avgift skall inte tas ut om påföljdseftergift

meddelas. I

övrigt skall avgift tas ut oavsett påföljd. Beslut om avgift skall

meddelas av

domstolen i domen i brottmålet eller av åklagaren i

strafföreläggandet.

 Frågor om uppbörd och indrivning av avgifterna till

brottsofferfonden behandlas

i avsnitt 4. Där konstateras att fondavgiften är att hänföra till

begreppet

särskild rättsverkan av brott, vilket innebär att bestämmelserna i

bötesverkställighetslagen (1979:189) blir tillämpliga vid uppbörd och

indrivning

av fondavgiften. Indrivning av fondavgift skall kunna ske genom

införsel.

Uppbörd av fondavgift skall alltid få ske oavsett om

betalningsskyldigheten har

ålagts tillsammans med böter eller annan påföljd.

 I avsnitt 5 behandlas frågan om organisation och förvaltning av

brottsofferfonden. Där konstateras att fondens verksamhet i enlighet

med vad som

sägs i brottsofferpromemorian bör knytas till någon befintlig

organisation för

att de organisatoriska och administrativa kostnaderna skall kunna

hållas nere.

Den granskning av olika alternativ som görs i avsnittet mynnar ut i

ett förslag

att Brottsskade- nämnden skall besluta i frågor om bidrag från fonden

och att

Kammarkollegiet skall ha ansvaret för den ekonomiska förvaltningen av

brottsofferfondens medel.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

 66

Bilaga 3

Författningsförslagen i brottsofferpromemorian

1 Förslag till

Lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom förskrivs att 20 kap. 15 , 23 kap. 10 och 21 , 36 kap.

10 ,

45 kap. 9 och 16 , 51 kap. 8 och 10 samt 55 kap. 8 och 10

rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 kap.

 15 1

 Målsägande, som Målsägande, som hörs

hörs med anledning med anledning av

av åklagarens åklagarens talan,

talan och som med får åtföljas av

hänsyn till lämplig person som

brottets art personligt stöd

eller annars kan (stödperson)under

antas vara i be- rättegången. Sådan

hov av personligt stödperson som

stöd under rätte- rätten har kännedom

gången, får åtföljasom skall om möjligt

av lämplig person underrättas om

som sådant stöd rättegången.

(stödperson). Sådan

stödperson som rät-

ten har kännedom

om skall om möj-

ligt underrättas

om rättegången.

 I vissa fall kan målsägandebiträde förordnas enligt lagen (1988:609)

om

målsägandebiträde.

 Målsägandebiträde skall kallas till huvudförhandling eller annat

sammanträde i

rätten där målsäganden eller målsägandens ställföreträdare skall

höras.

 23 kap.

 10 2

 Vid förhör skall såvitt möjligt ett av undersökningsledaren anmodat

trovärdigt

vittne närvara.

 Undersökningsledaren skall bestämma om någon annan än ett vittne får

närvara

vid förhör. Vid förhör, som enligt 18 andra stycket hålls på den

misstänktes

begäran, har han och hans försvarare rätt att

närvara. Även vid annat förhör får försvarare närvara, om det kan ske

utan men

för utredningen.

1Senaste lydelse 1988:610.

2Senaste lydelse 1988:610.

 68

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Målsägandebiträde Målsägandebiträde

har rätt att har rätt att närvara

närvara vid förhör vid förhör med måls-

med målsäganden. äganden. Detsamma

 gäller en stödperson

 enligt 20 kap.

 15 , om det kan

 ske utan men för

 utredningen.

 Är den som hörs under 15 år, bör den som har vårdnaden om honom vara

närvarande

vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen.

 Undersökningsledaren får förordna att vad som förekommit vid förhör

inte får

uppenbaras.

 21 3

 Vid förundersökningen skall protokoll föras över vad därvid

förekommit av

betydelse för utredningen.

 Sedan utsaga av misstänkt eller annan upptecknats, skall, innan

förhöret

avslutats, utsagan uppläsas eller tillfälle på annat sätt lämnas att

granska

uppteckningen samt den hörde tillfrågas, om han har något att erinra

mot

innehållet. Erinran, som ej föranleder ändring, skall antecknas.

Därefter må

uppteckningen ej ändras. Har utsagan först efter granskningen

antecknats i

protokollet, skall uppteckningen biläggas handlingarna.

 I mindre mål må i stället för protokoll föras kortfattade

anteckningar över det

väsentliga, som förekommit vid förundersökningen.

 Så snart åtal Så snart åtal

beslutats, har beslutats, har den

den misstänkte misstänkte, hans

eller hans försvarare och måls-

försvarare rätt attäganden rätt att på

på begäran få en begäran få en kopia

avskrift av av protokoll eller

protokoll eller anteckningar från

anteckningar från förundersökningen.

förundersökningen. Har offentlig

Har offentlig försvarare

försvarare förordnats för den

förordnats för den misstänkte, skall

misstänkte, skall en kopia utan

en avskrift utan särskild begäran

särskild begäran lämnas eller sändas

lämnas eller sändastill försvararen.

till försvararen.

 36 kap.

 10

 Innan vittnesmål Innan vittnesmål

avlägges, skall avläggs, skall

rätten höra vittneträtten höra vittnet

om hans om hans full-

3Senaste lydelse 1981:1294.

 69

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

fullständiga namn, ständiga namn och,

ålder, yrke och i den mån det

hemvist, så ock behövs, ålder, yrke

söka utröna, om och hemvist. Rätten

vittnet till part skall också

eller till saken undersöka om

står i något vittnet till part

förhållande, som eller till saken

kan vara av vikt står i något

för bedömandet av förhållande, som kan

tilltron till vara av vikt för

vittnets bedömandet av

berättelse, eller tilltron till

om eljest vittnets

omständighet av berättelse, eller

betydelse i detta om det annars

hänseende finns

förekommer. omständigheter av

 betydelse i detta

 hänseende.

 Står vittne till part i sådant förhållande, som avses i 3 , skall

vittnet

erinras om att han icke är skyldig att avlägga vittnesmål.

 45 kap.

 9

 Avvisas ej ansökan, skall rätten utfärda stämning å den tilltalade

att svara å

åtalet.

 Stämningen skall Stämningen skall

jämte stäm- jämte stäm-

ningsansökan och ningsansökan och

därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas den den tilltalade.

tilltalade. Uppgift om

 målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke eller bo-

 stadsadress skall

 inte delges.

 16 4

 Stämning, som utfärdas av åklagare, skall innehålla vad i 4

stadgas om

stämningsansökan och vara undertecknad av åklagaren.

 I stämningen skall åklagaren tillika förelägga den tilltalade att

inom viss, av

åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligen hos rätten uppgiva

de bevis

han vill åberopa vid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med

varje

särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om

åklagaren på grund av den tilltalades erkännande eller annan

omständighet finner

uppenbart, att bevis ej kommer att av den tilltalade uppgivas. Om det

är

lämpligt, må åklagaren i stämningen kalla den tilltalade till

huvudförhandling.

 Då mål av åklagare utsättes till huvudförhandling, åligge honom att

iakttaga de

föreskrifter om tiden för huvudförhandling, som meddelats av rätten;

åklagaren

äge ombesörja kallelser och förelägganden, som avses i 15 .

4Senaste lydelse 1976:1137.

 70

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Stämningen skall Stämningen skall

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas den den tilltalade.

tilltalade. Sedan Uppgift om

stämningen målsägandes eller

delgivits, skall vittnens ålder,

den med bevis yrke och bo-

därom omedelbart stadsadress skall

tillställas rätten.inte delges. Sedan

 stämningen del-

 givits, skall den

 med bevis därom

 omedelbart till-

 ställas rätten.

 51 kap.

 8 5

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

vadeinlagan med vadeinlagan med

därvid fogade därvid fogade

handlingar delges handlingar delges

vadesvaranden, vadesvaranden, som

som skall skall föreläggas att

föreläggas att avgeavge skriftligt

skriftligt genmäle. Uppgift om

genmäle. målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress

 skall inte delges

 i mål om allmänt

 åtal.

 Om det är uppenbart att vadetalan är ogrundad, får hovrätten dock

genast

meddela dom i målet utan att någon åtgärd enligt första stycket

vidtas.

 Om tingsrätten har avslagit ett yrkande om åtgärd, som avses i 26-28

kap.,

eller förordnat om att en sådan åtgärd skall hävas, får hovrätten

omedelbart

bevilja åtgärden att gälla till dess något annat bestäms. Om

tingsrätten har

beviljat åtgärd som nu sagts, får hovrätten omedelbart förordna att

vidare

åtgärd för verkställighet av beslutet inte får äga rum. I frågor om

häktning,

reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap. brottsbalken får

hovrätten göra

ändring i tingsrättens beslut även om motparten inte hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är närvarande vid rätten,

skall 24

kap. 17 tredje och fjärde styckena tillämpas.

 10 6

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas vade- vadekäranden.

käranden. Uppgift om

 målsägandes

5Senaste lydelse 1992:374.

6Senaste lydelse 1989:656.

 71

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 eller vittnens

 ålder, yrke och

 bostadsadress

 skall inte delges.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge

hovrätten förordna därom. Hovrätten äge tillika meddela närmare

bestämmelser om

skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket avseende part

skall yttra

sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en skrift, endast om

särskilda

skäl äro därtill.

 Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en

ändamålsenlig

handläggning av målet.

 Vad som sagts om sammanträde per telefon i 45 kap. 13 och 47 kap.

10 skall

gälla även vid sammanträde enligt denna paragraf.

 55 kap.

 8 7

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

revisionsinlagan revisionsinlagan

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revisionssvaranden

revisionssva- och föreläggande

randen och meddelas honom att

föreläggande medde-inkomma med

las honom att skriftligt genmäle.

inkomma med Uppgift om

skriftligt målsägandes eller

genmäle. vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress

 skall inte delges

 i mål om allmänt

 åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit yrkande om kvarstad eller annan

åtgärd

enligt 15 kap. eller förordnat om hävande av sådan åtgärd eller i

brottmål

avslagit yrkande om åtgärd, som avses i 26-28 kap., eller förordnat

om hävande

av åtgärd, som där sägs, äge Högsta domstolen omedelbart bevilja

åtgärden att

gälla, till dess annorlunda förordnas. Har hovrätten beviljat åtgärd,

som nu

sagts, eller förordnat, att dom må verkställas utan hinder av att den

icke äger

laga kraft, eller fastställt underrätts beslut därom, äge Högsta

domstolen ock

omedelbart förordna, att vidare åtgärd för verkställighet ej må äga

rum. Är

fråga om häktning eller reseförbud, må Högsta domstolen utan

motpartens

hörande göra ändring i hovrättens beslut.

7Senaste lydelse 1981:828.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revi- revisionskäranden.

sionskäranden. Uppgift om målsägan-

 des eller vittnens

 ålder, yrke och

 bostadsadress

 skall inte delges

 i mål om allmänt

 åtal.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge Högsta

domstolen förordna därom. Högsta domstolen äge tillika meddela

närmare

bestämmelser om skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket

avseende

part skall yttra sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en

skrift,

endast om särskilda skäl äro därtill.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 72

2 Förslag till

Lag om ändring i utsökningsbalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 utsökningsbalken skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 2 1

 Sökanden skall ange den åtgärd som han yrkar.

 Vid ansökan skall inges den exekutionstitel på grund varav

verkställighet söks.

Grundas anspråket på löpande skuldebrev eller annan handling, vars

företeende

utgör villkor för rätt att kräva betalning eller påkalla fullgörande

av annan

förpliktelse, skall den handlingen inges.

 Exekutionstiteln skall inges i huvudskrift eller, om

kronofogdemyndigheten

anser det tillräckligt, i bestyrkt avskrift. Handling som avses i

andra stycket

andra meningen skall inges i huvudskrift. Annan handling bör inges i

huvudskrift

eller bestyrkt avskrift.

 Görs ansökan på medium för automatisk databehandling behöver

exekutionstiteln

inte inges, om den är ett utslag i mål om betalningsföreläggande, som

har

meddelats tidigast tre år innan verkställighet söks.

 Om

 exekutionstiteln är

 en dom som har

 översänts från en

 domstol till

 kronofogdemyndig-

 heten på grund av

 föreskrift i lag

 eller annan

 författning, behöver

 sökanden inte ge in

 den.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

1Senaste lydelse 1991:848. (Jfr 1991:878.)

 73

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt m.m.

Härigenom föreskrivs att 35 lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 35

 Om en intagen

 avtjänar straff för

 ett brott som har

 riktat sig mot

 någons liv, hälsa,

 frihet eller frid,

 skall målsäganden

 tillfrågas om han

 eller hon vill bli

 underrättad om på

 vilken kriminal-

 vårdsanstalt den

 intagne befinner

 sig, den intagnes

 förflyttning till

 öppen anstalt,

 permissioner och

 vistelser utanför

 anstalten enligt

 32 - 34 , tidpunkt

 för frigivning samt

 om rymning och

 uteblivande efter

 permission.

 Underrättelse

 skall ske så tidigt

 som möjligt.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

1Lagen omtryckt 1990:1011.

 74

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1976:371) om behandlingen av

häktade och

anhållna m.fl. skall införas en ny paragraf, 15 a , av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 15 a

 Om en häktad

 avviker och det

 beträffande brott

 som föranlett

 frihetsberövandet

 finns en målsägande,

 skall denne under-

 rättas, om det är

 påkallat.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 75

5 Förslag till

Förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948)

Härigenom föreskrivs i fråga om förundersökningskungörelsen

(1947:948)1

 dels att 13 a - 14, 17 och 20 skall ha följande lydelse,

 dels att det i kungörelsen skall införas en ny paragraf, 13 b , av

följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 13 a 2

 Målsäganden skall Målsäganden skall

om möjligt under- om möjligt

rättas om att underrättas om att

åklagaren under åklagaren under

vissa vissa

förutsättningar kanförutsättningar kan

föra talan om föra talan om

enskilt anspråk i enskilt anspråk i

anledning av anledning av brott

brott. I samband och om möjligheter-

därmed bör också påna att få ersättning

lämpligt sätt enligt brottsska-

upplysning lämnas delagen

om de regler som (1978:413). I sam-

gäller för hand- band därmed bör också

läggningen av på lämpligt sätt

sådana anspråk. upplysning lämnas

 om de regler som

 gäller för handlägg-

 ningen av sådana

 anspråk.

 Är brottet sådant Är brottet sådant

att det kan komma att det kan komma

i fråga att i fråga att förordna

förordna målsägan- målsägandebiträde

debiträde enligt enligt lagen

lagen (1988:609) (1988:609) om

om målsägandebiträ-målsägandebiträde

de, skall eller att meddela

målsäganden så snartbesöksförbud enligt

som möjligt lagen (1988:688)

underrättas om de om besöksförbud,

regler som gäller skall målsäganden så

för förordnande av snart som möjligt

sådant biträde. underrättas om de

 regler som gäller

 för förordnande av

 målsägandebiträde

 eller meddelande

 av besöksförbud.

 Målsäganden skall i

 lämplig utsträckning

 ges information om

 reglerna om

 stödperson i

 20 kap. 15 och

 23 kap. 10 rätte-

1Kungörelsen omtryckt 1969:589.

2Senaste lydelse 1988:611.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 gångsbalken, om

 möjligheterna att få

 allmän rättshjälp och

 rådgivning enligt

 rättshjälpslagen

 (1972:429) samt om

 vilka myndigheter,

 organisationer och

 andra som kan lämna

 stöd och hjälp.

 13 b

 Målsäganden skall

 om möjligt

 tillfrågas om

 huruvida han eller

 hon vill bli

 underrättad om

 beslut om att

 förundersökning inte

 skall inledas

 eller att en

 inledd förun-

 dersökning skall

 läggas ned, beslut

 om att åtal inte

 skall väckas,

 tidpunkt för

 huvudförhandling i

 målet samt dom i

 målet.

 14 3

 Läggs en förundersökning ned eller beslutas att åtal inte skall

väckas, skall

den som hörts som skäligen misstänkt för brottet underrättas.

 Beslutas att förundersökning inte skall inledas eller att en inledd

förundersökning skall läggas ned eller att åtal inte skall väckas,

skall

underrättelse ske till målsägande som angett brottet eller anmält

enskilt

anspråk i anledning av brottet eller begärt att bli underrättad. Har

den som

övertagit målsägandens anspråk gjort anmälan om enskilt anspråk,

skall även han

underrättas.

 Underrättelse Underrättelse

enligt andra enligt andra

stycket behövs stycket behövs inte

inte vid beslut vid beslut av

av polismyndighet polismyndighet om

om att inte att inte inleda

inleda eller att eller att lägga ned

lägga ned en en förundersökning,

förundersökning, omom utredningen

utredningen inte inte lett så långt

lett så långt att att någon varit

någon varit skäligen misstänkt

skäligen misstänkt för brottet. Under-

för brottet. rättelse till

 målsäganden skall

 dock alltid ske om

 målsäganden har

 begärt det.

3Senaste lydelse 1988:7.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

17 4

 Förhör med barn Förhör med någon som

skall planeras är under 18 år och

och verkställas så som är misstänkt för

att fara för att brott, målsägande

barnet tar skada eller vittne,

inte uppkommer. skall planeras och

Särskild varsamhet verkställas så att

bör iakttas om fara för att denne

förhöret rör sexual-tar skada inte

livet. Det bör uppkommer. Särskild

noga tillses att varsamhet bör

uppseende inte iakttas om förhöret

väcks kring för- rör sexuallivet.

höret. Detta får Det bör noga

inte göras mera tillses att

ingående än om- uppseende inte

ständigheterna väcks kring förhöret.

kräver. Förhör bör ägaDetta får inte göras

rum endast en mera ingående än

gång, såvida det omständigheterna

inte främst med kräver. Förhör bör äga

hänsyn till barnet rum endast en gång,

är lämpligare att såvida det inte

hålla flera förhör.främst med hänsyn

 till barnet är

 lämpligare att hålla

 flera förhör.

 20 5

 Av protokoll vid förundersökning bör framgå vem som är

undersökningsledare. Har

förhör hållits, skall antecknas vem som hållit förhöret. Protokollet

skall

underskrivas av protokollföraren.

 I protokollet skall antecknas:

 angivelsen eller vad som eljest föranlett förundersökningen,

 tid och plats för företagande av åtgärder under förundersökningen,

 iakttagelser vid brottsplatsundersökning,

 utsagor av hörda personer samt erforderliga upplysningar om dem,

 uppgift huruvida den misstänkte var påverkad av starka drycker eller

annat

berusningsmedel vid brottets begående och huruvida brottet kan

antagas stå i

samband med missbruk av alkohol eller annat berusningsmedel av denne,

 namn å förhörsvittne och övriga vid förhör närvarande,

 beslut huruvida annan än förhörsvittne medgivits övervara förhör

samt att vad

som framkommit vid förhör ej må uppenbaras,

 framställningar till rätten om vittnesförhör eller annan utredning

under

förundersökningen, om upptagande av bevisning jämlikt 23 kap. 15

rättegångsbalken samt om föreläggande att förete skriftligt bevis

eller

tillhandahålla föremål för besiktning ävensom

4Senaste lydelse 1991:1766.

5Senaste lydelse 1990:1415.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

beslut däröver,

 sakkunnigyttranden,

 beslut och uppgifter rörande användande av tvångsmedel,

 underrättelse till misstänkt jämlikt 23 kap. 18 första stycket

första me-

ningen rättegångsbalken samt till misstänkt och hans försvarare

enligt samma

stycke fjärde meningen med angivande även av om de krävt ytterligare

utredning

eller i övrigt velat anföra något,

 anmaning enligt 2 strafföreläggandekungörelsen (1970:60),

 uppgift huruvida målsägande eller den som övertagit målsägandens

anspråk ämnar

föra ersättningstalan i anledning av brottet,

 erforderliga uppgifter om enskilt anspråk när åklagaren förbereder

även talan

därom och, om det är möjligt, den misstänktes yttrande över sådant

anspråk,

 begäran av målsägande att åtal skall väckas för brott, som i annat

fall kan föranleda strafföreläggande,

 uppgift huruvida uppgift om

målsäganden vill underrättelser och

bli underrättad om information till

tidpunkt för målsäganden enligt

huvudförhandling i 13 a och 13 b ,

målet,

 uppgift om att uppgift om

underrättelse huruvida målsäganden

skett enligt vill bli

13 a , underrättad i fall

 som anges i 13 b ,

 uppgift om uppmaning enligt 5 a ,

 ävensom vad i övrigt finnes vara av betydelse att anteckna i

protokollet.

 Avser förundersökningen brott av sådan beskaffenhet att frågan om

ansvar får

handläggas av en befattningshavare vid försvarsmakten, skall, om det

finns någon

annan målsägande än staten och denne förklarar att han inte avser att

föra

ersättningstalan i anledning av brottet, i protokollet antecknas, om

han ändå

kräver att målet handläggs vid domstol.

 Protokoll skall innehålla erforderliga diarieuppgifter, såsom nummer

å inkommen

angivelse och aktnummer (dossiernummer), ävensom kort beteckning av

saken.

 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994.

 76

6 Förslag till

Förordning om ändring i utsökningsförordningen (1981:981)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 utsökningsförordningen (1981:981)

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 3

 Muntlig ansökan skall upptecknas av kronofogdemyndigheten.

 Om en dom har

 översänts till

 kronofogdemyndigheten

 enligt 25 a

 förordningen

 (1990:893) om

 underrättelse om

 dom i vissa

 brottmål, m.m.,

 skall myndigheten

 kontakta målsäganden

 för besked om denne

 vill ansöka om

 verkställighet samt

 hjälpa målsäganden

 med en sådan

 ansökan.

 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994.

 77

7 Förslag till

Förordning om ändring i polisförordningen (1984:730)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 polisförordningen (1984:730)1

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 3

 Vid sitt arbete för de ändamål som anges i 1 polislagen (1984:387)

skall

myndigheterna uppmärksamma och beakta krav och önskemål från dem som

bor och

verkar i polisdistriktet.

 För detta syfte För detta syfte bör

bör myndigheterna myndigheterna

utveckla och välja utveckla och välja

sådana sådana arbetsformer

arbetsformer som som bidrar till

bidrar till ett ett nära och gott

nära och gott förhållande mellan

förhållande mellan polisen och

polisen och allmänheten.

allmänheten. Polisen bör se till

Polisen bör vidare att verksamheten

sträva efter att präglas av

ge medborgarna råd tillgänglighet och

och stöd, särskilt synlighet. Den bör

dem som har sträva efter att ge

utsatts för brott, medborgarna råd och

samt se till att stöd och särskilt ge

verksamheten dem som har

präglas av utsatts för ett

tillgänglighet och brott den

synlighet. information som

 behövs med

 anledning av

 brottet.

 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994.

1Förordningen omtryckt 1990:1071.

 78

8 Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1987:1099) om skyldighet för

domstol att

underrätta parterna om utgången i mål och ärenden, m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 och 4 förordningen (1987:1099) om

skyldighet för

domstol att underrätta parterna om utgången i mål och ärenden, m.m.

skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1

 Underrättelse Underrättelse till

till parterna parterna enligt

enligt 17 kap. 9 17 kap. 9 sjunde

sjunde stycket stycket och

och 30 kap. 7 30 kap. 7 sjätte

sjätte stycket stycket rätte-

rättegångsbalken gångsbalken skall

skall ske genom ske genom att en

att en kopia av kopia av domen

domen sänds till sänds till parterna

parterna i i vanligt brev. Om

vanligt brev. Om det har förekommit

det har förekommit någon skiljaktig

någon skiljaktig mening, skall också

mening, skall denna redovisas.

också denna redo- Uppgift om

visas. målsägandes yrke och

 bostadsadress

 skall inte framgå på

 den kopia av en

 dom i brottmål som

 sänds till den döm-

 de.

 Att underrättelseskyldigheten i de fall där en part har ombud kan

fullgöras

genom underrättelse till ombudet följer av 12 kap. rättegångsbalken.

 Vad som nu sagts om domar skall tillämpas även i fråga om slutliga

beslut som

har satts upp särskilt. Om ett beslut inte har satts upp särskilt,

skall

meddelande sändas om innehållet i beslutet och skiljaktig mening, om

sådan

förekommit, samt om tid och sätt för fullföljd av talan.

 3 1

 Underrättelse Underrättelse

enligt 1 skall i enligt 1 skall i

brottmål ske även brottmål ske även

till offentlig till offentlig

försvarare och försvarare och

målsägandebiträde. målsägandebiträde

 samt till målsägande

 som har begärt att

 få sådan.

1Senaste lydelse 1988:614.

 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994.

 79

9 Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1990:893) om underrättelse om

dom i vissa

brottmål, m.m.

Härigenom föreskrivs att det i förordningen (1990:893) om

underrättelse om dom i

vissa brottmål, m.m. skall införas en ny paragraf, 25 a , samt

närmast före 25

a en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Avgöranden om

 skadestånd

 25 a

 Om en dom

 innehåller förplik-

 telse för den

 tilltalade att

 utge skadestånd

 till en målsägande,

 skall, sedan domen

 har vunnit laga

 kraft, en kopia av

 domen försedd med

 lagakraftbevis

 sändas till

 kronofogdemyndig-

 heten i det län där

 den dömde har sitt

 hemvist.

 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1994.

 80

Bilaga 4

Författningsförslagen i promemorian Brottsofferfond

1 Förslag till

Lag om brottsofferfond

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 Den som döms för ett eller flera brott skall, om fängelse ingår

i

straffskalan för något av brotten, i domen åläggas att betala en

avgift om 300

kr.

 Avgift skall dock inte tas ut om påföljdseftergift meddelas.

 I fråga om preskription av avgift gäller bestämmelserna i 35 kap. 7

brottsbalken.

 2 Bestämmelserna i 1 tillämpas även i fråga om ansvar för brott

som tas

upp av åklagare genom strafföreläggande.

 3 Avgifterna skall föras till en brottsofferfond. Fondens medel

skall

användas för verksamhet som gagnar brottsoffer enligt de föreskrifter

som

regeringen bestämmer.

 Regeringen får besluta att kostnaderna för administration och

förvaltning av

fonden skall ersättas av fondens medel.

 4 Närmare föreskrifter om förvaltningen av fonden meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Bestämmelserna i 1 och 2

 gäller

dock inte i fråga om brott som har begåtts före ikraftträdandet.

 86

2 Förslag till

Lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom föreskrivs att 48 kap. 2 och 11 rättegångsbalken skall

ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

48 kap.

2

 Föreläggande enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till

godkännande

omedelbart eller inom viss tid förelägges ett bötesstraff, fastställt

vid

strafföreläggande efter vad åklagaren anser brottet förskylla och vid

föreläggande av ordningsbot efter vad som bestämts enligt 14 .

 Är brott förenat med Är brott förenat med

egendoms förverkande egendoms förverkande,

eller annan sådan annan sådan särskild

särskild rättsverkan, rättsverkan eller

skall också denna särskild rättsverkan i

föreläggas den misstänkteform av avgift till

till godkännande. brottsofferfonden,

 skall också denna

 föreläggas den misstänkte

 till godkännande.

11 1

 Avser strafföreläggande Avser strafföreläggande

ej annat än böter och inte annat än böter

betalas böterna till eller böter och avgift

myndighet, som till brottsofferfonden

regeringen bestämmer, och betalas hela

utan att skriftligt beloppet till myn-

godkännande skett, anses dighet, som regeringen

betalningen som godkän- bestämmer, utan att

nande, om det icke skriftligt godkännande

framgår att den skett, anses betal-

misstänkte ej har avsett ningen som godkännande,

att godkänna om det inte framgår att

föreläggandet. den misstänkte inte har

 avsett att godkänna

 föreläggandet.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Senaste lydelse 1974:573.

 87

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 lagen (1993:891) om indrivning av

statliga

fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2

 Under indrivningen får införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken ske

för

fordringar som påförts enligt bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272), om inte annat föreskrivs i den lagen,

 2. lagen (1958:295) om sjömansskatt, om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 3. lagen (1968:430) om mervärdesskatt,

 4. lagen (1972:435) om överlastavgift,

 5. lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

 6. lagen (1976:339) om saluvagnsskatt,

 7. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

 8. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

om inte

annat föreskrivs i den lagen,

 9. fordonsskattelagen (1988:327),

 10. lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten,

 11. lagen (1991:586) 11. lagen (1991:586)

om särskild inkomstskatt om särskild

för utomlands bosatta, inkomstskatt för

eller utomlands bosatta,

 12. lagen (1991:591) 12. lagen (1991:591)

om särskild inkomstskatt om särskild

för utomlands bosatta inkomstskatt för

artister m.fl. utomlands bosatta

 artister m.fl., eller

 13. lagen (1994:000)

 om brottsofferfond

 Att införsel får ske för böter och viten är föreskrivet i 15 kap. 1

 2

utsökningsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 88

4 Förslag till

Förordning om brottsofferfond

 Härigenom föreskrivs följande.

Brottsofferfondens ändamål

 1 Bidrag från brottsofferfonden får lämnas för att stödja

 1. ideella organisationer som verkar på brottsofferområdet,

 2. privat eller offentlig verksamhet som gäller brottsoffer samt

 3. forskning, utbildning och information om brottsofferfrågor.

Förvaltningen av brottsofferfondens medel

 2 Brottsofferfondens medel skall förvaltas av Kammarkollegiet. För

förvaltningen gäller förordningen (1987:778) om placering av

fondmedel under

Kammarkollegiets förvaltning.

Beslut om bidrag från brottsofferfonden

 3 Frågor om bidrag från brottsofferfonden skall prövas av

Brottsskadenämnden.

Ett beslut om bidrag får förenas med villkor att bidragstagaren skall

redovisa

användningen av bidraget till nämnden.

 Brottsskadenämndens beslut i frågor om bidrag från brottsofferfonden

får inte

överklagas.

 Bestämmelser om Brottsskadenämndens handläggning av ärenden om

bidrag från

brottsofferfonden finns i förordningen (1988:984) med instruktion för

Brottsskadenämnden.

 4 Brottsskadenämnden skall följa användningen av de bidrag nämnden

har

beslutat om. Nämnden skall också se till att resultaten av den

forskning och

utveckling som bedrivs med medel som lämnats från fonden

offentliggörs på

lämpligt sätt.

 5 Brottsskadenämnden skall varje år före den 15

oktober lämna en berättelse till regeringen om användningen av

brottsofferfondens medel under det senaste budgetåret.

Information om brottsofferfonden

 6 När en domstol eller en åklagare meddelar ett beslut om avgift

till

brottsofferfonden skall domstolen eller åklagaren i samband därmed

informera den

avgiftsskyldige om brottsofferfonden och dess uppgifter.

Uppbörd och indrivning av avgift till brottsofferfonden

 7 Bestämmelser om uppbörd och indrivning av fondavgifter finns i

bötesverkställighetslagen (1979:189), lagen (1993:891) om indrivning

av statliga

fordringar m.m., bötesverkställighets- förordningen (1979:197) och

indrivningsförordningen (1993:000).8 Om en fordran på fondavgift

och en

fordran på böter har tagits upp i samma exekutionstitel får endast en

grundavgift enligt förordningen (1992:1094) om avgifter vid

kronofogdemyndigheterna tas ut, oavsett om fordringarna registreras

som ett

eller flera mål.

 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1994.

 89

5 Förslag till

Förordning om ändring i bötesverkställighets- förordningen (1979:197)

 Härigenom föreskrivs att 3 bötesverkställighetsförordningen

(1979:197) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 1

 Verkställighet på grund av föreläggande eller på grund av dom eller

slutligt

beslut som meddelats av tingsrätt eller hovrätt skall, med de

begränsningar som

framgår av andra och tredje styckena, i första hand ske genom

uppbörd.

Rikspolisstyrelsen är central uppbördsmyndighet.

 Uppbörd av belopp som Uppbörd av belopp som

avser särskild avser annan särskild

rättsverkan av brott får rättsverkan av brott än

ske endast om avgift till

betalningsskyldigheten brottsofferfonden får

har ålagts tillsammans ske endast om betal-

med böter. Uppbörd får ningsskyldigheten har

inte ske i fråga om böterålagts tillsammans med

och belopp som avser böter. Uppbörd får inte

särskild rättsverkan av ske i fråga om böter och

brott, om belopp som avser

betalningsskyldighet särskild rättsverkan av

ålagts flera med brott, om betal-

solidariskt ningsskyldighet ålagts

betalningsansvar. flera med solidariskt

 betalningsansvar.

 Uppbörd får inte ske, om kvarstad beslutats till säkerhet för

betalningsskyldighetens fullgörande.

 När en domstol dömer ut ett belopp som kan bli föremål för uppbörd

enligt denna

paragraf, skall domstolen samtidigt upplysa den bötfällde om

möjligheten till

frivillig betalning.

 Grundas betalning för böter på ett föreläggande av ordningsbot, som

har

utfärdats beträffande någon som endast tillfälligt uppehåller sig här

i landet,

får betalningen tas emot av en tjänsteman inom polis- väsendet eller

en

tulltjänsteman. Inbetalda medel skall i sådant fall redovisas till

Rikspolis-

styrelsen eller, då böterna har betalts till en tulltjänsteman, till

tullmyndigheten.

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1994.

1Senaste lydelse 1988:215.

 90

6 Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1988:984) med instruktion för

Brottsskadenämnden

 Härigenom föreskrivs beträffande förordningen (1988:984) med

instruktion för

Brottsskadenämnden

 dels att 1 och 9 skall ha följande lydelse och

 dels att rubriken närmast före 5 skall lyda "Handläggning av

ärenden enligt

brottsskadelagen (1978:413) och lagen (1994:000) om brottsofferfond".

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1

 Brottsskadenämnden Brottsskadenämnden

prövar ärenden om prövar ärenden om

brottsskadeersätt- brottsskadeersätt-

ning enligt ning enligt

brottsskadelagen brottsskadelagen

(1978:413). (1978:413) och frågor

 om bidrag från

 brottsofferfonden

 enligt lagen

 (1994:000) om

 brottsofferfond.

 Nämnden företräder staten vid och utom domstol i fråga om fordran

som avses i

17 brottsskadelagen.

9

 Ärenden enligt Ärenden enligt

brottsskadelagen brottsskadelagen

(1978:413) avgörs efter (1978:413) eller lagen

föredragning. Denna (1994:000) om

ankommer på chefen för brottsofferfond avgörs

kansliet eller en efter föredragning.

tjänsteman vid nämnden. Denna ankommer på

 chefen för kansliet

 eller en tjänsteman vid

 nämnden.

 Ordföranden eller en vice ordförande får överta beredning och

föredragning av

ett ärende.

 Chefen för kansliet får närvara även när ett ärende föredras av

någon annan.

 Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1994.

 91

Bilaga 5

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över promemorian

Brottsoffren i blickpunkten - åtgärder för att stärka brottsoffrens

ställning

(Ds 1993:29)

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän,

Justitiekanslern, Hovrätten

för Nedre Norrland, Eskilstuna tingsrätt, Domstolsverket,

Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrelsen, Brottsförebyggande rådet,

Brottsskadenämnden, Riksskatteverket, Kronofogdemyndigheten i

Värmlands län,

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet,

Jämställdhetsombudsmannen,

Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Sveriges

advokatsamfund, Sveriges

försäkringsförbund, Nämndemännens riksförbund, Sveriges

domareförbund,

Föreningen Sveriges polischefer, Svenska Polisförbundet,

Riksorganisationen för

kvinnojourer i Sverige (ROKS), Brottsofferjourernas riksförbund

(BOJ), Rädda

barnens riksförbund, Barnens rätt i samhället (BRIS), Moderata

kvinnoförbundet,

Centerkvinnorna, Folkpartiet liberalernas kvinnoförbund,

Kristdemokratiska

samhällspartiets kvinnoförbund, Liberala ungdomsförbundet,

Kristdemokratiska

samhällspartiets ungdomsförbund. Yttranden har dessutom avgetts av

Peter
[REDACTED_EFTERNAMN], Husmodersförbundet Hem och Samhälle och Riksförbundet för

sexuellt

likaberättigade (RFSL).

 Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagarna vid

åklagarmyndigheterna

i Stockholm och Göteborg samt från överåklagaren vid

Regionåklagarmyndigheten i

Härnösand.

 Rikspolisstyrelsen har bifogat yttranden från polismyndigheterna i

Stockholm,

Göteborg, Malmö och Karlstad.

 Riksskatteverket har bifogat yttranden från kronofogdemyndigheterna

i

Stockholms län, Göteborgs och Bohus län, Kristianstads län och

Norrbottens län.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över promemorian

Brottsofferfond

Remissyttranden har avgetts av Justitiekanslern, Hovrätten för Nedre

Norrland,

Eskilstuna tingsrätt, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Rikspolisstyrelsen,

Kriminalvårdsstyrelsen, Brottsförebyggande rådet, Brottsskadenämnden,

Socialstyrelsen, Riksskatteverket, Kammarkollegiet,

Kronofogdemyndigheten i

Värmlands län, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet,

Sveriges

advokatsamfund, Sveriges domareförbund, Riksorganisationen för

kvinnojourer i

Sverige (ROKS), Brottsofferjourernas riksförbund (BOJ) och Barnens

rätt i

samhället (BRIS).

 93

Bilaga 6

Sammanfattning av utredningen Brottsoffermyndigheten

Trots att en rad åtgärder har vidtagits för att förbättra situationen

för de

personer som drabbats av brott är insatserna långt ifrån

tillräckliga. Skälen

att ytterligare förstärka brottsoffrens ställning väger tungt.

Behovet av

kunskap om brottsoffren och deras situation är stort. Kunskapen är en

nödvändig

förutsättning när det gäller att rätt bedöma vilka ytterligare

åtgärder som

behövs för att stödja brottsoffren. Vidare behövs en centralt samlad

opinionsbildning kring brottsofferfrågorna.

 I utredningen föreslås att en särskild myndighet tilldelas ett

samlat ansvar

för brottsofferfrågorna. Denna myndighet bör ha ansvar för såväl de

ärenden som

idag handläggs av Brottsskadenämnden som frågor om bidrag ur den

föreslagna

brottsofferfonden.

 En nationell brottsoffermyndighet bör sålunda inrättas med

huvuduppgift att på

central nivå driva brottsofferfrågor av sektorsövergripande karaktär.

Myndigheten bör utformas till en kvalificerad expertmyndighet och

verksamheten

indelas i fyra övergripande områden. Myndigheten bör verka som ett

centralt

organ för kunskapsutveckling och kunskapsförmedling. Myndigheten bör

vidare ha

till uppgift att fördela medel i form av brottsskadeersättning till

enskilda och

ersättning från brottsofferfonden till olika projekt. Myndighetens

övriga

huvudfunktioner bör vara som samordnare av tvärsektoriellt arbete och

gälla

utåtriktat och offensivt arbete i övrigt.

 Meningen är inte att myndigheten, utöver handläggningen av

brottsskadeärenden,

skall överta sådant arbete som för närvarande utförs av andra när det

gäller

hjälp och stöd till brottsoffer. Det är inte heller meningen att den

nya

myndigheten skall utöva tillsyn över andra myndigheter.

 Det förutsätts att Brottsoffermyndigheten kommer att sträva efter en

nära

samverkan med Brottsförebyggande rådet (BRÅ) i syfte att utbyta

kunskap, men

också för att undvika dubbelarbete. Det föreligger dock vissa

betydande

skillnader mellan det arbete som utförs av BRÅ och det som skall

utföras av den

nya Brottsoffermyndigheten. Det kan poängteras att den nya

myndighetens

verksamhet begränsas till brottsofferfrågor.

 En ny brottsoffermyndighet kommer på ett påtagligt sätt att kunna

bidra till

att stärka brottsoffrens ställning. Uppgifterna för den nya

myndigheten

förutsätter en flexibel och anpassningsbar organisation och

ändamålsenliga

arbetsformer. En sådan flexibilitet återspeglas i den organisation

som väljs för

myndigheten. De nya krav som kommer att ställas på

Brottsoffermyndigheten

motiverar en utökning av antalet tjänster i förhållande till den

nuvarande

organisationen vid Brottsskadenämnden. Jag beräknar att myndigheten

bör

tillföras ytterligare fem handläggar- eller chefstjänster utöver de

personella

resurser som förs över till myndigheten från Brottsskadenämnden.

Härtill kommer

behovet av ytterligare en assistenttjänst.

 95

Bilaga 7

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om brottsofferfond

 Härigenom föreskrivs följande.

1

 Den som döms för ett eller flera brott skall, om fängelse ingår i

straffskalan

för något av brotten, i domen åläggas att betala en avgift på 300 kr.

 Avgift skall inte tas ut om påföljdseftergift meddelas.

 I fråga om preskription av avgift gäller bestämmelserna i 35 kap. 7

brottsbalken.

2

 Bestämmelserna i 1 tillämpas även i fråga om ansvar för brott som

tas upp av

åklagare genom strafföreläggande.

3

 Avgifterna skall föras till en brottsofferfond. Fondens medel skall,

enligt de

föreskrifter som regeringen bestämmer, användas för verksamhet som

gagnar

brottsoffer.

 Regeringen får besluta att kostnaderna för administration och

förvaltning av

fonden skall ersättas av fondens medel.

4

 Närmare föreskrifter om förvaltningen av fonden meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Bestämmelserna i 1 och 2

 gäller

dock inte i fråga om brott som har begåtts före ikraftträdandet.

 97

2.2 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

 Härigenom förskrivs att 20 kap. 15 , 23 kap. 10 , 36 kap. 10 , 45

kap. 9 och

16 , 48 kap. 2 och 11 , 51 kap. 8 och 10 samt 55 kap. 8 och 10

rättegångsbalken skall ha följande lydelse,

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 kap.

 15 1

 Målsägande, som Målsägande, som hörs

hörs med anledning med anledning av

av åklagarens åklagarens talan,

talan och som med får åtföljas av

hänsyn till lämplig person som

brottets art personligt stöd

eller annars kan (stödperson) under

antas vara i be- rättegången. Sådan

hov av personligt stödperson som

stöd under rätte- rätten har kännedom

gången, får åtföljasom skall om möjligt

av lämplig person underrättas om

som sådant stöd rättegången.

(stödperson). Sådan

stödperson som rät-

ten har kännedom

om skall om möj-

ligt underrättas

om rättegången.

 I vissa fall kan målsägandebiträde förordnas enligt lagen (1988:609)

om

målsägandebiträde.

 Målsägandebiträde skall kallas till huvudförhandling eller annat

sammanträde i

rätten där målsäganden eller målsägandens ställföreträdare skall

höras.

 23 kap.

 10 2

 Vid förhör skall såvitt möjligt ett av undersökningsledaren anmodat

trovärdigt

vittne närvara.

 Undersökningsledaren skall bestämma om någon annan än ett vittne får

närvara

vid förhör. Vid förhör, som enligt 18 andra stycket hålls på den

misstänktes

begäran, har han och hans försvarare rätt att närvara. Även vid annat

förhör får

försvarare närvara, om det kan ske utan men för utredningen.

1Senaste lydelse 1988:610.

2Senaste lydelse 1988:610.

 98

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Målsägandebiträde Målsägandebiträde

har rätt att har rätt att närvara

närvara vid förhör vid förhör med måls-

med målsäganden. äganden. Detsamma

 gäller en stödperson

 enligt 20 kap.

 15 , om det kan

 ske utan men för

 utredningen.

 Är den som hörs under 15 år, bör den som har vårdnaden om honom vara

närvarande

vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen.

 Undersökningsledaren får förordna att vad som förekommit vid förhör

inte får

uppenbaras.

 36 kap.

 10

 Innan vittnesmål Innan vittnesmål

avlägges, skall avläggs, skall

rätten höra vittneträtten höra vittnet

om hans full- om hans full-

ständiga namn, ständiga namn och,

ålder, yrke och om det behövs,

hemvist, så ock ålder, yrke och

söka utröna, om hemvist. Rätten

vittnet till part skall också försöka

eller till saken klargöra om vittnet

står i något till part eller

förhållande, som till saken står i

kan vara av vikt något förhållande,

för bedömandet av som kan vara av

tilltron till vikt för bedömandet

vittnets av tilltron till

berättelse, eller vittnets

om eljest berättelse, eller

omständighet av om det annars

betydelse i detta finns

hänseende före- omständigheter av

kommer. betydelse i detta

 hänseende.

 Står vittne till part i sådant förhållande, som avses i 3 , skall

vittnet

erinras om att han icke är skyldig att avlägga vittnesmål.

 45 kap.

 9

 Avvisas ej Avvisas inte

ansökan, skall ansökan, skall

rätten utfärda rätten utfärda

stämning å den stämning på den

tilltalade att tilltalade att

svara å åtalet. svara på åtalet.

 Stämningen skall Stämningen skall

jämte stämnings- tillsammans med

ansökan och därvid stämningsansökan och

fogade handlingar därvid fogade

delgivas den handlingar delges

tilltalade. den tilltalade.

 Uppgift om måls-

 ägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och bo-

 stadsadress, som

 saknar

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 betydelse för

 åtalet, skall inte

 framgå av de

 handlingar som

 delges.

 16 3

 Stämning, som utfärdas av åklagare, skall innehålla vad i 4

stadgas om

stämningsansökan och vara undertecknad av åklagaren.

 I stämningen skall åklagaren tillika förelägga den tilltalade att

inom viss, av

åklagaren bestämd tid muntligen eller skriftligen hos rätten uppgiva

de bevis

han vill åberopa vid huvudförhandlingen och vad han vill styrka med

varje

särskilt bevis. Detta gäller dock ej, om åklagaren på grund av den

tilltalades

erkännande eller annan omständighet finner uppenbart, att bevis ej

kommer att av

den tilltalade uppgivas. Om det är lämpligt, må åklagaren i

stämningen kalla den

tilltalade till huvudförhandling.

 Då mål av åklagare utsättes till huvudförhandling, åligge honom att

iakttaga de

föreskrifter om tiden för huvudförhandling, som meddelats av rätten;

åklagaren

äge ombesörja kallelser och förelägganden, som avses i 15 .

 Stämningen skall Stämningen skall

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas den den tilltalade.

tilltalade. Sedan Uppgift om

stämningen målsägandes eller

delgivits, skall vittnens ålder,

den med bevis yrke och bo-

därom omedelbart stadsadress, som

tillställas rätten.saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges. Sedan

 stämningen del-

 givits, skall den

 med bevis därom

 omedelbart till-

 ställas rätten.

48 kap.

2

 Föreläggande enligt detta kapitel innebär att den misstänkte till

godkännande

omedelbart eller inom viss tid förelägges ett

bötesstraff, fastställt vid strafföreläggande efter vad åklagaren

anser brottet

förskylla och vid föreläggande av ordningsbot efter vad som bestämts

enligt 14

 .

 Är brott förenat Är brott förenat

med egendoms med egendoms

förverkande eller förverkande, annan

annan sådan sådan sär-

3Senaste lydelse 1976:1137.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

särskild skild rättsverkan

rättsverkan, skall eller särskild

också denna rättsverkan i form

föreläggas den av avgift enligt

mistänkte till lagen (1994:000)

godkännande. om

 brottsofferfond,

 skall också denna

 föreläggas den

 misstänkte till

 godkännande.

11 4

 Avser Avser ett

strafföreläggande strafföreläggande

ej annat än böter inte annat än böter

och betalas eller böter och

böterna till avgift enligt

myndighet, som lagen (1994:000)

regeringen om brottsofferfond

bestämmer, utan och betalas hela

att skriftligt beloppet till

godkännande skett, myndighet, som

anses betalningen regeringen

som godkännande, bestämmer, utan att

om det icke skriftligt

framgår att den godkännande skett,

misstänkte ej har anses betalningen

avsett att som godkännande, om

godkänna före- det inte framgår

läggandet. att den misstänkte

 inte har avsett

 att godkänna före-

 läggandet.

 51 kap.

 8 5

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

vadeinlagan med vadeinlagan med

därvid fogade därvid fogade

handlingar delges handlingar delges

vadesvaranden, vadesvaranden, som

som skall skall föreläggas att

föreläggas att avgeavge skriftligt

skriftligt genmäle. Uppgift om

genmäle. målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 hand-

 lingar som delges

 i mål om allmänt

 åtal.

 Om det är uppenbart att vadetalan är ogrundad, får hovrätten dock

genast

meddela dom i målet utan att någon åtgärd enligt första stycket

vidtas.

 Om tingsrätten har avslagit ett yrkande om åtgärd, som avses i 26-28

kap.,

eller förordnat om att en sådan åtgärd skall hävas, får hov-

4Senaste lydelse 1974:573.

5Senaste lydelse 1992:374.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

rätten omedelbart bevilja åtgärden att gälla till dess något annat

bestäms. Om

tingsrätten har beviljat åtgärd som nu sagts, får hovrätten

omedelbart förordna

att vidare åtgärd för verkställighet av beslutet inte får äga rum. I

frågor om

häktning, reseförbud eller omhändertagande enligt 28 kap.

brottsbalken får

hovrätten göra ändring i tingsrättens beslut även om motparten inte

hörts.

 Om hovrätten beslutat häkta någon som inte är närvarande vid rätten,

skall 24

kap. 17 tredje och fjärde styckena tillämpas.

 10 6

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas vade- vadekäranden.

käranden. Uppgift om

 målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges i mål om

 allmänt åtal.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge

hovrätten förordna därom. Hovrätten äge tillika meddela närmare

bestämmelser om

skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket avseende part

skall yttra

sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en skrift, endast om

särskilda

skäl äro därtill.

 Under förberedelsen får sammanträde hållas, om det behövs för en

ändamålsenlig

handläggning av målet.

 Vad som sagts om sammanträde per telefon i 45 kap. 13 och 47 kap.

10 skall

gälla även vid sammanträde enligt denna paragraf.

 55 kap.

 8 7

 För målets För målets

beredande skall beredande skall

revisionsinlagan revisionsinlagan

med därvid fogade med därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revisionssvaranden

revisions- och föreläggande

svaranden och meddelas honom att

föreläggande medde-inkomma med

las honom att skriftligt genmäle.

inkomma med Uppgift

skriftligt

genmäle.

6Senaste lydelse 1989:656.

7Senaste lydelse 1981:828.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 om målsägandes eller

 vittnens ålder,

 yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges i mål om

 allmänt åtal.

 Har hovrätten i tvistemål avslagit yrkande om kvarstad eller annan

åtgärd

enligt 15 kap. eller förordnat om hävande av sådan åtgärd eller i

brottmål

avslagit yrkande om åtgärd, som avses i 26-28 kap., eller förordnat

om hävande

av åtgärd, som där sägs, äge Högsta domstolen omedelbart bevilja

åtgärden att

gälla, till dess annorlunda förordnas. Har hovrätten beviljat åtgärd,

som nu

sagts, eller förordnat, att dom må verkställas utan hinder av att den

icke äger

laga kraft, eller fastställt underrätts beslut därom, äge Högsta

domstolen ock

omedelbart förordna, att vidare åtgärd för verkställighet ej må äga

rum. Är

fråga om häktning eller reseförbud, må Högsta domstolen utan

motpartens hörande

göra ändring i hovrättens beslut.

 10

 Genmälet skall Genmälet skall med

med därvid fogade därvid fogade

handlingar handlingar delges

delgivas revi- revisionskäranden.

sionskäranden. Uppgift om målsägan-

 des eller vittnens

 ålder, yrke och

 bostadsadress, som

 saknar betydelse

 för åtalet, skall

 inte framgå av de

 handlingar som

 delges i mål om

 allmänt åtal.

 Finnes för målets beredande ytterligare skriftväxling erforderlig,

äge Högsta

domstolen förordna därom. Högsta domstolen äge tillika meddela

närmare

bestämmelser om skriftväxlingen och därvid även föreskriva, i vilket

avseende

part skall yttra sig. Part må föreläggas att inkomma med mer än en

skrift,

endast om särskilda skäl äro därtill.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 99

2.3 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 utsökningsbalken skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 2 1

 Sökanden skall ange den åtgärd som han yrkar.

 Vid ansökan skall inges den exekutionstitel på grund varav

verkställighet söks.

Grundas anspråket på löpande skuldebrev eller annan handling, vars

företeende

utgör villkor för rätt att kräva betalning eller påkalla fullgörande

av annan

förpliktelse, skall den handlingen inges.

 Exekutionstiteln skall inges i huvudskrift eller, om

kronofogdemyndigheten

anser det tillräckligt, i bestyrkt avskrift. Handling som avses i

andra stycket

andra meningen skall inges i huvudskrift. Annan handling bör inges i

huvudskrift

eller bestyrkt avskrift.

 Görs ansökan på medium för automatisk databehandling behöver

exekutionstiteln

inte inges, om den är ett utslag i mål om betalningsföreläggande, som

har

meddelats tidigast tre år innan verkställighet söks.

 Om

 exekutionstiteln är

 en dom som har

 översänts från en

 domstol till

 kronofogdemyndig-

 heten på grund av

 föreskrift i lag

 eller annan

 författning, behöver

 sökanden inte ge in

 den.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Senaste lydelse 1991:848. (Jfr 1991:878.)

 100

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt

m.m.

 Härigenom föreskrivs att 35 lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 35

 Om en intagen

 avtjänar straff för

 ett brott som har

 riktat sig mot

 någons liv, hälsa,

 frihet eller frid,

 skall målsäganden

 tillfrågas om han

 eller hon vill bli

 underrättad om i

 vilken kriminal-

 vårdsanstalt den

 intagne befinner

 sig, den intagnes

 förflyttning till

 öppen anstalt,

 permissioner och

 vistelser utanför

 anstalten enligt

 32 - 34 , tidpunkt

 för frigivning,

 rymning och

 uteblivande efter

 permission.

 Målsäganden skall

 underrättas så

 tidigt som möjligt.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

1Lagen omtryckt 1990:1011.

 101

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av

statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 lagen (1993:891) om indrivning av

statliga

fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2

 Under indrivningen får införsel enligt 15 kap. utsökningsbalken ske

för

fordringar som påförts enligt bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272), om inte annat föreskrivs i den lagen,

 2. lagen (1958:295) om sjömansskatt, om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 3. lagen (1968:430) om mervärdesskatt,

 4. lagen (1972:435) om överlastavgift,

 5. lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

 6. lagen (1976:339) om saluvagnsskatt,

 7. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

 8. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

om inte

annat föreskrivs i den lagen,

 9. fordonsskattelagen (1988:327),

 10. lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten,

 11. lagen 11. lagen

(1991:586) om sär- (1991:586) om sär-

skild skild inkomstskatt

inkomstskatt för för utomlands

utomlands bosatta,

bosatta, eller

 12. lagen 12. lagen

(1991:591) om sär- (1991:591) om sär-

skild skild inkomstskatt

inkomstskatt för för utomlands

utomlands bosatta artiser m.fl.,

artister m.fl. eller

 13. lagen

 (1994:000) om

 brottsofferfond.

 Att införsel får ske för böter och viten är föreskrivet i 15 kap. 1

 2

utsökningsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 102

Bilaga 8

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-01-11

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo
[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 16 december 1993

(justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets

yttrande över

förslag till lag om brottsofferfond, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Göran
[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om brottsofferfond

Lagrådet har inte sett som sin uppgift att gå in på de rättspolitiska

överväganden som ligger bakom förslaget.

 I fråga om lagtextens utformning föreslår Lagrådet att bestämmelser

om att

avgift till brottsofferfonden skall tas ut både när någon döms vid

domstol och i

samband med strafföreläggande förs in i 1 och att reglerna om

bortfallande av

avgift får sin plats i 2 .

 Enligt Lagrådets förslag bör de nämnda paragraferna få följande

lydelse.

 "1 . Den som döms för ett eller flera brott skall, om fängelse

ingår i

straffskalan för något av brotten, i domen åläggas att betala en

avgift på 300

kronor. Detsamma gäller när fråga om ansvar för brott tas upp av

åklagare genom

strafföreläggande.

 Avgift skall inte tas ut om påföljdseftergift meddelas.

 2 . Bestämmelserna i 35 kap. 7 brottsbalken om bortfallande av

böter gäller

även avgift enligt denna lag.

 I 3 andra stycket är det tillräckligt att nämna kostnaderna för

förvaltning

av fonden, eftersom vad som enligt förslaget avses med administration

ingår i

begreppet förvaltning.

 Om Lagrådets förslag beträffande 1 och 2 följs, fordras en

justering av

övergångsbestämmelsen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i

anstalt m.m.

Beslut om frigivning kan meddelas så tidigt att en underrättelse till

målsäganden i anslutning därtill kan motverka syftet med

underrättelsen.

 Lagrådet föreslår därför att andra stycket i 35 får följande

lydelse.

 "Har målsäganden begärt underrättelse, skall den lämnas beträffande

frigivning

lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som

möjligt."

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

 107

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 februari 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:143 Brottsoffren i

blickpunkten - en

brottsofferfond och andra åtgärder för att stärka brottsoffrens

ställning.

 109