Regeringens proposition

1999/2000:23

Redovisning och aktiekapital i euro

Prop.

1999/2000:23

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 11 november 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att aktiebolag, ekonomiska föreningar, spar-

banker, medlemsbanker, understödsföreningar, försäkringsaktiebolag och

ömsesidiga försäkringsbolag skall kunna välja att ha sin redovisning i

euro i stället för i svenska kronor. Detsamma skall gälla för utländska

företags filialer i Sverige. Enligt förslaget måste samma redovis-

ningsvaluta användas i alla led av redovisningen.

Regeringen föreslår vidare särskilda regler om hur byte av redo-

visningsvaluta skall gå till. Enligt förslaget skall bytet ske genom ändring

av bolagsordning eller motsvarande stadgar och få verkan från ingången

av det räkenskapsår som följer närmast efter beslutet. Därvid skall

balansräkningen för det utgående räkenskapsåret räknas om enligt den

kurs mellan euro och svenska kronor som Europeiska centralbanken

fastställer på balansdagen.

Särskilda regler föreslås för byte av redovisningsvaluta i finansiella

företag.

Regeringen föreslår vidare att i aktiebolag som har sin redovisning i

euro skall aktiekapitalet och aktiernas nominella belopp vara bestämda i

euro.

Förslagen grundas på principen att också företag som har valt att ha sin

redovisning i euro skall avge skattedeklarationer m.m. i svenska kronor. I

propositionen anges därför särskilda omräkningsmodeller som skall

tillämpas vid beskattningen när eurobeloppen i redovisningen räknas om

till kronor. Detta innebär att staten tar på sig en valutakursrisk. Rege-

ringen bedömer att omräkningsmodellen inte kan missbrukas så att staten

systematiskt förlorar på den. Om detta ändå skulle visa sig vara fallet,

kommer regeringen att föreslå åtgärder.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 mars 2000. Möjligheten till

redovisning i euro föreslås stå öppen från och med det räkenskapsår som

inleds närmast efter utgången av år 2000.

I propositionen uttalar regeringen sin avsikt att, efter kompletterande

utredningsarbete, återkomma till riksdagen med förslag till lagstiftning,

som ger svenska företag möjlighet att redovisa även i vissa andra

utländska valutor. Arbetet skall bedrivas med inriktning på ett

ikraftträdande den 1 januari 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 8

2 Lagtext 9

2.1 Förslag till lag om ändring i bokföringslagen (1999:000) 9

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

 (1975:1385) 11

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar 17

2.4 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen

(1995:1554) 21

2.5 Förslag till lag om byte av redovisningsvaluta i

 finansiella företag 23

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar 26

2.7 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713) 29

2.8 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 34

2.9 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen

 (1987:619) 35

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 38

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 40

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag 43

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 45

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag 48

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker 51

2.16 Förslag till lag om omräkningsförfarande vid

beskattningen för företag som har sin redovisning

 i euro, m.m. 56

2.17 Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624). 60

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt

 på annonser och reklam 61

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 62

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter 63

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt

 på ränta på skogskontomedel m.m. 64

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:586) om

 särskild inkomstskatt för utomlands bosatta 65

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om sär-

 skild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. 66

2.24 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 67

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 69

3 Ärendet och dess beredning 71

4 Den europeiska valutaunionen 72

5 Redovisning i euro 72

5.1 Gällande svensk rätt 72

5.1.1 Redovisningens syften 72

5.1.2 Lagregler om redovisning 73

5.1.3 Redovisningsvaluta vid löpande bokföring

 och upprättande av årsbokslut enligt

bokföringslagen och jordbruksbokförings-

 lagen 74

5.1.4 Redovisningsvaluta i års- och

koncernredovisningarna 75

5.2 Vissa utländska rättsordningar 75

5.3 Bör svenska företag ges rätt att ha sin redovisning

 i euro? 76

5.4 Redovisning i annan utländsk valuta än euro 82

5.5 Samma valuta i alla led av redovisningen 83

5.6 Byte av redovisningsvaluta 88

5.7 Särskilt om redovisning i euro i nybildade aktiebolag

 och ekonomiska föreningar 92

5.8 Gemensam redovisningsvaluta i koncerner? 93

5.9 Omräkning av fordringar och skulder i utländsk valuta 94

5.10 Särskilt om fusion mellan företag med olika

redovisningsvalutor 95

6 Aktiekapital i euro 96

6.1 Aktiekapitalsvaluta 96

6.2 Lägsta tillåtna aktiekapital 98

6.3 Byte av aktiekapitalsvaluta 100

6.4 Andra aktiebolagsrättsliga frågor 104

7 Särskilda frågor kring användandet av euro i ekonomiska

 föreningar 107

7.1 Några skillnader mellan aktiebolag och ekonomiska

föreningar 107

7.2 Insatsvaluta 107

7.2.1 Medlemsinsatser 108

7.2.2 Förlagsinsatser 110

8 Finansiella företag 113

8.1 Förutsättningar för att finansiella företag skall få byta

redovisningsvaluta 113

8.1.1 Allmänna förutsättningar för redovisning i

 euro och byte av redovisningsvaluta 113

8.1.2 Särskilda förutsättningar för försäkrings-

 bolag 121

8.1.3 Byte av redovisningsvaluta i understöds-

föreningar 125

8.2 Frågor om behandling av vissa balansposter 128

8.2.1 Omräkning av tillgångar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan 128

8.2.2 Medlems- och förlagsinsatser i medlems-

 banker 130

8.2.3 Grund- och garantifond i sparbanker 131

8.2.4 Garantikapital och vissa anspråk i ömsesidiga

försäkringsbolag 132

8.2.5 Konsolideringsfonden i livförsäkringsbolag 135

8.3 Kapitalbuffert- och riskhanteringsfrågor 136

8.3.1 Kapitalkrav och kapitalbas i kreditinstitut

 och värdepappersbolag 136

8.3.2 Krav på minsta bundet eget kapital och

kapitalbas i kreditinstitut och

värdepappersbolag 139

8.3.3 Garantibelopp och solvensmarginal i

försäkringsbolag 142

8.3.4 Valutamatchnings- och andra placerings-

 frågor i försäkringsbolag 145

8.4 Rapportering till Riksbanken och Finansinspektionen 147

8.5 Vissa insiderfrågor 148

9 Hanteringen av skatter, avgifter och statistik 150

9.1 Omräkning för skatteändamål 150

9.1.1 Schabloniserad omräkning eller dubblerad

bokföring 150

9.1.2 Principerna för omräkning 154

9.1.3 Problem med omräkningsmodellen 161

9.1.4 Fastställande av omräkningskurser 165

9.1.5 Behov av lagstiftning 166

9.2 Företagsbeskattning 166

9.2.1 Felaktig värdering av balansposter 167

9.2.2 Avskrivning på inventarier 169

9.2.3 Periodiseringsfond 171

9.2.4 Fastigheter och värdepapper 173

9.2.5 Fordringar och skulder i utländsk valuta 175

9.2.6 Avdrag för måltid i samband med

representation 175

9.2.7 Koncernbeskattning 177

9.3 Mervärdesskatt 181

9.3.1 Nuvarande ordning 181

9.3.2 Fakturans innehåll 183

9.3.3 Den periodiska sammanställningen 186

9.3.4 EU-avgiften 187

9.3.5 Övriga lagstiftningsåtgärder 187

9.4 Reklamskatt 188

9.5 Skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och kontrolluppgifter 188

9.5.1 Nuvarande ordning 188

9.5.2 Särskild löneredovisning för företag som

 har sin redovisning i euro 189

9.5.3 Särskilda bestämmelser när ersättning för

arbete betalas ut i utländsk valuta 191

9.5.4 Utdelning i utländsk valuta 194

9.6 Konsekvenser för den ekonomiska statistiken 195

10 Makroekonomiska konsekvenser 199

11 Ekonomiska effekter på företagens incitament till investeringar

 och finansiering 207

11.1 Effekter i en sluten ekonomi 208

11.2 Effekter i en liten öppen ekonomi 210

12 Statsfinansiella effekter 212

12.1 Effekter på bolagsskatteintäkterna 212

12.2 Effekter på mervärdesskatteintäkterna 214

12.3 Effekter på punktskatter 216

12.4 Sammanfattning 216

12.5 Övriga ekonomiska effekter för det allmänna 216

13 Ikraftträdande 217

14 Författningskommentar 218

14.1 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen

 (1999:000) 218

14.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385) 220

14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar 227

14.4 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen

(1995:1554) 228

14.5 Förslaget till lag om byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag 230

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar 239

14.7 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713) 240

14.8 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 241

14.9 Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen

 (1987:619) 242

14.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse 243

14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet 244

14.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag 245

14.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 246

14.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag 248

14.15 Förslaget till lag om ändring i lagen om medlems-

 banker (1995:1570) 249

14.16 Förslaget till lag om omräkningsförfarande vid

beskattningen för företag som har sin redovisning i

 euro, m.m. 250

14.17 Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624) 252

14.18 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:266) om

 skatt på annonser och reklam 252

14.19 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 253

14.20 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter 253

14.21 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:676) om

 skatt på ränta på skogskontomedel m.m. 253

14.22 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:586) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta 254

14.23 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:591) om sär-

skild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. 254

14.24 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 255

14.25 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 256

Bilaga 1 Sammanfattning av slutbetänkandet (SOU 1998:136) 257

Bilaga 2 Författningsförslagen i slutbetänkandet (SOU 1998:136) 266

Bilaga 3 Remissinstanser som yttrat sig över slutbetänkandet

 Redovisning och aktiekapital i euro 306

Bilaga 4 SCB:s undersökning av företagens behov av redovisning

 i euro 308

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 311

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 1999-10-29 373

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

11 november 1999 379

Rättsdatablad 380

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i bokföringslagen (1999:000),

2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

3. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

4. lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554),

5. lag om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag,

6. lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar,

7. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

8. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

9. lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

10. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

11. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

12. lag om ändring i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag,

13. lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kredit-

institut och värdepappersbolag,

14. lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäk-

ringsföretag,

15. lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker,

16. lag om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som

har sin redovisning i euro, m.m.,

17. lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

18. lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och

reklam,

19. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter,

20. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kon-

trolluppgifter,

21. lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogs-

kontomedel m.m.,

22. lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta,

23. lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta artister m.fl.,

24. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

25. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i bokföringslagen

(1999:000)

Härigenom föreskrivs i fråga om bokföringslagen (1999:000)

dels att 6 kap. 6 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 6 §, samt

närmast före 4 kap. 6 § en ny rubrik av följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

4 kap.

Redovisningsvaluta

6 §

Affärshändelserna skall kunna

presenteras i en och samma redo-

visningsvaluta. Redovisningsvalu-

tan skall vara svenska kronor. I

aktiebolag, ekonomiska före-

ningar, sparbanker, medlems-

banker, understödsföreningar, för-

säkringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag får dock

redovisningsvalutan i stället vara

euro.

Byte av redovisningsvaluta får

ske endast vid ingången av ett nytt

räkenskapsår. Bestämmelser om

omräkning i samband med byte av

redovisningsvaluta finns i årsredo-

visningslagen (1995:1554).

Har företaget bytt redovis-

ningsvaluta, får ett nytt byte göras

endast om skattemyndigheten till-

låter det. Tillstånd får vägras

endast om det finns anledning anta

att bytet har ett otillbörligt syfte.

Trots bestämmelserna i första

tredje styckena får en filial i annat

land ha sin redovisning i en valuta

som i det landet godtas som

redovisningsvaluta.

6 kap.

6 §

Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar och skulder skall

anges.

För poster i balansräkningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i utländsk valuta skall

anges enligt vilka principer

beloppen har räknats om till

svenska kronor.

För poster i balansräkningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan skall anges

enligt vilka principer beloppen har

räknats om till redovisnings-

valutan.

__________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

2. Försäkringsbolag som avses i punkt 2 eller 5 i övergångs-

bestämmelserna till lagen (1999:600) om ändring i försäkringsrörelse-

lagen (1982:713) får, trots bestämmelsen i 4 kap. 6 § första stycket tredje

meningen, inte ha euro som redovisningsvaluta.

2.2 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385)

Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)

dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 4 §, 3 kap. 4 §, 9 kap. 35 §, 13 kap. 4 a §, 14

kap. 1 och 22 §§ samt 17 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 9 kap. 35 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Aktiebolag skall ha ett aktie-

kapital som uppgår till minst

100 000 kr i privata aktiebolag

och till minst 500 000 kr i publika

aktiebolag.

Aktiebolag skall ha ett aktie-

kapital. Aktiekapitalet skall vara

bestämt i bolagets redovisnings-

valuta. Av 4 kap. 6 § bok-

föringslagen (1999:000) framgår

att redovisningsvalutan får vara

antingen svenska kronor eller

euro.

Om aktiekapitalet är bestämt i

kronor, skall det i ett privat

aktiebolag uppgå till minst

100 000 kr och i ett publikt aktie-

bolag till minst 500 000 kr.

Om aktiekapitalet är bestämt i

euro och har varit bestämt i euro

sedan bolaget bildades, skall det

uppgå till minst det belopp i euro

som enligt den av Europeiska

centralbanken då fastställda

växelkursen motsvarade 100 000

kr eller, i fråga om publika aktie-

bolag, 500 000 kr. Har aktiekapi-

talet tidigare varit bestämt i kro-

nor, skall det uppgå till minst det

belopp i euro som vid bytet av

redovisningsvaluta motsvarade

100 000 kr respektive 500 000 kr.

Om aktiekapitalet är fördelat på flera aktier, skall dessa lyda på lika

belopp.

En akties nominella belopp

skall vara bestämt i samma valuta

som aktiekapitalet.

2 kap.

4 §

Bolagsordningen skall ange

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, angivet till sin art,

4. aktiekapitalet eller, om detta skall kunna utan ändring av bolags-

ordningen bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet ej får vara mindre än en fjärde-

del av maximikapitalet,

5. aktiernas nominella belopp,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt styrelsesuppleanter, om sådana skall finnas, samt tiden för styrelse-

ledamots uppdrag,

7. sättet för sammankallande av bolagsstämma,

8. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

9. vilken tid bolagets räkenskapsår skall omfatta.

I fråga om publika aktiebolag, vars firma inte innehåller ordet publikt,

skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter firman.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om bolaget skall ha euro som

redovisningsvaluta, skall detta an-

ges i bolagsordningen. I så fall

skall det i bolagsordningen också

anges att aktiekapitalet och akti-

ernas nominella belopp skall vara

bestämda i euro.

Vid byte av redovisningsvaluta

får ändring av uppgifter som avses

i första stycket 4 och 5 anstå till

den första ordinarie bolags-

stämman efter det att beslutet om

byte av redovisningsvaluta fick

verkan.

3 kap.

4 §

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får utlämnas endast till

aktieägare som är införd i aktieboken och först när full betalning erlagts

för den eller de aktier brevet lyder på. Vidare fordras

1. att bolaget registrerats, om aktien tecknats vid bolagets bildande,

2. att nyemission eller fondemission registrerats, om aktien tillkommit

på grund av emissionen, eller

 3. att registrering skett enligt 5 kap. 14 §, om aktien tillkommit på

grund av utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrev skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens

fullmakt av bank. Namnteckning får återges genom tryckning eller på

annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer på

den eller de aktier varå brevet lyder, akties nominella belopp och dagen

för utfärdandet. Kan när aktiebrev utges aktier av olika slag finnas enligt

bolagsordningen, skall aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen

innehåller förbehåll enligt 1 § fjärde stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §,

skall tydlig uppgift därom intagas i brev på aktie som avses med

förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form. Förkortningsformer

fastställes av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

När utbetalning göres vid

inlösning av aktie eller minskning

av dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Påskrift skall även

göras så snart det kan ske när utan

återbetalning aktie indragits eller

nominella beloppet ändrats.

När utbetalning görs vid

inlösning av aktie eller minskning

av dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Påskrift skall även

göras så snart det kan ske när aktie

dragits in utan återbetalning. En

påskrift skall också göras när det

nominella beloppet har ändrats,

dock inte när ändringen görs på

grund av beslut om att aktie-

kapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare.

Aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte utges i stället

för annat, skall innehålla uppgift därom. Utbytes aktiebrev mot ett eller

flera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevet jämte därtill hörande

kupongark makuleras på betryggande sätt.

Emissionsbevis samt skuldebrev och optionsbevis, som avses i 5 kap.,

skall undertecknas på sätt som anges i andra stycket.

9 kap.

35 §

Ett beslut om ändring av bolagsordningen skall genast anmälas för

registrering och får, utom i fall som avses i 18 kap. 6 §, inte verkställas

förrän registrering har skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

bolagsordningen som avses i

2 kap. 4 § fjärde stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som inleds närmast efter beslutet.

Har beslutet vid den tidpunkten

inte registrerats, skall dock

ändringen av bolagsordningen

sakna verkan.

35 a §

Har registreringsmyndigheten

registrerat ett beslut om ändring

av bolagsordningen av innebörd

att aktiekapitalet skall vara

bestämt i annan valuta än

tidigare, skall myndigheten vid

ingången av närmast följande

räkenskapsår räkna om det

registrerade aktiekapitalet och

aktiernas nominella belopp till den

nya valutan. Omräkningen skall

göras enligt den växelkurs som

har fastställts av Europeiska

centralbanken den sista svenska

bankdagen under föregående

räkenskapsår.

Styrelsen skall senast till första

ordinarie bolagstämma efter det

att beslutet fick verkan lägga fram

förslag om nödvändiga följdänd-

ringar av bolagsordningen avse-

ende aktiekapitalets storlek och

aktiernas nominella belopp.

13 kap.

4 a §

Registreringsmyndigheten förordnar att bolaget skall träda i

likvidation, om

1. bolaget är i konkurs som avslutas med överskott och bolagsstämman

inte inom föreskriven tid fattat beslut om likvidation enligt 19 §,

2. bolaget inte på föreskrivet sätt

till registret har anmält sådan

behörig styrelse, verkställande

direktör eller revisor som skall

finnas enligt denna lag, eller

2. bolaget inte på föreskrivet sätt

till registret har anmält sådan

behörig styrelse, verkställande

direktör eller revisor som skall

finnas enligt denna lag,

3. bolaget inte har sänt in års-

redovisning och revisionsberättel-

se enligt 8 kap. 3 § första stycket

årsredovisningslagen (1995:1554)

inom elva månader från räken-

skapsårets utgång.

3. bolaget inte har sänt in års-

redovisning och revisionsberättel-

se enligt 8 kap. 3 § första stycket

årsredovisningslagen (1995:1554)

inom elva månader från räken-

skapsårets utgång, eller

4. bolaget efter beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

kronor i stället för i euro har ett

registrerat aktiekapital eller mini-

mikapital som inte står i över-

ensstämmelse med 1 kap. 3 §

andra stycket och bolaget inte

inom sex månader från det att

beslutet fick verkan har anmält

nödvändiga beslut om ökning av

aktiekapitalet och om ändring i

bolagsordningen för registrering.

Beslut om likvidation meddelas dock inte, om likvidationsgrunden har

upphört under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och

avgift som påförts enligt 6 a § har betalats.

Fråga om likvidation enligt första stycket tas upp av registrerings-

myndigheten självmant eller på ansökan av styrelsen, styrelseledamot,

verkställande direktör, aktieägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara

beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget.

14 kap.

1 §

Ett aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett annat

aktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det överlåtande bolaget i form

av aktier i det övertagande bolaget varvid det överlåtande bolaget

upplöses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas

pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Fusion får ske endast om bo-

lagen har samma redovisnings-

valuta.

22 §

Om ett moderbolag äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan bolagens

styrelser, fatta beslut om att dotterbolaget skall gå upp i moderbolaget.

De skall därvid upprätta en fusionsplan. Planen skall för vart och ett av

bolagen ange

 1. firma, bolagskategori, organisationsnummer och den ort där

styrelsen skall ha sitt säte,

2. den planerade tidpunkten för dotterbolagets upplösning,

3. vilka rättigheter i moderbolaget som skall tillkomma innehavare av

skuldebrev och andra värdepapper med särskilda rättigheter i dotter-

bolaget eller vilka åtgärder som i övrigt skall vidtas till förmån för de

nämnda innehavarna,

 4. arvode och annan särskild förmån som med anledning av fusionen

skall lämnas till en styrelseledamot, en verkställande direktör eller en

revisor.

I fusionsplanen skall det lämnas en redogörelse för de omständigheter

som kan vara av vikt vid bedömande av fusionens lämplighet för

bolagen.

Fusion får ske endast om

bolagen har samma redovis-

ningsvaluta.

17 kap.

1 §

Ett beslut om att ett privat aktiebolag skall bli publikt fattas av

bolagsstämman enligt bestämmelserna i 9 kap. om beslut om ändring av

bolagsordningen.

Om stämman hålls senare än sex månader efter utgången av det senaste

räkenskapsår för vilket årsredovisning och revisionsberättelse har

avgivits, skall det på stämman läggas fram uppgifter motsvarande

delårsrapport enligt 9 kap. 3 och 4 §§ årsredovisningslagen (1995:1554)

eller, i förekommande fall, 9 kap. 3 § 3 lagen (1995:1559) om års-

redovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Uppgifterna skall

avse tiden från utgången av nämnda räkenskapsår till en dag som infaller

tidigast tre månader före dagen för bolagsstämman.

Beslutet får registreras endast om

1. bolagets registrerade aktie-

kapital uppgår till minst 500 000

kr,

1. bolagets registrerade aktieka-

pital uppgår till minst det belopp

som anges i 1 kap. 3 § andra eller

tredje stycket i fråga om publikt

aktiebolag.

2. yttrande företes från en auktoriserad eller godkänd revisor av vilket

framgår att bolagets eget kapital uppgår till minst det registrerade

aktiekapitalet, och

3. bolagets firma inte strider mot föreskrifterna i 16 kap. 1 § om pub-

likt aktiebolags firma.

Ett privat aktiebolag skall anses ha blivit publikt, när bolagsordningen

uppfyller de bestämmelser som gäller för publika aktiebolag och beslutet

om övergång till publikt aktiebolag har blivit registrerat.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 §, 7 kap. 14 § och 12 kap. 1, 3 och

8 §§ lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §

Föreningens stadgar skall ange

1. föreningens firma,

2. den ort i Sverige där föreningens styrelse skall ha sitt säte,

3. ändamålet med föreningens verksamhet och verksamhetens art,

4. den insats med vilken varje medlem skall delta i föreningen, hur

insatserna skall fullgöras samt i vad mån en medlem får delta i

föreningen med insats utöver vad han är skyldig att delta med,

5. för det fall att regelbundna eller på särskilt beslut om uttaxering

beroende avgifter till föreningen skall förekomma, avgifternas belopp

eller de högsta belopp till vilka de får bestämmas,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella suppleanter, tiden för deras uppdrag samt, om någon av

dem skall utses på annat sätt än som anges i denna lag, hur det i så fall

skall ske,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämma skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall bringas till medlemmarnas eller

fullmäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vilken tid föreningens räkenskapsår skall omfatta,

11. grunderna för fördelning av föreningens vinst samt hur man skall

förfara med föreningens behållna tillgångar när föreningen upplöses,

samt

12. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 10 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om föreningen skall ha euro

som redovisningsvaluta enligt

4 kap. 6 § bokföringslagen

(1999:000), skall detta anges i

stadgarna. I så fall skall det i

stadgarna också anges att den

insats med vilken varje medlem

skall delta i föreningen skall vara

bestämd i euro.

Vid byte av redovisningsvaluta

får ändring av uppgift som avses i

första stycket 4 om insatsbelopp

anstå till den första ordinarie

föreningsstämman efter det att

beslutet om byte av redovisnings-

valuta fick verkan.

7 kap.

14 §

Beslut att ändra stadgarna fattas av föreningsstämman. Beslutet är

giltigt, om samtliga röstberättigade i föreningen har förenat sig om det.

Beslutet är även giltigt, om det har fattats på två på varandra följande

stämmor och på den senare stämman biträtts av minst två tredjedelar av

de röstande eller den större majoritet som krävs enligt 15 §.

Har i stadgarna tagits in ytterligare villkor för ändring av stadgarna,

gäller det villkoret.

Om enligt en föreskrift i stadgarna en viss bestämmelse inte får ändras

utan regeringens tillstånd, får inte heller en sådan föreskrift ändras utan

regeringens tillstånd, om föreskriften har tagits in i stadgarna på grund av

lag eller annan författning eller efter regeringens medgivande.

Ett beslut om ändring av stadgarna skall genast anmälas för registre-

ring. Beslutet får inte verkställas förrän registreringen har skett.

Beslut som innebär nedsättning av medlemsinsatsernas belopp eller

annan lindring av medlemmarnas insatsskyldighet enligt stadgarna får

inte verkställas förrän ett år har förflutit efter registreringen.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 2 kap. 2 §

tredje stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock ändringen

av stadgarna sakna verkan.

Styrelsen skall senast till första

ordinarie föreningsstämma efter

det att beslutet fick verkan lägga

fram förslag om nödvändiga följd-

ändringar av stadgarna avseende

den insats med vilken varje

medlem skall delta i föreningen.

12 kap.

1 §

Genom ett avtal om fusion kan en ekonomisk förening (den

överlåtande föreningen) gå upp i en annan ekonomisk förening (den

övertagande föreningen). En sådan fusion innebär att medlemmarna i den

överlåtande föreningen blir medlemmar i den övertagande föreningen, att

den överlåtande föreningen upplöses utan likvidation samt att dess

tillgångar och skulder övertas av den övertagande föreningen. Avtalet

skall för att bli giltigt godkännas av föreningsstämman i den överlåtande

föreningen.

Fusion kan ske, trots att den överlåtande föreningen har trätt i

likvidation. I ett sådant fall skall likvidationen avslutas när tillstånd till

fusionen enligt 6 § har registrerats.

Fusion får ske endast om

föreningarna har samma redovis-

ningsvaluta.

3 §

Genom ett avtal om fusion kan två eller flera föreningar (de

överlåtande föreningarna) förenas genom att bilda en ny förening (den

övertagande föreningen). En sådan fusion innebär att medlemmarna i de

överlåtande föreningarna blir medlemmar i den nya föreningen, att de

överlåtande föreningarna upplöses utan likvidation samt att deras

tillgångar och skulder övertas av den nya föreningen. Avtalet skall för att

bli giltigt godkännas av föreningsstämman i varje överlåtande förening.

Bestämmelserna i 1 § andra stycket skall därvid tillämpas.

Fusion får ske endast om

föreningarna har samma redovis-

ningsvaluta.

De handlingar som anges i 2 § första stycket 1 4 och andra stycket 1

3 skall upprättas för varje överlåtande förening. De skall hållas

tillgängliga för de röstberättigade, föreningsmedlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar i respektive överlåtande förening under

minst en vecka före den föreningsstämma vid vilken frågan om

godkännande av fusionsavtalet skall behandlas. Handlingarna skall

genast sändas till sådan röstberättigad, medlem eller innehavare av

förlagsandel som begär det och uppger sin postadress. Handlingarna skall

läggas fram på stämmorna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till stadgar för den nya

föreningen och ange hur styrelse och revisorer skall utses. Om de

överlåtande föreningarna godkänner fusionsavtalet, skall de samtidigt i

enlighet med fusionsavtalets bestämmelser utse styrelse och revisorer i

den nya föreningen.

8 §

Om en ekonomisk förening äger samtliga aktier i ett dotteraktiebolag,

kan föreningens och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som innebär

att bolaget skall gå upp i föreningen. Bolagets styrelse skall anmäla

avtalet för registrering hos bolagets registreringsmyndighet.

Fusion får ske endast om

föreningen och bolaget har samma

redovisningsvaluta.

I fråga om det fortsatta fusionsförfarandet tillämpas 6 § samt 7 § första

stycket, andra stycket första och tredje meningarna samt tredje stycket.

Vad som sägs där om överlåtande förening skall i stället gälla bolaget.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen

(1995:1554)

Härigenom föreskrivs i fråga om årsredovisningslagen (1995:1554)

dels att 2 kap. 6 §, 4 kap. 13 §, 5 kap. 2 § och 7 kap. 7 § samt rubriken

närmast före 4 kap. 13 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 16 §, samt

närmast före 4 kap. 16 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i svenska kronor.

Beloppen får dessutom anges i

annan valuta enligt omräknings-

kursen på dagen för räkenskaps-

årets utgång (balansdagen). I så

fall skall upplysning om omräk-

ningskursen lämnas i en not.

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i företagets redovis-

ningsvaluta enligt 4 kap. 6 §

bokföringslagen (1999:000). Be-

loppen får dessutom anges i annan

valuta enligt omräkningskursen på

dagen för räkenskapsårets utgång

(balansdagen). I så fall skall upp-

lysning om omräkningskursen

lämnas i en not.

Vid byte av redovisningsvaluta

skall balansräkningen för det

gamla räkenskapsåret räknas om

till den nya redovisningsvalutan

enligt den växelkurs som har

fastställts av Europeiska cent-

ralbanken den sista svenska

bankdagen under räkenskapsåret.

Den omräknade balansräkningen

skall utgöra ingående balans för

det nya räkenskapsåret.

4 kap.

Omräkning av fordringar och

skulder i utländsk valuta

Omräkning av fordringar och

skulder

13 §

Fordringar och skulder i

utländsk valuta får omräknas

enligt växelkursen på balansdagen,

om detta står i överensstämmelse

med 2 kap. 2 och 3 §§.

Fordringar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan får

omräknas till redovisningsvalutan

enligt växelkursen på balansdagen,

om detta står i överensstämmelse

med 2 kap. 2 och 3 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Omräkning av förlagsinsatser

16 §

Om en ekonomisk förening har

förlagsinsatser i annan valuta än

redovisningsvalutan, skall dessa

räknas om enligt växelkursen på

balansdagen.

Skillnaden mellan det om-

räknade beloppet och motsvarande

belopp vid räkenskapsårets

ingång, skall föras mot

Balanserad vinst eller förlust.

5 kap.

2 §

Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar eller skulder skall

anges.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i utländsk valuta skall

anges enligt vilka principer

beloppen har räknats om till

svenska kronor.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan skall det an-

ges enligt vilka principer beloppen

har räknats om till redovis-

ningsvalutan.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

7 kap.

7 §

För koncernredovisningen tillämpas följande bestämmelser i 2 kap.:

4 § om andra grundläggande redovisningsprinciper,

5 § om språk och form,

6 § om valuta, och

7 § om undertecknande.

I koncernredovisningen skall

beloppen anges i samma valuta

som i moderföretagets årsredovis-

ning.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

2.5 Förslag till lag om byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser för finansiella företag om byte av

redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000). Lagen

gäller dock inte när en filial byter valuta i sin redovisning i fall som avses

i fjärde stycket nämnda paragraf.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

1. försäkringsbolag: försäkringsaktiebolag och ömsesidigt försäkrings-

bolag som omfattas av försäkringsrörelselagen (1982:713),

2. understödsförening: förening som avses i 1 kap. 1 § lagen

(1972:262) om understödsföreningar,

3. kreditinstitut: bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank samt

kreditmarknadsföretag enligt 1 kap 1 § första stycket 2 lagen (1992:1610)

om finansieringsverksamhet,

4. finansiellt företag: de företag som anges i punkterna 1 3 samt

 a) värdepappersbolag enligt 1 kap. 2 § 2 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

 b) fondbolag enligt 1 § första stycket 3 lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder,

 c) börs enligt 1 kap. 4 § 1 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet,

 d) auktoriserad marknadsplats enligt 1 kap. 4 § 3 lagen om börs- och

clearingverksamhet,

 e) clearingorganisation enligt 1 kap. 4 § 5 lagen om börs- och

clearingverksamhet och

 f) central värdepappersförvarare enligt 1 kap. 3 § lagen (1998:1479)

om kontoföring av finansiella instrument,

5. finansiell företagsgrupp: grupp av företag som avses i 6 kap. 1 §

lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för

kreditinstitut och värdepappersbolag eller annan grupp av företag på

vilka, enligt föreskrift meddelad med stöd av 6 kap. 2 § samma lag,

bestämmelserna om finansiell företagsgrupp skall tillämpas och

6. koncern: detsamma som i 1 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385), varvid vad som sägs om moderbolag tillämpas även på

andra juridiska personer än aktiebolag.

3 § Med stadgar avses

1. bolagsordning i ett aktiebolag eller ett försäkringsbolag,

2. reglemente i en sparbank eller

3. stadgar i en medlemsbank, en understödsförening eller en

ekonomisk förening.

Särskild redogörelse

4 § Ett finansiellt företag som avser att byta redovisningsvaluta skall

upprätta en särskild redogörelse över konsekvenserna av bytet för

företaget samt för den koncern och finansiella företagsgrupp som

företaget ingår i. Ett försäkringsbolag eller en understödsförening skall

även redogöra för konsekvenserna av bytet för försäkringstagare och

andra ersättningsberättigade på grund av en försäkring.

Av redogörelsen skall det framgå vilka risker som är förenade med en

redovisning i den nya valutan och de åtgärder som har vidtagits för att

hantera dessa. Det skall också framgå om bytet är förenligt med de

bestämmelser som gäller för verksamheten.

Ett fondbolag skall ge in redogörelsen till Finansinspektionen senast

sex månader före ingången av det första räkenskapsåret med redovisning

i den nya valutan.

5 § En ändring av stadgarna som innebär byte av redovisningsvaluta får

stadfästas eller godkännas endast om en redogörelse som avses i 4 §

första stycket har upprättats.

Särskilda bestämmelser för kreditinstitut och värdepappersbolag

6 § Om ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag har bytt

redovisningsvaluta, skall kapitalbasen, omräknad till den nya redovis-

ningsvalutan, minst motsvara det krav på lägsta kapitalbas som gällde

före bytet. Omräkningen skall göras enligt den växelkurs som avses i

2 kap. 6 § andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554).

Om ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag har bytt till en valuta

som företaget tidigare haft sin redovisning i, skall dock kapitalbasen

alltid minst motsvara det krav på lägsta kapitalbas som senast gällde vid

redovisning i den valutan.

7 § Ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag, som har bytt till

redovisning i euro, skall vid ingången av det första räkenskapsåret med

redovisning i den nya valutan ha ett bundet eget kapital som motsvarar

minst det kapital som krävs för att påbörja verksamheten.

Särskilda bestämmelser för försäkringsbolag

8 § Ett försäkringsbolag som har bytt redovisningsvaluta, skall vid

beräkning av premieindex eller skadeindex enligt 7 kap. 25 §

försäkringsrörelselagen (1982:713) räkna om belopp och kostnader

bestämda i den tidigare redovisningsvalutan till den nya valutan.

Omräkningen skall göras enligt den växelkurs som avses i 2 kap. 6 §

andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554). Om motsvarande kurs

vid beräkningstillfället ger en högre solvensmarginal, skall i stället den

kursen användas.

Finansinspektionen får medge att ett försäkringsbolag, vid beräkning

av premieindex eller skadeindex, i stället för vad som sägs i första

stycket, får räkna om belopp och kostnader till den nya redovisnings-

valutan enligt samma principer som bolaget får tillämpa i årsredo-

visningen.

Bemyndiganden

9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om

1. vad en redogörelse enligt 4 § skall innehålla och

2. beräkning av premieindex eller skadeindex i försäkringsbolag som

har fått tillstånd enligt 8 § andra stycket.

Överklagande

10 § Finansinspektionens beslut enligt 8 § andra stycket får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätt.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

Härigenom föreskrivs att 11 och 37 §§ lagen (1972:262) om

understödsföreningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11§

Understödsförenings stadgar skall vara ägnade att trygga att föreningen

kan fullgöra sina försäkringsutfästelser och skall samtidigt tillgodose

medlemmarnas intresse av att kostnader och villkor för försäkringarna är

skäliga med hänsyn till förmånernas art och omfattning och föreningens

förhållanden. Även i övrigt skall stadgarna ha ett för verksamheten

lämpligt innehåll.

Stadgarna skall ange

1. föreningens firma,

2. ändamålet med föreningens verksamhet och verksamhetens art,

3. den ort inom riket, där föreningens styrelse skall ha sitt säte,

4. de villkor som skall gälla för inträde i föreningen,

5. försäkringsförmånernas beskaffenhet och storlek eller grunderna för

beräknande av förmånerna, tid och villkor för utbetalning av försäkrings-

belopp samt i fråga om kapitalförsäkring högsta tillåtna försäkrings-

belopp för en medlem,

6. de fasta avgifter, som skall erläggas till föreningen, eller grunderna

för deras beräknande,

7. ordningen för beslut om särskild uttaxering och grunderna för dess

verkställande, om sådan uttaxering skall få förekomma,

8. påföljden för försummelse att till föreningen erlägga fast avgift eller

uttaxerat belopp,

9. om rätt till fribrev eller återköp skall föreligga samt, för sådant fall,

villkoren för rätten och reglerna för beräkning av fribrevs- eller

återköpsvärdena,

10. villkoren för belåning av försäkringsbrev hos föreningen, om sådan

belåning skall få förekomma,

11. tider för verkställande av försäkringsteknisk utredning, om skyldig-

het föreligger att verkställa sådan utredning,

12. grunderna för fondbildning,

13. hur medel som ej behövs för löpande utgifter skall placeras och

värdehandlingar skall förvaras,

14. hur medel som ej ingår i försäkringsfond skall användas samt, om

återbäring skall förekomma, bestämmelser därom,

15. antalet styrelseledamöter och revisorer eller det högsta och lägsta

antal till vilket de skall uppgå och, om för styrelseledamöter och

revisorer skall finnas suppleanter, motsvarande uppgifter om dem, tiden

för styrelseledamots, revisors och suppleants uppdrag samt, om

styrelseledamot, revisor eller suppleant skall utses på annat än i denna lag

angivet sätt, hur tillsättning skall ske,

16. i fall där fullmäktige skall finnas, hur de skall utses samt deras

befogenhet och mandattid,

17. tid för ordinarie föreningsstämma,

18. det sätt på vilket kallelse till föreningsstämma skall ske och andra

meddelanden bringas till medlemmarnas kännedom samt den tid före

stämman då föreskrivna kallelseåtgärder senast skall vara vidtagna,

19. hur vid föreningens upplösning skall förfaras med föreningens

behållna tillgångar.

Bestämmelserna i andra stycket 15 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om föreningen skall ha euro

som redovisningsvaluta enligt

4 kap. 6 § bokföringslagen, skall

detta anges i stadgarna.

37 §

Beslut om ändring av understödsförenings stadgar är giltigt endast om

samtliga röstberättigade förenat sig om beslutet eller detta fattats på två

på varandra följande föreningsstämmor och biträtts av minst två

tredjedelar av de röstande på den sist hållna stämman. Innebär beslutet,

att ny grund för medlemskaps upphörande införes, och skall det gälla

även dem som är medlemmar i föreningen när frågan avgöres, är beslutet

dock giltigt endast om samtliga medlemmar biträtt det eller beslutet

fattats på två på varandra följande ordinarie stämmor och biträtts av

minst tre fjärdedelar av de röstande på den sist hållna stämman.

Om förening meddelar försäkringar enligt sådan allmän pensionsplan

som avses i 4 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse

m.m., får styrelsen besluta om sådana ändringar av stadgarna som

påkallas av ändringar i den för medlemmarna gällande pensionsplanen.

Sådant beslut skall anmälas på den föreningsstämma som hålles närmast

efter det att beslutet fattades.

Är för giltighet av beslut om stadgeändring ytterligare villkor bestämt i

stadgarna, gäller även det.

Beslut om stadgeändring skall genom styrelsens försorg ofördröjligen

underställas Finansinspektionen för godkännande genom anmälan för

registrering och får ej verkställas innan registrering skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 11 § fjärde

stycket får verkan vid ingången av

det räkenskapsår som inleds när-

mast efter beslutet. Har beslutet

vid den tidpunkten inte registre-

rats, skall dock ändringen av

stadgarna sakna verkan.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.7 Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

Härigenom föreskrivs i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713)

dels att 1 kap. 6 §, 2 kap 5 §, 3 kap. 4 §, 9 kap. 17 § och 15 a kap. 1 §

skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 9 kap. 22 § och

20 kap. 6 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

6 §

I ett försäkringsbolag svarar aktieägarna eller delägarna inte

personligen för bolagets förpliktelser. I 7 § finns bestämmelser om

kapitaltillskott i form av uttaxering hos delägare.

Försäkringsaktiebolag är privat försäkringsaktiebolag eller publikt

försäkringsaktiebolag. Denna lag gäller för samtliga försäkrings-

aktiebolag, om inte annat föreskrivs.

Är bolagets aktiekapital fördelat

på flera aktier, skall dessa lyda på

lika belopp.

Försäkringsaktiebolag skall ha

ett aktiekapital. Aktiekapitalet

skall vara bestämt i bolagets redo-

visningsvaluta. Av 4 kap. 6 §

bokföringslagen (1999:000) fram-

går att redovisningsvalutan får

vara antingen svenska kronor eller

euro. Om aktiekapitalet är fördelat

på flera aktier, skall dessa lyda på

lika belopp.

En akties nominella belopp skall

vara bestämt i samma valuta som

aktiekapitalet.

2 kap.

5 §

Bolagsordningen skall ange

för samtliga försäkringsbolag

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om

verksamheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen åter-

försäkring,

4. om bolaget skall driva försäkringsrörelse utanför Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet (EES),

5. antalet eller lägsta och högsta antalet av de styrelseledamöter,

revisorer och eventuella styrelsesuppleanter, som får utses av bolags-

stämman, samt tiden för styrelseledamöternas och revisorernas uppdrag,

6. sättet att sammankalla bolagsstämman,

7. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman,

8. de regler enligt vilka bolagsstämman får förfoga över bolagets vinst

eller, i ett livförsäkringsbolag, på annat sätt täcka bolagets förlust,

för försäkringsaktiebolag

9. aktiekapitalet eller, om detta utan ändring av bolagsordningen skall

kunna bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet inte får vara mindre än en

fjärdedel av maximikapitalet,

10. aktiernas nominella belopp,

för ömsesidiga försäkringsbolag

11. den krets av försäkrade som i denna egenskap är delägare, om inte

endast försäkringstagarna är delägare,

12. garantikapitalet,

13. regler för hur rösträtten skall utövas och hur beslut skall fattas på

bolagsstämman, varvid särskilt skall anges om och i vilken utsträckning

delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade samt i vilken

utsträckning rösträtt skall tillkomma garanterna,

14. för vilka försäkringar, i vilka situationer, intill vilket belopp och i

vilken ordning uttaxering kan ske hos delägarna i skadeförsäkringsbolag

samt hur uttaxeringen skall genomföras,

15. antal och sammanlagt belopp av de försäkringar som skall vara

tecknade innan bolaget kan anses bildat,

16. hur tillgångarna skall fördelas mellan delägarna vid bolagets

upplösning,

17. i vilken ordning garanterna skall betala in det tecknade garanti-

kapitalet samt

18. om och i vilken ordning vinst skall delas ut till garanterna och i

vilken ordning garantikapitalet skall återbetalas.

I fråga om publika försäkringsaktiebolag, vars firma inte innehåller

ordet publikt, skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter

firman.

Om försäkringsbolaget skall ha

euro som redovisningsvaluta, skall

detta anges i bolagsordningen. Ett

försäkringsaktiebolag skall i så

fall i bolagsordningen också ange

att aktiekapitalet och aktiernas

nominella belopp skall vara

bestämda i euro.

Vid byte av redovisningsvaluta

får ändring av uppgifter som avses

i första stycket 9 och 10 anstå till

den första ordinarie bolagsstäm-

man efter det att beslutet om byte

av redovisningsvaluta fick verkan.

3 kap.

4 §

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får lämnas ut endast till sådan

aktieägare som är införd i aktieboken och först när den eller de aktier

brevet lyder på har betalats. Vidare fordras

1. att försäkringsaktiebolaget har registrerats, om aktien har tecknats

vid bolagets bildande, eller

2. att nyemissionen eller fondemissionen har registrerats, om aktien

tillkommit på grund av emissionen, eller

3. att registrering har skett enligt 5 kap. 15 §, om aktien har tillkommit

på grund av utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrevet skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens

fullmakt av en bank. Namnteckningarna får återges genom tryckning

eller på något annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma,

ordningsnummer på den eller de aktier varpå brevet lyder, aktiens

nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan, när aktiebrevet ges ut,

aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall aktieslaget anges

i brevet. Om bolagsordningen innehåller förbehåll enligt 1 § fjärde

stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall detta tydligt anges i brevet på

sådan aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad

form. Förkortningsformerna fastställs av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösen

av en aktie eller vid minskning av

dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Har utan åter-

betalning en aktie dragits in eller

det nominella beloppet ändrats,

skall så snart som möjligt en

påskrift om detta göras på aktie-

brevet

När utbetalning görs vid inlösen

av en aktie eller vid minskning av

dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Har en aktie dragits

in utan återbetalning, skall så snart

som möjligt en påskrift om detta

göras på aktiebrevet. En påskrift

skall också göras när det

nominella beloppet har ändrats,

dock inte när ändringen görs på

grund av beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare.

Ett aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte ges ut i

stället för ett annat, skall innehålla uppgift om detta. Utbyts ett aktiebrev

mot ett eller flera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevet och de därtill

hörande kupongarken makuleras på ett betryggande sätt.

Emissionsbevis samt de skuldebrev och optionsbevis som avses i

5 kap. skall undertecknas på det sätt som anges i andra stycket.

9 kap.

17 §

Beslut att ändra bolagsordningen skall genast anmälas för registrering

sedan ändringen har stadfästs och får utom i de fall som avses i 20 kap.

6 § inte verkställas förrän registrering har skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

bolagsordningen som avses i

2 kap. 5 § tredje stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som inleds närmast efter beslutet.

Har beslutet vid den tidpunkten

inte registrerats, skall dock änd-

ringen av bolagsordningen sakna

verkan.

22 §

Har ett försäkringsaktiebolag

beslutat att aktiekapitalet skall

vara bestämt i annan valuta än

tidigare, skall styrelsen senast till

första ordinarie bolagsstämma

efter det att beslutet fick verkan

lägga fram förslag om nödvändiga

följdändringar av bolagsord-

ningen avseende aktiekapitalets

storlek och aktiernas nominella

belopp.

15 a kap.

1 §

Ett försäkringsaktiebolag eller ett annat aktiebolags samtliga tillgångar

och skulder kan övertas av ett försäkringsaktiebolag mot vederlag till

aktieägarna i det överlåtande bolaget i form av aktier i det övertagande

bolaget, varvid det överlåtande bolaget upplöses utan likvidation

(fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Fusion får ske endast om

bolagen har samma redovisnings-

valuta.

20 kap.

6 a §

Har ett beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare regi-

strerats, skall Finansinspektionen

vid ingången av närmast följande

räkenskapsår räkna om det

registrerade aktiekapitalet och

aktiernas nominella belopp till den

nya valutan. Omräkningen skall

göras enligt den växelkurs som

fastställts av Europeiska central-

banken den sista svenska bank-

dagen under föregående räken-

skapsår.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.8 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)

dels att i 1 kap. 4 § ordet ecu skall bytas mot euro ,

dels att 2 kap. 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

9 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

9 kap. 4 § andra stycket denna lag,

2 kap. 2 § andra stycket spar-

bankslagen (1987:619) eller 1 kap.

4 § andra eller tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

krävdes när rörelsen påbörjades.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

9 kap. 4 § andra stycket denna lag,

2 kap. 2 § andra stycket spar-

bankslagen (1987:619) eller 1 kap.

4 § andra eller tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

krävdes när rörelsen påbörjades.

För en bank som har bytt redo-

visningsvaluta gäller i stället att

kapitalbasen inte får understiga

det högsta av de belopp som avses

i 6 och 7 §§ lagen (1999:000) om

byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.9 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 §, 4 kap. 15 § samt 7 kap. 1, 2 och

8 §§ sparbankslagen (1987:619)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §

Reglementet skall ange

1. sparbankens firma,

2. sparbankens verksamhetsområde,

3. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

4. de rörelsegrenar som sparbanken avser att driva,

5. grundfondens belopp samt huruvida hela grundfonden eller del av

denna skall betalas tillbaka med eller utan ränta,

6. antalet huvudmän,

7. den kommunala valkorporation som skall förrätta val av huvudmän

och, där sådant val skall förrättas av flera korporationer, fördelningen av

antalet mandat dem emellan, samt ordningen för att åstadkomma en

successiv förnyelse av huvudmannakåren och det närmare förfarandet i

övrigt vid huvudmannavalen,

8. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella ersättare, som skall utses av sparbanksstämman, samt

tiden för deras uppdrag,

9. sättet att sammankalla sparbanksstämman, samt

10. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman.

Om banken skall ha euro som

redovisningsvaluta enligt 4 kap.

6 § bokföringslagen (1999:000),

skall detta anges i reglementet. I

så fall skall det i reglementet

också anges att grundfondens

belopp skall vara bestämt i euro.

4 kap.

15 §

Beslut att ändra reglementet fattas av sparbanksstämman. Beslutet är

giltigt om det har biträtts av minst två tredjedelar av de på stämman

närvarande huvudmännen.

Ett beslut om ändring av reglementet skall, sedan ändringen har

stadfästs, genast anmälas för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering har skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

reglementet som avses i 2 kap. 5 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock ändringen

av reglementet sakna verkan.

7 kap.

1 §

Enligt ett avtal om fusion kan en sparbank (den överlåtande

sparbanken) gå upp i en annan sparbank (den övertagande sparbanken).

En sådan fusion innebär att den överlåtande sparbanken upplöses utan

likvidation samt att dess tillgångar och skulder övertas av den

övertagande sparbanken. Avtalet skall för att bli giltigt godkännas av

sparbanksstämman i den överlåtande sparbanken. Fusion kan ske, trots

att den överlåtande sparbanken har trätt i likvidation. I ett sådant fall

skall likvidationen avslutas när tillstånd till fusionen enligt 5 § har

registrerats.

Fusion får ske endast om

sparbankerna har samma redovis-

ningsvaluta.

Följande handlingar skall sändas till huvudmännen i den överlåtande

sparbanken senast en vecka före den sparbanksstämma vid vilken frågan

om godkännande av fusionsavtalet skall behandlas samt läggas fram på

stämman:

1. förslag till sparbanksstämmans beslut,

2. fusionsavtalet,

3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av

vikt vid bedömningen av förslagets lämplighet för sparbanken och

insättarna, samt

4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3.

Om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, skall följande

handlingar sändas till huvudmännen samt läggas fram på stämman:

1. avskrift av den senaste årsredovisningen, försedd med anteckning

om sparbanksstämmans beslut om sparbankens vinst eller förlust, samt

avskrift av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

2. en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser av väsentlig

betydelse för sparbankens ställning vilka har inträffat efter det att

årsredovisningen har avgetts, samt

3. ett av revisorerna avgivet yttrande över redogörelsen.

2 §

Enligt ett avtal om fusion kan två eller flera sparbanker (de överlåtande

sparbankerna) förenas genom att bilda en ny sparbank (den övertagande

sparbanken). En sådan fusion innebär att de överlåtande sparbankerna

upplöses utan likvidation samt att den övertagande sparbanken övertar

deras tillgångar och skulder. Avtalet skall för att bli giltigt godkännas av

sparbanksstämman i varje överlåtande sparbank. Bestämmelsen i 1 §

första stycket fjärde meningen skall därvid tillämpas.

De handlingar som anges i 1 §

andra och tredje styckena skall

upprättas för varje överlåtande

sparbank. De skall sändas till

huvudmännen i de överlåtande

sparbankerna senast en vecka före

sparbanksstämma vid vilken

frågan om godkännande av

fusionsavtalet skall behandlas

samt läggas fram på stämmorna.

Fusion får ske endast om

sparbankerna har samma redovis-

ningsvaluta.

De handlingar som anges i 1 §

tredje och fjärde styckena skall

upprättas för varje överlåtande

sparbank. De skall sändas till

huvudmännen i de överlåtande

sparbankerna senast en vecka före

sparbanksstämma vid vilken

frågan om godkännande av

fusionsavtalet skall behandlas

samt läggas fram på stämmorna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till reglemente för den

övertagande sparbanken. Om sparbanksstämmorna i de överlåtande

sparbankerna godkänner avtalet, skall de genast se till att huvudmän,

styrelse och revisorer utses i den nya sparbanken.

8 §

Om en sparbank äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan sparbankens

och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som innebär att dotterbolaget

skall gå upp i sparbanken. Styrelserna skall anmäla avtalet för

registrering hos Finansinspektionen. Därvid gäller 5 7 §§ i tillämpliga

delar.

Fusion får ske endast om

sparbanken och bolaget har

samma redovisningsvaluta.

Dotterbolaget är upplöst när beslutet om tillstånd enligt 5 § har

registrerats. Finansinspektionen skall lämna uppgifter om fusionen till

Patent- och registreringsverket, som skall registrera tillståndet enligt 5 §.

Fusion enligt första stycket får ske utan hinder av att det i dotterbolaget

finns sådan egendom som sparbanken inte får förvärva. Sådan egendom

måste avyttras senast ett år från registreringen. Om särskilda skäl

föreligger, kan Finansinspektionen förlänga denna frist.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs att i fråga om lagen (1991:981) om värde-

pappersrörelse

dels att i 1 kap 5 § och 3 kap. 4 § ordet ecu skall bytas mot euro ,

dels att 5 kap. 1 § samt 6 kap. 7 och 9 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett värdepappersbolags kapital-

bas får inte understiga det belopp

som enligt 2 kap. 5 § krävdes när

rörelsen påbörjades.

Ett värdepappersbolags kapital-

bas får inte understiga det belopp

som enligt 2 kap. 5 § krävdes när

rörelsen påbörjades. För ett

värdepappersbolag som har bytt

redovisningsvaluta gäller i stället

att kapitalbasen inte får under-

stiga det högsta av de belopp som

avses i 6 och 7 §§ lagen

(1999:000) om byte av redovis-

ningsvaluta i finansiella företag.

6 kap.

7 §

Om ett svenskt värdepappers-

institut har fattat beslut som

strider mot denna lag eller någon

annan författning som reglerar

dess verksamhet, mot föreskrift

som meddelats med stöd av

denna lag eller mot bolags-

ordningen, får Finansinspektionen

förbjuda verkställighet av be-

slutet. Har beslutet redan verk-

ställts får inspektionen förelägga

institutet att göra rättelse, om det

är möjligt.

Om ett svenskt värdepappers-

institut har fattat beslut som

strider mot denna lag eller någon

annan författning som reglerar

dess verksamhet, mot föreskrift

som meddelats med stöd av sådan

författning eller mot bolags-

ordningen, får Finansinspektionen

förbjuda verkställighet av be-

slutet. Har beslutet redan verk-

ställts får inspektionen förelägga

institutet att göra rättelse, om det

är möjligt.

9 §

Tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett svenskt värdepappers-

institut skall återkallas av Finansinspektionen om:

1. institutet inte inom ett år från beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om institutet dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. institutet under en sammanhängande tid av sex månader inte har

drivit sådan rörelse som tillståndet avser, eller

3. institutet genom att överträda

denna lag eller föreskrift som

meddelats med stöd av lagen eller

på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan rörelse som tillståndet

avser.

3. institutet genom att överträda

en bestämmelse som avses i 7 §

eller på annat sätt visat sig

olämpligt att utöva sådan rörelse

som tillståndet avser.

Ett svenskt värdepappersinstituts tillstånd skall återkallas av

inspektionen om bolaget inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen

(1999:158) om investerarskydd, och inte vidtagit rättelse inom ett år efter

det att inspektionen har förelagt värdepappersbolaget att fullgöra sina

skyldigheter med förklaring att värdepappersbolagets tillstånd annars kan

komma att återkallas. Detsamma gäller ett värdepappersbolags tillstånd

enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 om bolaget inte fullgjort sina

skyldigheter enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti.

Ett värdepappersbolags tillstånd skall dessutom återkallas om:

1. bolagets kapitalbas understiger det minsta belopp som föreskrivs i

5 kap. 1 § andra stycket och bristen inte har täckts inom tre månader efter

det att den blev känd för bolaget, eller

2. någon som ingår i bolagets styrelse eller är verkställande direktör

eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 §

första stycket 4.

I fall som avses i tredje stycket 2 får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare och

han eller hon, sedan en av inspektionen bestämd tid av högst tre månader

gått, fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 §, 4 kap. 1 § och 5 kap. 17 § lagen

(1992:1610) om finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Ett kreditmarknadsföretag skall

när verksamheten påbörjas ha ett

bundet eget kapital som vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 1 § motsvarar minst fem

miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 3 och 5

lagen (1995:1559) om årsredo-

visning i kreditinstitut och värde-

pappersbolag finns bestämmelser

om vad som utgör bundet eget

kapital.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra

miljoner kronor, får Finans-

inspektionen medge att företaget

har lägre bundet eget kapital än

som anges i första stycket, dock

lägst motsvarande en miljon ecu. I

nettovärdet skall inte räknas in

värdet av tillgångarna i sådan

finansieringsverksamhet som an-

ges i 1 kap. 3 § första stycket.

Ett kreditmarknadsföretag skall

när verksamheten påbörjas ha ett

bundet eget kapital som vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 1 § motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 3 och 5

lagen (1995:1559) om årsredo-

visning i kreditinstitut och värde-

pappersbolag finns bestämmelser

om vad som utgör bundet eget

kapital.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra mil-

joner kronor, eller, om kredit-

marknadsföretaget avser att ha sin

redovisning i euro, tolv miljoner

euro, får Finansinspektionen med-

ge att företaget har lägre bundet

eget kapital än som anges i första

stycket, dock lägst motsvarande en

miljon euro. I nettovärdet skall

inte räknas in värdet av

tillgångarna i sådan finansierings-

verksamhet som anges i 1 kap. 3 §

första stycket.

Insatserna i en kreditmarknadsförening skall alltid fullgöras i pengar.

4 kap.

1 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett kreditmarknadsföretags ka-

pitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten på-

börjades.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner ecu, skall om nettovärdet

av tillgångarna i företagets

verksamhet därefter överstiger

etthundra miljoner kronor ha en

kapitalbas som motsvarar minst

fem miljoner ecu, beräknat efter

den kurs som gällde vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 2 kap. 1 §.

Ett kreditmarknadsföretags ka-

pitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten på-

börjades. För ett kreditmark-

nadsföretag som har bytt redo-

visningsvaluta gäller i stället att

kapitalbasen inte får understiga

det högsta av de belopp som avses

i 6 och 7 §§ lagen (1999:000) om

byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner euro, skall om netto-

värdet av tillgångarna i företagets

verksamhet därefter överstiger

etthundra miljoner kronor ha en

kapitalbas som motsvarar minst

fem miljoner euro, beräknat efter

den kurs som gällde vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 2 kap. 1 §. För ett kredit-

marknadsföretag som har bytt till

redovisning i kronor, skall i stället

beräkningen göras efter den kurs

som gällde vid ingången av det

första räkenskapsåret efter det

senaste bytet till redovisning i

kronor.

Har kreditmarknadsföretaget

sin redovisning i euro, gäller i

stället för vad som föreskrivs i

tredje stycket att kapitalbasen

skall uppgå till minst fem miljoner

euro om nettotillgångarna över-

stiger tolv miljoner euro.

5 kap.

17 §

Ett tillstånd att driva finansieringsverksamhet som har lämnats ett

kreditmarknadsföretag skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget inte inom ett år efter beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om företaget dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. företaget under en sammanhängande tid av ett år inte drivit sådan

rörelse som tillståndet avser,

3. företaget genom att överträda en bestämmelse som avses i 16 § eller

på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan rörelse som tillståndet

avser,

4. företagets kapitalbas under-

stiger det minsta belopp som krävs

enligt 4 kap. 1 § andra eller tredje

stycket och bristen inte har täckts

inom tre månader från det att den

blev känd för företaget, eller

4. företagets kapitalbas under-

stiger det minsta belopp som krävs

enligt 4 kap. 1 § andra, tredje eller

fjärde stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det

att den blev känd för företaget,

eller

5. någon som ingår i företagets styrelse eller är verkställande direktör

eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 §

första stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 2 och 3 i stället för att återkalla tillståndet meddela varning. I fall

som avses i första stycket 4 får inspektionen medge förlängd tid för

täckande av bristen, om det finns särskilda skäl. I fall som avses i första

stycket 5 får tillstånd återkallas bara om Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes ställföreträdare och han eller hon, sedan en av

inspektionen bestämd tid av högst tre månader gått, fortfarande finns

kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställ-

företrädare.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

verksamheten skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kredit-

institut och värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:2004) om kapital-

täckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag

dels att i 2 kap. 4 § ordet ecu skall bytas mot euro ,

dels att 2 kap. 6 § och 4 kap. 8 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

Kapitalbasen utgörs av summan av primärt och supplementärt kapital

efter avräkning enligt 7 § och 5 kap. 4 § tredje stycket 2. Det primära

kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen.

Med primärt kapital avses:

A. I bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag eget

kapital med undantag för kumulativa preferensaktier, i sparbanker reserv-

fonder, i medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar eget kapital med

undantag för förlagsinsatser samt i Svenska skeppshypotekskassan

kassans reservfond. Från eget kapital skall undantas uppskrivnings-

fonder.

B. I banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag kapital-

andelen av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond.

C. I banker och kreditmarknadsföretag kapitalandelen av det belopp

som svarar mot bankens eller företagets reserver till följd av avskrivning

på egendom som upplåtits till nyttjande.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagsandelslån, för-

lagslån och andra skuldförbin-

delser med en ursprunglig löptid

på minst fem år och med rätt till

betalning först efter institutets

övriga borgenärer, dock samman-

lagt högst till ett belopp som

motsvarar hälften av det primära

kapitalet. Förlagsandelslån, för-

lagslån och andra skuldför-

bindelser vilkas återstående löptid

understiger fem år får tas upp till

ett belopp som motsvarar högst 20

% av det nominella värdet för

varje helt år som återstår till

förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter med-

givande av Finansinspektionen,

räknas andra kapitaltillskott och

reserver än som sägs i andra och

tredje styckena.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagslån och andra

skuldförbindelser med en ur-

sprunglig löptid på minst fem år

och med rätt till betalning först

efter institutets övriga borgenärer,

dock sammanlagt högst till ett

belopp som motsvarar hälften av

det primära kapitalet. Förlagslån

och andra skuldförbindelser vilkas

återstående löptid understiger fem

år får tas upp till ett belopp som

motsvarar högst 20 % av det

nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter med-

givande av Finansinspektionen,

räknas värdet av förlagsinsatser

samt andra kapitaltillskott och

reserver än som sägs i andra och

tredje styckena.

4 kap.

8 §

Om ett instituts totala

nettoposition i utländsk valuta för

hela verksamheten överstiger 2 %

av kapitalbasen enligt 2 kap. 6

8 §§ skall kapitalkravet motsvara

8 % av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala netto-

position i utländsk valuta avses

den högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

Om ett instituts totala netto-

position i annan valuta än redo-

visningsvalutan enligt 4 kap. 6 §

bokföringslagen (1999:000) för

hela verksamheten överstiger 2 %

av kapitalbasen enligt 2 kap. 6 8

§§ skall kapitalkravet motsvara 8

% av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala netto-

position i annan valuta än

redovisningsvalutan avses den

högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

För balanserade positioner i nära korrelerade valutor får tillämpas ett

kapitalkrav motsvarande 4 % av värdet av den balanserade positionen.

Vidare får ett lägre kapitalkrav tillämpas för valutor som omfattas av

mellanstatliga bindande överenskommelser om valutakurssamarbete.

Efter medgivande av Finansinspektionen får en simuleringsmetod

användas vid beräkning av kapitalkravet enligt denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 1 och 8 §§, 5 kap. 4 § och 7 kap. 2 §

samt rubriken närmast före 4 kap. 8 § lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag skall ha följande

lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande

bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554)

tillämpas:

1 § första stycket och 2 § om vad som är anläggningstillgångar och

omsättningstillgångar,

3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar,

4 § om avskrivning av anläggningstillgångar,

5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,

6 8 §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar,

9 § första fjärde styckena om värdering av omsättningstillgångar,

10 § om värdering av pågående arbeten,

11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde,

12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde,

14 § om egna aktier, samt

15 § om periodisering av vissa

belopp vid upptagande av lån.

14 § om egna aktier,

15 § om periodisering av vissa

belopp vid upptagande av lån,

samt

16 § om omräkning av förlags-

insatser.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Värdering av tillgångar och

skulder i utländsk valuta

Omräkning av tillgångar och

skulder

8 §

Tillgångar och skulder i

utländsk valuta skall omräknas

efter växelkursen på balansdagen,

om de inte genom särskilda

åtgärder skyddas mot eller utgör

skydd mot valutakursförändringar.

Tillgångar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan

skall omräknas enligt växelkursen

på balansdagen, om de inte genom

särskilda åtgärder skyddas mot

eller utgör skydd mot valutakurs-

förändringar.

Materiella och immateriella anläggningstillgångar samt sådana

finansiella anläggningstillgångar som utgörs av andelar får utan hinder av

första stycket omräknas efter anskaffningskursen vid förvärvet.

5 kap.

4 §

Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om

skulder och eget kapital:

1. För varje efterställd skuld som uppgår till mer än tio procent av

samtliga efterställda skulder, skall uppgift lämnas om lånebelopp,

lånevaluta, räntesats, förfallodag, omständigheter som kan medföra

förtida återbetalning, efterställningsvillkoren samt förutsättningar och

villkor för betalning på förfallodagen eller för konvertering. Vidare skall

sammanfattande upplysningar lämnas om vilka regler som gäller för

övriga efterställda skulder.

2. Större belopp i posten Övriga skulder (post 4) skall specificeras till

sin storlek och art.

3. I bankaktiebolag och andra aktiebolag som omfattas av denna lag

skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital

eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp

Aktiekapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond, Reservfond och Fond

för orealiserade vinster. Under fritt eget kapital skall tas upp fria fonder,

var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för

räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas

därvid upp som avdragsposter.

4. I sparbank skall eget kapital delas upp i fonder och vinst eller förlust

för räkenskapsåret. Med fonder avses Grundfond, Uppskrivningsfond,

Reservfond, Fond för orealiserade vinster samt Garantifond. Benäm-

ningen fond får inte användas för annat belopp i balansräkningen. Förlust

för räkenskapsåret tas upp som avdragspost.

5. I medlemsbank och i kreditmarknadsförening skall eget kapital delas

upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust.

Under bundet eget kapital skall tas upp Insatskapital, Uppskrivningsfond,

Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Medlemsinsatser och

förlagsinsatser skall redovisas var för sig. Under fritt eget kapital skall

tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst

eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för

räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

6. Om en sparbank har bidrag

till garantifonden i annan valuta

än i redovisningsvalutan, skall

dessa räknas om enligt växel-

kursen på balansdagen.

Skillnaden mellan det omräk-

nade beloppet och motsvarande

belopp vid räkenskapsårets

ingång, skall föras mot Andra

fonder.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

7 kap.

2 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande

bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen

(1995:1554) tillämpas:

4 § första stycket om koncernredovisningens delar,

5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen,

6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild,

7 § andra stycket om valuta,

8 § första stycket första meningen om allmänna krav på koncern-

balansräkningen och koncernresultaträkningen,

9 § om minoritetsandelar,

10 § om balansdag,

12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års-

redovisningen,

13 § om elimineringar mellan koncernföretag,

15 § om förändringar i koncernens sammansättning,

16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,

18 24 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen,

samt

25 30 §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall

räknas in i koncernredovisningen.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 4 § och 7 kap. 2 § lagen (1995:1560)

om årsredovisning i försäkringsföretag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §

Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget

kapital och avsättningar:

1. I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet

eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond,

Konsolideringsfond, Fond för orealiserade vinster och vinst eller förlust

för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som

avdragspost.

2. I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut

vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget

kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp

Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond,

Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Under fritt eget kapital

eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad

vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad

förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

3. I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp Fond för

orealiserade vinster, Övriga fonder och vinst eller förlust för räken-

skapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost.

4. Om avsättningen för kvardröjande risker i posten Ej intjänade

premier och kvardröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp,

skall beloppet anges.

5. Om garanterad återbäring i posten Livförsäkringsavsättning (DD.2)

uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges.

6. Om avvecklingsresultat uppgår till väsentligt belopp skall det anges

i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avveck-

lingsresultat avses skillnaden mellan å ena sidan avsättningen för

oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets ingång, efter

avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbetalningar av ersättningar för

skador från föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade

skador från föregående år vid räkenskapsårets slut.

7. Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka

försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk.

8. Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut

vinst skall lämna närmare upplysningar om det belopp av fritt eget

kapital som inte kan anses utdelningsbart med hänsyn till

bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket

försäkringsrörelselagen (1982:713) och om de förhållanden som

motiverar bedömningen.

9. Livförsäkringsaktiebolag och ömsesidiga livförsäkringsbolag skall

lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning

eller förlusttäckning enligt bolagsordningen.

10. Om ett ömsesidigt försäk-

ringsbolag har garantikapital i

annan valuta än redovisnings-

valutan, skall detta räknas om

enligt växelkursen på balans-

dagen. Skillnaden mellan det om-

räknade beloppet och motsvarande

belopp vid räkenskapsårets ingång

skall

- i ömsesidiga skadeförsäk-

ringsbolag och ömsesidiga livför-

säkringsbolag som får dela ut

vinst, föras mot Balanserad vinst

eller förlust, och

- i ömsesidiga livförsäkrings-

bolag som inte får dela ut vinst

föras mot Andra fonder.

7 kap.

2 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande

bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen

(1995:1554) tillämpas:

2 § om när koncernredovisning inte behöver upprättas,

4 § första stycket om koncernredovisningens delar,

5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen,

6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild,

7 § andra stycket om valuta,

8 § första stycket första meningen om allmänna krav på

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen,

9 § om minoritetsandelar,

10 § om balansdag,

12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års-

redovisningen,

13 § om elimineringar mellan koncernföretag,

15 § om förändringar i koncernens sammansättning,

16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,

18 24 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen,

samt

25 30 §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall

räknas in i koncernredovisningen.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 §, 2 kap. 4 §, 7 kap. 16 § och 10 kap.

1, 2 och 8 §§ lagen (1995:1570) om medlemsbanker skall ha följande

lydelse.

Lydelse enligt bet.

1999/2000:FiU7

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Varje medlem skall betala insats i medlemsbanken i enlighet med vad

som föreskrivs i stadgarna. Betalningen skall alltid fullgöras i pengar.

En medlemsbank skall när bankens rörelse påbörjas ha ett bundet eget

kapital som vid tidpunkten för beslut om oktroj motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 5 lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag finns bestämmelser om vad som

utgör bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får banken

medges att ha lägre bundet eget

kapital än det som anges i andra

stycket, dock lägst motsvarande en

miljon euro. Frågor om sådant

medgivande prövas av Finans-

inspektionen. Ärenden som är av

principiell betydelse eller av

särskild vikt prövas dock av

regeringen.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor eller, om banken

kommer att ha sin redovisning i

euro, tolv miljoner euro, får

banken medges att ha lägre bundet

eget kapital än det som anges i

andra stycket, dock lägst mot-

svarande en miljon euro. Frågor

om sådant medgivande prövas av

Finansinspektionen. Ärenden som

är av principiell betydelse eller av

särskild vikt prövas dock av

regeringen.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap

4 §

Stadgarna skall ange

1. medlemsbankens firma,

2. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

3. de rörelsegrenar som banken avser att driva,

4. villkoren för medlemskap i banken,

5. den insats med vilken varje medlem skall delta i banken och i vilken

utsträckning medlemmarna får delta i banken med insats utöver vad de är

skyldiga att delta med,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella suppleanter, som skall utses av stämman, samt tiden för

deras uppdrag,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämman skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall komma till medlemmarnas eller full-

mäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vad som skall ske med bankens behållna tillgångar när den upp-

löses, samt

11. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 8 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Om banken skall ha euro som

redovisningsvaluta enligt 4 kap.

6 § bokföringslagen (1999:000),

skall detta anges i stadgarna. I så

fall skall det i stadgarna också

anges att den insats med vilken

varje medlem skall delta i

föreningen skall vara bestämd i

euro.

Vid byte av redovisningsvaluta

får ändring av uppgift om

insatsbelopp anstå till den första

ordinarie föreningsstämman efter

det att beslutet om byte av

redovisningsvaluta fick verkan.

7 kap.

16 §

Ett beslut om ändring av stadgarna skall genast anmälas för

registrering sedan ändringen har stadfästs. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering har skett.

Beslut som innebär nedsättning av medlemsinsatsernas belopp eller

annan lindring av medlemmarnas insatsskyldighet enligt stadgarna får

inte verkställas förrän ett år efter registreringen.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 2 kap. 4 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock ändringen

av stadgarna sakna verkan.

Styrelsen skall senast till första

ordinarie föreningsstämma efter

det att beslutet fick verkan lägga

fram förslag om nödvändiga

följdändringar av stadgarna av-

seende den insats med vilken varje

medlem skall delta i medlems-

banken.

10 kap.

1 §

Enligt ett avtal om fusion kan en medlemsbank (den överlåtande

banken) gå upp i en annan medlemsbank (den övertagande banken). En

sådan fusion innebär att medlemmarna i den överlåtande banken blir

medlemmar i den övertagande banken och att den överlåtande banken

upplöses utan likvidation samt att dess tillgångar och skulder övertas av

den övertagande banken. För att avtalet skall bli giltigt skall det

godkännas av föreningsstämman i den överlåtande banken. Fusion kan

ske trots att den överlåtande banken har trätt i likvidation. I ett sådant fall

skall likvidationen avslutas när tillstånd till fusionen enligt 5 § har

registrerats.

Fusion får ske endast om

medlemsbankerna har samma

redovisningsvaluta.

Följande handlingar skall hållas tillgängliga för de röstberättigade,

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i den överlåtande

medlemsbanken under minst en vecka före den föreningsstämma vid

vilken frågan om godkännande av fusionsavtalet skall behandlas samt

läggas fram på stämman:

1. förslag till föreningsstämmans beslut,

2. fusionsavtalet,

3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara

av vikt vid bedömningen av förslagets lämplighet för medlemsbanken

och insättarna,

4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3, samt

5. en kopia av den övertagande medlemsbankens årsredovisning för

det senaste räkenskapsåret, försedd med anteckning om förenings-

stämmans beslut rörande bankens vinst eller förlust, samt en kopia av

revisionsberättelsen för samma räkenskapsår.

Skall den överlåtande medlems-

bankens årsredovisning inte be-

handlas på den stämma som anges

i andra stycket eller har den

övertagande bankens årsredovis-

ning för det senaste räkenskapsåret

inte behandlats på en stämma i den

banken, skall i stället för de

handlingar som anges i andra

stycket 5 följande handlingar

hållas tillgängliga och läggas fram

på den förstnämnda stämman i

enlighet med vad som anges i

andra stycket:

Skall den överlåtande medlems-

bankens årsredovisning inte be-

handlas på den stämma som anges

i tredje stycket eller har den

övertagande bankens årsredovis-

ning för det senaste räkenskapsåret

inte behandlats på en stämma i den

banken, skall i stället för de

handlingar som anges i tredje

stycket 5 följande handlingar

hållas tillgängliga och läggas fram

på den förstnämnda stämman i

enlighet med vad som anges i

tredje stycket:

1. en kopia av medlemsbankens senaste årsredovisning, försedd med

anteckning om föreningsstämmans beslut om bankens vinst eller förlust,

samt en kopia av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

2. en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser av väsentlig

betydelse för bankens ställning som har inträffat efter det att årsredo-

visningen har lämnats, samt

3. revisorernas yttrande över styrelsens redogörelse enligt 2.

Handlingarna skall genast sändas till varje röstberättigad, medlem eller

innehavare av förlagsandel som begär det och uppger sin postadress.

2 §

Enligt ett avtal om fusion kan två eller flera medlemsbanker (de

överlåtande bankerna) förenas genom att bilda en ny medlemsbank (den

övertagande banken). En sådan fusion innebär att medlemmarna i de

överlåtande bankerna blir medlemmar i den nya banken och att de

överlåtande bankerna upplöses utan likvidation samt att den nya banken

övertar deras tillgångar och skulder. Avtalet skall för att bli giltigt

godkännas av föreningsstämman i varje överlåtande medlemsbank.

Bestämmelsen i 1 § första stycket fjärde meningen skall tillämpas.

Fusion får ske endast om

medlemsbankerna har samma

redovisningsvaluta.

De handlingar som anges i 1 §

andra stycket 1 4 och tredje

stycket skall upprättas för varje

överlåtande medlemsbank. De

skall hållas tillgängliga för de

röstberättigade, medlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar i de

överlåtande bankerna under minst

en vecka före den förenings-

stämma vid vilken frågan om god-

kännande av fusionsavtalet skall

behandlas. Handlingarna skall

genast sändas till röstberättigad,

medlem och innehavare av

förlagsandel som begär det och

uppger sin postadress. Hand-

lingarna skall läggas fram på

stämmorna.

De handlingar som anges i 1 §

tredje stycket 1 4 och fjärde

stycket skall upprättas för varje

överlåtande medlemsbank. De

skall hållas tillgängliga för de

röstberättigade, medlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar i de

överlåtande bankerna under minst

en vecka före den föreningsstäm-

ma vid vilken frågan om god-

kännande av fusionsavtalet skall

behandlas. Handlingarna skall ge-

nast sändas till röstberättigad,

medlem och innehavare av för-

lagsandel som begär det och

uppger sin postadress. Handling-

arna skall läggas fram på stäm-

morna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till stadgar för den nya

medlemsbanken och ange hur styrelse och revisorer skall utses. Om de

överlåtande bankerna godkänner fusionsavtalet, skall de samtidigt i

enlighet med avtalets bestämmelser utse styrelse och revisorer i den nya

banken.

8 §

Om en medlemsbank äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan

medlemsbankens och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som

innebär att dotterbolaget skall gå upp i medlemsbanken. Styrelserna skall

anmäla avtalet för registrering hos Finansinspektionen. Därvid gäller 5

7 §§ i tillämpliga delar.

Fusion får ske endast om

medlemsbanken och bolaget har

samma redovisningsvaluta.

Dotterbolaget är upplöst när regeringens eller Finansinspektionens

beslut om tillstånd enligt 5 § har registrerats. Finansinspektionen skall

lämna uppgifter om fusionen till Patent- och registreringsverket, som

skall registrera tillståndet enligt 5 §.

Fusion enligt första stycket får ske även om det i dotterbolaget finns

egendom som medlemsbanken inte får förvärva. Sådan egendom måste

avyttras senast ett år från registreringen. Om det finns särskilda skäl, kan

Finansinspektionen förlänga denna frist.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.16 Förslag till lag om omräkningsförfarande vid

beskattningen för företag som har sin redovisning i

euro, m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om inkomstskatt, mervärdesskatt

och reklamskatt för företag som har sin redovisning i euro eller som

byter redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000). I

9 och 10 §§ finns bestämmelser som gäller även för andra företag som

genomför vissa transaktioner med företag som har sin redovisning i euro.

2 § Termer och uttryck i denna lag som används även i inkomst-

skattelagen (1999:000) har samma betydelse och tillämpningsområde

som i den lagen.

Inkomstskatt

Självdeklaration m.m.

3 § Företag som har sin redovisning i euro skall bifoga sin årsredovisning

till självdeklarationen.

4 § Uppgifter enligt 2 kap. 19 § första stycket lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall avse belopp som har räknats

om till kronor. De företag som enligt 2 kap. 20 § första stycket nämnda

lag skall foga årsredovisningen till självdeklarationen skall lämna

balansräkning och resultaträkning omräknade till kronor.

Omräkning till kronor skall göras enligt 5 7 §§. Det omräknade

resultatet skall vara utgångspunkt för den justering av det bokförings-

mässiga resultatet som skall göras vid den skattemässiga inkomst-

beräkningen.

5 § Resultaträkningen skall med det undantag som anges i andra stycket

räknas om enligt beskattningsårets genomsnittliga växelkurs.

Ingår flera företag i samma koncern vid utgången av beskattningsåret

och har företagen inte samma beskattningsår på grund av att något av

företagen har bildats eller förvärvats under året, skall detta företag räkna

om resultaträkningen enligt den genomsnittliga kurs som gäller för

övriga euroredovisande koncernföretag.

6 § Balansräkningen skall med de undantag som anges i andra och tredje

styckena räknas om enligt kursen vid beskattningsårets utgång.

Periodiseringsfond som avsatts tidigare beskattningsår skall räknas om

med samma kurs som har använts i räkenskaperna för det beskattningsår

som deklarationen avser.

Årets resultat skall räknas om enligt beskattningsårets genomsnittliga

växelkurs.

7 § Om omräkning enligt 5 och 6 §§ leder till att summan av tillgångarna

avviker från summan av eget kapital, obeskattade reserver, avsättningar

och skulder, skall mellanskillnaden föras upp som en korrigeringspost.

Periodiseringsfond

8 § För företag som yrkar avdrag för avsättning till periodiseringsfond

enligt 30 kap. inkomstskattelagen (1999:000) skall avsättningen i

räkenskaperna beräknas utifrån kursen vid beskattningsårets utgång.

Förändringar under senare beskattningsår av fondens bokförda värde som

beror på förändringar av valutakurser skall inte påverka det

skattemässiga resultatet.

Koncernbidrag

9 § Koncernbidrag enligt 35 kap. inkomstskattelagen (1999:000) skall

bestämmas till ett belopp i kronor. Det företag som ger koncernbidrag får

inte dra av ett högre belopp än vad mottagaren tar upp.

Underprisöverlåtelse

10 § Om en tillgång överlåts utan ersättning eller mot en ersättning som

understiger marknadsvärdet utan att detta är affärsmässigt motiverat till

ett företag som inte har samma redovisningsvaluta, skall uttags-

beskattning ske trots bestämmelserna i 23 kap. inkomstskattelagen

(1999:000).

Värdering av fordringar och skulder i annan valuta än euro

11 § I stället för vad som föreskrivs i 14 kap. 8 § inkomstskattelagen

(1999:000) skall fordringar, skulder, avsättningar och kontanter i annan

valuta än euro värderas till kursen vid beskattningsårets utgång. Om det

finns ett terminskontrakt eller någon annan liknande valutasäkringsåtgärd

för en sådan post, får posten tas upp till det värde som motiveras av

valutasäkringen under förutsättning att

 samma värde används i räkenskaperna, och

 värderingen står i överensstämmelse med god redovisningssed.

Representationsavdrag

12 § Avdrag för lunch, middag eller supé i samband med sådan

representation som avses i 16 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:000) får

inte överstiga det belopp i euro som motsvarar 90 kronor per person med

tillägg för mervärdesskatt till den del denna inte skall dras av enligt

8 kap. mervärdesskattelagen (1994:200) eller återbetalas enligt 10 kap.

samma lag. Det belopp som får dras av skall beräknas för varje

kalenderår utifrån den genomsnittliga växelkursen under november året

före kalenderåret.

Ändrad värdering av balansposter

13 § Om skattemyndigheten inte godtar företagets värdering av lager,

pågående arbeten, fordringar, skulder eller avsättningar skall det belopp

som påverkar den skattepliktiga intäkten justeras med hänsyn till

skillnaden mellan kursen vid beskattningsårets utgång och beskatt-

ningsårets genomsnittliga växelkurs.

Byte av redovisningsvaluta

14 § När ett företag byter redovisningsvaluta skall företaget som värde av

ingående lager, pågående arbeten, inventarier, fordringar, skulder och

avsättningar ta upp värdet av närmast föregående beskattningsårs

utgående lager, pågående arbeten, inventarier, fordringar, skulder och

avsättningar omräknade enligt kursen vid beskattningsårets utgång.

Om företaget yrkar avdrag för avskrivning på inventarier enligt 18 kap.

17 § inkomstskattelagen (1999:000), skall anskaffningsvärdet på de

inventarier som anskaffats under de tre senaste beskattningsåren eller

så många år som behövs för en korrekt beräkning och som fortfarande

finns kvar i verksamheten räknas om enligt kursen vid beskattningsårets

utgång.

Mervärdesskatt

15 § Vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:483) skall omräkning ske med den genomsnittliga

växelkursen för den period som redovisningen avser.

Reklamskatt

16 § Vid redovisning av uppgifter om reklamskatt enligt lagen

(1972:266) om skatt på annonser och reklam skall omräkning ske med

den genomsnittliga växelkursen för den period som redovisningen avser.

Kurser för omräkning

17 § För omräkning enligt denna lag skall de kurser som fastställs av

Europeiska centralbanken för respektive svenska bankdag användas. Om

det inte har fastställts någon kurs för dagen för beskattningsårets utgång

skall kursen för närmast föregående svenska bankdag användas.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

2.17 Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624).

Härigenom föreskrivs att det i kupongskattelagen (1970:624) skall

införas en ny paragraf, 6 a §, samt närmast före 6 a § en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valuta

6 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i svenska

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 .

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1972:266) om skatt på annonser

och reklam skall införas en ny paragraf, 34 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §

I lagen (1999:000) om omräk-

ningsförfarande vid beskattningen

för företag som har sin

redovisning i euro, m.m. finns

särskilda bestämmelser om

redovisning av reklamskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall införas en ny paragraf, 1 kap. 10 §, samt

närmast före 1 kap. 10 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

Valuta

10 §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i svenska

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter

dels att 1 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 4 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag ges bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till

ledning för taxering enligt taxeringslagen (1990:324) m.m.

För företag som har sin

redovisning i euro finns bestäm-

melser även i lagen (1999:000) om

omräkningsförfarande vid beskatt-

ningen för företag som har sin

redovisning i euro, m.m.

4 §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i svenska

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om

skatt på ränta på skogskontomedel m.m.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1990:676) om skatt på ränta på

skogskontomedel m.m. skall införas en ny paragraf, 4 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i svenska

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 .

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:586) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

dels att 12 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

I fråga om skyldighet att lämna

uppgift till den skattskyldige om

det belopp som innehållits genom

skatteavdrag gäller vad som i

fråga om arbetsgivare sägs i

5 kap. 12 § första stycket skatte-

betalningslagen (1997:483).

Den som betalar ut ersättning

för arbete skall vid varje ut-

betalningstillfälle lämna mottaga-

ren uppgift om skatteavdragets

belopp.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta skall skatte-

avdragets belopp anges i den

utländska valutan.

12 a §

Om uppgift om skatteavdragets

belopp enligt 12 § andra stycket

lämnats i utländsk valuta skall

skatteavdraget räknas om till

svenska kronor enligt valutakursen

vid utbetalningstillfället.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

2.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

dels att 17 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 a och 17 a §§,

samt närmast före 3 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valuta

3 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall, om

inte annat följer av 17 § andra

stycket, till sina belopp anges i

svenska kronor. Detsamma gäller

sådana uppgifter som avses i 23 §

andra stycket.

17 §

Den som betalar ut ersättning

skall vid varje utbetalningstillfälle

lämna mottagaren kvitto som

utvisar skattepliktig inkomst och

att skatteavdrag gjorts. Om det

utbetalda beloppet avser flera

personer lämnas kvitto till var och

en.

Den som betalar ut ersättning

skall vid varje utbetalningstillfälle

lämna mottagaren uppgift om

skattepliktig inkomst och skatte-

avdragets belopp. Om det utbe-

talda beloppet avser flera personer

lämnas uppgifterna till var och en.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta skall uppgifterna

enligt första stycket till sina

belopp anges i den utländska

valutan.

17 a §

Om uppgifterna enligt 17 §

andra stycket till sina belopp

lämnats i utländsk valuta skall

beloppen räknas om till svenska

kronor enligt valutakursen vid

utbetalningstillfället.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

2.24 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 8 kap. 6 § och 13 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 1 kap. 19 §,

11 kap. 5 c § samt 13 kap. 15 a och 23 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

19 §

Med redovisningsvaluta avses

redovisningsvaluta enligt 4 kap.

6 § bokföringslagen (1999:000).

8 kap.

6 §

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen.

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen. Om företaget har sin

redovisning i euro skall beaktas

vad som föreskrivs i 14 § lagen

(1999:000) om omräkningsför-

farande vid beskattningen för

företag som har sin redovisning i

euro, m.m.

I 13 kap. 26 § finns bestämmelser om återförande av sådan ingående

skatt som hänför sig till ett förvärv för vilket en skattskyldig har fått

prisnedsättning efter det att han gjort avdrag för skatten.

11 kap.

5 c §

Om valutan i en faktura eller

jämförlig handling är en annan än

den skattskyldiges redovisnings-

valuta, skall mervärdesskattens

belopp anges i båda valutorna i

handlingen. Dessutom skall den

kurs som använts vid omräkningen

anges där.

13 kap.

1 §

I 10 kap. skattebetalningslagen

(1997:483) finns bestämmelser om

redovisning av mervärdesskatt.

Ytterligare bestämmelser om

redovisningen finns i det följande i

6-28 a §§.

I 10 kap. skattebetalningslagen

(1997:483) och i lagen (1999:000)

om omräkningsförfarande. vid

beskattningen för företag som har

sin redovisning i euro, m.m. finns

bestämmelser om redovisning av

mervärdesskatt. Ytterligare be-

stämmelser om redovisningen

finns i det följande i 6-28 a §§.

15 a §

För det fall den skattskyldige

enligt 11 kap. 5 c § angett den

utgående skattens belopp i flera

valutor i en faktura eller jämförlig

handling skall den skattskyldige

vid redovisning av skatten

använda det skattebelopp som

angetts i den egna redovis-

ningsvalutan.

23 a §

För det fall skattens belopp

enligt 11 kap. 5 c § angetts i flera

valutor i en faktura eller jämförlig

handling skall vid redovisningen

av den ingående skatten det

skattebelopp användas som

angetts i den skattskyldiges egen

redovisningsvaluta. Om beloppet

inte angetts i denna valuta, skall

det skattebelopp användas som

angetts i den valuta som fakturan

eller den jämförliga handlingen är

utställd i.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs i fråga om skattebetalningslagen (1997:483)

dels att 5 kap. 12 § och rubriken till 1 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 1 kap. 7 § och

8 kap. 30 §, samt närmast före 1 kap. 7 § och 8 kap. 30 § nya rubriker av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. Tillämpningsområde och

definitioner.

1 kap. Tillämpningsområde,

definitioner och valuta.

Valuta

7 §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall, om

inte annat följer av 5 kap. 12 §

andra stycket, till sina belopp

anges i svenska kronor.

5 kap.

12§

Den som betalar ut ersättning för arbete skall vid varje

utbetalningstillfälle lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets

belopp.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta och skatteavdraget

beräknats på ersättning som

räknats om enligt en annan

valutakurs än kursen vid utbetal-

ningstillfället, skall skatteav-

dragets belopp anges i den

utländska valutan.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om undantag från första stycket i de fall avdraget är

lika stort som vid det närmast föregående utbetalningstillfället.

8 kap.

Skatteavdrag från ersättning i

utländsk valuta

30 §

Om ersättning för arbete

betalats ut i utländsk valuta och

uppgift om skatteavdragets belopp,

enligt 5 kap. 12 § andra stycket,

lämnats i denna valuta, skall

skatteavdraget räknas om till

svenska kronor enligt valutakursen

vid utbetalningstillfället

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

3 Ärendet och dess beredning

Med anledning av det förestående europeiska valutasamarbetet tillkallade

regeringen genom beslut den 15 maj 1997 en särskild utredare med upp-

drag att undersöka vilket behov svenska aktiebolag, bankaktiebolag och

försäkringsaktiebolag har av att kunna ange aktiekapital och aktiers

nominella belopp i annat än svensk valuta. Utredaren skulle vidare

undersöka vilket behov svenska företag har av att kunna upprätta sin

finansiella redovisning i euro. Justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN] förordnades att

vara särskild utredare. Utredningen, som antog namnet Utredningen om

aktiekapital och redovisning i utländsk valuta, överlämnade i december

1997 delbetänkandet Redovisning och aktiekapital i euro och annan

utländsk valuta (SOU 1997:181).

Sedan delbetänkandet remissbehandlats fick utredaren genom tilläggs-

direktiv i uppdrag att ytterligare analysera det företagsekonomiska be-

hovet av en lagstiftning som gör det möjligt för svenska företag att ha sin

redovisning i euro i stället för i svenska kronor. Utredaren skulle också

analysera de makroekonomiska konsekvenserna som en eventuell

övergång till aktiekapital och redovisning i euro kan medföra. Parallellt

med detta arbete skulle utredaren lägga fram förslag till lagändringar som

gör det möjligt för svenska företag och utländska filialer i Sverige att ha

sin bokföring och upprätta sin offentliga redovisning i euro. Vidare

skulle utredaren lägga fram förslag till lagändringar som gör det möjligt

för svenska aktiebolag, bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag att ha

sitt aktiekapital i euro. Utredaren överlämnade i november 1998 slut-

betänkandet Redovisning och aktiekapital i euro (SOU 1998:136).

En sammanfattning av slutbetänkandet finns i bilaga 1, medan slut-

betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Slutbetänkandet har remiss-

behandlats. Remissinstanserna är förtecknade i bilaga 3. En samman-

ställning av remissyttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet

(dnr Ju98/4100).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 7 oktober 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 5.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

Regeringen, som har godtagit det stora flertalet av Lagrådets syn-

punkter, kommer att behandla dessa i anslutning till de berörda para-

graferna. Den av Lagrådet behandlade frågan om behovet av komplet-

terande lagbestämmelser om omräkning vid tillämpning av vissa

bestämmelser i aktiebolagslagen (1975:1385) kommer att behandlas i

författningskommentaren till ändringarna i aktiebolagslagen.

I förhållande till lagrådsremissen har också gjorts vissa andra

ändringar av redaktionell natur. Vidare har på Lagrådets inrådan i ett

flertal lagrum ordet ecu bytts ut mot euro .

Regeringen lägger inte fram den i remissen föreslagna ändringen i

2 kap. 19 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. I

remissen föreslogs också en ändring i 13 § andra stycket lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta innebärande

en utvidgning av skattemyndighetens serviceskyldighet. Med anledning

av att skattemyndigheten har en allmän serviceskyldighet har det i

skattebetalningslagen (1987:483) inte ansetts nödvändigt att alls reglera

denna skyldighet. Regeringen anser av samma skäl att den i remissen

föreslagna ändringen inte behöver läggas fram nu.

4 Den europeiska valutaunionen

Den europeiska valutaunionen, EMU, i vilken flertalet EU-stater deltar,

syftar till att åstadkomma en gemensam valuta för de deltagande staterna.

Den första fasen i övergången till den gemensamma valutan, euron,

inleddes våren 1998. EU:s stats- och regeringschefer beslutade då att elva

länder skall delta i valutaunionen. Den 1 januari 1999 inleddes den andra

fasen. Då blev euron en självständig valuta och omräkningskurserna

mellan euron och de deltagande länderna låstes oåterkalleligen. Europe-

iska centralbanken (ECB) startade sin operativa verksamhet och en

gemensam penningpolitik infördes. De deltagande medlemsstaternas

valutor ersattes i princip av euron. Under den andra fasen uttrycks euron

både i sin egen enhet (1 euro), i sina underenheter (100 cent) och i de

nationella valutaenheterna, dvs. de tidigare nationella valutorna för de

deltagande medlemsstaterna. De ekonomiska aktörerna har också kunnat

börja använda enheten euro i elektroniska betalsystem, t.ex. TARGET.

Eurosedlarna och euromynten introduceras i den tredje fasen. Denna

skall enligt planerna starta senast den 1 januari 2002. Under denna fas,

som skall begränsas till högst sex månader, kan euron och de nationella

betalningsmedlen användas parallellt. Efter denna fas blir euron det enda

legala betalningsmedlet i de deltagande medlemsstaterna. De nationella

sedlarna och mynten dras in.

Riksdagen har beslutat att den gemensamma valutan inte skall införas

här i landet när den tredje etappen av EMU inleds (se prop. 1997/98:25 s.

67, bet. 1997/98:FiU9, rskr. 1997/98:75). Samtidigt har uttalats att

Sverige bör hålla dörren öppen för ett senare svenskt deltagande i

valutaunionen. Om regeringen senare finner att Sverige bör delta, skall,

enligt vad regeringen och riksdagen har uttalat, frågan underställas

svenska folket för prövning.

5 Redovisning i euro

5.1 Gällande svensk rätt

5.1.1 Redovisningens syften

Sedan länge gäller att enskilda näringsidkare och vissa juridiska personer

löpande skall bokföra de affärshändelser som förekommer i verk-

samheten. För många bokföringsskyldiga gäller dessutom att de vid årets

slut skall sammanfatta årets affärshändelser i ett årsbokslut. Vissa

bokföringsskyldiga skall också upprätta och offentliggöra en särskild

årsredovisning. Företag som är moderföretag i en koncern skall som

regel upprätta en koncernredovisning. Större företag kan vara skyldiga att

offentliggöra minst en delårsrapport varje år. Allt detta brukar samman-

fattas under begreppet redovisning .

De olika momenten i redovisningen har sinsemellan ganska olika

karaktär men också ett ömsesidigt samband. Genom den löpande bok-

föringen insamlas, sammanställs och struktureras löpande information

om företagets affärshändelser. Denna information ligger sedan till grund

för årsbokslutet. Årsbokslutet utgör utgångspunkten för företagets

årsredovisning. I koncernredovisningen sammanställs, på koncernnivå,

informationen i koncernföretagens årsredovisningar. En delårsrapport

kan beskrivas som ett bokslut för en del av ett räkenskapsår.

Redovisningen har bl.a. till syfte att utgöra grundval för framtida

ekonomiska beslut, för företaget självt eller för dess utomstående intres-

senter. Den kan också utgöra underlag för kontroll och uppföljning av

företagets verksamhet och medelsförvaltning. I ett aktiebolag eller en

ekonomisk förening ligger årsredovisningen och dess granskning till

grund för aktieägarnas respektive medlemmarnas beslut om ansvarsfrihet

för styrelsen och den verkställande direktören. Bokföring och annan

redovisning kan också vara av stor vikt vid utredandet av misstankar om

ekonomiska oegentligheter, t.ex. skatte- och borgenärssbrott. I Sverige

har redovisningen också en direkt betydelse för borgenärsskyddet. Det

sker bl.a. genom att det i årsredovisningen framtagna resultatet drar upp

gränserna för hur mycket av ett aktiebolags eller en ekonomisk förenings

tillgångar som får delas ut till aktieägarna respektive medlemmarna. Av

betydelse är också att årsredovisningen som är tillgänglig för alla ger

tredje man möjlighet att bedöma vilka ekonomiska risker som ett avtal

med företaget kan innebära. Slutligen har redovisningen stor betydelse

för beskattningen av näringsverksamhet. Vid taxeringen sker nämligen

bedömningen av intäkter och kostnader på grundval av innehållet i redo-

visningen, i den mån särskilda skatteregler inte föreskriver något annat.

5.1.2 Lagregler om redovisning

Löpande bokföring och årsbokslut

De centrala lagreglerna rörande företagens icke-offentliga redovisning

finns i bokföringslagen (1976:125). Lagen innehåller bestämmelser om

löpande bokföring, upprättande av årsbokslut och arkivering av räken-

skapsmaterial. Den skall tillämpas av i stort sett alla bokföringsskyldiga,

oavsett verksamhetens form och art.

Enskilda jordbrukare omfattas inte av bokföringslagen. I stället är de

skyldiga att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen

(1979:141).

Företagens offentliga redovisning

Reglerna om företagens offentliga redovisning (årsredovisning, kon-

cernredovisning och delårsrapporter) är spridda på flera lagar. Vilken lag

som skall tillämpas beror främst på vilken form verksamheten drivs i.

Aktiebolag och vissa handelsbolag omfattas av 1995 års årsredovis-

ningslag. Andra handelsbolag än de som omfattas av 1995 års årsredo-

visningslag omfattas av 1980 års årsredovisningslag men kan välja att i

stället upprätta sin offentliga redovisning enligt 1995 års årsredovis-

ningslag. I den mån enskilda näringsidkare eller ideella föreningar är

skyldiga att upprätta en offentlig redovisning, skall detta göras enligt

1980 års årsredovisningslag. Ekonomiska föreningar skall följa de regler

om redovisning som finns i föreningslagen men kan välja att upprätta den

offentliga redovisningen enligt 1995 års årsredovisningslag. Under vilka

förutsättningar stiftelser skall upprätta en offentlig redovisning och vad

denna i så fall skall innehålla regleras i stiftelselagen (1994:1220) och i

lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelser m.m. Banker,

andra kreditinstitut och värdepappersbolag skall upprätta sin offentliga

redovisning enligt ÅRKL, medan försäkringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag skall upprätta sin offentliga redovisning enligt ÅRFL.

Föreslagna förändringar i redovisningslagstiftningen

Regeringen har till riksdagen överlämnat en proposition med förslag till

en ny bokföringslag och vissa andra ändringar i redovisnings-

lagstiftningen (se prop. 1998/99:130).

Den nya bokföringslagen skall enligt förslaget innehålla bl.a. bestäm-

melser om vilka som är bokföringsskyldiga, hur den löpande bokföringen

skall fullgöras och hur den löpande bokföringen skall avslutas. Lagen

skall ersätta såväl 1976 års bokföringslag som jordbruksbokföringslagen.

Regeringen har också föreslagit att företag som i dag omfattas av sär-

skilda årsredovisningsregler i föreningslagen, 1980 års årsredovisnings-

lag, stiftelselagen m.m. i fortsättningen skall tillämpa den nya årsredo-

visningslagen eller, beträffande finansiella företag, ÅRKL eller ÅRFL.

5.1.3 Redovisningsvaluta vid löpande bokföring och

upprättande av årsbokslut enligt bokföringslagen och

jordbruksbokföringslagen

1976 års bokföringslag saknar bestämmelser om vilken valuta som skall

användas i den löpande bokföringen. Att bokföra affärshändelser och

avsluta den löpande bokföringen med ett årsbokslut i annat än svenska

kronor anses emellertid inte vara förenligt med god redovisningssed.

Även jordbruksbokföringslagen saknar bestämmelse om vilken valuta

som skall användas i den löpande bokföringen. Att redovisa i annat än

svenska kronor torde dock inte vara förenligt med god redovisningssed.

Inte heller i den föreslagna nya bokföringslagen finns det några

bestämmelser om redovisningsvaluta.

5.1.4 Redovisningsvaluta i års- och koncernredovisningarna

Enligt 2 kap. 6 § årsredovisningslagen skall beloppen i årsredovisningen

anges i svenska kronor. I den mån transaktioner har skett i annan valuta

eller tillgångarnas och skuldernas värde ursprungligen har bestämts i

annan valuta, måste beloppen således räknas om till svenska kronor.

Lagen tillåter dock att beloppen, vid sidan av den redovisning som

upprättas i kronor, anges i annan valuta, t.ex. i euro. Omräkningen från

svensk till utländsk valuta skall då ske enligt den kurs som gällde på

balansdagen. Upplysning om den tillämpade kursen skall lämnas i en not.

De företag som omfattas av de nu angivna bestämmelserna är först och

främst svenska aktiebolag och vissa svenska handelsbolag (se 1 kap. 1 §

årsredovisningslagen). Bestämmelserna är emellertid tillämpliga också

på företag som omfattas av ÅRKL och ÅRFL (se 2 kap. 2 § ÅRKL och

2 kap. 2 § ÅRFL). Följaktligen skall även beloppen i den årsredovisning

som upprättas av kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag

anges i svenska kronor, med möjlighet till omräkning i utländsk valuta,

t.ex. euro.

Också ekonomiska föreningar och handelsbolag som har valt att till-

lämpa årsredovisningslagen kan använda sig av möjligheten till

omräkning i 2 kap. 6 § årsredovisningslagen (se SFS 1996:1141 1143).

Övrig lagstiftning om offentlig redovisning (se bl.a. föreningslagen

och stiftelselagen) saknar uttryckliga bestämmelser om redovisnings-

valuta.

5.2 Vissa utländska rättsordningar

I flertalet EU-stater som deltar i EMU har företagen tidigare varit

skyldiga att upprätta redovisningen i det egna landets valuta. Så har varit

fallet i bl.a. Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien och Finland. I Irland,

Luxemburg och Nederländerna har det däremot varit tillåtet att upprätta

redovisning i utländsk valuta.

I och med att dessa stater har gått in i fas 2 av EMU har företagen getts

rätt att upprätta sina redovisningar i såväl den nationella valutaenheten

som euro. Frågor om redovisningen i anslutning till övergången till den

gemensamma valutan har diskuterats i olika EU-fora, bl.a. den s.k.

kontaktkommittén för redovisningsfrågor. De problem som ett byte från

den nationella valutan till euro har gett upphov till i dessa fall är dock

förhållandevis okomplicerade. Det beror på att växelkursen mellan den

nationella valutaenheten och euron är låst och att det därför inte uppstår

några kursfluktuationer. I den lagstiftning som skilda stater inom EMU

har infört på redovisningsområdet har det därför inte varit nödvändigt att

ta ställning till de problem som en motsvarande lagstiftning innebär i

länder utanför EMU.

Bland annat Danmark och Storbritannien står utanför EMU.

I Danmark har lagstiftningen tidigare fordrat att redovisningen sker i

danska kronor. Nu har man ändrat reglerna så att viss redovisning i

utländsk valuta är tillåten. Företagen får ha sin löpande bokföring i den

för företaget relevanta valutan, t.ex. i euro. Även årsredovisning och

delårsrapporter får upprättas i euro. Efter dispens får även annan utländsk

valuta än euro användas om den är relevant för företaget. Det avgörande

för om sådan dispens kan lämnas är att den utländska valutan har samma

växelkursstabilitet som euron får gentemot den danska kronan genom

växelkurssamarbetet i ERM2.

Brittisk lag säger inte något om i vilken valuta redovisningen skall

upprättas. Det anses dock att redovisningarna skall upprättas i pund men

att man under särskilda förhållanden får använda annan valuta.

Även i Norge, som står utanför EU och EMU, är det tillåtet att upprätta

redovisning i utländsk valuta.

5.3 Bör svenska företag ges rätt att ha sin redovisning i

euro?

Regeringens förslag: Aktiebolag, ekonomiska föreningar, spar-

banker, medlemsbanker, understödsföreningar, försäkringsaktiebolag

och ömsesidiga försäkringsbolag skall få ha sin redovisning i antingen

svenska kronor eller euro. Detsamma skall gälla för utländska filialer i

Sverige.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredningens förslag omfattar dock inte understödsföreningar.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom Landsorganisationen i

Sverige har tillstyrkt huvuddragen i utredningens förslag.

Bl.a. Bokföringsnämnden och Riksskatteverket har ifrågasatt om inte

också handelsbolag där samtliga bolagsmän är aktiebolag bör ges

möjlighet att ha sin redovisning i euro. Ett flertal andra remissinstanser,

däribland Konkurrensverket, Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR

och Sydsvenska Industri- och Handelskammaren, har föreslagit att alla

näringsidkare skall ges möjlighet att redovisa i euro.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund Aktiespararna har hävdat att

företag som redovisar i euro bör vara skyldiga att ha en parallell

redovisning i kronor.

Bakgrund: Det ligger nära till hands att anta att svenska företag som

har internationell anknytning eller som skaffar kapital på den inter-

nationella kapitalmarknaden har ett intresse av att redovisa sina ekono-

miska förhållanden i euro i stället för i svenska kronor. I utredningens

uppdrag ingick därför att klarlägga det företagsekonomiska behovet av att

tillåta redovisning i euro och att, så långt det är möjligt, kvantifiera detta.

Redan sommaren 1997 företog utredningen en enkätundersökning

bland ett antal myndigheter och organisationer i syfte att klarlägga bl.a.

vilket behov svenska företag har av att kunna upprätta sin redovisning i

euro. Resultatet av undersökningen redovisades i december 1997 i

delbetänkandet Redovisning och aktiekapital i euro och annan utländsk

valuta (SOU 1997:181). Under sommaren 1998 genomfördes en ny

enkätundersökning. Denna gång lät utredningen Statistiska centralbyrån

skicka ut en enkät till ett antal företag om behovet av en sådan

redovisning (se vidare angående Statistiska centralbyråns undersökning

bilaga 4). Utredningen lät slutligen företrädare för Electrolux,[REDACTED_EFTERNAMN],

SCA, Skanska, Stora och Volvo lägga fram sin syn på behovet av

redovisning i euro vid ett möte i augusti 1998.

Utredningen hade också till uppgift att analysera de makroekonomiska

konsekvenser som en övergång till aktiekapital och redovisning i euro

kan medföra. Uppdraget lämnades mot bakgrund av en debatt i

massmedia i början av år 1998 om huruvida kronans värde skulle komma

att försvagas om företagen fick möjlighet att ha sin redovisning och sitt

aktiekapital i euro.

Utredningen anlitade professor Clas Wihlborg för biträde med den

makroekonomiska analysen. Huvudslutsatsen i rapporten (se slut-

betänkandet s. 299 f.) är att ett ökat användande av euro som redo-

visningsvaluta och för denominering av aktiekapitalet för svenska företag

är i det närmaste betydelselöst från makroekonomisk synpunkt. En

förutsättning för detta är dock, enligt rapporten, att också Riksbankens

valuta- och penningpolitik förblir trovärdig, så att det inte finns någon

anledning att befara en brist på köpare av svenska penning- och

kapitalmarknadsinstrument.

Skälen för regeringens förslag:

Skälen för och emot redovisning i euro

Genom de undersökningar som utredningen har företagit är det enligt

regeringens mening klarlagt att det finns starka önskemål om att svenska

företag skall kunna redovisa i euro. Det finns inom delar av svenskt

näringsliv ett påtagligt känt behov av att kunna ha redovisningen i euro.

Inte minst betydelsefullt är att de utlandsorienterade företagen bland de

största börsföretagen anser sig ha behov av euroredovisning. Den bild

som utredningens undersökningar har gett har bekräftats under remiss-

behandlingen av utredningens betänkanden.

Visserligen har det inte gått att kvantifiera de fördelar som en

möjlighet att redovisa i euro skulle föra med sig. Att företagen inte har

kunnat ange i kronor vilka vinsterna med euroredovisning skulle vara är

emellertid inte överraskande, eftersom en avgörande men vid

tidpunkten för undersökningarna ännu inte klarlagd komponent i en

sådan beräkning är hur deklarationsskyldigheten till skattemyndigheten

skall fullgöras.

Regeringens slutsats är att det inom det svenska näringslivet finns ett

faktiskt och påtagligt behov av att kunna upprätta redovisningen i euro.

Skälen för detta är enligt regeringens mening följande.

För det första talar den internationella miljön för redovisning i euro. I

stort sett samtliga EU-länder tillåter de nationella företagen att upprätta

sin finansiella redovisning i euro. Från och med år 2002 kommer

samtliga företag i länder som deltar i EMU att vara hänvisade till att

upprätta sin löpande bokföring och sin finansiella redovisning i övrigt i

denna valuta. Det innebär att nästan alla företag i de europeiska länder vi

brukar jämföra oss med kommer att ha sin redovisning i euro. Euron

kommer att vara en mycket stor och internationellt gångbar valuta. För en

del svenska företag kan redovisning i euro antas bli en nödvändig

anpassning till den internationella redovisningsmiljön. Redovisning i

euro kommer också att underlätta anpassningen till den nya europeiska

marknadssituation som valutaunionen har gett upphov till.

För det andra medför valutaunionen för åtskilliga svenska företag att

en stor andel av affärshändelserna kommer att vara i euro. För företagen

uppstår det särskilda redovisningskostnader om företagen tvingas hantera

kronor och euro parallellt i den finansiella redovisningen. Sådana

kostnader kan i det enskilda fallet försvaga det svenska företagets

konkurrenskraft gentemot utländska konkurrenter. Detta problem kan bli

särskilt påtagligt för svenska företag som ingår i internationella kon-

cerner med euron som koncernvaluta. En av Invest in Sweden Agency

företagen undersökning har också visat att det just bland svenska företag

som ingår i utländska koncerner finns ett särskilt intresse av att använda

euro som redovisningsvaluta. Dessa företag har i sin tur ett särskilt

intresse av att göra upp sina affärer i euro. De kan därför antas komma att

begära att deras leveransavtal med andra svenska företag tecknas i euro

och att fakturering sker i denna valuta. Många svenska underleverantörer

kommer i så fall att tvingas att fakturera i euro också i rent svenska

affärsförhållanden. Och om ett svenskt företag har flertalet av sina

affärshändelser i euro, kan det vara en fördel för företaget att använda

euro som redovisningsvaluta.

Redovisningskostnaderna är alltså ett beaktansvärt argument för att

svenska företag som har sina affärshändelser i euro bör ha möjlighet att

ha också sin redovisning i euro. Ett liknande argument är att redovisning

i euro kan minska svenska företags kostnader för att administrera

kontakterna med kunder och leverantörer som vill använda euro som

affärsvaluta.

För det tredje skulle redovisning i euro förbättra en del svenska före-

tags möjligheter till kapitalanskaffning. Om Sverige väljer att stanna

utanför EMU utan att ändra sin redovisningslagstiftning, kommer de

svenska företagen om några år att tillhöra den minoritet av väst-

europeiska företag som fortfarande redovisar i en nationell och

förhållandevis liten valuta. Större delen av den europeiska företag-

samheten kommer i stället att redovisa i den mycket stora och inter-

nationellt gångbara valutan euro. I en sådan situation kan de svenska

företagen få en konkurrensnackdel på den internationella kapital-

marknaden. Företagen betraktas inte på samma sätt som europeiska och

får till följd av detta sämre möjlighet att agera på den europeiska

kapitalmarknaden med sämre likviditet som följd. Såsom Stockholms

Fondbörs Aktiebolag har framhållit torde också möjligheten att redovisa i

euro vara av stor betydelse för tillförseln av kapital till den svenska aktie-

marknaden och därmed för de svenska börsbolagens kapitalförsörjning.

Det som framför allt talar mot att tillåta redovisning i euro är att det

skulle kunna försvåra jämförelser mellan svenska företag som har sin

redovisning i kronor respektive euro. Detta kan vara till nackdel för t.ex.

potentiella borgenärer och kreditupplysningsföretag. Enligt regeringens

mening kommer emellertid denna olägenhet i väsentlig grad att

kompenseras av ökade möjligheter till jämförelser med utländska företag

som avger sin redovisning i euro. I sammanhanget bör också

understrykas den alldeles särskilda betydelse som euron på några års sikt

kan antas få i Europa.

Bl.a. Ekobrottsmyndigheten och Rikspolisstyrelsen har påpekat att en

möjlighet att redovisa i euro kan försvåra utredningar om ekobrott och

skattebrott. Remissinstanserna har dock inte velat avstyrka förslaget.

Regeringen bedömer för sin del att redovisning i euro inte behöver med-

föra några nämnvärda olägenheter i detta avseende.

Enligt regeringens mening talar därför övervägande skäl för att i vart

fall vissa företag bör ha möjlighet att ha sin redovisning i euro.

Redan i dag ger 2 kap. 6 § årsredovisningslagen viss möjlighet att

redovisa ett bolags resultat och ställning i till euro omräknade belopp.

Frågan är då om de svenska företagens behov av att redovisa i euro kan

tillgodoses inom ramen för denna bestämmelse. Regeringen anser för sin

del att denna möjlighet inte är tillräcklig. Full jämförbarhet med företag

som har euron som redovisningsvaluta uppnås inte. Omräkningsmöj-

ligheten tillgodoser inte heller de behov av löpande bokföring i euro som

kommer att finnas i vissa svenska företag, såsom företag i koncerner där

euron är koncernvaluta och företag med alla eller nästan alla affärs-

händelser i euro. Vad dessa företag behöver är i stället bestämmelser som

gör det möjligt att ha hela redovisningen, från den löpande bokföringen

till koncernredovisningen, i euro.

Regeringen föreslår därför sådana lagändringar att det blir möjligt att

upprätta bokföring och redovisning i euro i stället för i kronor.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund Aktiespararna har hävdat att

företag som redovisar i euro också bör vara skyldiga att ha en parallell

redovisning i kronor. En sådan ordning skulle emellertid medföra att

svenska företag som vill redovisa i euro skulle tvingas upprätta dubbla

redovisningshandlingar. Detta skulle uppenbarligen innebära avsevärda

merkostnader för företagen och sannolikt helt förta värdet av den nu

aktuella reformen. Regeringen kan därför inte ansluta sig till Aktie-

spararnas förslag.

Några remissinstanser Ekobrottsmyndigheten, Finansbolagens Före-

ning och Skattemyndigheten i Östersund har väckt frågan om det är

meningsfullt att lagstifta om euroredovisning i fall Sverige ganska snart

beslutar sig för en anslutning till EMU. Regeringen konstaterar att det i

dag inte går att säga om, och i så fall när, Sverige kommer att gå med i

EMU. Oavsett om Sverige beslutar att gå med i EMU eller ej kommer

dock lagändringar som ger företagen möjlighet att redovisa i euro att få

stor praktiskt betydelse.

Den makroekonomiska analysen

Oaktat de fördelar som euroredovisning kan ha för vissa svenska företag

bör sådan redovisning inte tillåtas om det skulle medföra risker för den

svenska kronans stabilitet. Den makroekonomiska analysen i

slutbetänkandet till vars slutsats bl.a. Sveriges Riksbank och Riks-

gäldskontoret har anslutit sig pekar emellertid på att effekterna på

kronans värde av en möjlighet till redovisning och aktiekapital i euro blir

klart begränsade. Något hinder mot att tillåta redovisning och aktiekapital

i euro finns därför inte med hänsyn till eventuella makroekonomiska

effekter.

De makroekonomiska konsekvenserna kommer att behandlas mera

ingående i avsnitt 10.

Valfrihet mellan svenska kronor och euro

Det är inte möjligt att ens uppskattningsvis ange hur många företag som

om ett, tre eller fem år har behov av att kunna redovisa i euro. Det är

emellertid inte nödvändigt. Det ställer sig enklast och naturligast att

överlämna åt företagen själva att bedöma om en redovisning i euro för

deras del skulle innebära så stora fördelar att det uppväger de kostnader

som är förenade med dels ett byte av redovisningsvaluta, dels avgivande

av deklarationer i en annan valuta än redovisningsvalutan (såsom

framgår av avsnitt 9 föreslår regeringen att deklarationerna även i

fortsättningen alltid skall avges i svenska kronor). Det kan antas att varje

företag därvid kommer att ställa de besparingar som företaget kan göra

genom redovisning i euro mot de ökade kostnader som följer med att

redovisningen måste räknas om till svenska kronor i deklarationen. Om

en sådan kalkyl visar att kostnaderna är större än vinsterna, lär företaget

komma att avstå från att välja euro som redovisningsvaluta. Genom att

överlämna valrätten till det enskilda företaget får man enligt regeringens

mening de bästa garantierna för att kostnadsaspekterna är genomlysta

innan byte av redovisningsvaluta sker.

Begränsningar med hänsyn till beskattningsreglerna

Ett företag torde inte ha intresse av bokföring och redovisning i euro

annat än om det också får tillämpa förenklade omräkningsregler för

skatteändamål. Såsom framgår av avsnitt 9 har regeringen därför låtit

utarbeta sådana regler. Omräkningsreglerna har emellertid endast kunnat

anpassas till de skatteregler som gäller för aktiebolag, ekonomiska

föreningar, sparbanker, medlemsbanker, understödsföreningar, försäk-

ringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Rätten att ha redo-

visningen i euro bör därför begränsas till dessa företagsformer.

Att utarbeta förenklade omräkningsregler även för enskilda närings-

idkare, handelsbolag och stiftelser är en komplex uppgift, för vilken det

inte har funnits utrymme i detta lagstiftningsärende. Regeringen kan

också genom de av utredningen företagna undersökningarna konstatera

att det bland dessa företagsgrupper f.n. inte finns något eller i vart fall

endast ett mycket begränsat behov av att kunna ha sin redovisning i euro.

När den nu föreslagna lagstiftningen har varit i kraft några år, kommer

emellertid regeringen att på nytt undersöka behovet. Efter en sådan

undersökning bör frågan om euroredovisning för dessa företagsgrupper

övervägas på nytt.

Under remissbehandlingen har särskilt ifrågasatts om inte handels-

bolag med enbart juridiska personer som delägare bör ges rätt att ha sin

redovisning i euro. Frågan har emellertid inte analyserats närmare av

utredningen och det har inte heller varit möjligt att under departements-

behandlingen av betänkandet utarbeta kompletterande skatteregler för

dessa företag. Möjligheten till euroredovisning bör därför tills vidare inte

innefatta några slag av handelsbolag. Regeringen är medveten om att

detta kan innebära praktiska problem för framför allt koncerner där

handelsbolag med enbart juridiska personer som delägare ingår. Frågan

kommer därför att tas upp på nytt i ett senare lämpligt sammanhang.

Utländska filialer i Sverige

Utländska företags filialer i Sverige skall i princip tillämpa samma

bokföringsregler som svenska företag (se 1 och 14 §§ första stycket lagen

[1992:160] om utländska filialer m.m.). Det är naturligt att dessa filialer

 som ofta har anknytning till länder inom EMU ges samma

möjligheter att ha sin redovisning i euro som svenska företag. En filial

till ett utländskt företag bör alltså få ha sin redovisning i euro om det

utländska företaget motsvarar ett sådant svenskt företag som nu föreslås

få ha sin redovisning i euro. Någon uttrycklig lagbestämmelse om detta

är dock inte nödvändig (jfr 14 § nämnda lag).

Patent- och registreringsverket har föreslagit att utländska filialer som

avser att avge årsredovisning i euro skall åläggas att anmäla detta för

registrering. Enligt regeringens mening torde dock värdet av en sådan

registrering inte uppväga de kostnader och det besvär som den skulle

medföra.

Företag som bedriver verksamhet med stöd av övergångsbestämmelser

En särskild fråga är om också företag som bedriver verksamhet med stöd

av punkterna 3 5 i övergångsbestämmelserna till lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet bör ges möjlighet att byta redovisningsvaluta.

Enligt punkten 3 i dessa bestämmelser får ett företag som driver

verksamhet med stöd av vissa äldre bestämmelser fortsätta verksamheten

enligt äldre lag i fråga om åtaganden som företaget har gjort under den

tid som verksamheten bedrivits enligt den lagen. Punkten 4 ger dessutom

ett finansbolag som driver verksamhet vid lagens ikraftträdande, den

1 januari 1994, möjlighet att driva verksamheten vidare enligt äldre

bestämmelser under viss tid. Detsamma gäller för företag som vid lagens

ikraftträdande hade rätt att driva verksamhet enligt lagen (1963:76) om

kreditaktiebolag. Enligt punkten 5 får den som vid tidpunkten för lagens

ikraftträdande drev finansieringsverksamhet som inte fordrade tillstånd

enligt lagen (1988:606) om finansbolag fortsätta verksamheten till och

med den 31 december 2000 eller, om ansökan har getts in inom denna

tid, till dess ansökningen har prövats slutligt.

Utredningen ansåg att företag som driver verksamhet med stöd av

dessa övergångsbestämmelser inte borde ha rätt att byta redovisnings-

valuta. Skälet till den bedömningen var, såvitt gäller punkterna 3 och 5,

att resultatet av Banklagskommitténs arbete borde avvaktas samt, såvitt

gäller punkten 4, att det inte finns något behov av byta redovisnings-

valuta innan en ansökan har prövats slutligt. Banklagskommittén har nu

överlämnat delbetänkandet Reglering och tillsyn av banker och kredit-

marknadsföretag (SOU 1998:160). De aktuella övergångsbestämmel-

serna behandlas dock inte direkt i delbetänkandet.

Ingen av remissinstanserna har haft något att invända mot utredningens

bedömning i dessa delar. Frågan är ändå om de aktuella företagen verk-

ligen bör särbehandlas när det gäller möjligheten att byta redovisnings-

valuta. Företagen är visserligen redan i någon mening särbehandlade,

eftersom deras verksamhet genom övergångsbestämmelserna är under-

kastad begränsningar i omfattning och tid. Å andra sidan har de betrotts

med att fortsätta sin tidigare verksamhet, trots nya regler som annars

skulle lägga hinder i vägen. Det skulle då vara inkonsekvent att inte så

långt möjligt ge dem samma möjligheter som andra företag att anpassa

sig till ändrade förhållanden i omvärlden. Därmed är det naturligt att

företagen, förutsatt att de i övrigt uppfyller kraven härför, omfattas av

möjligheten att byta redovisningsvaluta. Regeringen föreslår därför inte

någon särbehandling av den nu behandlade kretsen av företag.

5.4 Redovisning i annan utländsk valuta än euro

Regeringens bedömning: Svenska företag bör ges möjlighet att ha sin

redovisning även i vissa andra utländska valutor än euro.

Utredningens bedömning: Utredningen har ansett att svenska företag

inte bör ges rätt att ha sin redovisning i annan utländsk valuta än euro.

Remissinstanserna: Flertaget remissinstanser har godtagit kommitténs

bedömning. Bl.a. Sveriges Riksbank, Invest in Sweden Agency, Svenska

Bankföreningen, Svenska Fondhandlarföreningen, Finansbolagens Före-

ning och Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR har dock ansett att

svenska företag bör ges möjlighet att redovisa i annan utländsk valuta än

euro.

Skälen för regeringens bedömning: Det är angeläget att den svenska

lagstiftningen utformas så att det svenska näringslivets internationella

konkurrenskraft kan förbättras och utländskt kapital attraheras till

Sverige. Det är också angeläget att på lagstiftningsområdet åstadkomma

en allmän anpassning till den ökade internationaliseringen inom

näringslivet.

Många svenska företag har numera merparten av sina flöden i annan

valuta än kronor eller euro. För dessa företag skulle en möjlighet att

redovisa i företagets funktionella valuta ge möjlighet att sänka

redovisnings- och valutakostnaderna. Som exempel på branscher där det

av detta skäl finns ett behov av att kunna redovisa i US-dollar kan

nämnas petroleum- och rederibranscherna samt flygnäringen och

pappers- och massaindustrin. Redovisning i annan utländsk valuta än

euro kan också antas få en positiv betydelse för handel och företagande i

Sveriges gränsregioner, i synnerhet med avseende på integrationen i

Öresundsregionen. En möjlighet att redovisa i annan utländsk valuta kan

också vara värdefull för dotterföretag i koncerner där dollar eller annan

utländsk valuta utgör koncernvaluta.

En möjlighet att redovisa i andra valutor finns i några länder i Europa,

bl.a. Danmark, Norge, Nederländerna, Luxemburg, Storbritannien och

Irland.

Mot denna bakgrund vill regeringen att det öppnas möjlighet för

svenska företag att redovisa även i andra valutor än svenska kronor och

euro. De valutor som främst bör kunna komma i fråga är US-dollar,

japanska yen, brittiska pund samt danska och norska kronor. Det finns

emellertid för närvarande inte tillräckligt beredningsunderlag att nu lägga

fram förslag i denna del. Ett flertal frågor på bl.a. redovisnings- och

associationsrättens områden återstår att analysera och lösa. Regeringen

avser att tillsätta en snabbutredning för detta arbete och att återkomma

till riksdagen med förslag till lagstiftning.

Vad som nu har sagts innebär att regeringen förordar att de

lagändringar som ger möjlighet att redovisa i utländsk valuta genomförs i

två steg. I ett första steg öppnas möjlighet till redovisning i euro. Den

lagändringen bör träda i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas fr.o.m. det

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2001. I ett andra steg kompletteras

lagstiftningen så att det även blir möjligt att redovisa i vissa andra

utländska valutor. Detta arbete skall ske med inriktning på att

lagstiftningen skall träda i kraft den 1 januari 2001 och ge möjlighet till

redovisning i bl.a. US-dollar fr.o.m. nästföljande räkenskapsår (normalt

det räkenskapsår som inleds den 1 januari 2002).

5.5 Samma valuta i alla led av redovisningen

Regeringens förslag: Den löpande bokföringen skall ske så att beloppen

av affärshändelserna kan presenteras i svenska kronor eller i aktie-

bolag, ekonomiska föreningar och vissa finansiella företag i euro.

Årsredovisningen och delårsrapporterna skall upprättas i samma valuta

som har använts för att presentera affärshändelserna i den löpande bok-

föringen.

Koncernredovisningen skall upprättas i den valuta som används i

moderbolagets årsredovisning.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredningen har dock föreslagit att beloppen i den löpande bok-

föringen skall anges i svenska kronor eller euro.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har varit positiva till

utredningens förslag. Sveriges Riksbank, Svenska Bankföreningen,

Finansinspektionen och Näringslivets Skattedelegation har dock avstyrkt

en uttrycklig lagregel om att beloppen i den löpande bokföringen skall

anges i svenska kronor eller euro. Bokföringsnämnden och Finansbola-

gens Förening har ansett att förslaget bör förtydligas.

Ett flertal remissinstanser, däribland Näringslivets Skattedelegation,

Stockholms Fondbörs Aktiebolag, Bokföringsnämnden och Föreningen

Auktoriserade Revisorer FAR, har efterlyst en möjlighet att ha

koncernredovisningen i euro även om övrig redovisning är i kronor.

Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening är det

självklart att samma valuta så långt som möjligt bör komma till

användning i såväl den löpande bokföringen som företagets bokslut. Med

en annan ordning olika valutor i olika led av redovisningen skulle det

bli avsevärt svårare att på grundval av de ursprungligen bokförda poster-

na ta fram ett rättvisande resultat för företagets samlade verksamhet. För

att illustrera detta kan följande exempel ges. Ett företag bokför

fortlöpande affärshändelser i svenska kronor. Årsbokslut och årsredovis-

ning vill företaget däremot upprätta i euro. En omräkning måste då ske.

Sker omräkningen på samma sätt som redan i dag är möjligt enligt 2 kap.

6 § årsredovisningslagen, dvs. genom att de i samband med årsbokslutet

nedräknade totalposterna för respektive intäkts- och kostnadskonton

räknas om till balansdagens kurs, kommer de kursfluktuationer som har

inträffat under året inte att påverka resultatet. De kommer inte heller att

framgå av vare sig resultat- eller balansräkningen. Endast den kurs-

differens som framkommer på balansdagen påverkar resultatet. Ett fullt

ut rättvisande resultat i bemärkelsen rättvisande vid en jämförelse med

ett företag som har grundbokfört alla affärshändelser i euro kräver i

stället att samtliga affärshändelser i samband med upprättande av

årsbokslut och årsredovisning räknas om till euro med tillämpning av den

kurs som gällde då respektive affärshändelse ursprungligen bokfördes. I

praktiken kräver detta en parallell löpande bokföring i euro. Om företaget

vill använda euro först i samband med upprättandet av koncernredovis-

ningen, uppstår samma problem. För att koncernen skall visa ett resultat i

euro som är rättvisande vid en jämförelse med en koncern där alla affärs-

händelser har grundbokförts i euro måste samtliga affärshändelser i

koncernen räknas om till den kurs som gällde då respektive affärs-

händelse grundbokfördes.

Löpande bokföring

Med det angivna synsättet är det naturligt att ett företag som vill ha sin

offentliga redovisning i euro använder sig av euro redan när en enskild

affärshändelse grundbokförs och huvudbokförs, dvs. när den bokförs i

kronologisk respektive systematisk ordning. En bestämmelse om att

grundbokföring och huvudbokföring skall ske i svenska kronor eller euro

torde för det stora flertalet icke finansiella företag inte innebära några

tillämpningssvårigheter. För dem har det hittills framstått som närmast

självklart att den löpande bokföringen liksom årsredovisningen skall

fullgöras i kronor. Utredningen har i linje med detta föreslagit en uttryck-

lig regel om att den löpande bokföringen skall ske i svenska kronor eller

euro.

Flera remissinstanser, däribland Svenska Bankföreningen och Närings-

livets Skattedelegation, har motsatt sig en sådan lagregel. Den skulle,

enligt remissinstanserna, innebära att de väl fungerande och effektiva

flervalutasystem som numera finns på den svenska marknaden måste

modifieras till orimliga kostnader samtidigt som systemens funktionalitet

kraftigt skulle försämras.

Enligt regeringens mening bör den löpande bokföringen ge möjlighet

att utläsa affärshändelserna i en gemensam redovisningsvaluta. Det finns

emellertid inte anledning att kräva att alla affärshändelser måste ha

räknats om till den gemensamma valutan redan när de tillförs bok-

föringen. Regeringen anser att man bör godta också sådana bokförings-

system som tillförs uppgifter i olika valutor under förutsättning att syste-

men gör det möjligt att utan större dröjsmål utläsa beloppen i den gemen-

samma valutan. Sådana system får anses godtagbara även om det är

möjligt att presentera uppgifterna i den gemensamma redovisnings-

valutan först efter viss behandling.

Regeringen har i propositionen med förslag till ny bokföringslag

(se prop. 1998/99:130) föreslagit att nuvarande bestämmelser om grund-

bokföring och huvudbokföring skall ersättas med en bestämmelse om att

affärshändelserna skall bokföras så att de kan presenteras i regist-

reringsordning (grundbokföring) och i systematisk ordning (huvudbok-

föring). I linje med detta är det också naturligt att kravet på bokföring i

viss valuta formuleras som ett krav på att bokföringen sker på sådant sätt

att affärshändelserna i grundbokföringen och huvudbokföringen kan

presenteras i en gemensam valuta. En sådan bestämmelse lämnar

utrymme för bokföringssystem där den ursprungliga noteringen sker i

annan valuta men där det har säkerställts att noteringen också kan

presenteras i den gemensamma redovisningsvalutan.

Regeringen föreslår alltså en uttrycklig bestämmelse i bokföringslagen

om att affärshändelserna skall kunna presenteras antingen i svenska

kronor eller i euro.

Näringslivets Skattedelegation har påpekat att det normala i företag

som bedriver verksamhet genom filialer i utlandet är att bokföringen i

filialen förs i verksamhetslandets valuta. Enligt regeringens mening mås-

te en sådan ordning godtas. Om verksamhetslandet godtar även annan

valuta än den nationella valutan som redovisningsvaluta, är det vidare

rimligt att filialen ges rätt att i stället använda den valutan i redovis-

ningen. Den nyss föreslagna regeln om att affärshändelserna skall kunna

presenteras i antingen kronor eller euro bör därför förenas med en regel

om att en filial i utlandet får ha sin redovisning i en valuta som godtas

som redovisningsvaluta i verksamhetslandet.

Bestämmelser med den nu angivna innebörden bör tas in i en ny

paragraf, 4 kap. 6 §, i förslaget till ny bokföringslag.

Årsbokslut, årsredovisning och delårsrapporter

Att bokslutet, vare sig det kommer till uttryck i ett årsbokslut eller en

årsredovisning, bör upprättas i samma valuta som har använts för att

presentera affärshändelserna i den löpande bokföringen är enligt rege-

ringens mening närmast en självklarhet. Härigenom upprätthålls det

naturliga och funktionella sambandet mellan den löpande bokföringen

och bokslutet. I lagen bör därför föreskrivas att årsbokslutet eller års-

redovisningen skall upprättas i företagets redovisningsvaluta. Som nyss

har framgått föreslår regeringen att redovisningsvalutan skall vara

antingen svenska kronor eller euro.

Bestämmelser om detta bör införas i 2 kap. 6 § årsredovisningslagen.

Genom de hänvisningar som finns i 2 kap. 2 § ÅRKL och 2 kap. 2 §

ÅRFL kommer bestämmelserna att gälla även för företag som omfattas

av dessa lagar.

Det är enligt regeringens mening naturligt att den valuta som används i

den löpande bokföringen och i årsredovisningarna används även i

delårsrapporterna. Bestämmelserna om delårsrapporter i 9 kap. årsredo-

visningslagen innehåller inte några uttryckliga hänvisningar till vad som

gäller i fråga om årsredovisning. Trots detta får bestämmelserna förstås

så att de allmänna reglerna om årsredovisning gäller även för delårs-

rapporter. Mot den bakgrunden kan det inte anses nödvändigt med någon

särskild bestämmelse om redovisningsvaluta för delårsrapporter.

Koncernredovisning

Koncernredovisningen är en sammanställning av redovisningarna för de

företag som ingår i en koncern. Den skall upprättas av moderföretaget i

koncernen. Det starka funktionella sambandet med moderföretagets

årsredovisning talar med styrka för att samma valuta bör användas i båda

redovisningarna. I svensk redovisning gäller också sedan länge den

principen att en koncernredovisning normalt skall upprättas efter samma

principer som moderbolagets årsredovisning. Utredningen har i linje med

detta föreslagit att ett moderföretag som upprättar sin årsredovisning i

euro också skall upprätta koncernredovisningen i euro.

Flera remissinstanser, däribland Näringslivets Skattedelegation, har

avstyrkt detta förslag. De har hävdat att det är önskvärt att koncern-

redovisningen kan upprättas i euro även om årsredovisningen har upp-

rättats i kronor. Företag som inte hinner eller av olika skäl inte önskar

lägga om hela sin redovisning till euro skulle därigenom i vart fall kunna

presentera sig i euro på koncernnivå, t.ex. i samband med en inter-

nationell kapitalanskaffning.

Regeringen har förståelse för att vissa företag kan ha ett intresse av att

i samband med internationell kapitalanskaffning presentera sitt resultat i

euro, trots att någon övergång till bokföring och årsredovisning i euro

ännu inte har hunnits med.

Mot remissinstansernas förslag talar dock att en koncernredovisning

som upprättas i euro men som avser verksamhet som har bokförts i

kronor inte kommer att ge någon helt rättvisande bild av koncernens

resultat och ställning. För rent svenska verksamheter skulle en koncern-

redovisning i euro av det slag som remissinstanserna förordat inte leda

till andra resultat än det som kan erhållas redan vid en omräkning enligt

2 kap. 6 § årsredovisningslagen. Resultatet i en sådan koncern-

redovisning kan bli missvisande. Omräkningen till euro kommer att ske

enligt balansdagens kurs och leder därmed till ett annat resultat än det

som erhålls om euro kommer till användning i såväl koncernredo-

visningen som den löpande bokföringen. Att resultatet blir annorlunda

beror på att omräkningen till euro i det senare fallet skall göras enligt den

kurs som gällde vid tidpunkten för respektive affärshändelse. Om

omräkningen sker enligt en genomsnittskurs i stället för enligt

balansdagens kurs erhålls visserligen ett bättre resultat men fortfarande

finns det en risk för missvisande resultat. Risken för missvisande resultat

torde visserligen vara mindre i koncerner där den övervägande delen av

verksamheten ligger i dotterföretag som har sin bokföring i euro. Det

stora flertalet svenska koncerner är dock inte av detta slag.

Till detta kommer att koncernredovisningen såsom framgår av

12 kap. 2 § aktiebolagslagen och 10 kap. 2 § föreningslagen har

betydelse för aktiebolags och ekonomiska föreningars möjligheter att

dela ut vinst. Detta aktualiserar frågor om hur det bundna egna kapitalet i

koncernen skall beräknas när moderbolagets årsredovisning respektive

koncernredovisning har upprättats i skilda valutor. Vilken beräknings-

metod som används får betydelse för borgenärsskyddet. Utredningen har

inte behandlat dessa frågor.

Regeringen anser mot denna bakgrund att frågan om företagen bör ges

möjlighet att ha enbart koncernredovisningen i euro måste beredas vidare

innan något slutligt ställningstagande kan göras. Av särskild betydelse är

härvid att Aktiebolagskommittén i delbetänkandet Vinstutdelning i

aktiebolag (SOU 1997:168) har föreslagit att den uttryckliga kopplingen

mellan å ena sidan vinstutdelningsutrymmet i moderbolag och å andra

sidan koncernredovisningen avskaffas. Om så blir fallet, torde olägen-

heterna med en ordning där moderbolagets årsredovisning och

koncernredovisning är i skilda valutor bli mindre. Regeringen avser

därför att överväga frågan ytterligare i samband med den fortsatta

beredningen av Aktiebolagskommitténs betänkande. Resultatet av dessa

överväganden kommer att redovisas under våren 2000.

I avvaktan på dessa överväganden bör principen om en gemensam

valuta för den samlade redovisningen inte genombrytas. Regeringen

föreslår därför att det införs bestämmelser om att koncernredovisningen

skall upprättas i samma valuta som moderbolagets årsredovisning.

Bestämmelserna bör tas in i 7 kap. 7 § årsredovisningslagen, 7 kap. 4 §

ÅRKL och 7 kap. 4 § ÅRFL.

5.6 Byte av redovisningsvaluta

Regeringens förslag: Byte av redovisningvaluta skall i aktiebolag ske

genom ändring av bolagsordningen och i ekonomiska föreningar ge-

nom ändring av stadgarna. Beslut om ett sådant byte skall få verkan

vid ingången av det räkenskapsår som följer närmast efter beslutet.

Omräkning av den utgående balansen för det gamla räkenskapsåret

skall ske med tillämpning av den växelkurs som Europeiska central-

banken fastställer den sista svenska bankdagen under det gamla

räkenskapsåret.

Nytt byte av redovisningsvaluta skall kräva tillstånd av skatte-

myndigheten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt

förslaget eller inte haft några invändningar mot det. Några remiss-

instanser har framfört detaljsynpunkter.

Skälen för regeringens förslag:

Beslutet om byte av redovisningsvaluta

I ett aktiebolag kommer ett byte av redovisningsvaluta bl. a att få

betydelse för hur det fria egna kapitalet det belopp som är tillgängligt

för utdelning till aktieägarna skall bestämmas. Ett beslut om byte bör

därför fattas av aktieägarna på en bolagsstämma genom beslut om

ändring av bolagsordningen. Lämpligen bör bytet ske genom att en

bestämmelse om att redovisningen skall ske i euro införs i eller tas bort

från bolagsordningen.

Bestämmelser om detta bör tas in i 2 kap. 4 § aktiebolagslagen.

Som regeringen återkommer till i avsnitt 6.1 bör ett beslut om byte av

redovisningsvaluta alltid förenas med ett beslut om byte av aktiekapitals-

valuta. Detta ger upphov till vissa särskilda problem kring besluts-

ordningen i samband med bytet. Dessa kommer att behandlas närmare i

det avsnittet. Där kommer också ett av Patent- och registreringsverket

framfört förslag om beslutsordningen att behandlas.

Eftersom ett beslut om att ett aktiebolag skall ha redovisningen i euro

berör alla aktieägare lika, bör det för ett giltigt beslut normalt räcka med

den majoritet som i de flesta fall är tillräcklig för en ändring av

bolagsordningen, nämligen två tredjedelar av de vid stämman företrädda

aktierna och rösterna (se 9 kap. 30 § aktiebolagslagen). Att det i vissa fall

kan krävas en större majoritet återkommer regeringen till i avsnitt 6.3.

Några lagändringar är dock inte nödvändiga i denna del.

I en ekonomisk förening bör beslutet om att övergå till redovisning i

euro av motsvarande skäl fattas på föreningsstämman enligt de bestäm-

melser som gäller för ändring av stadgarna. Det innebär att det för ett

giltigt beslut om byte av redovisningsvaluta bör krävas antingen att

samtliga röstberättigade medlemmar i föreningen ställer sig bakom

beslutet eller att beslutet om bytet fattas på två på varandra följande

stämmor och att på den senare stämman minst två tredjedelar av de

röstande ställer sig bakom beslutet (se 7 kap. 14 § föreningslagen).

Bestämmelser om byte av redovisningsvaluta i ekonomiska föreningar

bör tas in i 2 kap. 2 § föreningslagen.

Tidpunkten för valutabytet

Ett beslut om byte av redovisningsvaluta bör få verkan endast från och

med ingången av ett nytt räkenskapsår. Ett byte av redovisningsvaluta

under pågående räkenskapsår skulle ge upphov till omräknings-

differenser för den del av året då den löpande bokföringen har skett i den

tidigare redovisningsvalutan. Det skulle alltså uppstå materiella effekter

på redovisningen och denna skulle bli svårtolkad. Några särskilda behov

av att kunna byta redovisningsvaluta under löpande räkenskapsår torde

inte heller finnas.

En bestämmelse om att övergången till ny redovisningsvaluta måste

ske i anslutning till räkenskapsårsskifte bör tas in i en ny paragraf, 4 kap.

6 §, i den föreslagna nya bokföringslagen.

Enligt regeringens mening bör ett beslut om ny redovisningsvaluta

dessutom alltid tillämpas från och med närmast följande räkenskapsår.

Det finns inte skäl att ge företagen möjlighet att skjuta på tidpunkten för

bytet till ett senare räkenskapsår. Det skulle kunna leda till att möjlig-

heten att byta redovisningsvaluta blev ett instrument för skatteplanering.

Kursen mellan euron och kronan får nämligen direkt betydelse för ett

företags skattesituation. Genom att fatta beslut om valutabyte och sedan

vänta med att fullfölja bytet till ett senare år då kursen mellan euron och

den svenska kronan är den rätta skulle företaget kunna uppnå skatte-

fördelar.

Regeringen föreslår att bestämmelser om detta tas in i bl.a. 9 kap. 35 §

andra stycket aktiebolagslagen och 7 kap. 14 § sjätte stycket förenings-

lagen.

Omräkning av den utgående balansen vid valutabytet

När ett företag skall verkställa ett beslut om att redovisningsvalutan skall

vara euro i stället för kronor, måste företaget för det första räkenskapsår

som omfattas av beslutet upprätta en ingående balans i euro. Av 2 kap.

4 § första stycket 7 årsredovisningslagen följer att den ingående balansen

skall överensstämma med den utgående balansen för närmast föregående

räkenskapsår. Eftersom den utgående balansen i denna situation är upp-

rättad i svenska kronor, måste posterna för att kunna användas i den

ingående balansen räknas om till euro. Resultatet skall bli en ingående

balans där alla relationer mellan fritt och bundet kapital, mellan eget och

främmande kapital samt mellan alla andra poster och delar i balans-

räkningen är oförändrade jämfört med den utgående balansen för det

gamla räkenskapsåret.

Så länge Sverige står utanför EMU kommer växelkursen mellan euro

och svenska kronor att vara rörlig. En väsentlig fråga blir därför vilken

kurs som skall tillämpas när posterna i balansräkningen för närmast

föregående räkenskapsår räknas om till euro. Frågans betydelse beror inte

minst på att omräkningen kommer att omfatta även poster som utgör

bundet eget kapital. Som regeringen längre fram återkommer till bör i

princip bundet eget kapital i följande balansräkningar beräknas och

redovisas med utgångspunkt i det belopp som har tagits fram vid den

ursprungliga omräkningen. Att, som Finansbolagens Förening har varit

inne på, ge företagen en diskretionär rätt att räkna om balansräkningen

efter den kurs då respektive affärshändelse inträffade bör inte komma i

fråga. Det skulle få materiella effekter på redovisningen och försvåra

analysen av företagets förhållanden. I stället anser regeringen att omräk-

ningskursen så långt möjligt bör hänföra sig till den aktuella balansdag

som bytet av redovisningsvaluta får effekt från. Kursen bör emellertid i

lagen specificeras mer än så. Den kurs som väljs måste vara välkänd, den

får inte vara missvisande och den måste fastställas så gott som dagligen.

Den kurs som bäst motsvarar dessa krav torde vara den växelkurs mellan

svenska kronor och euro som Europeiska centralbanken fastställer varje

svensk bankdag klockan 14.15.

Regeringen anser därför att omräkningen av den utgående balansen bör

ske med tillämpning av den växelkurs som Europeiska centralbanken har

fastställt den sista svenska bankdagen under det gamla räkenskapsåret.

Många bolag och föreningar har räkenskapsår som sammanfaller med

kalenderåret. Räkenskapsåret löper då ut den 31 december. Den 31

december är emellertid inte svensk bankdag. Det normala blir därför,

med regeringens förslag, att omräkning sker enligt växelkursen den 30

december.

Bestämmelser med den nu angivna innebörden bör tas in i 2 kap. 6 §

årsredovisningslagen.

Omräkning av andra belopp i den tidigare redovisningen

Vid valutabytet behöver inte bara balansräkningen utan också resultat-

räkningen och noterna för det gamla räkenskapsåret räknas om till euro.

Det är nödvändigt för att man skall kunna erhålla erforderliga jäm-

förelsetal. Detta fordrar emellertid inte någon lagreglering utan kommer

att följa av allmänna principer om angivande av jämförelsetal (se 3 kap.

5 § årsredovisningslagen). Som Bokföringsnämnden har framhållit är det

nödvändigt med ett förenklat förfarande när jämförelsetalen för resultat-

räkningen skall omräknas första gången årsredovisningen upprättas i ny

redovisningsvaluta. Detta bör dock kunna lösas genom den komplet-

terande normgivning som finns på redovisningsområdet. Också frågan

om vilken kurs som skall tillämpas vid omräkningen av resultaträkningen

bör lösas på detta sätt.

Redovisning av det bundna egna kapitalet enligt kursen vid valutabytet

eller enligt balansdagens kurs?

En given utgångspunkt i all bokföring är att det egna kapitalet räknas

fram som skillnaden mellan å ena sidan tillgångar och å andra sidan

skulder och avsättningar. Skillnaden mellan det på detta sätt bestämda

egna kapitalet vid ingången respektive utgången av räkenskapsåret utgör

rörelsens resultat för året och skall tas upp under bolagets fria egna

kapital som årets vinst eller förlust.

Utmärkande för aktiebolag och ekonomiska föreningar är att delägarna

inte har något personligt ansvar för associationens förpliktelser. I stället

är en del av det egna kapitalet bundet i syfte att ge ett visst skydd åt

associationens borgenärer. I aktiebolag består det bundna egna kapitalet

av aktiekapital, överkursfond, uppskrivningsfond och reservfond. I en

ekonomisk förening utgörs det av medlemsinsatser och förlagsinsatser

samt reservfond och uppskrivningsfond. Det bundna egna kapitalet

förutsätts som huvudregel vara oförändrat från år till år. Detta ger inte

upphov till några särskilda svårigheter vid själva bytet av redovis-

ningsvaluta; i enlighet med vad som har beskrivits ovan bör det bundna

egna kapitalet då räknas om enligt den växelkurs som gäller i anslutning

till bytet. En annan fråga är hur det bundna egna kapitalet skall beräknas

på senare balansdagar. Här har utredningen diskuterat två alternativ,

antingen att de poster som utgör bundet eget kapital tas upp med samma

belopp som erhölls vid omräkningen i samband med valutabytet eller att

de räknas om enligt den nya balansdagens kurs.

Om man väljer det senare alternativet, dvs. balansdagens kurs, skulle

det påverka det egna kapitalets sammansättning och det bundna egna

kapitalet skulle tillåtas variera av sig självt. Detta strider mot grund-

läggande redovisningsprinciper. Att i framtida balansräkningar räkna om

det bundna egna kapitalet enligt balansdagens kurs kan därför enligt

regeringens mening inte komma i fråga. Om däremot det bundna egna

kapitalet i alla balansräkningar som upprättas efter valutabytet tas upp till

det belopp som beräknades i samband med bytet av redovisningsvaluta

(med tillämpning av kursen vid valutabytet) självfallet med hänsyn

tagen till senare överföringar till eller från det bundna egna kapitalet

kommer det bundna egna kapitalet inte att variera av sig självt. Det är

därför denna metod som enligt regeringens mening bör komma till

användning. När framtida balansräkningar upprättas, bör alltså det

bundna egna kapitalet redovisas enligt kursen vid valutabytet.

Beträffande ekonomiska föreningar föreligger dock särskilda problem.

I sådana föreningar förekommer det förlagsinsatser. Till dessa återkom-

mer regeringen i avsnitt 7.2.2. Också i de finansiella företagen uppkom-

mer problem beträffande redovisningen av bundet eget kapital. Rege-

ringen återkommer till dem i avsnitt 8.

En annan fråga är om det bundna egna kapitalet i första hand aktie-

kapitalet i ett aktiebolag och insatserna i en ekonomisk förening inte

bara bör redovisas i euro utan om det också bör vara bestämt i euro. Den

frågan kommer att behandlas i avsnitten 6 och 7.

Upprepat byte av valuta

Regeringen föreslår att det första bytet av redovisningsvaluta skall vara

fritt och inte beroende av tillstånd av myndigheter. Varje nytt byte av

redovisningsvaluta bör däremot kräva tillstånd av en myndighet. En

annan ordning skulle alltför lätt kunna leda till missbruk av den

föreslagna regleringen i syfte att undandra staten skatteintäkter. Utred-

ningen har föreslagit att tillståndsfrågan prövas av skattemyndigheten. En

remissinstans har förordat att prövningen i stället görs av Patent- och

registreringsverket. Eftersom tillståndsprövningen framför allt syftar till

att förhindra otillbörligt undandragande av skatt, anser regeringen dock

att frågan bäst prövas av skattemyndigheten.

Kravet på tillstånd till upprepat byte av redovisningsvaluta bör komma

till uttryck i 4 kap. 6 § i den föreslagna nya bokföringslagen.

Byte i samband med konkurs

Konkursförvaltarkollegiernas förening har efterlyst ett klargörande av

vad som skall gälla i fråga om valutabyte under pågående konkurs.

Ett konkursbo omfattas inte av bokföringslagen och kommer inte heller

att omfattas av den föreslagna nya bokföringslagen. I stället finns vissa

allmänt hållna bokföringsbestämmelser i 7 kap. 19 § konkurslagen. När

det gäller valet av redovisningsvaluta i ett konkursbo synes den mest

ändamålsenliga ordningen vara att konkursboet använder sig av samma

redovisningsvaluta som konkursgäldenären har gjort. Med hänsyn till

konkursinstitutets syfte att åstadkomma en ändamålsenlig avveckling

av gäldenärens verksamhet torde frågan om att byta redovisningsvaluta

under konkursen i praktiken inte bli aktuell. Mot den bakgrunden finns

det enligt regeringens mening inte något lagstiftningsbehov på detta

område. Eventuella problem bör kunna lösas inom ramen för komp-

letterande normgivning.

5.7 Särskilt om redovisning i euro i nybildade aktiebolag

och ekonomiska föreningar

Regeringens förslag: Om ett aktiebolag eller en ekonomisk förening

skall ha sin redovisning i euro redan från bolagets eller föreningens

bildande, skall detta anges i förslaget till bolagsordning eller stadgar.

Utredningens förslag: Utredningen har inte uttalat sig uttryckligen i

denna fråga.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte framfört några

synpunkter.

Bakgrund: När ett aktiebolag bildas, skall stiftarna upprätta och

underskriva en stiftelseurkund med förslag till bolagsordning (se 2 kap.

3 § aktiebolagslagen). Bolagsordningen skall läggas fram för aktieteck-

narna på konstituerande stämma när beslutet om bolagets bildande fattas

(se 2 kap. 7 § aktiebolagslagen).

Vid bildandet av en ekonomisk förening skall medlemmarna enligt

2 kap. 1 § föreningslagen anta stadgar.

Skälen för regeringens förslag: Givetvis bör de som bildar ett aktie-

bolag eller en ekonomisk förening kunna bestämma att bolaget eller före-

ningen skall ha sin redovisning i euro redan från bildandet.

Att redovisningen skall vara i euro är enligt regeringens mening av

sådan betydelse för aktieägarna respektive medlemmarna att det bör

framgå av de handlingar som ligger till grund för bolagets bildande. Vill

man att bolaget respektive föreningen skall ha sin redovisning i euro, bör

därför en uppgift om detta lämnas redan i förslaget till bolagsordning

respektive stadgar. Någon särskild lagbestämmelse om detta fordras dock

inte. Det följer direkt av regeringens förslag att ett bolag eller en förening

som skall ha euro som redovisningsvaluta skall ha en bestämmelse om

detta i bolagsordningen respektive stadgarna.

5.8 Gemensam redovisningsvaluta i koncerner?

Regeringens bedömning: Det bör inte uppställas något krav på att

företag inom samma koncern skall ha samma redovisningsvaluta.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm-

ning.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom Ekobrottsmyndigheten

har tillstyrkt eller inte haft någon invändning mot bedömningen att det

inte bör uppställas något krav på gemensam redovisningsvaluta inom en

koncern.

Skälen för regeringens bedömning: I 12 § bokföringslagen (jfr 3 kap.

5 § förslaget till ny bokföringslag) föreskrivs som huvudregel att alla

företag i en koncern skall ha samma räkenskapsår. Bestämmelsen visar

på ett synnerligen starkt statligt intresse av att kunna förhindra att de

bokföringsskyldiga genom manipulationer av räkenskapsårets för-

läggning och längd uppnår otillbörliga skattefördelar. De skäl som talar

för bestämmelsen om gemensamt räkenskapsår för koncernföretag talar

också för att koncernföretag bör vara skyldiga att ha en gemensam

redovisningsvaluta.

Det finns emellertid även starka skäl mot att kräva att samtliga

koncernföretag skall ha samma redovisningsvaluta. Det är exempelvis

fullt möjligt att något eller några av de företag som ingår i en koncern har

en omfattande fakturering i euro och ett uttalat behov av att kunna

redovisa i denna valuta, medan andra företag i koncernen bara handlar i

svensk valuta och önskar redovisa i kronor. Vidare kan det vara

administrativt betungande för stora koncerner om samtliga koncernbolag

måste byta redovisningsvaluta samtidigt.

Mot denna bakgrund delar regeringen utredningens bedömning att det

inte bör uppställas något krav på att samtliga koncernföretag har samma

redovisningsvaluta. För att det inte skall bli möjligt att utnyttja skillnader

i valutakurser för att uppnå otillbörliga skattefördelar bör det i stället

införas särskilda skatteregler. Dessa behandlas i avsnitt 9.2.7.

5.9 Omräkning av fordringar och skulder i utländsk

valuta

Regeringens förslag: Om ett företag har euro som redovisnings-

valuta, skall i balansräkningen upptagna fordringar och skulder i

annan valuta än euro, t.ex. i kronor, kunna omräknas till euro enligt

växelkursen på balansdagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invänd-

ningar mot utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: I skilda lagar finns bestämmelser om

värdering och omräkning av fordringar och skulder i utländsk valuta.

Bestämmelserna utgår från att företagens redovisningsvaluta är svenska

kronor. Om redovisningsvalutan i stället är euro, får svenska kronor i

redovisningen karaktär av utländsk valuta . Som en följd av detta bör

fordringar och skulder i svenska kronor i balansräkningen behandlas på

samma sätt som fordringar och skulder i annan utländsk valuta än euro.

De bör alltså räknas om till euro på samma sätt som fordringar och

skulder i exempelvis US-dollar, dvs. normalt enligt balansdagens kurs

(jfr 4 kap. 13 § årsredovisningslagen, även Redovisningsrådets rekom-

mendation RR 8).

Bestämmelser om värderings- och omräkningsprinciper som direkt

knyter an till företagens redovisning bör alltså ändras, så att det klart

framgår att fordringar och skulder i svenska kronor i de företag som har

euro som redovisningsvaluta skall behandlas som om de vore i utländsk

valuta. Ändringar bör därför göras i 4 kap. 13 § årsredovisningslagen

(tillämplig kurs vid omräkning) samt i 5 kap. 2 § årsredovisningslagen

och 6 kap. 6 § förslaget till ny bokföringslag (upplysning om tillämpad

omräkningskurs).

En fråga som Finansinspektionen har uppmärksammat är om liknande

ändringar bör göras i bestämmelserna om omräkning av fordringar i

utländskt myntslag vid upprättande av bouppteckning i konkurs eller vid

företagsrekonstruktion. Frågan får betydelse när företag med euro som

redovisningsvaluta utsätts för konkurs eller företagsrekonstruktion. För

närvarande synes inte finnas något behov av lagreglering. Skulle frågan

uppkomma i ett praktiskt fall, får den lösas genom tillämpning av

allmänna principer.

5.10 Särskilt om fusion mellan företag med olika

redovisningsvalutor

Regeringens förslag: Det skall inte vara möjligt att genomföra en

fusion mellan företag med olika redovisningsvalutor.

Utredningens bedömning: Utredningen har inte lämnat några förslag

i denna del utan har uttalat att de redovisningsproblem som kan upp-

komma vid fusion bör lösas inom ramen för god redovisningssed.

Remissinstanserna: Åklagarmyndigheten i Stockholm, Konkursför-

valtarkollegiernas förening och Sydsvenska Industri- och Handelskam-

maren har haft synpunkter med anledning av utredningens bedömning.

Övriga remissinstanser har inte särskilt kommenterat frågan.

Bakgrund: Fusion innebär att ett eller flera överlåtande företag går

upp i ett annat övertagande företag eller att två eller flera överlåtande

företag sammansmälter till ett nytt övertagande företag. Aktieägarna

eller medlemarna i det eller de överlåtande företagen erhåller normalt

aktier eller andra andelar i det övertagande företaget som vederlag. Det

eller de överlåtande företagen upplöses och deras tillgångar och skulder

övertas genom universalsuccession av det övertagande företaget. Någon

likvidation av överlåtande företag behövs inte och skall inte heller ske.

Fusion mellan aktiebolag går i huvudsak till på följande sätt. De

fusionerande bolagen upprättar en gemensam fusionsplan med de

uppgifter som kan vara av betydelse för fusionen. Till planen fogas bl.a.

vissa redovisningshandlingar för bolagen. Planen granskas av bolagens

revisorer. Innan planen behandlas av respektive bolagsstämma, ges

aktieägarna tillfälle att ta del av den. Skyddet för bolagens borgenärer

tillgodoses genom ett särskilt förfarande hos Patent- och registrerings-

verket. Verket kallar borgenärerna i överlåtande bolag och, i vissa fall,

borgenärerna i övertagande bolag. Om någon borgenär motsätter sig

fusionen, överlämnar verket ärendet till tingsrätt. Lämnas tillstånd,

anmäler det övertagande bolaget fusionen tillsammans med nödvändiga

följdbeslut för registrering. Fusionen fullbordas i och med registreringen.

Skälen för regeringens förslag: En fusion mellan ett bolag med redo-

visningsvaluta i euro och ett annat bolag med redovisningsvaluta i

svenska kronor skulle innebära inte obetydliga svårigheter. Redan i

normala fall kan det vara svårt att bedöma om fusionsvederlaget i

fusionsplanen har bestämts på ett riktigt sätt. Det gäller även om de

deltagande bolagen har tillhandahållit ett beslutsunderlag i form av

redovisningshandlingar m.m. för de berörda bolagen. Om dessa redovis-

ningshandlingar är upprättade i olika valutor, ökar svårigheterna ytter-

ligare. Till en del kan dessa svårigheter minskas genom en utveckling av

god redovisningssed, som drar upp klarare riktlinjer för redovisning i

samband med fusion. Bokföringsnämnden har nyligen utarbetat ett utkast

till rekommendation om redovisning av fusion av helägt dotterbolag.

Varken detta arbete eller något annat pågående projekt behandlar dock de

särskilda svårigheter som en fusion mellan företag med olika

redovisningsvaluta kan innebära.

Till detta kommer att, såsom Åklagarmyndigheten i Stockholm har

påtalat, fusion ibland används för att försvåra upptäckten och utredningen

av viss ekonomisk brottslighet. Redan i dag är utredningssvårigheterna

stora; fusioneras bolag med olika redovisningsvalutor kan utrednings-

svårigheterna enligt åklagarmyndigheten komma att bli oöverstigliga.

Dessa svårigheter måste vägas mot behovet av att genomföra fusioner

mellan företag med olika redovisningsvalutor. Regeringen bedömer för

sin del att behovet är begränsat.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen en spärr mot fusioner mellan

företag med olika redovisningsvalutor. Om det längre fram visar sig att

frågorna om redovisning i de samgående företagen kan lösas, kan det

finnas anledning att ompröva denna spärr.

6 Aktiekapital i euro

6.1 Aktiekapitalsvaluta

Regeringens förslag: I aktiebolag som har sin redovisning i euro

skall aktiekapitalet och aktiernas nominella belopp i bolagsordningen

vara bestämda i euro. Det innebär

att i aktiebolag som har bytt redovisningsvaluta från kronor till euro

skall aktiekapitalet om beslut om ökning eller nedsättning av aktie-

kapitalet inte föranleder annat i efterföljande balansräkningar redo-

visas till det belopp i euro som erhölls när den sista balansräkningen i

kronor räknades om till euro, och

att i aktiebolag som redan från bildandet har haft euro som redovis-

ningsvaluta skall aktiekapitalet om beslut om ökning eller

nedsättning av aktiekapitalet inte föranleder annat i följande balans-

räkningar redovisas till det belopp i euro som bestämdes i samband

med bolagets bildande.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget

eller har inte haft några invändningar mot det. Riksbanken och Svenska

Bankföreningen har dock avstyrkt kopplingen mellan redovisningsvaluta

och aktiekapitalsvaluta. De har i stället förordat en ordning där bolagen

kan välja att ha aktiekapitalet i euro även om redovisningen är i svenska

kronor och vice versa.

Bakgrund: Ett aktiebolag skall ha ett visst aktiekapital (se 1 kap. 3 §

första stycket aktiebolagslagen). Detta skall i privata aktiebolag uppgå till

minst 100 000 kronor och i publika aktiebolag till minst 500 000 kronor.

Aktiekapitalet skall anges i bolagsordningen (se 2 kap. 4 §). I bolags-

ordningen kan föreskrivas att aktiekapitalet skall vara högre än lagen

kräver. Det kan också föreskrivas att aktiekapitalet utan ändring av

bolagsordningen kan bestämmas till lägre eller högre belopp, s.k.

minimi- respektive maximikapital.

Om det finns flera aktier i bolaget, skall aktiekapitalet vara fördelat på

aktierna med lika belopp på varje aktie (se 1 kap. 3 § andra stycket

aktiebolagslagen). Det belopp som belöper på varje aktie benämns

aktiens nominella belopp. Aktiernas nominella belopp skall anges i

bolagsordningen (se 2 kap. 4 §). Även om lagen inte uttryckligen

föreskriver det brukar det anses att aktiernas nominella belopp liksom

aktiekapitalet måste vara angivet i svenska kronor.

Skälen för regeringens förslag: Som har redogjorts för i avsnitt 5.6

bör vid ett byte av redovisningsvaluta från kronor till euro balans-

räkningen för det gamla räkenskapsåret räknas om till euro när den

ingående balansräkningen för det nya räkenskapsåret fastställs. Resultatet

blir då en ingående balans där alla relationer mellan fritt och bundet

kapital, mellan eget och främmande kapital och mellan alla andra poster

och delar i balansräkningen är oförändrade jämfört med den utgående

balansen för det gamla räkenskapsåret.

Det bundna egna kapital som på detta sätt räknas fram i den ingående

balansen bör, som tidigare har nämnts (se avsnitt 5.6), användas i alla

balansräkningar som upprättas därefter, naturligtvis med hänsyn tagen till

de beslut som efter bytet fattas om att överföra belopp från eller till det

bundna egna kapitalet.

Tillämpat på posten Aktiekapital innebär detta att den bör räknas om

enligt den växelkurs som Europeiska centralbanken fastställt den sista

svenska bankdagen under det gamla räkenskapsåret och att det erhållna

beloppet sedan bör användas i alla senare upprättade balansräkningar

med de justeringar som föranleds av bl.a. ny- och fondemission.

Det skulle i och för sig vara möjligt att stanna här och låta aktie-

kapitalet vara bestämt i kronor eller euro i bolagsordningen, trots att

redovisningen upprättas i den andra valutan, dvs. någon koppling mellan

redovisningsvaluta och aktiekapitalsvaluta skulle inte krävas. Riksbanken

och Svenska Bankföreningen har förordat det. Bankföreningen har bl.a.

pekat på att det kan finnas svenska bolag som inte omedelbart har behov

av att lägga om sin redovisning till euro. Det kan bero på att betydande

delar av verksamheten sker i svenska kronor eller andra utländska valutor

än euro varför företagets penningflöden inte är i euro. Ett sådant bolag

kan samtidigt ha intresse av att emittera aktier i euro för att därigenom få

bättre tillgång till den internationella kapitalmarknaden.

En sådan ordning skulle emellertid innebära att aktiekapitalet i årsredo-

visningen redovisades i en annan valuta och med andra belopp än i

bolagsordningen. En sådan motsättning mellan redovisning och bolags-

ordning skulle enligt regeringens mening vara ägnad att leda till miss-

förstånd beträffande storleken på bolagets aktiekapital och leda till

svårigheter att tillämpa bestämmelserna i aktiebolagslagen till skydd för

bundet eget kapital. Följande exempel kan illustrera det sagda. Ett

aktiebolag byter redovisningsvaluta från kronor till euro. Aktiekapitalet

och övriga poster i balansräkningen tas då i den ingående balansräkning

som upprättas efter bytet upp till belopp i euro. I bolagsordningen och

aktiebolagsregistret kommer aktiekapitalet emellertid fortfarande att

anges i kronor. Vid tillämpningen av bestämmelser där det registrerade

aktiekapitalet skall ställas mot poster i redovisningen måste alltså ett i

svenska kronor bestämt belopp jämföras med belopp som är angivna i

euro. Så blir fallet vid tillämpningen av 13 kap. 2 § aktiebolagslagen.

Enligt den bestämmelsen skall styrelsen låta upprätta en särskild

balansräkning (kontrollbalansräkning) så snart det finns skäl att anta att

bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktie-

kapitalet.

Ett krav på att aktiekapitalet och redovisningen skall vara i samma

valuta ger också i övrigt de bästa förutsättningarna för ordning och reda.

Ett sådant krav ger exempelvis en garanti för att vid byte av

redovisningsvaluta posten Aktiekapital räknas om med tillämpning av

den kurs som Europeiska centralbanken har fastställt och inte med någon

annan mindre tillförlitlig kurs.

Enligt regeringens mening bör därför aktiekapitalet och därmed

också aktiernas nominella belopp alltid vara bestämt i samma valuta

som redovisningsvalutan.

Vad gäller aktiernas nominella belopp talar i och för sig starka skäl för

en ännu mera radikal lösning, nämligen ett avskaffande av bestämmel-

serna om att varje aktie skall ha ett nominellt belopp och en övergång till

ett system med s.k. kvotaktier. Därmed skulle man bl.a. undvika prob-

lemet med att det nominella beloppet på aktierna efter en övergång till

euro kommer att uppgå till ojämna belopp. För närvarande finns det dock

inte underlag för att föreslå ett avskaffande av bestämmelserna om

nominella belopp. Regeringen har gett Aktiebolagskommittén i uppdrag

att överväga ett system med kvotaktier.

Regeringen föreslår alltså bestämmelser om att aktiekapitalet och

aktiernas nominella belopp i bolagsordningen skall anges i kronor eller

euro och alltid i samma valuta som bolaget använder i sin redovisning.

Bestämmelser om detta bör tas in i 1 kap. 3 § och 2 kap. 4 § aktie-

bolagslagen. Bestämmelser om tillämplig kurs vid omräkningen av

aktiekapitalet, dvs. den växelkurs som Europeiska centralbanken har

fastställt den sista svenska bankdagen under det gamla räkenskapsåret

(jfr avsnitten 5.6 och 6.3), bör tas in i en ny paragraf, 9 kap. 35 a §, i

aktiebolagslagen.

6.2 Lägsta tillåtna aktiekapital

Regeringens förslag: Om ett aktiebolag ända från bolagets bildande

har haft sitt aktiekapital angivet i euro, skall aktiekapitalet uppgå till

minst det belopp i euro som vid bolagets bildande motsvarade

100 000 kr eller, såvitt gäller publika aktiebolag 500 000 kr. Har

aktiekapitalet tidigare varit angivet i kronor, skall det uppgå till minst

det belopp i euro som vid bytet av aktiekapitalsvaluta motsvarade

100 000 kr respektive 500 000 kr.

Utredningens förslag: Utredningen har inte lämnat något författnings-

förslag i denna del.

Remissinstanserna: Värdepapperscentralen VPC AB har ifrågasatt

om det inte i lagtexten bör anges också ett i euro preciserat minimibelopp

för aktiekapitalet. Bokföringsnämnden har förordat att det i 1 kap. 3 §

aktiebolagslagen tydliggörs att aktiekapitalet, uttryckt i euro, vid bolagets

bildande eller vid bytet av redovisningsvaluta skall motsvara 100 000 kr

respektive 500 000 kr. Näringslivets Skattedelegation har menat att det

bör komma till uttryck i lagtexten att ett bolag som vid registrerings-

tidpunkten hade föreskrivet aktiekapital i kronor eller motsvarande i euro

även fortsättningsvis skall anses uppfylla lagens kapitalkrav.

Skälen för regeringens förslag:

Lägsta tillåtna aktiekapital vid bildandet

Som tidigare har nämnts måste ett privat aktiebolag ha ett aktiekapital på

lägst 100 000 kr, medan ett publikt aktiebolag måste ha ett aktiekapital på

lägst 500 000 kr. En remissinstans har varit inne på att det i lagtexten

även bör anges ett lägsta tillåtna aktiekapital i euro. Enligt regeringens

mening är detta inte lämpligt. Förändringar i växelkursen mellan kronor

och euro skulle då snabbt leda till att det fortlöpande ställs olika krav på

kapitaltillskott vid bildande av aktiebolag med kronor respektive euro

som aktiekapitalsvaluta. Också i övrigt skulle denna lösning medföra

komplikationer. Regeringen anser det därför i stället naturligt med en

lagregel om att ett i euro bestämt aktiekapital måste vara så stort att det

motsvarar lägst 100 000 respektive 500 000 kr. Detta är också den

lösning som utredningen har förordat och som har godtagits av i stort sett

samtliga remissinstanser. Visserligen är också denna lösning förenad

med nackdelar bl.a. innebär den att vad som är lägsta tillåtna

aktiekapital för ett bolag som skall ha euro som aktiekapitalsvaluta

kommer att växla från tid till annan men dessa torde vara av begränsad

betydelse. Den valda lösningen bör komma till uttryck i 1 kap. 3 §

aktiebolagslagen.

Hur stort aktiekapital som ett aktiebolag med aktiekapitalet i euro

måste ha blir med den valda lösningen beroende av den tillämpliga

växelkursen mellan kronor och euro. Frågan är vilken växelkurs som

skall väljas. Enligt regeringens uppfattning är det naturligt att lägsta

tillåtna aktiekapital i euro bestäms med hänsyn till den växelkurs som

Europeiska centralbanken fastställer på dagen för bolagets bildande, dvs.

dagen för konstituerande bolagsstämma. Det kan visserligen anföras skäl

för att välja kursen vid en senare tidpunkt, t.ex. dagen för intyg enligt

2 kap. 9 § aktiebolagslagen eller dagen för registrering. Detta skulle

emellertid leda till att det vid den konstituerande bolagsstämman inte

skulle vara möjligt att med säkerhet beräkna lägsta tillåtna aktiekapital i

euro.

Lägsta tillåtna aktiekapital efter bildandet

En särskild fråga är vad som bör gälla om ett i euro bestämt aktiekapital

senare, enligt då aktuell växelkurs, inte längre motsvarar det lägsta

tillåtna aktiekapital som preciseras i lagtexten (100 000 kr respektive

500 000 kr). Detta kan inträffa så snart euron försvagas gentemot kronan.

Det kan synas som att bolaget i en sådan situation inte borde få fortsätta

sin verksamhet annat än efter något slag av kapitaltillskott. Enligt

regeringens mening skulle en sådan ordning innebära en så betydande

osäkerhet för bolaget att den inte bör väljas. Det får därför tålas att ett

100 000-kronorsbolag med aktiekapital i euro kan komma att drivas

vidare med ett aktiekapital som, omräknat enligt aktuell kurs, inte längre

motsvarar 100 000 kr.

I avsnitt 6.3 behandlas sådana frågor kring bestämmelsen i 1 kap. 3 §

aktiebolagslagen som aktualiseras i samband med att ett bolag byter

aktiekapitalsvaluta från kronor till euro eller från euro till kronor.

6.3 Byte av aktiekapitalsvaluta

Regeringens förslag: Ett beslut om att byta den valuta i vilken

aktiekapitalet skall vara bestämt skall komma till uttryck i en ändring

av bolagsordningen. Registreringsmyndigheten skall, sedan beslutet

registrerats i aktiebolagsregistret, anteckna storleken av aktiekapitalet

och aktiernas nominella belopp i den nya valutan. Styrelsen skall

senast till den första ordinarie bolagsstämman under det nya

räkenskapsåret lägga fram förslag till nödvändiga följdändringar i

bolagsordningen, bl.a. avseende aktiekapitalets belopp.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utred-

ningens förslag eller har inte haft några invändningar mot det. Värde-

papperscentralen VPC AB, Patent- och registreringsverket, Svenska

Bankföreningen, Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR och Syd-

svenska Industri- och Handelskammaren har dock framfört olika tek-

niska synpunkter och egna förslag.

Skälen för regeringens förslag:

Allmänt om byte av aktiekapitalsvaluta

Som redan har framgått av avsnitt 6.1 anser regeringen att den valuta i

vilken aktiekapitalet skall vara bestämt ( aktiekapitalsvalutan ) skall

vara densamma som redovisningsvalutan. Av detta följer att ett byte av

redovisningsvaluta måste kombineras med ett byte av aktiekapitalsvaluta.

Det har av tidigare avsnitt också framgått att aktiekapitalet i samband

med bytet bör räknas om enligt samma kurs som övriga delar av den

utgående balansräkningen, dvs. enligt den växelkurs som fastställs av

Europeiska centralbanken den sista svenska bankdagen under det gamla

räkenskapsåret.

Formen och tidpunkten för beslutet om byte

Såsom tidigare har framgått anser regeringen att ett byte av redovisnings-

valuta bör manifesteras i ett beslut om ändring av bolagsordningen. Det

är naturligt att detta också bör gälla det parallella beslutet att aktie-

kapitalet skall vara bestämt i euro, särskilt som ett sådant beslut under

alla förhållanden måste åtföljas av justeringar i det aktiekapitalets belopp

som finns angivet i bolagsordningen.

En särskild fråga är vilket eller vilka majoritetskrav som skall gälla i

samband med ett byte av aktiekapitalsvaluta. Såsom har uttalats i avsnitt

5.6 bör det för ett giltigt beslut om valutabyte normalt räcka med två

tredjedels majoritet, eftersom beslutet om valutabyte berör alla aktieägare

lika (jfr 9 kap. 30 § aktiebolagslagen). I enstaka fall kan visserligen ett

beslut om valutabyte ge upphov till skilda effekter för olika aktieägare.

Som exempel kan nämnas den situationen då det i bolagsordningen finns

bestämmelser om att utdelning på aktier av visst slag skall ske med ett i

kronor preciserat belopp, medan utdelning på övriga aktier skall

bestämmas på annat sätt. Efter ett beslut om att aktiekapitalet skall vara

bestämt i euro måste utdelningen på aktier av det förstnämnda slaget

bestämmas till det belopp i euro som motsvarar kronbeloppet enligt

växelkursen vid utdelningsbeslutet. Varje förändring i växelkursen inne-

bär då att utrymmet för vinstutdelning på aktier av annat slag påverkas.

Regeringen anser emellertid inte att det bör införas några särskilda

majoritetsregler för dessa slag av situationer. I den mån sådana effekter

rubbar rättsförhållandet mellan de olika aktieslagen skyddas aktieägarna

redan genom särskilda majoritetsregler i 9 kap. 31 och 33 § aktiebolags-

lagen.

En annan fråga gäller tidpunkten för bolagets beslut. Beslutet måste,

som tidigare har nämnts, gå hand i hand med ett beslut om byte av

redovisningsvaluta. Sistnämnda beslut måste fattas och registreras före

ingången av det nya räkenskapsår, då beslutet skall få verkan. Härav

följer att också beslutet om byte av aktiekapitalsvaluta måste fattas och

registreras före ingången av det nya räkenskapsåret.

Registreringen och fullföljandet av beslutet om byte

Principen att beslutet skall registreras före ingången av det nya

räkenskapsåret ger upphov till ett särskilt problem.

Som tidigare har framgått föreslår regeringen att den utgående

balansen för det gamla räkenskapsåret vid bytet av valuta skall räknas om

enligt den kurs som Europeiska centralbanken fastställer den sista bank-

dagen under det gamla räkenskapsåret. För aktiebolagens del innebär det

bl.a. att registreringsmyndigheten inte kan beräkna storleken av

aktiekapitalet i den nya valutan förrän någon eller några dagar in på det

nya räkenskapsåret. En möjlighet är naturligtvis att registrerings-

myndigheten i beslutet anger att det har fattats på det gamla räken-

skapsårets sista dag men expedierar det först när omräkningskursen har

blivit känd och omräkning har skett. En sådan ordning är emellertid

enligt regeringens mening otillfredsställande från rättslig synpunkt. Den

skulle dessutom inte tillgodose bolagets legitima intresse av att i god tid

få besked om huruvida registreringsmyndigheten har godtagit beslutet

om byte av valuta.

Regeringen föreslår därför att ett beslut om byte av aktiekapitalsvaluta

skall få registreras innan omräkningskursen har blivit fastställd men få

verkan först vid ingången av det räkenskapsår som följer närmast efter

beslutet. Registreringsmyndigheten kommer då visserligen inte att kunna

ange storleken av det nya aktiekapitalet i registreringsbeslutet. Detta får

emellertid accepteras. Det bör räcka med att verket i beslutet anger att

aktiekapitalet kommer att räknas om med tillämpning av den växelkurs

som fastställs av Europeiska centralbanken den sista svenska bankdagen

under det gamla räkenskapsåret. Det bör sedan åligga verket att efter

ingången av det nya räkenskapsåret i aktiebolagsregistret föra in en

uppgift om vad aktiekapitalet uppgår till, omräknat till den nya valutan. I

de registreringsbevis för bolaget som därefter utfärdas bör registrerings-

myndigheten ange den kurs enligt vilken aktiekapitalet har räknats om,

storleken av aktiekapitalet i den nya valutan samt aktiernas nominella

belopp, angivet i den nya valutan.

Ett förfarande av detta slag medför i sig inte någon ändring i bolags-

ordningens föreskrifter om beloppet av aktiekapitalet och aktiernas

nominella belopp. Det är emellertid inte lämpligt att det under någon

längre tid kvarstår en skillnad mellan det belopp som aktiekapitalet kan

beräknas till enligt den aktiekapitalsvaluta som bolaget har beslutat om

och det belopp som preciseras i bolagsordningen. Det bör därför

ankomma på styrelsen att till första ordinarie bolagsstämma på det nya

räkenskapsåret lägga fram förslag till nödvändiga ändringar i bolags-

ordningen. Såsom Patent- och registreringsverket har förordat bör det

införas en uttrycklig lagregel om detta (se 9 kap. 35 a § i regeringens

förslag).

Upprepat byte av aktiekapitalsvaluta

Såsom har redovisats i avsnitt 5.6 föreslår regeringen att det första bytet

av redovisningsvaluta inte skall vara beroende av tillstånd av myndighet

men att varje nytt byte bör förutsätta tillstånd av skattemyndigheten

(se förslaget till en ny paragraf, 4 kap. 6 §, i förslaget till ny bokförings-

lag).

Vad gäller byte av aktiekapitalsvaluta anser regeringen att det inte

behövs några särskilda bestämmelser om tillstånd. Byte av aktiekapitals-

valuta kommer emellertid med regeringens förslag enbart att kunna ske i

samband med byte av redovisningsvaluta. Indirekt kommer därför även

en återgång till den ursprungliga aktiekapitalsvalutan att bli beroende av

myndighets tillstånd.

Särskilt om omräkningskursen vid upprepat byte av valuta

Det är i linje med vad som har uttalats i avsnitt 5.6 om omräkning av

bundet eget kapital naturligt att aktiekapitalet vid ett första byte från en

valuta till en annan omräknas enligt den växelkurs som Europeiska

centralbanken har fastställt den sista svenska bankdagen under det gamla

räkenskapsåret.

En liknande fråga är vilken omräkningskurs som bör gälla om ett

aktiebolag som en gång har bytt redovisnings- och aktiekapitalsvaluta

återgår till den ursprungliga valutan. Det kan anföras skäl för att

omräkningen i det fallet bör ske enligt den omräkningskurs som

tillämpades när bolaget första gången bytte redovisningsvaluta. Bolaget

skulle då få tillbaka sitt gamla registrerade aktiekapital. Denna ordning

har också förordats av Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR och

Sydsvenska Industri- och Handelskammaren.

En sådan lösning skulle emellertid innebära att man vid omräkning av

en ingående balans till utgående balans tillämpade olika omräkningskur-

ser beträffande olika poster i balansräkningen. Enligt regeringens mening

kan detta inte godtas. Samma omräkningskurs bör tillämpas för alla

poster i balansräkningen. I annat fall kommer inte relationerna mellan

fritt och bundet kapital, mellan eget och främmande kapital och mellan

alla andra poster och delar i balansräkningen att vara oförändrade.

Användandet av en historisk omräkningskurs skulle också få

omotiverade effekter, exempelvis i fråga om vinstutdelning och

likvidationsskyldighet. Regeringens slutsats är att den av Europeiska

centralbanken fastställda växelkursen den sista svenska bankdagen under

det gamla räkenskapsåret bör tillämpas också vid ett upprepat byte av

valuta.

9 kap. 35 a § aktiebolagslagen har utformats i enlighet med detta.

Lägsta tillåtna aktiekapital efter byte från kronor till euro

Regeringen har ovan i avsnitt 6.2 förordat att lägsta tillåtna aktiekapital i

lagen skall preciseras endast i svenska kronor. För aktiebolag som redan

från bildandet har sitt aktiekapital i euro har det dock föreslagits att aktie-

kapitalet måste uppgå till minst det belopp i euro som vid bolagets

bildande motsvarade 100 000 kr eller, i fråga om publika aktiebolag,

500 000 kr.

En liknande princip bör enligt regeringens mening gälla i fråga om

aktiebolag som från början har haft sitt aktiekapital i kronor men som

sedan byter aktiekapitalsvaluta till euro. I dessa fall finns det vid bytes-

tidpunkten redan ett aktiekapital som en gång har konstaterats vara

förenligt med 1 kap. 3 § aktiebolagslagen. Om detta belopp räknas om till

euro enligt de principer som tidigare har angetts, måste givetvis också det

framräknade beloppet anses vara tillfyllest. I avsnitt 6.2 har i fråga om

aktiebolag som redan från bildandet har euro som redovisningsvaluta

uttalats att en efterföljande växelkursändring som medför att beloppet i

euro inte längre motsvarar 100 000 kr respektive 500 000 kr inte bör

medföra att kravet på lägsta tillåtna aktiekapital inte längre är uppfyllt. På

samma vis bör ett aktiebolag som har bytt redovisningsvaluta från kronor

till euro kunna fortsätta sin verksamhet även om kursen mellan kronan

och euron förändras så att aktiekapitalet, omräknat enligt då aktuell kurs,

inte längre motsvarar 100 000 kr respektive 500 000 kr.

Frågan om lägsta tillåtna aktiekapital kan också aktualiseras om ett

aktiebolag som har bytt aktiekapitalsvaluta från kronor till euro vill ändra

aktiekapitalet till ett lägre belopp. Vilken omräkningskurs bör tillämpas

när man prövar hur mycket aktiekapitalet kan sättas ned? Enligt

regeringens uppfattning bör växelkursändringar inte vare sig öka eller

minska utrymmet för ökning eller minskning av aktiekapitalet. Lägsta

tillåtna aktiekapital i euro bör därför vara det belopp som motsvarar

100 000 kr respektive 500 000 kr enligt den kurs som gällde vid tid-

punkten för bytet till euro.

I 1 kap. 3 § aktiebolagslagen bör därför klargöras att ett aktiebolag som

tidigare haft aktiekapitalet bestämt i kronor måste ha ett aktiekapital som

minst uppgår till det belopp i euro som vid bytet av aktiekapitalsvaluta

motsvarade 100 000 kr respektive 500 000 kr.

Lägsta tillåtna aktiekapital efter byte från euro till kronor

En annan fråga är vad som bör gälla om ett bolag vill byta aktiekapitals-

valuta från euro till kronor men euron har försvagats så att aktiekapitalet

vid tidpunkten för bytet inte längre motsvarar lägsta tillåtna aktiekapital

enligt 1 kap. 3 § aktiebolagslagen. En omräkning av aktiekapitalet enligt

de principer som regeringen har förordat ovan skulle i så fall kunna leda

till ett aktiekapital som understiger 100 000 kr. Enligt regeringens

mening är det inte lämpligt att vissa aktiebolag, med aktiekapitalet

bestämt i kronor, har ett aktiekapital som är lägre än som är tillåtet för

det stora flertalet aktiebolag med kronor som aktiekapitalsvaluta. När det

gäller aktiebolag som har aktiekapitalet i kronor bör alltså principen att

aktiekapitalet vid varje tidpunkt skall uppgå till minst 100 000 kr

respektive 500 000 kr gälla fullt ut.

Om ett beslut om att byta aktiekapitalsvaluta från euro till kronor får

till effekt att aktiekapitalet kommer att understiga lägsta tillåtna aktie-

kapital enligt lagen, bör bolaget därför vara skyldigt att öka aktiekapitalet

till lägst 100 000 respektive 500 000 kr. Regeringen föreslår att

aktiebolag som inte fullgör denna skyldighet skall kunna förpliktas träda

i likvidation. En bestämmelse om detta bör tas in i 13 kap. 4 a §

aktiebolagslagen.

6.4 Andra aktiebolagsrättsliga frågor

Regeringens bedömning: Det bör inte införas några andra särregler

avseende aktiebolag som har sitt aktiekapital i euro.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm-

ning.

Remissinstanserna: Utredningens bedömning har i huvudsak inte

mött några invändningar. Stockholms tingsrätt och Finansinspektionen

har dock ansett att det bör framgå av lagtexten vilken värderingstidpunkt

som gäller när man prövar om en betalning, erlagd i kronor, motsvarar

det i euro angivna aktiekapitalet.

Skälen för regeringens bedömning: Om ett aktiebolag har sin

redovisning och sitt aktiekapital i euro, kan det ge upphov till frågor som

inte hade uppkommit om bolaget i stället hade haft redovisning och

aktiekapital i kronor. Såsom framgår av det följande har regeringen

övervägt om detta bör föranleda särregler som tar sikte på aktiebolag

med redovisning och aktiekapital i euro.

Val av valuta vid vinstutdelning, vid inlösen i samband med nedsättning

och vid skifte

När ett svenskt aktiebolag gör en vinstutdelning eller i samband med

inlösen av aktier gör återbetalningar till aktieägarna fastställs beloppen i

svenska kronor. Detta är naturligt med hänsyn till att det är i balans-

räkningen angivna fria egna kapitalet som utgör den yttersta ramen för

vad som får betalas ut. Normalt sker också utbetalningen i svenska

kronor. På liknande sätt är det naturligt att skifteslikviden i samband med

bolagets upplösning fastställs och utbetalas i svenska kronor.

Gällande rätt innebär att aktieägarna i de nu nämnda situationerna

också är skyldiga att ta emot betalning i den valuta som aktiekapitalet är

bestämt i. I fråga om aktiebolag som övergår till att ha sitt aktiekapital i

euro innebär denna princip en skyldighet att ta emot utdelning m.m. i

euro. Det kan såsom Aktiespararnas Riksförbund har påpekat inne-

bära vissa olägenheter för aktieägare som avser att använda beloppen i

Sverige. Aktieägarna drabbas av växlingskostnader och utsätts dessutom

för en viss valutarisk. Dessa olägenheter är emellertid en naturlig följd av

att bolaget har bytt aktiekapitalsvaluta och får enligt regeringens mening

tålas. Givetvis kan förändringar i växelkursen också vara till aktieägarens

fördel. Det bör därför inte införas någon rätt för aktieägare att påkalla

betalning i svenska kronor.

Tillskjutande av kapital till nybildade aktiebolag

Enligt 2 kap. 2 § aktiebolagslagen får villkoren för en bolagsbildning inte

bestämmas så att betalningen för en aktie understiger aktiens nominella

belopp. Detta aktualiserar frågan vad som gäller om ett aktiebolag redan

från bildandet skall ha redovisning och aktiekapital i euro och stiftarna

har bestämt att betalningen skall erläggas med visst belopp i kronor.

Uppenbarligen blir det då nödvändigt att räkna om det kronbelopp som

betalas till euro för att det skall gå att bedöma om betalningen motsvarar

aktiens nominella belopp. Frågan uppkommer vilken växelkurs som skall

tillämpas vid omräkningen.

Den frågan bör bedömas mot bakgrund av bestämmelserna i 2 kap. 9 §

aktiebolagslagen. Dessa innebär i princip att ett aktiebolag inte får

registreras förrän medel som minst motsvarar aktiekapitalet har till-

skjutits. När betalningen för aktierna erläggs i pengar, sker prövningen

enligt 2 kap. 9 § med hjälp av ett av bank utfärdat intyg om vad som har

satts in på ett särskilt konto i banken. Det ligger bäst i linje med denna

bestämmelse om avstämningen enligt 2 kap. 2 § görs med tillämpning av

den växelkurs som Europeiska centralbanken fastställer per den dag då

banken utfärdar intyg om behållningen på kontot. I och för sig är

lösningen inte utan olägenheter. Det finns en risk för att det kronbelopp

som stiftarna har bestämt till följd av växelkursförändringar inte

motsvarar aktiens nominella belopp. Bolaget kan då inte registreras. Att

såsom en remissinstans har varit inne på i lag föreskriva att betalningen

för aktierna alltid skall ske i samma valuta som aktiekapitalet skulle dock

innebära en alltför långtgående inskränkning i den valfrihet som i dag

gäller i fråga om betalningen. En sådan ordning skulle dessutom kunna

innebära en nackdel för de euroredovisande bolag som vill vända sig till

svenska kapitalplacerare. Olägenheten med en omräkning per intygs-

dagen torde dessutom vara begränsade. Bolagets stiftare kan lösa

problemet genom att föreskriva en viss överkurs som kan parera föränd-

ringar i växelkursen under betalningstiden. Regeringen vill därför inte

förorda någon annan omräkningskurs än den av Europeiska central-

banken fastställda kursen per intygsdagen.

Ett par remissinstanser har ansett att det bör framgå av lagtexten vilken

omräkningskurs som skall tillämpas i den aktuella situationen. Enligt

regeringens mening är detta inte nödvändigt. Vad som nyss har sagts får

anses följa av de principer som redan kommer till uttryck i aktie-

bolagslagen.

Tillämpning av andra bestämmelser till skydd för bolagets bundna egna

kapital

Frågan bör också ställas om aktiebolagslagens regelverk i övrigt

påverkas av att ett aktiebolag har sin redovisning och sitt aktiekapital i

euro. Särskilt viktigt är det att lagens bestämmelser om skydd för det

bundna egna kapitalet fortfarande går att tillämpa. Utredningen har gått i

genom ett stort antal sådana bestämmelser såsom bestämmelserna om

vinstutdelning i 12 kap. 2 §, om nedsättning i 6 kap. 1 § och om

tvångslikvidation i 13 kap. 2 § och har inte funnit att det finns något

behov av kompletterande lagregler. Regeringen ansluter sig till den

bedömningen.

7 Särskilda frågor kring användandet av euro i

ekonomiska föreningar

7.1 Några skillnader mellan aktiebolag och ekonomiska

föreningar

Ekonomiska föreningar bör i de flesta avseenden omfattas av samma

bestämmelser som har föreslagits för aktiebolag. Det finns emellertid

vissa skillnader mellan de två associationsformerna som aktualiserar

särskilda överväganden.

En sådan skillnad är att ett aktiebolag, men inte en ekonomisk före-

ning, är en kapitalassociation i vilken aktiekapitalet spelar en central roll

till bolagsborgenärernas skydd. I aktiebolagslagen finns bestämmelser

om att det måste finnas ett visst minsta aktiekapital och att ett aktiebolag

måste träda i likvidation när bolagets eget kapital i viss omfattning

understiger aktiekapitalet. Motsvarande bestämmelser saknas i förenings-

lagen. Medlemsinsatserna i en ekonomisk förening behöver således inte

uppgå till något visst minsta belopp. Inte heller råder det någon

likvidationsplikt vid bristande täckning av medlemsinsatserna.

En annan skillnad är att i ett aktiebolag sker avgång ur bolaget

normalt genom att aktieägaren säljer sina aktier. Försäljningen påverkar

inte aktiekapitalets storlek. I en ekonomisk förening återigen innebär

varje medlemsbyte att föreningen tvingas återbetala medlemsinsatsen till

den avgångne medlemmen med belopp som beräknas med utgångspunkt i

den balansräkning som hänför sig till tiden för avgången.

7.2 Insatsvaluta

Det bundna egna kapitalet i en ekonomisk förening utgörs av inbetalda

eller genom insatsemission tillgodoförda insatser, reservfond samt upp-

skrivningsfond. Det finns två slag av insatser; medlemsinsatser och

förlagsinsatser. Dessa skall redovisas var för sig (se 9 kap. 7 § förenings-

lagen).

Såsom regeringen har redovisat i avsnitt 5.6 bör vid byte av redovis-

ningsvaluta från kronor till euro samtliga poster i den utgående balans-

räkningen räknas om så att de står i euro i den ingående balansen för det

nya räkenskapsåret. Motsvarande omräkning måste göras vid ett byte

från euro till svenska kronor. Omräkningen måste i båda fallen göras så

att alla relationer mellan fritt och bundet kapital, mellan eget och

främmande kapital samt mellan alla andra poster och delar i balans-

räkningen är desamma i den ingående balansen som i den utgående

balansen för det gamla räkenskapsåret. Detta gäller även sådana poster

som ingår i bundet eget kapital. Som tidigare har angetts bör bundet eget

kapital dessutom i efterföljande balansräkningar beräknas och redovisas

med utgångspunkt i det belopp som har tagits fram vid den ursprungliga

omräkningen.

Det sagda bör gälla även i fråga om ekonomiska föreningar. Såsom

regeringen återkommer till i avsnitt 7.2.2 är det dock nödvändigt med en

viss särreglering för den efterföljande redovisningen av förlagsinsatser.

En annan fråga är om insatserna bör vara bestämda i euro också i

stadgarna, dvs. med verkan att anspråk från medlemmarna på åter-

betalning av insatserna m.m. bör uttryckas i denna valuta. Denna fråga

frågan om insatsvaluta behandlas i avsnitt 7.2.1.

7.2.1 Medlemsinsatser

Regeringens förslag: I ekonomiska föreningar som har sin

redovisning i euro skall den insats med vilken varje medlem skall delta

(medlemsinsats) i stadgarna vara bestämd i euro. Det innebär att

i föreningar som har bytt redovisningsvaluta från kronor till euro skall

medlemsinsatserna i den mån inte inbetalning av insatser,

insatsemissioner eller återbetalningar föranleder annat i de följande

balansräkningarna redovisas till det belopp i euro som erhölls när den

sista balansräkningen i kronor räknades om till euro, och att

i föreningar som har haft euro som redovisningsvaluta redan från

bildandet skall medlemsinsatserna i den mån inte inbetalning av

insatser, insatsemissioner eller återbetalningar föranleder annat i

följande balansräkningar redovisas till det belopp i euro som bestämdes i

samband med föreningens bildande.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt utredningens

förslag eller inte haft några invändningar mot det.

Bakgrund: I stadgarna för en ekonomisk förening skall alltid anges

den insats med vilken varje medlem skall delta i föreningen, hur in-

satserna skall fullgöras samt i vad mån en medlem får delta i föreningen

med insats utöver vad han är skyldig att delta med (se 2 kap. 2 § första

stycket 4 föreningslagen). Medlemsinsatsen betalas normalt kontant.

Ingenting hindrar emellertid att stadgarna anger att medlemsinsatserna

skall fullgöras med annan egendom, t.ex. varuleveranser, eller med

arbetsprestationer. En insats kan vara hur hög eller hur låg som helst.

Insatsfrihet är dock inte tillåten (se Mallmén, Lagen om ekonomiska

föreningar, 2 uppl., 1995, s. 67 f.).

Belopp som kan bli föremål för vinstutdelning kan överföras till

medlemsinsatserna genom insatsemission (se 10 kap. 2 a § förenings-

lagen). För detta krävs bestämmelser i stadgarna (se 2 kap. 2 § första

stycket 12).

Varje medlem har rätt att på begäran få skriftlig uppgift av föreningen

om sitt medlemsskap och de insatser som han har betalt in eller tillgodo-

förts (se 3 kap. 6 § föreningslagen). När en medlem har avgått, har han

rätt att sex månader efter avgången få ut sina inbetalda eller genom

insatsemission tillgodoförda medlemsinsatser (se 4 kap. 1 §).

Skälen för regeringens förslag: I en ekonomisk förening finns inte

något krav på minsta insatskapital och storleken av det samlade insats-

kapitalet framgår inte av stadgarna. Om insatserna i årsredovisningen

redovisas i en annan valuta än den som insatserna är angivna i, uppkom-

mer därför inte någon större risk för missförstånd.

En ordning där medlemsinsatserna behandlas på samma sätt som

aktiekapitalet i ett aktiebolag, dvs. där medlemsinsatserna är bestämda i

samma valuta som redovisningen, är emellertid ägnad att underlätta före-

ningens hantering av återbetalningsanspråk i samband med en medlems

avgång ur föreningen. Vid beräkningen av de belopp som skall åter-

betalas gäller att beloppet inte får överstiga medlemmens andel av före-

ningens eget kapital enligt den balansräkning som hänför sig till tiden för

avgången (se 4 kap. 1 § föreningslagen). När denna balansräkning är

upprättad i euro, framkommer gränsbeloppet i samma valuta och det blir

då klart enklare att ställa detta belopp mot ett återbetalningskrav uttryckt

i euro. Det mest ändamålsenliga är därför att medlemsinsatserna är

bestämda i samma valuta som redovisningen.

En bestämmelse om att föreningen, ifall den väljer att ha sin

redovisning i euro, i stadgarna också skall ange att den har euro som

 insatsvaluta bör med anledning därav tas in i 2 kap. 2 § andra stycket

föreningslagen.

Med den nu föreslagna ordningen följer att medlemmens anspråk

gentemot föreningen skall preciseras i den valuta som används för

redovisningen och som medlemsinsatsen är bestämd i. Sålunda måste

avgående medlems rätt till återbetalning av medlemsinsatsen efter ett

valutabyte fastställas i den nya valutan (se 4 kap. och 10 kap. 1 §

föreningslagen). Givetvis skall detsamma gälla i föreningar som redan

från bildandet har haft sin redovisning i euro. I en förening med euro som

redovisningsvaluta måste också överskottsutdelningen t.ex. efterlikvid,

återbäring och insatsränta fastställas i denna valuta (se 10 kap. 1 §

samma lag). Även rätten till betalning vid nedsättning av medlems-

insatsernas belopp och vid utskiftning i samband med föreningens

likvidation måste fastställas i redovisningsvalutan (se 7 kap. 14 § femte

stycket, 10 kap. 1 § och 11 kap. föreningslagen). Medlemmarna blir

också skyldiga att om annat inte beslutas acceptera att utbetalningen

av de i euro fastställda beloppen sker i euro.

Vilken omräkningskurs bör då tillämpas? Enligt regeringens mening är

det naturligt att tillämpa samma principer som vad gäller omräkning i

övrigt. I föreningar som tidigare har redovisat i kronor bör alltså den

insats med vilken varje medlem skall delta omräknas till euro enligt den

omräkningskurs som tillämpas vid bytet av redovisningsvaluta. I

föreningar som redan från starten skall ha euro som redovisningsvaluta

uppkommer inte något omräkningsproblem; storleken på medlems-

insatsen har då preciserats i euro redan i de ursprungliga stadgarna.

7.2.2 Förlagsinsatser

Regeringens förslag: Ett byte av redovisningsvaluta skall inte

föranleda att förlagsinsatserna bestäms i annan valuta än den ur-

sprungliga. Den som innehar en förlagsandel skall därför alltid ha rätt

att få utdelningsbelopp och inlösenbelopp fastställt och utbetalat i den

valuta som förlagsinsatsen har bestämts i.

Sedan en ekonomisk förening har bytt redovisningsvaluta, skall

förlagsinsatser i efterföljande balansräkningar redovisas i den nya

valutan enligt den kurs som gäller på respektive balansdag. I den mån

detta leder till att det bundna egna kapitalet ökar eller minskar från ett

år till ett annat skall det göras en motsvarande minskning eller ökning

av fritt eget kapital.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller

inte haft några invändningar mot det.

Bakgrund: Utöver medlemsinsatser kan en ekonomisk förening

erhålla tillskottskapital i form av förlagsinsatser. För detta krävs be-

stämmelser i stadgarna. Där får föreskrivas att förlagsinsatser får till-

skjutas även av andra än medlemmar (se 5 kap. 2 § föreningslagen). De

rättigheter som förlagsinsatser ger upphov till kallas förlagsandelar. För-

lagsinsatserna intar en mellanställning mellan det lånade kapitalet och

medlemsinsatserna. Innehavare av förlagsandelar saknar vissa av de

rättigheter mot föreningen som vanligen tillkommer borgenärer.

Utmärkande för förlagsandelarna är bl.a. att innehavarna vid föreningens

upplösning har sämre rätt än vanliga borgenärer. Först om det finns ett

överskott när alla kända skulder har betalats, har innehavarna rätt att, så

långt överskottet räcker, få förlagsinsatserna inlösta (se 5 kap. 3 §

föreningslagen).

För varje förlagsinsats skall föreningen utfärda ett förlagsandelsbevis.

Beviset skall ställas till viss man, till innehavaren eller till viss man eller

order. Beviset skall innehålla uppgift om bl.a. insatsens storlek, den rätt

till utdelning som insatsen medför, det sätt på vilket utdelning skall ut-

betalas och inlösen ske samt eventuella begränsningar i fråga om vem

som har rätt att förvärva de rättigheter som är förenade med förlags-

insatserna (se 5 kap. 4 § föreningslagen).

I fråga om förlagsandelsbevis gäller, om inte annat följer av förenings-

lagen, i tillämpliga delar vad som föreskrivs i lagen (1936:81) om

skuldebrev. Härvid jämställs bevis som har ställts till viss man med

enkelt skuldebrev och bevis till innehavaren eller till viss man eller order

med löpande skuldebrev. Den som innehar ett förlagsandelsbevis ställt

till viss man eller order och som enligt föreningens påskrift på beviset är

ägare till förlagsandelen är likställd med den som enligt 13 § andra

stycket skuldebrevslagen förmodas äga rätt att göra skuldebrevet

gällande (se 5 kap. 5 § föreningslagen).

Den som innehar en förlagsandel har rätt att få förlagsinsatsen inlöst

tidigast fem år efter tillskottet, om han skriftligen säger upp beloppet

minst två år i förväg. Föreningen får inlösa en förlagsinsats tidigast fem

år efter tillskottet, om föreningen skriftligen säger upp beloppet minst sex

månader i förväg. Inlösen sker till det belopp som utgör insatsens storlek

enligt förlagsandelsbeviset. Beloppet får dock inte överstiga vad som av

föreningens eget kapital enligt den senast fastställda balansräkningen,

utan anlitande av reservfonden eller uppskrivningsfonden, belöper på an-

delen i förhållande till övriga förlagsinsatser (se 5 kap. 7 § förenings-

lagen).

Skälen för regeringens förslag:

Insatsvaluta

Självfallet måste en ekonomisk förening som har sin redovisning i euro

redovisa också posten Förlagsinsatser i euro. En helt annan fråga är om

förlagsinsatserna också bör vara bestämda i euro.

Förlagsinsatserna ingår i bolagets bundna egna kapital. Posten Förlags-

insatser förutsätts vara oförändrad i balansräkningen i den mån inga nya

insatser tillkommer eller återbetalningar görs. Det talar för att förlags-

insatserna i likhet med aktiekapitalet i ett aktiebolag bör anges i euro.

Det är emellertid inte möjligt att genom beslut på föreningsstämma

ändra föreningens förpliktelse enligt utelöpande förlagsandelsbevis att

betala i svenska kronor till en förpliktelse att i stället betala i euro. Det är

en grundläggande princip inom civilrätten att en gäldenär inte ensidigt

kan ändra i villkoren i en utfästelse som han har lämnat i exempelvis ett

skuldebrev. Som har framgått av redogörelsen för gällande rätt gäller för

förlagsandelsbevisen i tillämpliga delar vad som föreskrivs i skulde-

brevslagen.

Regeringen har därför stannat för den lösningen att ett byte av redovis-

ningsvaluta inte bör förenas med byte av den valuta som förlagsinsatsen

är bestämd i. I förhållandet mellan föreningen och förlagsandels-

innehavarna bör alltså storleken av förlagsinsatserna samt utdelningen

och inlösenbelopp även i fortsättningen beräknas i den ursprungliga

valutan.

Redovisningen i balansräkningen

Det förhållandet att förlagsinsatserna även efter ett byte av redovisnings-

valuta måste anges i den valuta som de ursprungligen har bestämts i ger

upphov till särskilda problem vid redovisningen.

Regeringen har ovan förordat att bundet eget kapital i efterföljande

balansräkningar skall redovisas enligt den kurs som gällde vid bytet av

redovisningsvaluta. Beträffande förlagsinsatser skulle dock en sådan

ordning tillämpad tillsammans med den nyss angivna principen att

förlagsinsatserna alltjämt skall vara bestämda i den ursprungliga valutan

 innebära att det belopp som redovisas som förlagsinsatser kommer att

understiga eller överstiga det belopp som föreningen i verkligheten har

att betala till innehavarna av förlagsandelar. Detta är enligt regeringens

mening inte tillfredsställande. Förlagsinsatser bör därför i stället redo-

visas till det belopp som framkommer vid en omräkning enligt

balansdagens kurs. Med en sådan redovisning kommer det redovisade

beloppet att motsvara den faktiska belastningen på föreningen per

balansdagen. En jämförelse kan göras med bestämmelsen i 4 kap. 13 §

årsredovisningslagen. Enligt den får redovisning av fordringar och

skulder i utländsk valuta ske enligt balansdagens kurs. Särskilt med

hänsyn till att förlagsinsatser utgör bundet eget kapital bör det dock inte

överlämnas till föreningen att själv avgöra om omräkningskursen skall

göras enligt balansdagens kurs eller ej. Bestämmelsen bör i stället ut-

formas som en skyldighet att redovisa förlagsinsatser i annan valuta än

redovisningsvalutan enligt balansdagens kurs. I den mån omräkningen av

förlagsinsatserna leder till att det bundna egna kapitalet ökar eller

minskar bör det medföra en justering av Balanserad vinst eller förlust. En

bestämmelse med den nu angivna innebörden bör tas in i en ny 4 kap.

16 § i årsredovisningslagen.

Regeringen är medveten om att den föreslagna lösningen kommer i

konflikt med den i avsnitt 5.6 omtalade redovisningsprincipen att det

bundna egna kapitalet inte bör tillåtas variera av sig självt. Detta är

emellertid en ofrånkomlig konsekvens av den grundläggande civilrätts-

liga principen att en gäldenär inte ensidigt kan ändra villkoren i en

utfästelse som han har lämnat.

8 Finansiella företag

8.1 Förutsättningar för att finansiella företag skall få byta

redovisningsvaluta

8.1.1 Allmänna förutsättningar för redovisning i euro och byte

av redovisningsvaluta

Regeringens förslag: Finansiella företag skall få byta redovisningsvaluta

under samma förutsättningar som företag i allmänhet.

Ett finansiellt företaget skall upprätta en särskild redogörelse om bytets

konsekvenser för företaget och vissa intressenter, som ett underlag för

prövning av bytets förenlighet med gällande rörelseregler. Regeringen

eller myndighet får meddela närmare föreskrifter om redogörelsens

innehåll.

Vissa omräkningsregler för beräkningen av lägsta kapitalbas i banker

m.fl. och solvensmarginal i försäkringsbolag tas in i en ny lag..

Vissa justeringar görs i sanktionsreglerna för värdepappersrörelse.

Utredningen förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak

med regeringens förslag.

Utredningens förslag omfattade dock inte centrala värdepappers-

förvarare enligt lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella

instrument.

Utredningen har föreslagit en särskild bestämmelse om att en ändring

av redovisningsvaluta skall vara förenlig med bestämmelserna för

verksamheten och kravet på en effektiv tillsyn.

Utredningen har inte förslagit att någon särskild redogörelse skall

lämnas.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. Finans-

inspektionen och Riksbanken, har tillstyrkt eller inte haft några invänd-

ningar mot förslaget. Inspektionen har dock lämnat vissa synpunkter av

lagteknisk karaktär.

Några remissinstanser har haft invändningar mot bestämmelsen om att

byte av redovisningsvalutan inte får försvåra en effektiv tillsyn. Enligt

Svenska Bankföreningen förutsätter redan de allmänna näringsrättsliga

reglerna att så är fallet. Svenska Fondhandlareföreningen i frågasätter att

en sådana bara skall gälla för finansiella företag. Sveriges

försäkringsförbund har hävdat att möjligheten att redovisa i euro i

praktiken kan sättas ur spel genom att tillsynsmyndighetens bedömning

av effektiv tillsyn blir avgörande.

Enligt Finansbolagens Förening bör frågan om Finansinspektionens

rätt att meddela föreskrifter på redovisningsområdet avgöras innan nya

normgivningsbemyndiganden övervägs.

Bakgrund: För verksamhet som bedrivs av banker och andra

finansiella företag krävs genomgående tillstånd. Tillståndet benämns

oktroj för bank, koncession för försäkringsbolag, auktorisation för börs,

auktoriserad marknadsplats eller central värdepappersförvarare samt

tillstånd för kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag, clearing-

organisation och fondbolag.

Gemensamt för finansiella företag är att de omfattas av särskilda regler

för verksamheten (rörelseregler) och Finansinspektionens tillsyn.

För banker finns bestämmelser om detta i bankrörelselagen

(1987:617). För sparbanker och medlemsbanker finns därutöver vissa

rörelseregler i sparbankslagen (1987:619) respektive lagen (1995:1570)

om medlemsbanker. För kreditmarknadsföretag (kreditmarknadsbolag

och kreditmarknadsföreningar) återfinns rörelsereglerna i lagen

(1992:1610) om finansieringsverksamhet.

För försäkringsbolag (försäkringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag) finns det rörelseregler i försäkringsrörelselagen

(1982:713), Understödsföreningar, som bedriver försäkringsverksamhet

för inbördes bistånd, regleras i lagen (1972:262) om understöds-

föreningar. Verksamhet i börs, clearingföretag och auktoriserad

marknadsplats regleras i lagen (1992:543) om börs- och clearing-

verksamhet.

För värdepappersbolag finns rörelsebestämmelser i lagen (1991:981)

om värdepappersrörelse. Verksamhet som central värdepappersförvarare

regleras i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument.

Bestämmelser för fondbolag finns i lagen om (1990:1114) om

värdepappersfonder.

För andra finansiella företag än fondbolag krävs att regeringen eller

Finansinspektionen stadfäster eller godkänner bolagsordning, stadgar

eller reglemente i samband med att företaget får tillstånd för

verksamheten. Beslut om ändring av sådana bestämmelser kan inte

registreras innan stadfästelse eller godkännande har skett.

För ett finansiellt företag krävs regelmässigt en viss kapitalstyrka i

förhållande till den verksamhet som bedrivs.

För en bank, ett kreditmarknadsföretag eller ett värdepappersbolag

föreskrivs att det skall finnas ett visst lägsta startkapital när verksam-

heten påbörjas. Under verksamhetstiden skall ett sådant företag alltid ha

en viss minsta kapitalbas. Därutöver finns bestämmelser om att företaget

i relation till vissa särskilda risker bl.a. kredit- och valutarisker måste

ha ett visst minsta buffertkapital (se lagen [1994:2004] om kapital-

täckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappers-

bolag).

För försäkringsbolag finns bestämmelser om minsta kapital i 1 kap.

8 a § försäkringsrörelselagen. Även för försäkringsbolag finns regler om

hantering av valutarisker.

För företag som omfattas av börslagen gäller att aktiekapitalet eller

medlemsinsatser och förlagsinsatser skall vara tillräckligt stort i för-

hållande till verksamhetens art och omfattning. Detta prövas såväl vid

auktorisationstillfället som under verksamhetstiden (se prop.

1991/92:113 s. 75). Bedrivs verksamheten i aktiebolagsform gäller också

att auktorisationen eller tillståndet skall återkallas om bolagets eget

kapital understiger två tredjedelar av det registrerade aktiekapitalet och

bristen inte täcks inom tre månader från det att den blev känd för bolaget.

En central värdepappersförvarare skall ha ett bundet eget kapital som

med hänsyn till verksamhetens art och omfattning är tillräckligt stort (se

2 kap. 4 § lagen om kontoföring av finansiella instrument).

För fondbolag krävs att aktiekapitalet med hänsyn till verksamhetens

omfattning skall vara tillräckligt stort (se 6 § lagen om värde-

pappersfonder).

Vissa finansiella företag skall följa den associationsrättsliga

regleringen i aktiebolagslagen (1975:1385) respektive lagen (1987:667)

om ekonomiska föreningar. Aktiebolagslagen gäller för bl.a.

bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag medan

lagen om ekonomiska föreningar omfattar kreditmarknadsföreningar. För

andra finansiella företag är de associationsrättsliga reglerna i dag intagna

i särskilda lagar. Bestämmelser av associationsrättsligt slag finns i

försäkringsrörelselagen för försäkringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag, i medlemsbankslagen för medlemsbanker och i spar-

bankslagen för sparbanker. För understödsföreningar gäller fortfarande

associationsrättsliga regler i 1951 års lag om ekonomiska föreningar

(1951:308).

Skälen för regeringens förslag:

Allmänna utgångspunkter

Finansiella företag bör i likhet med företag i allmänhet få ha sin

redovisning i euro (se avsnitt 5.3). De principiella bedömningar som

tidigare gjorts beträffande allmänna företag i frågor som uppkommer

med anledning av detta är relevanta också för finansiella företag. Detta

gäller både de finansiella företag som omfattas av aktiebolagslagen eller

lagen om ekonomiska föreningar, t.ex. bankaktiebolag och

kreditmarknadsföreningar, och de som inte gör det, t.ex. försäkringsbolag

och medlemsbanker.

Samma valuta bör såldes användas i alla led av redovisningen (se

avsnitt 5.5).

Ett byte av redovisningsvaluta bör förutsätta en ändring av bolags-

ordning, stadgar eller reglemente (stadgar), och få verkan vid ingången

av det räkenskapsår som följer närmast efter beslutet. Företagets

utgående balans bör räknas om med den växelkurs som fastställs av

Europeiska centralbanken den sista svenska bankdagen under det gamla

räkenskapsåret.

Ett andra byte av redovisningsvaluta bör kräva särskilt tillstånd av

skattemyndigheten (se avsnitt 5.6).

Om ett nybildat finansiellt företag skall ha sin redovisning i euro bör

det också anges i företagets stadgar (se avsnitt 5.7).

Inte heller för finansiella företag bör det krävas att företag inom en

koncern har samma redovisningsvaluta. Vid beskattningen bör vissa

särregler gälla bl.a. för koncernbidrag om företagen har olika redovis-

ningsvaluta (se avsnitt 9.2.7).

Det bör finnas en spärr mot fusioner mellan ett finansiellt företag och

ett annat företag som har en annan redovisningsvaluta (se avsnitt 5.10).

Försäkringsbolag bör omfattas av samma regelverk som gäller på den

allmänna associationsrättens områden om inte avvikelser är befogade på

grund av försäkringsbolagens särart (jfr prop. 1998/99:87 s. 152).

Om ett försäkringsaktiebolag skall ha sin redovisning i euro bör

således aktiekapitalet, liksom i aktiebolag i allmänhet, vara uttryckt i

denna valuta. Byte av denomineringsvaluta bör ske samtidigt med byte

av redovisningsvaluta och det registrerade aktiekapitalet räknas om på

samma sätt som balansräkningen. Beslutet bör få verkan vid ingången av

det räkenskapsår som följer närmast efter beslutet. De följdändringar som

fordras i bolagsordningen bör det beslutas om vid första ordinarie

bolagsstämma efter bytet (se avsnitten 6.1 och 6.3).

Försäkringsrörelselagen saknar motsvarighet till det i 1 kap. 3 §

aktiebolagslagen angivna kravet att aktiekapitalet skall vara lägst

(100 000 kr för privata aktiebolag respektive 500 000 kr för publika). Det

har motiverats med att försäkringsrörelselagen innehåller ett särskilt krav

på lägsta start- och driftskapital (garantibeloppet) för försäkringsbolag

som väl överstiger de krav som ställs på publika aktiebolag (se prop.

1994/95:70 s. 119 f.). Det behövs alltså inte någon justering i försäk-

ringsrörelselagen motsvarande den som föreslagits i 1 kap. 3 § aktie-

bolagslagen om en gräns för aktiekapitalet bestämt i euro (se avsnitt 6.2).

Av samma skäl behövs inte heller någon bestämmelse som reglerar

nybildning av försäkringsaktiebolag med aktiekapitalet i euro men där

betalning skall ske i kronor. Regeringen har av andra skäl kommit till

samma slutsats beträffande behovet av att anpassa 2 kap. 9 § aktiebolags-

lagen (se avsnitt 6.1).

I sammanhanget kan nämnas att det i en promemoria om ny

associationsrätt för bankaktiebolag och försäkringsbolag har föreslagits

att bestämmelser om lägsta aktiekapital skall införas även för försäk-

ringsbolag (dnr Fi98/476, se promemorian s. 249).

Medlemsinsatser i ekonomiska föreningar som har fått tillstånd att

bedriva finansieringsverksamhet (kreditmarknadsföreningar) och

medlemsbanker bör i likhet med vad som enligt vårt förslag skall gälla

för ekonomiska föreningar i allmänhet vara bestämda i euro (se vidare

avsnitt 7.1.1). Förlagsinsatser bör, i linje med vad som föreslås gälla för

sådana insatser i ekonomiska föreningar i allmänhet, redovisas till belopp

som framkommer vid en omräkning enligt balansdagens kurs (se vidare

avsnitt 7.1.2).

Det anförda föranleder ändringar i vissa av de särlagar som omfattar

finansiella företag av liknande slag som har föreslagits i årsredo-

visningslagen, aktiebolagslagen och föreningslagen. Ändringar

aktualiseras i ÅRKL, ÅRFL, försäkringsrörelselagen, medlemsbanks-

lagen och sparbankslagen. Ändringar av sådant slag kommenteras

närmare i författningskommentarerna.

I en del finansiella företag förekommer inom ramen för eget kapital

vissa från allmänna företag avvikande poster som kräver särskilda

överväganden. Det gäller garantifond i sparbank, garantikapital i

ömsesidigt försäkringsbolag och överskottsmedel i livförsäkringsbolag.

Särbestämmelser för beaktande av skyddsintressen på det finansiella

området

Förenligheten med rörelseregler och en effektiv tillsyn

Utredningen har föreslagit att ett finansiellt företag skall få ha sin

redovisning i euro eller byta redovisningsvaluta endast om det inte

försvårar en effektiv tillsyn och det i övrigt är förenligt med de

bestämmelser som gäller för verksamheten. Utredningen har identifierat

flera problem och risker med en redovisning i euro eller ett byte av

redovisningsvaluta. Det pekas bl.a. på Riksbankens och Finans-

inspektionens särskilda behov av att kunna få information utan onödig

omgång och tidsutdräkt. Även behovet av kontroll och god riskhantering

i finansiella företag har understrukits. Utredningen har därför föreslagit

en allmän bestämmelse om att ett byte av redovisningsvaluta måste vara

förenligt med de bestämmelser som gäller för det ifrågavarande

företagets verksamhet (se slutbetänkandet s. 250 252).

Remissinstanserna har inte i sig ifrågasatt utredningens bedömning att

en redovisning i euro eller ett byte av redovisningsvaluta kan vara förenat

med de problem och risker som utredningen har angett. Svenska

Bankföreningen, Sveriges försäkringsförbund m.fl. har emellertid, från

olika utgångspunkter, ifrågasatt utredningens förslag att det i lag särskilt

föreskrivs att ett byte av redovisningsvaluta får göras endast om det inte

försvårar en effektiv tillsyn.

Finansiella företag omgärdas av åtskilliga regler som inte har någon

motsvarighet för företag i allmänhet. Det finns enligt regeringens

mening ett starkt och varaktigt skyddsbehov inom området.

Skyddsintressena skiljer sig dock åt mellan de olika typerna av företag.

De ekonomiska konsekvenserna av ett byte av redovisningsvaluta är

inte alltid lätta att bedöma. Konsekvenserna för den löpande tillsynen och

tillämpningen av de särskilda rörelsereglerna går inte heller att i alla

delar överblicka på förhand. Detta sammanhänger inte minst med den

snabba utveckling som sker på det finansiella området. Det måste därför

finnas goda garantier för att några skyddsintressen inte åsidosätts genom

att finansiella företag har sin redovisning i euro eller byter redovis-

ningsvaluta.

Regeringen gör således, i likhet med utredningen, bedömningen att ett

byte av redovisningsvaluta och en redovisning i euro måste vara förenlig

med de bestämmelser som gäller för det finansiella företagets verksamhet

och att en sådan redovisning inte får tillåtas försvåra tillsynen över

företaget.

Det torde emellertid inte, som Svenska Bankföreningen har påpekat,

vara nödvändigt att särskilt föreskriva att en redovisning i euro eller ett

byte av redovisningsvaluta måste vara förenligt med de bestämmelser

som gäller för verksamheten. Ett krav på att verksamheten måste vara

ordnad så att det går att bedriva en effektiv tillsyn får anses följa redan av

den nuvarande regleringen av de finansiella företagen.

För banker finns exempelvis särskilda bestämmelser för det fall den

har nära förbindelser med någon som hindrar att Finansinspektionen

utövar en effektiv tillsyn över banken. Finansinspektionen får i ett sådant

fall förelägga en sådan ägare att justera sitt innehav så att förbindelsen

inte längre är nära (se 7 kap. 14 b § bankrörelselagen, prop.

1995/96:173 och BCCI-direktivet [95/26/EG]). Motsvarande regler gäller

också för ett kreditmarknadsföretag, ett värdepappersbolag och ett

försäkringsbolag. Det finns inte någon generell bestämmelse i

rörelselagarna som tar särskilt sikte på sådant som mera allmänt kan

försvåra eller t.o.m. hindra en effektiv tillsyn. De näringsrättsliga

reglerna förutsätter dock en effektiv tillsyn av att de efterlevs. Det åligger

också finansiella företag att lämna Finansinspektionen de upplysningar

om verksamheten och därmed sammanhängande omständigheter som

inspektionen begär (se avsnitt 8.4). Ett företag som inte förmår att lämna

sådan information kan rimligen inte anses följa de bestämmelser som

gäller för verksamheten.

En uttrycklig föreskrift om att ett byte inte får försvåra en effektiv

tillsyn torde således inte behövas. Enligt regeringens mening behövs inte

heller någon uttrycklig bestämmelse om att en redovisning i euro eller en

övergång till ny redovisningsvaluta måste vara förenliga med

bestämmelserna som gäller för det finansiella företagets verksamhet.

I rörelselagarna föreskrivs regelmässigt att tillståndet för verksam-

heten kan återkallas om företaget har fattat ett beslut som strider mot

rörelselagen eller någon annan författning som reglerar dess verksamhet

eller mot bolagsordningen, stadgarna eller reglementet. En bolagsordning

eller en ändring av denna skall inte heller stadfästas eller godkännas, om

den inte är förenlig med de författningar som gäller för företagets

verksamhet. Vidare torde en registrering av en ändring i bolagsordningen

förutsätta att ändringen inte strider mot andra interna regler som företaget

har antagit. Registrering skall t.ex. vägras om ett anmält beslut strider

mot ett försäkringsbolags försäkringstekniska riktlinjer (se nya 20 kap.

4 § försäkringsrörelselagen).

Det kan sammanfattningsvis konstateras att någon ytterligare

lagstiftning inte behövs för att ett finansiellt företag skall vara skyldigt att

möta de av utredningen uppställda kraven.

Prövningen av valutabytets förenlighet med verksamhetsreglerna

Redovisningen i ett finansiellt företag är av stor betydelse bl.a. eftersom

det är med hjälp av den som företagets kapitalbuffert mäts. En viktig del i

finansiella företags verksamhet är att hantera stora risker. Säkra och

effektiva redovisningssystem är därför, med sin koppling till företagets

riskhantering, av särskild betydelse i finansiella företag. Erfarenhet av

redovisning i euro och i synnerhet byte av redovisningsvaluta i

svenska företag saknas hos företag och myndigheter. Detsamma gäller

revisorer, aktuarier och andra granskare av företagen. Ett byte av

redovisningsvaluta bör därför inte kunna ske utan föregående

myndighetsgranskning.

Ett finansiellt företags stadgar skall, som framgått, bli föremål för ett

särskilt stadfästelseförfarande av Finansinspektionen eller regeringen.

Det är därför naturligt att ett byte av redovisningsvaluta som förutsätter

bestämmelser i stadgarna prövas inom ramen för gällande

bestämmelser om stadfästelseprövning. En sådan ordning gör också att

särskilda regler om överklagande m.m. kan undvikas.

Mot bakgrund av den omfattande verksamhet som finansiella företag

bedriver och den ingående regleringen är det, som nyss angetts, svårt att i

alla delar överblicka konsekvenserna av ett byte av redovisningsvaluta.

För att säkerställa att något skyddsintresse inte träds förnär bör det därför

ställas krav på en väl dokumenterad analys av konsekvenserna av en

sådan redovisning eller ett sådant byte. En formaliserad ordning med en

för ändamålet särskilt upprättad redogörelse ger vissa garantier för att

beslutet är väl genomtänkt. En genomarbetad redogörelse underlättar

också för myndigheten vid prövning av stadgarna. För att säkerställa

dessa syften bör stadfästelse eller godkännande av ett villkor i stadgarna

om byte av redovisningsvaluta uttryckligen villkoras av att en sådan

redogörelse ges in.

Rörelsereglerna är anpassade till de skiftande förhållandena som gäller

för olika finansiella företag. Med utgångspunkt i dessa bestämmelser

prövas redan i dag om en ändring av ett villkor i stadgarna kan stadfästas

eller godkännas. Frågan om när ett byte av redovisningsvaluta inte kan

accepteras behöver därför inte särskilt regleras.

Den särskilda redogörelsens innehåll

Det är naturligt att analysen i redogörelsen inriktas på de skyddsintressen

som rörelselsereglerna avser att främja. Redogörelsen bör därför beskriva

vilka konsekvenser som ett byte får för företaget självt, den större

koncern och för kreditinstitut och värdepappersbolag den finansiella

företagsgrupp i vilken företaget ingår. Redogörelsen bör även behandla

konsekvenserna för sådana grupper som rörelsereglerna avser att skydda

som kollektiv. Viktigast är försäkringstagare och andra

ersättningsberättigade enligt försäkringar. Deras rättigheter kan, som

Finansinspektionen har påpekat, komma att direkt påverkas av ett byte av

redovisningsvaluta.

Det är väsentligt att konsekvenserna utförligt analyseras och

dokumenteras såväl för försäkringsbolagets stabilitet som för att

försäkringstagarna m.fl. inte skall drabbas av rättsförluster. Också andra

grupper, t.ex. insättare i banker och investerare i värdepappersbolag, kan

påverkas av ett byte.

Viktigt är naturligtvis också, som nyss behandlats, att allmänna

intressen tillgodoses. Finansinspektionen måste även efter bytet kunna

utöva en effektiv finansiell tillsyn över företaget. Det kan inte heller

uteslutas att ett byte direkt eller indirekt kan få betydelse på andra

områden som t.ex. för betalningssystemet och insättningsgarantin.Vid

sidan av en prövning vid stadfästelse eller godkännande av stadgar kan

naturligvis sådana frågor även behöva beaktas i den löpande tillsynen.

De finansiella företagen skiljer sig åt såväl vad avser verksamhetens

art som omfattning. I lag bör därför anges endast vissa grundläggande

bestämmelser om redogörelsens innehåll. De ytterligare bestämmelser

som behövs bör i stället meddelas av regeringen eller den myndighet

regeringen bemyndigar.

Frågan om normgivningsbemyndigandena på redovisningsområdet har

nyligen behandlats i samband med ett förslag till ny bokföringslag (se

vidare prop. 1998/99:130 s. 183 f.) Enligt regeringens mening föreligger

inget hinder mot sådana bemyndiganden som föreslås tas in i 9 § lagen

om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag.

Bör det införas en särskild lag om byte av redovisningsvaluta i euro för

finansiella företag?

De särregler för byte av redovisningsvaluta som behövs för finansiella

företag kan antingen samlas i en särskild lag eller inarbetas i respektive

rörelselag. En remissinstans har förespråkat den senare ordningen.

Den särskilda möjlighet till redovisning i euro som föreslås kommer

företrädesvis att utnyttjas av företag med speciella förutsättningar. Från

lagteknisk synpunkt är det lämpligt att samla nödvändiga särbe-

stämmelser i en särskild lag i stället för att tynga varje rörelselag med ett

stort antal likalydande bestämmelser.

Av betydelse är också att flera rörelselagar för närvarande är föremål

för en översyn inom Finansdepartementet. Det gäller bestämmelserna för

försäkringsföretag som nyligen ändrats och där flera områden återstår att

reformera (se prop. 1998/99:87, bet. 1998/99:FiU28, SFS 1999:600). Det

gäller också reglerna för banker respektive kreditmarknadsföretag där

genomgripande ändringar föreslagits av Banklagskommittén (se delbe-

tänkandet Reglering och tillsyn av banker och kreditmarknadsföretag

[SOU 1998:160]).

Regeringen avser också, som förutskickats i prop. 1997/98:166 s. 59,

att se över vilka krav som bör ställas på startkapital i finansiella företag.

Kapitaltäckningsreglerna är dessutom föremål för en omfattande översyn

även utanför Sverige. Kommissionen ser över befintliga direktiv på

området och G 10-länderna arbetar med en revidering av den s.k.

Baselöverskommelsen från år 1988.

Det är lämpligt att avvakta det fortsatta arbetet inom dessa områden i

stället för att infoga de nödvändiga särbestämmelserna i olika rörelse-

lagar. De särskilda rörelseregler som behövs till följd av att byte av

redovisningsvaluta medges i finansiella företag, bör därför samlas i en

särskild lag i stället för att inarbetas i respektive rörelselag. Bestäm-

melser av associationsrättsligt slag eller för redovisningen av mot-

svarande slag som föreslagits i aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska

föreningar eller årsredovisningslagen, bör dock tas in i den särskilda

associations- och redovisningsrättsliga lagstiftningen för finansiella

företag.

Vissa justeringar av sanktionsbestämmelserna i lagen om värdepappers-

rörelse

Finansinspektionen kan ingripa mot en bank eller ett kredit-

marknadsföretag som har överträtt en författning som reglerar dess

verksamhet eller i bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag bolags-

ordningen eller i kreditmarknadsförening stadgarna (se 7 kap. 15 §

och 16 § första stycket 5 bankrörelselagen respektive 5 kap. 16 § och

17 § första stycket 3 lagen om finansieringsverksamhet). Ett byte av

redovisningsvaluta som kommer i konflikt med en sådan författning kan,

som tidigare konstaterats, beivras genom ingripanden av

Finansinspektionen vid stadfästelse av stadgarna eller i den löpande

tillsynen.

Lagen om värdepappersrörelse ger inte uttryckligen inspektionen

motsvarande möjlighet att ingripa mot ett värdepappersbolag. Någon

saklig skillnad mellan dessa bolag och övriga finansiella företag torde

dock inte finnas på denna punkt. Det är således möjligt att inskrida mot

ett värdepappersbolag som överträder en föreskrift som reglerar dess

verksamhet, även om föreskriften i fråga inte har meddelats med stöd av

lagen om värdepappersrörelse. Detsamma gäller om ett värdepappers-

bolag överträder bestämmelser i sin egen bolagsordning. Ett värdepap-

persbolag som har överträtt någon sådan föreskrift eller sin egen

bolagsordning kan nämligen knappast anses lämpligt att utöva sådan

verksamhet som tillståndet avser. Det sist sagda kan anses följa redan av

kravet på godkännande av bolagsordning och att Finansinspektionen

skall återkalla tillståndet om bolaget har visat sig olämpligt att utöva

sådan rörelse tillståndet avser (se 2 kap. 3 § och 6 kap. 9 § första

stycket 3 lagen om värdepappersrörelse).

Det är emellertid lämpligt att bestämmelserna i de olika rörelselagarna

ges en likartad utformning när någon skillnad i betydelse inte är avsedd.

De av utredningen föreslagna förtydligandena av 6 kap. 7 och 9 §§

nämnda lag, vilka inte mött någon erinran från remissinstanserna, bör

därför genomföras.

8.1.2 Särskilda förutsättningar för försäkringsbolag

Regeringens bedömning: Det behövs inte några nya bestämmelser till

försäkringstagarnas skydd vid byte av redovisningsvaluta.

Regeringens förslag: Möjligheten att byta redovisningsvaluta bör inte

gälla för försäkringsbolag som övergångsvis tillämpar äldre rörelseregler

om försäkringstekniska grunder m.m.

Utredningens bedömning: Överensstämmer i sak med regeringens.

Utredningen har dock inte närmare behandlat konsekvenserna i

förhållande till de nya försäkringsrörelsereglerna eller frågor om

beståndsöverlåtelser.

Remissinstanserna: Finansinspektionen har ansett att frågan om byte

av redovisningsvaluta bör övervägas i förhållande till de nya

rörelsereglerna för försäkringsbolag. Ett exempel på en nyordning som

bör föranleda överväganden är, enligt inspektionen, villkorad återbäring

som kan anknyta till bokförda värden eller förändringar av t.ex.

aktuariellt bestämda poster.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: En övergång till

redovisning i euro och byte av redovisningsvaluta måste givetvis vara

förenlig också med de nya rörelseregler för försäkringsbolag som

riksdagen nyligen har antagits och som träder i kraft den 1 januari 2000

(se prop. 1998/99:87, bet. 1998/99:FiU28, SFS 1999:600). Bestämmel-

serna innebär bl.a. att livförsäkringsbolag kan avtala om återbäring som

är villkorad av värdeförändringar på tillgångar eller av visst försäk-

ringstekniskt resultat som försäkringstagarna eller andra ersättnings-

berättigade står risken för (villkorad återbäring). Villkoren kan vara

kopplade till i avtalen specificerade driftskostnader som dessutom skall

var möjliga att identifiera och kontrollera. Det är viktigt att försäkrings-

tagarna genom den villkorade återbäringen inte kommer att stå en allmän

rörelserisk (se prop. 1998/99:87 s. 203).

Finansinspektionen har pekat på en tänkbar komplikation vid byte av

redovisningsvaluta i ett försäkringsbolag som har ingått avtal om

villkorad återbäring. I allmänhet är, enligt inspektionen, bokförda värden

eller förändringar i aktuariellt bestämda poster uttryckta i kronor. Har

återbäringen anknutits till sådana poster, kan ett byte till euroredovisning

göra att det tillkommer en valutaeffekt vid beräknandet av vad

försäkringstagaren är berättigad till enligt försäkringsavtalet. Ett byte av

redovisningsvaluta kan således ha betydelse för tillämpningen av

ingångna avtal om villkorad återbäring.

En förutsättning för att byte av redovisningsvaluta skall få ske bör

enligt vår mening vara att det inte direkt eller indirekt försämrar

ställningen för försäkringstagare eller andra ersättningsberättigade enligt

befintliga försäkringsavtal. Detsamma gäller rättigheter för dessa som

grundar sig på av bolaget gjorda ensidiga utfästelser om återbäring

(jfr vad som anförts i prop. 1998/99:87 s. 367 f och 427 i fråga om

ombildning av livförsäkringsbolag). Eftersom en redovisning i euro eller

ett byte av redovisningsvaluta i ett livförsäkringsföretag kan få sådana

konsekvenser är frågan därför närmast om det behövs några nya

bestämmelser till skydd för försäkringstagarna.

En annan fråga som aktualiseras är om möjligheten att redovisa i euro

bör begränsas till försäkringsbolag som övergått till att tillämpa de nya

rörelsereglerna. Genom övergångsregler får försäkringsbolagen tillämpa

äldre bestämmelser om försäkringstekniska grunder m.m. upp till två år

från det att lagen träder i kraft den 1 januari 2000.

För försäkringsbolag finns särskilda bestämmelser om förändring av

verksamheten genom överlåtelse av försäkringsbestånd mellan olika

försäkringsbolag (se bl.a. 14 kap. 26 § försäkringsrörelselagen om

överlåtelse i samband med likvidation och konkurs samt 15 kap. 1 § om

frivillig överlåtelse). Bestämmelserna om beståndsöverlåtelse utgör ett

komplement till fusionsreglerna i 15 a kap. försäkringsrörelselagen.

Fusionsreglerna infördes år 1995 som ett led i harmoniseringen med

EG:s bolagsrätt.

Behövs särskilda regler om byte av redovisningsvaluta till skydd för

försäkringstagarna?

I den under våren 1999 redovisade försäkringsrörelsepropositionen

konstateras att det finns ett starkt behov av att säkerställa ett starkt

konsument- och försäkringstagarskydd bl.a. med hänsyn till de allvarliga

konsekvenser som kan uppkomma om inte enskilda försäkringsåtaganden

fullföljs (se prop. 1998/99:87 s. 141). I de nya bestämmelserna för

försäkringsbolag kompletteras därför de särskilda skyddsreglerna för

försäkringstagarna och likställda med en allmän bestämmelse om att

försäkringsverksamhet skall bedrivas enligt god försäkringsstandard (se

nya 1 kap. 1 a § försäkringsrörelselagen).

Kravet på att verksamheten skall bedrivas enligt god försäkrings-

standard gäller både liv- och skadeförsäkringsbolag (angående under-

stödsföreningar, se avsnitt 8.1.3).

Med god försäkringsstandard förstås vad som för en representativ krets

av försäkringsgivare utgör en kvalitativt tillfredsställande standard. Det

behöver inte vara fråga en faktiskt förekommande praxis hos den aktuella

kretsen av försäkringsgivare, även om sådan praxis kan ge viss ledning

för tillämpningen. Begreppets innebörd får fyllas ut i tillsynspraxis.

Normen gäller verksamheten i dess helhet och innebär bl.a. att bolaget

inte får handla så att särskilda skyddsbestämmelser kringgås, t.ex.

överskottsreglerna i livförsäkringsbolag (se prop. 1998/99:87 s. 182 f.

och 392 f.).

Ett byte av redovisningsvaluta som på ett omotiverat sätt riskerar att

försämra försäkringstagarnas och därmed jämställdas rätt till ersättning

kan knappast anses vara förenligt med kravet på att verksamheten skall

bedrivas enligt god försäkringsstandard. Stadfästelse av en ändring av ett

bolagsordningsvillkor som innebär byte av redovisningsvaluta skall

således i sista hand vägras, om det kan antas att den ändrade bolags-

ordningen inte låter sig förenas med en tillämpning av befintliga avtal.

Enligt nya överskottsregler för försäkringsbolag skall vinster i ett

livförsäkringsbolag gottskrivas som återbäring till försäkringstagare och

andra ersättningsberättigade i den mån de inte får användas för vinstut-

delning eller förlusttäckning i bolaget (se nya 12 kap. 5 § försäkrings-

rörelselagen). Den redovisningsvaluta som tillämpas inverkar även på

storleken av belopp som på detta sätt av bolagsstämman skall gottskrivas

som återbäring. En allmän översyn av bolagsordningen torde således vara

påkallad vid ett byte av redovisningsvaluta. Därigenom undviks att

befintliga villkor inte får en ändrad och kanske överraskande

betydelse för bolaget eller försäkringstagarna efter bytet.

Villkor i bolagsordningen om vinstutdelning eller annan användning

av vinst i försäkringsbolag skall, i likhet med villkor om ny

redovisningsvaluta, stadfästas av Finansinspektionen. Härigenom

säkerställs att inte inbördes oförenliga villkor om användning av vinst tas

in i bolagsordningen.

Det bör påpekas att en ändring av ett villkor om vinstutdelning i

bolagsordningen i ett livförsäkringsbolag som får dela ut vinst är en

ensidig disposition av bolaget avseende framtida vinster. Enbart det

förhållandet att en försäkringstagare berörs ekonomiskt av ett sådant

villkor är normalt inte tillräckligt för att dennes rätt skall anses

försämrad, så länge inte försäkringstagarens avtalade eller på annat sätt

tillkommande rättigheter försämras. Det förhållandet att ett byte av

redovisningsvaluta kan få återverkningar på försäkringstagarens

möjligheter att få del i framtida vinster berör därför normalt inte

försäkringstagarens rätt. Däremot får naturligtvis inte rätten till redan

gottskriven återbäring äventyras (jfr prop. 1998/99:87 s. 427).

För äldre försäkringar som har tecknats före den 1 januari 2000 gäller

den s.k. skälighetsprincipen om inte annat har avtalats (se nya 12 kap.

14 § försäkringsrörelselagen). Ett byte av redovisningsvaluta måste

självklart vara förenligt med nämnda princip.

Ett byte av redovisningsvaluta måste också vara förenligt med de

övriga principer för överskottshantering som bolaget tillämpar. Sådan

principer skall enligt nuvarande bestämmelser framgå av försäkrings-

tekniska grunder. Enligt de nya rörelsereglerna för försäkringsbolagen

skall motsvarande principer framdeles tas in i försäkringstekniska

riktlinjer och som huvudregel konkretiseras i ett försäkringstekniskt

beräkningsunderlag. Ett bolagsbeslut får inte registreras om det strider

mot en försäkringsteknisk riktlinje (se nya 20 kap. 4 § försäkrings-

rörelselagen).

Stadfästelse och registrering av en bolagsordning som innehåller

villkor om ny redovisningsvaluta förutsätter redan enligt nuvarande

bestämmelser att villkoret är förenligt med andra bolagsordningsvillkor

och antagna principer för fördelning av överskott.

Kravet på den särskilda redogörelsen vid byte av redovisningsvaluta,

som bl.a. skall behandla konsekvenserna för försäkringstagarna och

jämställda ersättningsberättigade, bidrar också till att nu nämnda

frågeställningar blir väl genomlysta (jfr avsnitt 8.1.1).

Sammanfattningsvis kan konstateras att de nya verksamhetsreglerna

för försäkringsbolagen tillförsäkrar försäkringstagarna och andra ersätt-

ningsberättigade på grund av försäkringar ett gott skydd. Någon

ytterligare lagstiftning, som tar sikte direkt på byte av redovisnings-

valuta, behövs alltså inte.

Bör företag som övergångsvis tillämpar äldre försäkringsrörelseregler

få använda euro som redovisningsvaluta?

De nya försäkringsrörelsereglerna skall, som tidigare nämnts, träda i

kraft den 1 januari 2000. För att underlätta övergången ges en möjlighet

att tillämpa äldre bestämmelser om återbäringsmedel och försäkrings-

tekniska grunder m.m. under ytterligare två år.

En eventuell övergång till euro som redovisningsvaluta torde främst

vara angelägen för sådana försäkringsbolag som har resurser och

möjligheter att snabbt anpassa sin verksamhet till de nya försäkrings-

rörelsereglerna. En möjlighet att redovisa i euro även i bolag som

övergångsvis tillämpar äldre rörelseregler kan komplicera och fördröja

bolagens möjligheter att ändra bolagsordningen m.m. inför en övergång

till de nya rörelsereglerna. Till detta kommer att myndigheterna, i första

hand Finansinspektionen, vid upprepade tillfällen måste pröva

konsekvenserna för försäkringstagarna av ändrade verksamhets-

förutsättningar. Redovisningsregleringen skulle också kompliceras

ytterligare, eftersom särskilda och tillfälliga redovisningsbestämmelser

torde krävas bl.a. för posten återbäringsmedel.

Enligt regeringens mening bör därför byte av redovisningsvaluta inte

kunna ske i försäkringsbolag som övergångsvis tillämpar äldre

bestämmelser om försäkringstekniska grunder m.m. (se punkterna 2 och

5 i övergångsbestämmelserna till de nya bestämmelserna i försäkrings-

rörelselagen). En bestämmelse om detta bör tas in i en övergångs-

bestämmelse till 4 kap. 6 § bokföringslagen, där möjligheten att redovisa

i euro framgår.

Det kan anmärkas att förslaget inte hindrar att villkor i bolagsordning

om ny redovisningsvaluta prövas samtidigt med sådana villkor som

fordras enligt de nya försäkringsrörelsereglerna.

Behövs en särskild spärr mot överlåtelse av försäkringsbestånd?

I fråga om överlåtelse av försäkringsbestånd finns inte anledning att

befara sådana problem som utgjort skäl för den föreslagna spärren mot

fusioner mellan företag med olika redovisningsvaluta (se avsnitt 5.10).

En sådan överlåtelse skall prövas och godkännas av i första hand

Finansinspektionen. Det finns därför inte skäl att införa ett ovillkorligt

förbud mot överlåtelse av försäkringsbestånd mellan försäkringsföretag

som inte har samma redovisningsvaluta.

Finansinspektionen prövar redan i dag att försäkringstagarnas intressen

inte åsidosätts vid en beståndsöverlåtelse mellan försäkringsbolag. Om

försäkringsbolagen inte har samma redovisningsvaluta är det endast

ytterligare en omständighet att beakta vid prövningen. Ett försäkrings-

bestånd kan för övrigt redan i dag överlåtas till ett företag med annan

redovisningsvaluta, nämligen en utländsk försäkringsgivare (se t.ex.

15 kap. 1 § första stycket 2 försäkringsrörelselagen). Det behövs alltså

inte någon särskild bestämmelse om beståndsöverlåtelse mellan svenska

försäkringsbolag som har olika redovisningsvaluta.

8.1.3 Byte av redovisningsvaluta i understödsföreningar

Regeringens förslag: Understödsföreningar som tillämpar ÅRFL får

ha sin redovisning i euro under samma förutsättningar som

försäkringsbolag. De associationsrättsliga reglerna för föreningarna

anpassas på motsvarande sätt som för ekonomiska föreningar i

allmänhet med vissa avvikelser som motiveras av att bestämmelser

om medlemsinsatser och fusion saknas.

Utredningen förslag: Saknar motsvarighet till regeringens förslag.

Utredningen har ansett att frågan om understödsföreningars redovisning i

euro bör övervägas ytterligare i den fortsatta beredningen av

utredningsförslaget.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har ansett att understöds-

föreningar bör få redovisa i euro. Enligt bl.a. Svenska Livförsäkrings-

bolags Aktuarienämnd är en sådan möjlighet väsentlig från konkurrens-

synpunkt.

Bakgrund: Vissa försäkringsgivare på det privata försäkringsområdet

utgörs av understödsföreningar. Det är sådana föreningar som har till

uppgift att lämna sjukhjälp, begravningshjälp, pension eller liknande

understöd till sina medlemmar eller deras anhöriga. Understöds-

föreningar regleras av lagen (1972:262) om understödsföreningar. Lagen

innehåller i huvudsak bestämmelser om försäkringsrörelsen.

Föreningarna tillämpar fortfarande 1951 års lag om ekonomiska

föreningar som associationsrättslig grund.

Regeringen har nyligen föreslagit att understödsföreningar skall

tillämpa ÅRFL från och med räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000

(se prop. 1998/99:130). Med stöd av övergångsregler kan understöds-

föreningar dock tillämpa äldre bestämmelse om redovisningen under

ytterligare ett år.

I lagen om understödsföreningar saknas bestämmelser om

medlemsinsatser och förlagsinsatser motsvarande de som gäller för

ekonomiska föreningar i allmänhet. Till skillnad från sådana föreningar

finns även särskilda bestämmelser om fondbildning. En understöds-

förening skall för varje verksamhetsgren sätta av intäkter som ej behövs

för att täcka räkenskapsårets kostnader till en försäkringsfond för

verksamhetsgrenen. Föreningen kan dock undantas från försäkrings-

fonden enligt särskilda bestämmelser i stadgarna (se 23 § lagen om

understödföreningar). Vidare skall stadgarna ange grunderna för

fondbildning (se 11 § lagen om understödsföreningar).

I en understödsförening får uttaxering ske, om det följer av

föreningens stadgar. En uttaxering förutsätter att föreningens tillgångar är

otillräckliga för verksamhetens behöriga utövande (se 20 § lagen om

understödsföreningar). Ordningen och verkställandet av uttaxering skall

regleras i stadgarna (se 11 § lagen om understödsföreningar).

Ett beslut om stadgeändring i en understödsförening stadfästs inte, till

skillnad från vad som gäller för försäkringsbolag. I stället skall ett sådant

beslut omedelbart underställas Finansinspektionen för godkännande

genom anmälan för registrering. Beslutet får inte verkställas innan

registrering har skett (se 37 § fjärde stycket lagen om understöds-

föreningar).

För understödsföreningar saknas i dag bestämmelser om fusion. I lagen

om understödsföreningar finns däremot särskilda bestämmelser om

överlåtelse av rörelse under likvidation respektive utan föregående

likvidation (se 55 och 63 §§ lagen om understödsföreningar).

Den associationsrättsliga grunden och rörelsereglerna för

understödsföreningar är för närvarande föremål för en översyn inom

Finansdepartementet mot bakgrund av förslagen i betänkandet

Försäkringsföreningar - ett reformerat regelsystem (SOU 1998:82).

Skälen för regeringens förslag

Bör understödsföreningar få ha sin redovisning i euro?

I utredningsförslaget har avgränsningen av de företag som skall få

redovisa i euro styrts av vilka som får använda förenklade

omräkningsregler vid statistikinsamling och beskattning. Genom relativt

enkla anpassningar kan understödsföreningar följa samma förenklade

statistikregler som försäkringsbolagen. Beskattning av understöds-

föreningar som har sin redovisning i euro torde inte heller medföra större

svårigheter än för försäkringsbolag i allmänhet.

Om en understödsförening tillämpar ÅRFL i sin externa redovisning

bortfaller ett annat viktigt motiv för att särbehandla understödsföreningar

i detta sammanhang. Regeringen har nyligen föreslagit en sådan

förändring (se prop. 1998/99:130). Ändringarna föreslås träda i kraft den

1 januari 2000.

Understödsföreningar som tillämpar ÅRFL bör därför kunna byta

redovisningsvaluta under samma förutsättningar som försäkringsbolag.

Med vissa mindre ändringar av definitioner kan den särskilda lagen för

finansiella företag om byte av redovisningsvaluta göras tillämplig även

på understödsföreningar. Det innebär bl.a. att föreningen skall upprätta

en särskild redogörelse över bytets konsekvenser för föreningen och

andra berörda.

I överensstämmelse med vad som föreslås gälla för andra företagstyper

bör euro som redovisningsvaluta förutsätta bestämmelser i föreningens

stadgar. En bestämmelse om detta bör tas in i 11 § lagen om

understödsföreningar. Beslutet bör få verkan enligt motsvarande ordning

som för försäkringsbolagen och regleras i 37 § lagen om understöds-

föreningar.

Eftersom fusionsregler saknas för understödföreningar behövs ingen

sådan spärr som föreslagits för försäkringsbolag. Av samma skäl som för

försäkringsbolagen behövs inte heller någon särskild spärr om

överlåtelser av rörelse (jfr avsnitt 8.1.1 och 8.2).

I fråga om information till Finansinspektionen gör sig samma

bedömning gällande som för försäkringsbolag i allmänhet (se vidare

avsnitt 8.4).

Ändring i understödsförenings stadgar

För understödsföreningar saknas regler om medlemsinsatser och

förlagsinsatser. Sådana frågor behöver därför inte särskilt regleras för

understödsföreningarnas del med anledning av en ny redovisningsvaluta.

Som tidigare nämnts förekommer olika slag av försäkringsfonder som

regleras närmare i understödsföreningens stadgar. I en understöds-

förening kan vidare uttaxering göras om det i stadgarna finns bestäm-

melser om detta. Enligt uppgift förekommer också att understöds-

föreningar har villkor om nedsättning av försäkringsförmåner i stadgarna.

Stadgarnas bestämmelser om inrättande och användning av

försäkringsfonder, grunderna för uttaxering eller liknande rättigheter, kan

behöva ändras för att vara förenliga med en redovisning i euro. Det kan

t.ex. bli aktuellt om stadgarna innehåller bestämmelser om

fondavsättningar, uttaxering eller annat villkor enligt vilket visst belopp

är bestämt i kronor (jfr slutbetänkandet s. 227 ff). Dessa frågor bör, i

likhet med vad som gäller för försäkringsbolag, bevakas i samband med

att stadgarna lämnas in till Finansinspektionen för godkännande genom

registrering. Någon bestämmelse som innehåller en särskild erinran om

detta kan inte anses erforderlig.

Kravet på den särskilda redogörelsen bidrar till en god genomlysning

av de villkor som kan ge upphov till tillämpningsproblem vid byte av

redovisningsvaluta i en understödsförening. Redogörelsen ger också ett

gott underlag för Finansinspektionens prövning av registreringsansökan.

Det normgivningsbemyndigande som föreslagits ger stöd för att utfärda

närmare föreskrifter om särskilda förhållanden som understödsföreningar

skall analysera i redogörelsen (jfr avsnitt 8.1.1).

Ett villkor som innebär byte av redovisningsvaluta bör, i linje med

som föreslås för försäkringsbolagen, godkännas endast om den särskilda

redogörelsen har upprättats. Bestämmelsen i 5 § förslaget till lag om byte

av redovisningsvaluta i finansiella företag bör utformas med hänsyn till

detta.

8.2 Frågor om behandling av vissa balansposter

8.2.1 Omräkning av tillgångar och skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan

Regeringens förslag: Värderingsreglerna i ÅRKL justeras så att

tillgångar och skulder i annan valuta än redovisningsvalutan skall

omräknas enligt växelkursen på balansdagen, om de inte skyddas eller

utgör skydd mot förändringar i redovisningsvalutan. För företag som

omfattas av ÅRFL skall de justerade värderingsreglerna i 4 kap. 13 §

årsredovisningslagen tillämpas.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har inte kommenterat förslaget.

Bakgrund: I kreditinstitut och värdepappersbolag skall tillgångar och

skulder i utländsk valuta räknas om enligt kursen på balansdagen, om de

inte skyddas eller utgör skydd mot förändringar i valutakursen.

Materiella och immateriella anläggningstillgångar som utgörs av andelar

får dock räknas om enligt anskaffningskursen vid förvärvet (se 4 kap. 8 §

första stycket ÅRKL).

För försäkringsbolag gäller årsredovisningslagens bestämmelser om

värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta ). Det innebär att

utländska fordringar och skulder får räknas om enligt växelkursen på

balansdagen (se 4 kap. 1 § ÅRFL som hänvisar till 4 kap. 13 §

årsredovisningslagen ). Ändringen i årsredovisningslagen har behandlats

i avsnitt 5.9.

Bestämmelsen i 5 kap. 2 § andra stycket årsredovisningslagen om att

företaget skall ange enligt vilka principer belopp i utländsk valuta har

räknats om till kronor gäller såväl kreditinstitut och värdepappersbolag

som försäkringsföretag (se 5 kap. 1 § ÅRKL och 5 kap. 2 § ÅRFL).

Skälen för regeringen förslag: Den nuvarande huvudregeln i 4 kap.

8 § första stycket ÅRKL utgår från en årsredovisning i kronor och

föreskriver därför att tillgångar och skulder i utländsk valuta skall

omräknas med växelkursen på balansdagen. Detta bör naturligtvis gälla

även i fortsättningen när årsredovisning upprättas i kronor.

En omräkning till kronor är emellertid inte meningsfull i företag som

har sin redovisning i euro. Dessa företag bör i stället räkna om berörda

poster i kronor och annan utländsk valuta än euro till sin

redovisningsvaluta, euro. Omräkningsregeln i 4 kap. 8 § första stycket

ÅRKL bör därför justeras så att omräkningen gäller tillgångar och

skulder i annan valuta än redovisningsvalutan (jfr avsnitt 5.9). Av

bestämmelsen bör dock alltjämt framgå att ett undantag från

omräkningskravet gäller om tillgången eller skulden skyddas mot

förändringar eller utgör skydd mot valutakursförändringar (s.k. säkring).

Ett byte av redovisningsvaluta väcker flera frågor om säkrings-

redovisning. Termen säkringsredovisning betecknar en metod att

redovisa tillgångar och skulder som skyddats mot ogynnsamma

värdeförändringar. Metoden innebär att den säkrade balansposten och

säkringsinstrumentet t.ex. ett derivatinstrument värderas och

redovisas enligt samma principer. Det medför att vinster och förluster på

de mot varandra svarande positionerna redovisas i resultaträkningen vid

samma tidpunkt. Därigenom erhålls resultatmatchning.

Förutsättningarna för säkringsredovisning av skydd mot förändringar i

valutakursen kommer att påverkas såväl vid som efter ett byte av

redovisningsvaluta (se slutbetänkandet s. 215 f). De närmare frågorna om

säkringsredovisning bör dock inte lagregleras utan, som också

utredningen ansett, regleras inom ramen för den till lag kompletterande

redovisningsnormgivningen.

Utredningen har uppmärksammat alternativregeln i 4 kap. 8 § andra

stycket ÅRKL, som föreskriver att materiella och immateriella

anläggningstillgångar som utgörs av andelar får räknas om enligt

anskaffningskursen vid förvärvet. Denna bestämmelse bör, enligt

utredningen, läsas tillsammans med den föreslagna bestämmelsen om

omräkning av balansräkningen vid byte av redovisningsvaluta (se

förslaget till 2 kap. 6 § andra stycket årsredovisningslagen). Regeringen

gör samma bedömning.

Ändringarna i nya 2 kap. 6 § årsredovisningslagen kommer att gäller

för kreditinstitut och värdepappersbolag till följd av hänvisningar i 2 kap.

2 § ÅRKL. Ett företag som har bytt till redovisning i euro bör således för

poster som tagits in i balansräkningen före bytet använda det i kronor

fastställda anskaffningsvärdet omräknat med växelkursen vid ingången

av det första räkenskapsåret med redovisning i euro. Motsvarande krav

på omräkning bör gälla vid ett byte från euro till kronor.

Som tidigare nämnts följer försäkringsbolag bestämmelserna i 4 kap.

13 § årsredovisningslagen om omräkning av utländska fordringar och

skulder. I avsnitt 5.9 föreslås att bestämmelsen justeras så att vad som

skall räknas om är fordringar respektive skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan. Hänvisningen i 4 kap. 1 § ÅRFL medför att den nya

lydelsen av 4 kap. 13 § årsredovisningslagen kommer att gälla även för

försäkringsbolag och för understödsföreningar som omfattas av ÅRFL.

Eftersom bestämmelsen är utformad som en option behövs inte någon

undantagsbestämmelse för säkringsfallen.

En redovisning i euro och byte av redovisningsvaluta kan ställa

särskilda krav på tilläggsupplysningar om valutaeffekter. Den nya

lydelsen i 5 kap. 2 § andra stycket årsredovisningslagen om att

företaget skall ange enligt vilka principer belopp i annan valuta än

redovisningsvalutan har räknats om bör gälla även för finansiella

företag. Någon ytterligare lagstiftning erfordras inte eftersom 5 kap. 1 §

ÅRKL respektive 5 kap. 1 § ÅRFL hänvisar till 5 kap. 2 §

årsredovisningslagen. De ytterligare regler om tilläggsupplysningar som

kan krävas för att ge en god genomlysning av verksamheten i ett företag

som byter valuta och redovisar i euro, bör utvecklas inom ramen för

kompletterande redovisningsnormgivning till ÅRKL och ÅRFL.

8.2.2 Medlems- och förlagsinsatser i medlemsbanker

Regeringens förslag: Medlems- och förlagsinsatser i medlemsbanker

skall behandlas på samma sätt som motsvarande insatser i

ekonomiska föreningar.

Utredningen förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har godtagit förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Medlemsbanker som byter

redovisningsvaluta skall räkna om balansräkningen till den nya

redovisningsvalutan. Vid bytet bör medlems- och förlagsinsatser

behandlas på samma sätt som i ekonomiska föreningar i allmänhet (se

avsnitten 7.2.1 och 7.2.2).

En redovisning i euro bör alltså förutsätta bestämmelser i stadgarna om

att redovisningen skall vara i euro och att den insats som varje medlem

skall delta med skall vara bestämd i euro. Detta föranleder justeringar i

2 kap. 4 § och 7 kap. 16 § lagen om medlemsbanker.

Det har i avsnitt 8.1.1 konstaterats att en medlemsbank inte bör få

fusioneras med en annan medlemsbank eller ett dotterbolag om inte

samtliga deltagande företag har samma redovisningsvaluta. En

motsvarande fusionsspärr har föreslagits för såväl ekonomiska föreningar

som andra associationsformer (se avsnitt 5.10). Fusionsspärren för

medlemsbanker bör tas in i 10 kap. 1, 2 och 8 §§ lagen om medlems-

banker.

En medlemsbank som har förlagsinsatser bestämda i annan valuta än

bankens redovisningsvaluta, bör räkna om dessa enligt balansdagens kurs

(jfr avsnitt 7.2.2). Bestämmelsen om omräkning av förlagsinsatser som

föreslås tas in i 4 kap. 16 § ÅRL bör således även gälla medlemsbanker.

En hänvisning till nämnda paragraf föreslås därför tas in i 4 kap. 1 §

ÅRKL. Det innebär att också kreditmarknadsföreningar kommer att

omfattas av bestämmelsen.

8.2.3 Grund- och garantifond i sparbanker

Regeringens förslag: Grundfonden skall i reglementet anges i samma

valuta som redovisningsvalutan. Vid byte av redovisningsvaluta skall

grundfonden räknas om till den nya redovisningsvalutan enligt kursen

vid bytet.

Garantifonder skall på samma sätt som förlagsinsatser i ekonomiska

föreningar och medlemsbanker redovisas till balansdagens kurs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Har inte haft någon erinran mot utredningens

förslag.

Bakgrund: Enligt 2 kap. 5 § 5 sparbankslagen skall i reglementet för

en sparbank anges grundfondens belopp samt huruvida hela grundfonden

eller en del av denna skall betalas tillbaka med eller utan ränta. Bidrag till

grundfonden tecknas och betalas enligt i stort sett samma rutiner som

tillämpas vid bildande av aktiebolag. I likhet med vad som gäller i

aktiebolag förfaller frågan om bildande av sparbanken om inte ett belopp

motsvarande grundfonden har tecknats vid tiden för den konstituerande

stämman. För registrering av sparbank krävs att hela det belopp som

grundfonden skall uppgå till enligt reglementet har betalats in och att

banken har fonder som motsvarar kravet på lägsta startkapital.

Vad gäller garantifonden i en sparbank föreskrivs i 5 kap. 1 §

sparbankslagen att sparbanksstämman får besluta att bilda en garantifond

genom bidrag av huvudmän och andra. Förutsättningen för ett sådant

beslut är att det är påkallat för att upprätthålla bankens verksamhet. Det

kan godtas att en sådan fond skapas i förebyggande syfte (se prop.

1986/87:12 band 3 s. 57). För att vara bindande skall teckning av bidrag

till garantifonden ske på teckningslista. På denna skall anges om ränta

skall utgå och i så fall hur den skall beräknas.

En sparbanks vinst skall, i den mån grundfonden eller en eventuell

garantifond gått förlorad, användas för att uppbringa fonden till det

belopp till vilket den skall uppgå. Den del av vinsten som inte tas i

anspråk för sådant ändamål skall avsättas till en reservfond (se 5 kap. 2 §

sparbankslagen).

Finns det i reglementet ett förbehåll om återbäring av grundfonden

eller del av den, får sådan återbäring endast ske om reservfonden uppgår

till ett belopp som motsvarar tio gånger grundfonden (se 5 kap. 3 §

sparbankslagen).

I en sparbank får inte benämningen fond användas för belopp som

redovisas under annat än balanräkningsposterna Grundfond, Uppskriv-

ningsfond, Reservfond, Fond för orealiserade vinster respektive

Garantifond (se 5 kap. 4 § 4 ÅRKL).

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om inrättande av

grundfonden talar för att den vid ett byte av redovisningsvaluta bör

behandlas på samma sätt som aktiekapitalet i ett aktiebolag och

medlemsinsatserna i en ekonomisk förening. För en sådan behandling

talar också vissa bestämmelser i 5 kap. om fonder och vinstdisposition.

Regeringen ansluter sig således till utredningens förslag att en sparbanks

grundfond i samband med byte av redovisningsvaluta till euro i

reglementet skall räknas om till euro. En bestämmelse om detta bör tas in

i 2 kap. 5 § sparbankslagen.

Garantifonden i en sparbank får återbetalas endast om det kan ske med

hänsyn till bestämmelserna om kapitaltäckning. Utfäst ränta på tillskjutna

medel får inte heller utbetalas om det får till följd att vinsten på rörelsen

inte förslår att behålla grund- eller garantifonden på föreskriven nivå (se

5 kap 4 §). I övrigt gäller beträffande återbetalning vad som bestämts vid

garantifondens bildande. Av 5 kap. 7 § framgår vidare att sparbanken kan

utfärda bevis om tillskott till garantifond som får förvärvas av

sparbanken i samband med återbetalning av fonden. Det intryck som

dessa bestämmelser förmedlar är att garantifondsbevisen närmast är att

jämföra med förlagsandelsbevisen i en ekonomisk förening. Garanti-

fonden bör därför behandlas enligt samma principer som förlagsinsatser.

Finns det en garantifond i en sparbank som byter redovisningsvaluta, bör

den således även efter bytet kunna vara bestämd i kronor. I redovisningen

bör den, i linje med vad som föreslagits beträffande förlagsinsatser,

räknas om från kronor till euro enligt balansdagens kurs. I den mån detta

leder till att garantifonden ökar eller minskar, bör skillnaden tas upp som

en tilläggs- eller avdragspost under fonder. En bestämmelsen om detta

bör tas in i 5 kap. 4 § 7 ÅRKL.

Någon uttrycklig bestämmelse om att en sparbank som har sin

redovisning i euro också skall ha sin reservfond i euro behövs inte. Det

får anses följa av huvudregeln att det egna kapitalet inte får variera av sig

självt (jfr avsnitten 5.6 och 7.2.2).

8.2.4 Garantikapital och vissa anspråk i ömsesidiga

försäkringsbolag

Regeringens förslag: Garantikapital skall redovisas som förlagsinsatser

och tas upp i balansräkningen till balansdagens kurs.

Regeringen bedömning: Det behövs inga särskilda regler om

uttaxering för ömsesidiga försäkringsbolag som byter redovisningsvaluta.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med

regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några erinringar

mot förslaget.

Bakgrund: Ömsesidiga försäkringsbolag regleras i försäkrings-

rörelselagen. Delägarna i ett sådant försäkringsbolag är försäkrings-

tagarna. I ömsesidiga försäkringsbolag saknas direkta motsvarigheter till

sådana medlemsinsatser och förlagsinsatser som förekommer i

ekonomiska föreningar i allmänhet. I stället finns vissa regler om

garantikapital. Sådant kapital har till funktion att tillföra bolaget

riskkapital utöver bolagets egna vinstmedel. För de ömsesidiga bolagen

finns även särskilda regler om nedsättning av bolagets ansvarighet vid

förluster i livförsäkringsrörelse och uttaxering från delägare vid förluster

i skadeförsäkringsrörelse. Bestämmelserna innebär att en delägare kan

komma att svara för kapitalunderskott när bolaget saknar tillgångar eller

medel för att täcka förluster eller förpliktelser. I likhet med

försäkringsaktiebolagen kan ömsesidiga försäkringsbolag ta upp

förlagslån.

Garantikapital

Ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte bildas utan garantikapital, om det

inte finns skäl för det. Garantikapital skall betalas med pengar. Det skall

betalas tillbaka när det inte behövs för rörelsens ändamålsenliga

bedrivande och en återbetalning är förenlig med bestämmelserna om

kapitalbasens storlek och sammansättning. En återbetalning beslutas av

bolagsstämman och kräver Finansinspektionens medgivande (se 1 kap.

8 § och 12 kap. 4 § försäkringsrörelselagen).

De nya försäkringsrörelsereglerna innebär att garantikapital kan

tillskjutas ömsesidiga bolag under rörelsens gång (se nya 2 kap. 17 §

försäkringsrörelselagen och prop. 1998/99:87 s. 296 ff). Bestämmelsen

om återbetalning av garantikapital gäller även sådana tillskott.

I bolagsordningen för det ömsesidiga bolaget skall bl.a. anges

garantikapitalets storlek, i vilken ordning garanterna skall betala in

kapitalet, i vilken utsträckning garanter skall ha rösträtt samt om och i

vilken utsträckning vinst eller ränta skall betalas på garantikapitalet.

Nedsättning och uttaxering

Delägare svarar inte personligen för det ömsesidiga bolagets

förpliktelser. Delägarna kan dock drabbas av ett slags personligt ansvar

för det ömsesidiga bolagets förpliktelser genom reglerna om nedsättning

och uttaxering.

Nedsättningsreglerna innebär att förluster i det ömsesidiga bolagets

livförsäkringsrörelse som inte kan täckas av återbäringsmedel eller

garantikapital i sista hand skall täckas genom att bolagets ansvarighet för

löpande försäkringar och tilldelad återbäring sätts ned.

I de nya försäkringsrörelsereglerna slopas möjligheten till nedsättning

(se prop. 1998/99:87 s. 287 ff). Med stöd av övergångsbestämmelser kan

dock äldre bestämmelser om bl.a. nedsättning tillämpas under en

tvåårsperiod för företag som tillämpar äldre regler om återbäring m.m.

Uttaxeringsreglerna innebär att förluster i skadeförsäkringsrörelse i

sista hand kan täckas genom uttaxering bland delägarna.

I framtiden skall en uttaxering bland delägare alltid förutsätta

bestämmelser i bolagsordning. En uttaxering får ske endast inom vissa

begränsningar som bl.a. innebär att ansvaret även fortsättningsvis skall

vara subsidiärt och att uttaxering inte skall få ske för konsument-

försäkringar. Vidare får uttaxering endast ske i skadeförsäkringsbolag för

förluster eller förpliktelser i direkt försäkringsrörelse. Med stöd av

övergångsregler kan ömsesidiga bolag tillämpa äldre regler om

uttaxering under en tvåårsperiod.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Garantikapital

Regeringen delar, i likhet med remissinstanserna, utredarens bedömning

att garantikapital bör redovisas på samma sätt som förlagsinsatser i

ekonomiska föreningar. Om ett försäkringsbolag bytt redovisningsvaluta

till euro skall således garantikapital avtalat i svenska kronor beräknas och

redovisas i euro till balansdagens kurs.

Vid själva övergången till ny redovisningsvaluta uppkommer inga

omräkningsdifferenser. Sådana differenser kan däremot uppkomma i

senare balansräkningar vid omräkning av garantikapital till redovisnings-

valutan. I den mån detta leder till att det egna kapitalet ökar eller minskar

bör det alltså framgå av balansräkningen. En bestämmelse som i sak

motsvarar ändringen i 4 kap. 16 § ÅRL avseende förlagsinsatser i

ekonomiska föreningar bör därför tas in i 5 kap. 4 § ÅRFL.

Omräkningsdifferenserna bör redovisas mot fritt eget kapital i

ömsesidiga skadeförsäkringsbolag och livförsäkringsbolag som får dela

ut vinst. Bestämmelserna kan i detta avseende utformas helt enligt

reglerna om förlagsinsatser i 4 kap. 16 § ÅRL. .

Utredningen har föreslagit att detsamma tillämpas i livförsäkrings-

bolag, men att omräkningsdifferenserna i stället skall redovisas som en

tilläggs- eller avdragspost under återbäringsmedel.

Vid övergången till nya försäkringsrörelseregler skall dock

redovisningen av återbäringsmedel upphöra. Sådana medel skall

överföras till försäkringstekniska avsättningar respektive till en

konsolideringsfond, om inte beloppet i stället skall redovisas i en

uppskrivningsfond eller fond för orealiserade vinster enligt ÅRFL (se

punkten 3 i övergångsbestämmelserna till SFS 1999:600). Ett för-

säkringsbolag som inte kan dela ut vinst kommer samtidigt att sakna

redovisat fritt eget kapital (se nya 5 kap. 4 § ÅRFL). Omräknings-

differenserna i ett ömsesidigt livförsäkringsbolag som inte får dela ut

vinst måste därför redovisas på något annat sätt.

Enligt regeringens mening bör ÅRFL endast innehålla en allmän

bestämmelse om att omräkningsdifferenserna avseende garantikapital

skall redovisas mot bundet eget kapital. Hur förändringarna närmare bör

redovisas bör i stället preciseras genom föreskrifter från regeringen eller

Finansinspektionen bl.a. med hänsyn tagen till de principer som gäller för

redovisning av orealiserade vinster.

Frågor om redovisningen av omräkningsdifferenser kan för övrigt

beaktas i den särskilda redogörelse som ett försäkringsbolag skall

upprätta inför ett byte av redovisningsvaluta. Redogörelsen och kravet på

att bolagsordningen skall stadfästas av Finansinspektionen ger, som

tidigare framhållits, rimliga garantier för att omräkningsdifferenserna

redovisas på ett sätt som är förenligt med bestämmelserna om

garantikapital.

Nedsättning och uttaxering

Som nämnts skall nedsättning inte längre kunna förekomma i

försäkringsföretag som tillämpar nya försäkringsrörelseregler. Eftersom

möjligheten att redovisa i euro endast föreslås stå öppen för

försäkringsbolag som följer nya försäkringsrörelseregler saknas

anledning att behandla frågan om nedsättning i detta sammanhang.

En uttaxering skall senast år 2002 alltid förutsätta fullständiga

bestämmelser i bolagsordningen. Eftersom redovisning i euro och ett

eventuellt nytt byte av redovisningsvaluta skall förutsätta bestämmelser i

bolagsordningen, som måste fastställas av Finansinspektionen, kan

frågan särskilt beaktas i det sammanhanget. Vid fastställelseprövningen

bör det således tillses att en ny redovisningsvaluta går att förena med

bolagsordningsvillkoren om uttaxering.

Enligt regeringens mening behövs alltså inga särskilda bestämmelser

om uttaxering på grund av att ömsesidiga försäkringsbolag ges

möjligheter att ha sin redovisning och eget kapital i euro.

8.2.5 Konsolideringsfonden i livförsäkringsbolag

Regeringens bedömning: Vid byte av redovisningsvaluta skall

konsolideringsfonden, i likhet med andra poster under eget kapital,

räknas om enligt kursen vid byte av redovisningsvaluta och i senare

balansräkningar redovisas till ett omräknat anskaffningsvärde.

Utredningens bedömning: Utredningen har inte behandlat vad som

bör gälla vid genomförande av nya överskottsregler för livförsäkrings-

bolag, utan ansett att denna fråga bör övervägas vidare inom

Regeringskansliet.

Remissinstanserna: Från remissinstanserna har inte framförts några

invändningar mot utredningens bedömning.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt vad som tidigare slagits

fast skall aktiekapital i försäkringsaktiebolag räknas om vid bytet av

redovisningsvaluta. I påföljande balansräkningar skall aktiekapitalet inte

omräknas utan redovisas till kursen vid bytet av redovisningsvaluta (dvs.

till omräkningsvärdet). Detsamma gäller för överkursfonden i försäk-

ringsaktiebolag och fonden för orealiserade vinster. En sådan redovisning

följer av allmänna redovisningsprinciper och har inte ansetts påfordra

några särskilda bestämmelser (se avsnitt 5.6 och 8.1.1). Detta anförda

kommer följaktligen att gälla även för livförsäkringsaktiebolag som inte

får dela ut vinst.

Livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst skall framdeles vid sidan

av bl.a. aktiekapitalet ha en konsolideringsfond under bundet eget

kapital. Konsolideringsfonden får användas endast för förlusttäckning i

livförsäkringsrörelse eller annat ändamål som föreskrivs i bolags-

ordningen (se nya 12 kap. 9 § försäkringsrörelselagen och prop.

1998/99:87 s. 208 f).

En redovisning av konsolideringsfonden till det omräknade

anskaffningsvärdet - med de förändringar som föranleds av till-

kommande och avgående poster - ligger bäst i linje med redovisningen

av andra poster som ingår i det eget kapitalet. Även i detta avseende

följer redovisningssättet av allmänna redovisningsprinciper och några

särskilda omräkningsbestämmelser behövs därför inte.

Att ett byte av redovisningsvaluta är förenligt med bolagsordningens

bestämmelser om användning av konsolideringsfonden bör, som

markerats tidigare, kontrolleras inom ramen för stadfästelseprövningen

av bolagsordningen.

8.3 Kapitalbuffert- och riskhanteringsfrågor

8.3.1 Kapitalkrav och kapitalbas i kreditinstitut och

värdepappersbolag

Regeringens förslag: Kapitalkravet för risker till följd av

valutakursförändringar skall bestämmas av ett företags nettoposition i

annan valuta än redovisningsvalutan. Finansinspektionen skall kunna

medge att förlagsinsatser räknas som primärt eller supplementärt

kapital.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Har inte haft någon erinran mot utredningens

bedömning. Svenska Bankföreningen har föreslagit vissa ändringar i

bestämmelserna om förlagsandelslån.

Bakgrund: Genom lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäcknings-

lagen) har EG-harmoniserade bestämmelser om kapitaltäckning införts

för institut (kreditinstitut eller värdepappersföretag). Kravet på kapital i

institut regleras i flera EG-direktiv. Av särskild betydelse är kapital-

basdirektivet (89/299/EEG), solvensdirektivet (89/647/EEG) och

kapitalkravsdirektivet (93/6/EEG).

Kapitalkravet

Enligt kapitaltäckningslagen skall ett institut vid varje tidpunkt ha en

kapitalbas som åtminstone motsvarar det sammanlagda kapitalkravet för

kredit- och marknadsrisker. För värdepappersbolag gäller dessutom att

kapitalbasen aldrig får understiga motsvarande 25 procent av bolagets

fasta kostnader för det föregående året eller, om bolagets verksamhet

pågått i mindre än ett år, 25 procent av de fasta omkostnader som har

angetts i bolagets verksamhetsplan.

Kapitalkravet för kreditrisker bestäms med hänsyn till ett instituts

tillgångar och dess åtaganden som inte ingår i handelslagret. Dessa

indelas i riskklasser och multipliceras med någon av vikterna 0, 20, 50

eller 100 procent, där en högre risk ger en högre vikt. Genom att addera

beloppen framräknas de riskviktade tillgångarna. Kapitalkravet för

kreditrisker utgörs av ett belopp motsvarande 8 procent av de riskviktade

tillgångarna.

Marknadsrisker delas i kapitaltäckningslagen bl.a. in i positionsrisker,

avvecklingsrisker, motpartsrisker, och valutakursrisker. Med undantag

för valutakursrisker beräknas kapitalkravet för dessa risker på ett instituts

exponeringar i handelsportföljen. Kapitalkravet för valutakursrisker skall

beräknas på ett instituts totala nettoposition i utländsk valuta för hela

verksamheten (se 4 kap. 8 § kapitaltäckningslagen).

Kapitalbasen

Kapitalbasen består av två delar, primärt och supplementärt kapital. Det

primära kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen.

I 2 kap. 6 § kapitaltäckningslagen anges de kapitalkomponenter som

får räknas in i kapitalbasen.

I primärt kapital får flera olika kapitalkomponenter räknas in varav

viktigast är eget kapital. Vissa däri ingående poster får dock inte ingå i

primärt kapital. Uppskrivningsfonder skall alltid undantas. I institut som

bedrivs i aktiebolagets form får inte heller s.k. kumulativa preferensaktier

räknas in. För institut som är medlemsbank eller kreditmarknadsförening

gäller att förlagsinsatser inte får ingå i primärt kapital. Sådana insatser får

dock räknas som supplementärt kapital. Med primärt kapital avses i

banker och kreditmarknadsföretag även reserver uppkomna till följd av

avskrivning på egendom som upplåtits till nyttjande. I banker, kredit-

marknadsföretag och värdepappersbolag tillkommer dessutom kapital-

andelen av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond.

Med supplementärt kapital avses förlagsandelslån, förlagslån och

andra efterställda skuldförbindelser med en löptid på minst fem år.

Finansinspektionens får medge att även andra kapitaltillskott och

reserver räknas som primärt eller supplementärt kapital.

Skälen för regeringens förslag:

Kapitalkravet

Om ett finansiellt institut byter redovisningsvaluta, skall balansräkningen

i kronor för det gamla räkenskapsåret räknas om till euro (se avsnitt 5.6)

Eftersom hela balansräkningen räknas om enligt samma växelkurs,

förändras inte relationen mellan de olika balansräkningsposterna. Det

innebär att relationen mellan de riskviktade tillgångarna och primärt och

supplementärt kapital blir densamma i den utgående

kronbalansräkningen som i den ingående eurobalansräkningen.

Företagets redovisade kapitaltäckning för kreditrisk förändras alltså

inte av ett byte av redovisningsvaluta. Kapitalkravet för andra

marknadsrisker än valutakursrisker påverkas inte heller av ett byte,

eftersom det normalt endast beräknas för handelsportföljen som dagligen

skall marknadsvärderas (se 5 kap. 12 § FFFS 1998:29).

Kapitalkravet för valutarisk kommer däremot att påverkas av att

redovisningsvalutan är euro i stället för kronor. Ett företags redovisade

ställning påverkas av förändringar i valutakursen om det innehar

tillgångar och skulder uttryckta i andra valutor än den egen redovisnings-

valutan. Kravet på minsta bundet eget kapital respektive på minsta

kapitalbas kommer att vara bestämt i euro för företag som har sin

redovisning i denna valuta. För sådana företag kommer därför positioner

i svenska kronor att innebära en valutarisk. Dessa företag bör därför

kapitaltäcka öppna positioner i svenska kronor men däremot inte öppna

positioner i euro. Bestämmelsen i 4 kap. 8 § kapitaltäckningslagen bör

justeras i enlighet med detta.

I 2 kap. 5 § andra stycket kapitaltäckningslagen ges Finansin-

spektionen möjlighet att justera kapitalkravet för kostnadsrisker om

bolagets verksamhet har ändrats väsentligen. Det kan ifrågasättas om inte

bestämmelsen bör kompletteras med en möjlighet för inspektionen att

justera kapitalkravet även vid en väsentligt förändrad växelkurs mellan

euron och kronan. För de värdepappersbolag som har en stor andel av

sina kostnader i kronor är det nämligen inte säkert att de kostnader som

för det föregående räkenskapsåret redovisades i euro efter omräkning till

den då rådande växelkursen är representativa för den framtida kost-

nadsrisken. Alla värdepappersbolag som har betydande kostnader i

utländsk valuta står emellertid inför samma problem. Vi anser därför, i

likhet med utredningen, att det inte behövs någon särskild möjlighet att

justera kapitalkravet för bolag som har sin redovisning i euro. I den mån

det behövs ytterligare normgivning får den ges inom ramen för

normgivningsbemyndigandet i 7 kap. 18 § första stycket 2 kapital-

täckningslagen.

Förlagsinsatser

Medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar kan ge ut förlags-

andelsbevis. Förlagsinsatser skall redovisas som bundet eget kapital (se

5 kap. 4 § 5 ÅRKL) och får därför formellt användas för att uppfylla

kravet på minsta startkapital (se 1 kap. 4 § lagen om medlemsbanker och

2 kap. 4 § lagen om finansieringsverksamhet). I ett instituts kapitalbas får

dock sådana kapitalkomponenter endast ingå som supplementärt kapital

(se 2 kap. 6 § kapitaltäckningslagen).

Förlagsinsatser i en medlemsbank eller i en kreditmarknadsförening

behöver inte vara i samma valuta som företaget har sin redovisning.

Enligt förslaget skall emellertid sådana insatser tas upp i balansräkningen

till det belopp som framkommer vid en omräkning efter balansdagens

kurs. I den mån detta leder till att det bundna egna kapitalet ökar eller

minskar skall det göras en justering av fritt eget kapital (se avsnitten

7.2.2 och 8.2.2).

Storleken av en förlagsinsats kan således komma att variera över tiden

och eventuella värdeförändringar påverkar direkt fritt eget kapital. Det är

därför inte lämpligt att i lag behålla föreskriften om att förlagsinsatser

alltid får räknas som supplementärt kapital. Det finns inte heller något

sakligt skäl att behålla ett absolut förbud mot att, oavsett konstruktion,

räkna förlagsinsatser som primärt kapital. Förbudet mot att räkna

förlagsinsatser som primärt kapital bör därför också tas bort. Detta

föranleder justeringar i 2 kap. 6 § andra stycket och tredje stycket

kapitaltäckningslagen.

Mot denna bakgrund finns det inte något behov av en föreskrift i lag

om i vilken utsträckning förlagsinsatser med kortare kvarvarande löptid

än fem år får räknas in i kapitalbasen. Förlagsandelslån bör således, som

Svenska Bankföreningen har påpekat, utgå ur uppräkningen av kapital-

komponenter som får tas upp som supplementärt kapital till ett belopp

motsvarande högst 20 procent av det nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § tredje stycket

andra mening kapitaltäckningslagen bör justeras i enlighet med detta.

Förlagsinsatser bör, i likhet med andra kapitaltillskott, kunna räknas in

i kapitalbasen efter medgivande från Finansinspektionen. Finans-

inspektionen bör också kunna medge att värdet av sådana insatser räknas

som primärt kapital. Ett sådant medgivande kan naturligtvis ges endast i

den mån det är förenligt med EG-rätten och kapitaltäckningslagen.

8.3.2 Krav på minsta bundet eget kapital och kapitalbas i

kreditinstitut och värdepappersbolag

Regeringens förslag: Kravet på minsta kapitalbas i ett företag skall

räknas om enligt kursen vid bytet av redovisningsvaluta.

Ett företag skall vid ingången av det första räkenskapsåret med

redovisning i euro ha ett bundet eget kapital som uppgår till minst det

startkapital som krävs för att påbörja verksamhet av det slag som

företaget bedriver.

En medlemsbank eller ett kreditmarknadsföretag, som har sin

redovisning i euro, skall kunna få tillstånd att bedriva verksamhet med ett

lägre krav på bundet eget kapital än fem miljoner euro, om

balansomslutningen uppgår till högst tolv miljoner euro.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag (se slutbetänkandet s. 221-223 och 253-258).

Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot utredarens

bedömning. Finansinspektionen och Finansbolagens Förening har

kommenterat utformningen av lagtexten.

Bakgrund: För en bank, ett kreditmarknadsföretag eller ett

värdepappersbolag finns ett krav på lägsta bundet eget kapital vid

påbörjandet av verksamheten (startkapital). Kravet på startkapitalets

storlek skiljer sig åt mellan institut av olika slag. Kravet kan också växla

mellan institut av samma slag beroende på verksamhetens art och

omfattning.

Bestämmelser om lägsta startkapital finns för bankaktiebolag i 9 kap.

4 § bankrörelselagen, för sparbanker i 2 kap. 2 § sparbankslagen, för

medlemsbanker i 1 kap. 4 § lagen om medlemsbanker, för kredit-

marknadsföretag i 2 kap. 4 § lagen om finansieringsverksamhet samt

slutligen, för värdepappersbolag i 2 kap. 5 § lagen om värdepappers-

rörelse.

Kravet på minsta kapitalbas utgörs av det belopp i kronor som vid

tidpunkten för tillståndsbeslutet motsvarade det i euro uppställda kravet

(se prop. 1992/93 s. 108 och prop. 1994/95:50 s. 112).

För företag som har beviljats tillstånd enligt äldre bestämmelser har

referensnivån i stället fastställts till ett belopp i kronor som motsvarade

kravet i euro när lagen trädde i kraft (se beträffande banker punkterna 2

och 3 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen

[1992:1613] om ändring i bankrörelselagen [1987:619], beträffande

kreditmarknadsbolag punkt 6 i ikraftträdande- och övergångs-

bestämmelserna till lagen [1992:1610] om finansieringsverksamhet och

beträffande värdepappersbolag punkt 2 i ikraftträdande- och övergångs-

bestämmelserna till lagen [1994:2015] om ändring i lagen [1991:981] om

värdepappersrörelse).

Det belopp som startkapitalet fastställts till utgör ett golv för

kapitalbasen. Denna får sålunda aldrig gå ner under ett belopp som svarar

mot startkapitalet. Finansinspektionen skall återkalla en banks oktroj

respektive ett kreditmarknadsföretags eller ett värdepappersbolags

tillstånd om kapitalbasen understiger det uppställda kravet och bristen

inte täcks inom tre månader från det att den blev känd för företaget. I

kapitalbasen får även andra kapitalkomponenter än bundet eget kapital

räknas in (se avsnitt 8.3.1). Kravet på minsta kapitalbas kan således

tillgodoses med annat än bundet eget kapital, t.ex. kan fritt eget kapital

och vissa slag av lånekapital räknas in. Det finns också poster som ingår i

bundet eget kapital men som endast i begränsad utsträckning kan ingå i

kapitalbasen. Detta gäller t.ex. för uppskrivningsfonder, kumulativa

preferensaktier, förlagsinsatser och vissa grundfonder.

Kraven på minsta startkapital och lägsta kapitalbas är reglerat i EG-

rätten. För banker och kreditmarknadsföretag finns bestämmelser i andra

banksamordningdirektivet (89/646/EEG) och för värdepappersbolag i

kapitalkravsdirektivet (93/6/EEG). I EG-rätten sammanfaller definitionen

av startkapital med vad som utgör primärt kapital enligt kapital-

täckningsreglerna.

Skälen för regeringens förslag: I ett finansiellt företag som har sin

redovisning i euro kommer den viktigaste komponenten i primärt kapital

(aktiekapitalet, medlemsinsatserna eller grund- och reservfond) att vara

uttryckt i euro. Det är därför lämpligt att också kravet på minsta

kapitalbas är fastställt i euro om företaget har sin redovisning i denna

valuta. Det är också av vikt att byte av redovisningsvaluta till euro inte

blir ett sätt att få ner kravet på buffertkapital. Det bör därför ställas ett

särskilt krav på lägsta bundet eget kapital vid ingången av det första

räkenskapsåret med redovisning i euro.

En bank, ett kreditmarknadsföretag eller ett värdepappersbolag bör vid

ingången av det första räkenskapsåret med redovisning i euro ha ett

bundet eget kapital som inte understiger det startkapital som krävs för att

påbörja verksamhet av det slag företaget bedriver. Kravet på minsta

kapitalbas bör räknas om till redovisningsvalutan. En omräkning bör

göras såväl vid byten från kronor till euro som omvänt från euro till

kronor.

Utgångspunkten bör, som nyss framhållits, vara att ett byte från kronor

till euro kan leda till ett högre men aldrig till ett lägre krav på minsta

kapitalbas. Företagets krav på lägsta kapitalbas i kronor bör omräknas till

euro och jämföras med kravet på bundet eget kapital vid ingången av det

första räkenskapsåret med redovisning i euro. Efter bytet bör

kapitalbasen alltid minst uppgå till det största av dessa två belopp.

Återgår företaget till redovisning i kronor bör det krävas att

kapitalbasen minst uppgår till det största av dessa två belopp omräknat

till kronor. Omräkningen bör ske med den av Europeiska centralbanken

fastställda kursen den sista bankdagen under det sista räkenskapsåret med

redovisning i euro. En återgång till redovisning i kronor bör emellertid

inte kunna leda till ett lägre krav på kapitalbas än vad som gällde för

företaget när det tidigare redovisade i samma valuta. Det tidigare kravet

på kapitalbas i kronor bör därför gälla vid återgång till redovisning i

kronor, om det leder till ett högre kapitalkrav än en omräkning av det i

euro gällande kravet. Detsamma bör gälla om ett företag återgår till att ha

sin redovisning i euro.

Bestämmelser om krav på lägsta bundet eget kapital efter bytet och

omräkning av kravet på lägsta kapitalbas bör tas in i den föreslagna lagen

om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag (se 6 och 7 §§ i

lagförslaget). I rörelselagarna bör föreskrivas att kapitalbasen aldrig får

understiga vad som krävdes i bundet eget kapital vid ingången av det

första räkenskapsåret med redovisning i euro (se förslagen till justeringar

i 2 kap. 9 § bankrörelselagen, i 4 kap. 1 § lagen om lagen om

finansieringsverksamhet och i 5 kap. 1 § lagen om värdepappersrörelse).

En medlemsbank eller ett kreditmarknadsföretag kan medges att ha ett

lägre bundet eget kapital än fem miljoner euro. Det bundna egna kapitalet

skall dock uppgå till lägst en miljon euro. En förutsättning för ett lägre

krav på startkapital är att balansomslutningen i den planerade

verksamheten inte överstiger etthundra miljoner kronor.

En bestämmelse som anger gränsvärdet i kronor kan leda till

tillämpningssvårigheter. En gräns i euro bör därför, som utredningen

funnit, tas in i respektive rörelselag (se slutbetänkandet s. 221 ff).

Remissinstanserna har inte invänt mot den av utredningen föreslagna

gränsen om tolv miljoner euro. Den föreslagna nivån framstår som väl

avvägd. Förslaget bör alltså genomföras.

I enlighet med det anförda bör justeringar göras i 1 kap. 4 § lagen om

medlemsbanker och i 2 kap. 4 § lagen om finansieringsverksamhet.

För kreditmarknadsföretag gäller att kravet på lägsta kapitalbas höjs

om balansomslutningen under verksamhetstiden överstiger etthundra

miljoner kronor. Om företaget har sin redovisning i euro bör även denna

gräns vara tolv miljoner euro. En bestämmelse om detta föreslås tas in

som ett nytt fjärde stycket i 4 kap. 1 § lagen om finansieringsverksamhet

Det kan anmärkas att dessa frågor kan komma att behandlas ytterligare

i samband med den översyn av startkapitalets omfattning som

förutskickats i en proposition om ny associationsrätt för bankaktiebolag

m.m. (se prop. 1997/98:166 s. 59).

8.3.3 Garantibelopp och solvensmarginal i försäkringsbolag

Regeringens förslag: Det införs bestämmelser om beräkning av premie-

och skadeindex i försäkringsbolag som har bytt redovisningsvaluta.

Ett bemyndigande för regeringen eller myndighet att meddela föreskrifter

om omräkning av premie- och skadeindex införs.

Regeringens bedömning: Det behövs inga ändringar i reglerna om

krav på minsta kapitalbas i försäkringsbolag (garantibelopp och

solvensmarginal) till följd av en möjlighet att redovisa i euro.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med

regeringens förslag och bedömning.

Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot utredarens

bedömning. Svenska Aktuarieföreningen har ansett att belopp i de

historiska tidsserier och jämförelsetal av betydelse för vissa solvensregler

som framräknats i kronor normalt bör kunna omräknas med en fast kurs

vid beräkningstillfället.

Bakgrund: Ett försäkringsbolag skall, utöver tillgångar som svarar

mot de försäkringstekniska avsättningarna, vid varje tidpunkt ha en

tillräcklig kapitalbas (se 1 kap. 8 a § försäkringsrörelselagen). Kapital-

basen får aldrig vara lägre än garantibeloppet. Kapitalbasen får inte heller

vara lägre än solvensmarginalen.

Garantibeloppet bestäms till olika belopp bestämda i euro beroende på

vilket slag av försäkringsrörelse som skall bedrivas. Solvensmarginalen

bestäms med hänsyn till verksamhetens art och omfattning enligt olika

regler för liv- och skadeförsäkringsrörelse. För livförsäkringsrörelse

bestäms solvensmarginalen i princip till fyra procent av premiereserven

samt vissa procentsatser relaterade till olika positiva risksummor (se

7 kap. 26 och 27 §§ försäkringsrörelselagen).

I skadeförsäkringsrörelse beräknas solvensmarginalen i princip med

utgångspunkt i vissa procentsatser av premier som bolaget mottagit under

föregående år samt vissa procentsatser av tidigare års ersättningar eller

avsättningar för försäkringsfall (se 7 kap. 23 och 25 §§ försäkrings-

rörelselagen).

Vid bestämmande av bl.a. minsta garantibelopp skall till skillnad

från vad som gäller för kapitalbasen enligt kapitaltäckningslagen

beloppet fastställas genom omräkning från euro till kronor enligt kursen

den sista dagen i närmast föregående oktober månad (se artikel 5 a i

första livförsäkringsdirektivet [79/267/EEG] och artikel 1 i rådets

direktiv av den 29 juni 1976 om ändring av direktiv 73/239/EEG om

samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera

och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring

[76/580/EEG]).

I kapitalbasen får inräknas inbetalt aktie- eller garantikapital och

hälften av ännu ej inbetalt aktie- eller garantikapital. Vidare får inräknas

övrigt bundet eget kapital med avdrag för fond för orealiserade vinster. I

kapitalbasen får även inräknas obeskattade reserver samt, efter

Finansinspektionens medgivande, andra poster. För skadeförsäkrings-

rörelse gäller dessutom att anspråk på grund av uttaxering, med vissa

begränsningar, får räknas in i kapitalbasen. Detta gäller även om bolaget

inte har beslutat att uttaxering skall göras. Finansinspektionen får i ett

enskilt fall medge att andra poster än de som anges i försäkrings-

rörelselagen, får ingå i kapitalbasen (se 7 kap. 22 och 24 §§

försäkringsrörelselagen).

Inspektionen har utfärdat ett allmänt råd beträffande möjligheten att

räkna in förlagslån i kapitalbasen (se FFFS 1998:15).

En viss andel av solvensmarginalen och garantibeloppet måste bestå av

aktiekapitalet eller annat bundet eget kapital (se 7 kap. 26 §).

Finansinspektionen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om

försäkringsbolags skyldighet att lämna solvensdeklaration (se

FFFS 1998:39 och FFFS 1997:30). Deklarationerna ligger till grund för

prövningen av försäkringsbolagens kapitalkrav.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Kapitalkravet för

försäkringsbolag (garantibelopp och solvensmarginal) skall redan i dag

motsvara vissa belopp i euro. I de fall ett försäkringsbolag byter till euro

i redovisningen kan som utgångspunkt eget kapital och andra kapital-

basposter i balansräkningen upprättad i euro direkt ligga till grund för

prövningen av om kapitalbasen uppfyller lagens krav.

För de företag som redovisar i kronor kommer eget kapital och andra

poster alltjämt att bestämmas i kronor. För dessa företag kommer även i

fortsättningen ett genom omräkning från euro till kronor fastställt

kapitalkrav att gälla. Frågan om en reglering av tillämplig omräknings-

kurs i dessa fall finns det anledning att återkomma till i den översyn av

placeringsreglerna m.m. som tidigare aviserats (se prop. 1998/99:87

s. 273).

En redovisning i euro aktualiserar vissa frågor om beräkningen av de

poster som får ingå i kapitalbasen som bör övervägas redan nu.

När det gäller möjligheten att i kapitalbasen beakta hälften av ej

inbetalt aktie- eller garantibelopp förutsätter bestämmelserna att en

registrering av aktiekapital eller garantibeloppet har skett (jfr prop.

1998/99:87 s. 412). Valutan som tillämpas vid registreringen av

aktiekapitalet respektive tillskottet av garantikapitalet blir därmed även

styrande för i vilken valuta återstående obetalt belopp beräknas.

Till följd av de allmänna regler som tidigare föreslagits skall

redovisningen och aktiekapitalet alltid vara i samma valuta. Några

särskilda problem vid beräkningen av ej inbetalt aktiekapital vid den

löpande prövningen av kravet på solvensmarginal torde därmed inte

uppkomma.

För fordran på garantikapital i kronor får även utan någon särskilda

bestämmelse anses gälla att ej inbetalt garantibelopp skall värderas enligt

kursen vid beräkning av solvensmarginal.

Anspråk på uttaxering som ännu inte har beslutats är inte av

beskaffenhet att kunna tas upp som tillgång i balansräkningen. Även här

kan den valuta som uttaxeringsvillkoren är bestämda i tillämpas vid

beräkningen av kapitalbasen. Uttaxeringsrättigheter bestämda i kronor

bör således, vid kontroll av om kapitalkravet i euro är uppfyllt, räknas om

till euro enligt kursen vid beräkningstillfället. Någon särskild bestäm-

melse behövs knappast för att detta skall gälla.

Det kan också framhållas att bestämmelserna om solvensmarginal och

kapitalbasens sammansättning bygger på relationerna mellan olika poster

i kapitalbasen. Vid ett byte av redovisningsvaluta skall samtliga poster

räknas om med samma kurs (se avsnitt 5.6). Själva bytet av redovis-

ningsvaluta förändrar därför inte relationerna mellan olika poster.

Regeringen ansluter sig alltså till utredningens bedömning att en

redovisning i euro för finansiella företag i huvudsak inte kräver några

ändringar i nuvarande solvensregler för försäkringsbolag.

Bestämmelserna om solvensmarginalen bygger emellertid på att

hänsyn i vissa fall tas till belopp för tidigare räkenskapsår. Ett skade-

försäkringsbolag som har sin redovisning i euro måste således, som

utredningen funnit, vid beräkning av premie- eller skadeindex räkna om

vissa belopp i kronor till euro (se slutbetänkandet s. 227 och 255).

Fråga uppkommer då vilken omräkningskurs som skall tillämpas i de

fall då företaget har bytt redovisningsvaluta.

Svenska Aktuarieföreningen har påtalat behovet av en enkel regel för

omräkning av tidsserier och jämförelsetal. Enligt föreningen bör

huvudregel vara att omräkning görs med en fast kurs.

Vid omräkning av äldre belopp är alternativen att tillämpa växelkursen

vid bytet eller den vid varje beräkningstillfälle gällande växelkursen. Den

senare kursen ligger visserligen inte fast men torde inte heller medföra

några större beräkningstekniska problem. Det enda som behövs är en

justering av den ifrågavarande posten med hänsyn till kursutvecklingen

mellan bytet av redovisningsvaluta och beräkningstillfället.

Det går för närvarande inte att i alla delar överblicka konsekvenserna

av respektive alternativ. Försiktigheten bjuder därför att beräkningen

görs enligt det alternativ som ger den största solvensmarginalen. En

bestämmelse om detta bör tas in i den nya lagen om byte av redovis-

ningsvaluta i finansiella företag (se 8 § i lagförslaget).

Försäkringsrörelselagen bör dock ge visst utrymme för en förenklad

beräkningsmetod. Finansinspektionen bör i det enskilda fallet kunna

medge att premie- och skadeindex beräknas enligt samma principer som

bolaget får tillämpa vid upprättandet av årsredovisningen. Därmed kan

det undvikas att olika principer i onödan behöver användas i

årsredovisningen och vid beräkningen av solvensmarginalen.

Förutsättningarna för att ett skadeförsäkringsbolag skall få beräkna

premie- eller skadeindex på ett sådant sätt bör kunna regleras genom

föreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer. Ett särskilt bemyndigande som ger stöd för sådana

föreskrifter bör införas i den nya lagen om redovisning i euro för

finansiella företag (se 9 § i lagförslaget). I sammanhanget kan noteras att

det finns ett bemyndigande att meddela föreskrifter om livförsäkrings-

avsättningar i 7 kap. 2 § femte stycket försäkringsrörelselagen.

8.3.4 Valutamatchnings- och andra placeringsfrågor i

försäkringsbolag

Regeringens bedömning: Det behövs inga ändringar i försäkrings-

rörelselagens regler om valutamatchning eller i reglerna om placering

av skuldtäckningtillgångar.

Utredningens bedömning: Överensstämmer i sak med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot utredarens

bedömning. Svenska Aktuarieföreningen har ansett att det är möjligt att

de mest likvida marknadsdominerade aktierna framdeles denomineras i

annan valuta än svenska kronor. För att inte begränsa försäkrings-

bolagens placeringsmöjligheter kan enligt föreningen ändringar i

nuvarande regler om valutamatchning vara befogade.

Bakgrund: I försäkringsrörelselagen finns placeringsregler för försäk-

ringsbolagets tillgångar. Reglerna innebär att bolaget skall inneha

tillgångar av viss beskaffenhet för att täcka de försäkringstekniska

avsättningarna (skuldtäckning). Reglerna innebär bl.a. begränsningar för

hur stor andel av tillgångarna som får vara aktier (tillgångsbegräns-

ningar) och hur stor andel som får vara hänförlig till en och samma

emittent (enhandsbegränsningar), se 7 kap. 9 10 c §§ försäkrings-

rörelselagen.

Placeringsreglerna gäller för belopp motsvarande försäkringstekniska

avsättningar. De försäkringstekniska avsättningarna klassificeras och

bestäms enligt rörelsereglerna (se 7 kap. 1 och 2 §§ försäkrings-

rörelselagen). Dessa regler ligger även till grund för vad som tas upp som

försäkringstekniska avsättningar i årsredovisningen (se 4 kap. 9 §

ÅRFL).

Placeringsreglerna innebär också att skuldtäckningstillgångarna skall

vara lokaliserade på visst sätt beroende av var risken är belägen

(skadeförsäkring) eller verksamheten bedrivs (livförsäkring). Om risken

eller livförsäkringsverksamheten bedrivs inom EES skall tillgångarna

finnas inom EES. Om risken finns eller verksamheten bedrivs utanför

EES skall tillgångarna finnas i Sverige. Finansinspektionen får medge

dispens från bestämmelserna (se 7 kap. 10 d § försäkringsrörelselagen).

De nya försäkringsrörelsereglerna ger utökade möjligheter att placera

tillgångar på ett friare sätt, dels att placera tillgångar utanför EES när

risken finns eller verksamheten bedrivs inom EES, dels att placera

tillgångarna utanför Sverige när risken finns eller verksamhet bedrivs

utom ESS. Som ett nytt grundläggande krav gäller dock att tillgångarna

är placerade på ett för försäkringstagarna betryggande sätt. Därmed avses

bl.a. att säkerställa att försäkringstagares förmånsrätt inte försämras till

följd av en friare lokalisering av tillgångar (se nya 7 kap. 10 d §

försäkringsrörelselagen och prop. 1998/99:87 s. 410).

De tillgångar som används för skuldtäckning skall alltid placeras så att

risken för valutakursförluster begränsas (se 7 kap. 10 e § försäkrings-

rörelselagen). De närmare bestämmelserna om högsta tillåtna valutakurs-

risk finns i Finansinspektionens föreskrifter (se FFFS 1998:38).

Enligt föreskrifterna skall försäkringstekniska skulder för åtaganden i

viss valuta motsvaras av tillgångar som är uttryckta eller utan risk för

valutakursförluster kan realiseras i denna valuta. Aktuella valutakurser

tillämpas vid den löpande värderingen. Effekterna av valutasäkring får

beaktas löpande under året. Vidare föreskrivs att för varje valuta får

högst 20 procent av bolagets försäkringstekniska avsättningar för egen

räkning hänförliga till denna valuta skuldtäckas med tillgångar i andra

valutor. Enligt ett allmänt råd till 2 kap. 1 § FFFS 1998:38 bör

aktiekapitalet vara uttryckt i ett lands valuta, för att aktierna skall kunna

anses vara matchande i landets valuta.

Lagreglerna och föreskrifterna om valutamatchning bygger på EG:s

försäkringsdirektiv. (En redogörelse för bestämmelserna finns i prop.

1994/95:184 s. 190-192).

Vid skuldtäckningen gäller särskilda beräkningsregler. Tillgångar får

beaktas endast till den del de överstiger belopp som gäldenären har att

fordra av bolaget. Tillgångarna skall som huvudregel värderas till

verkligt värde. Huvudregeln gäller för värdepapper emitterade av

koncern- eller intresseföretag, andra finansiella placeringstillgångar och

depåer hos återförsäkrare. Under vissa förutsättningar får dock

värdepapper värderas med utgångspunkt i anskaffningsvärdet. Övriga

tillgångar värderas enligt värderingsreglerna i 4 kap. ÅRFL. För aktier

och andelar i dotterföretag som får användas för skuldtäckning tillämpas

en genomsyn. Tillgångarna får inte värderas till högre värde än som gällt

för tillgångarna sammanlagt, med avdrag för bolagets skulder, om de ägts

direkt av försäkringsbolaget. Om dotterbolaget inte är helägt beaktas

endast så stor del som svarar mot aktieinnehavet (se 7 kap. 10 f §

försäkringsrörelselagen).

De tillgångar som används för skuldtäckning skall antecknas i ett

register som vid varje tidpunkt utvisar de tillgångar som används för

skuldtäckning liksom tillgångarnas värde (se 7 kap. 11 § försäkrings-

rörelselagen). I sådana tillgångar har vissa försäkringstagare särskild

förmånsrätt (se 7 kap. 11 a § försäkringsrörelselagen och 4 a § förmåns-

rättslagen [1970:979]).

Skälen för regeringens bedömning: Försäkringsbolagens placerings-

regler har en koppling till redovisningsreglerna. Regelsystemet är dock

inte utformat så att en redovisning i balansräkningen i euro med

automatik innebär att placeringsreglerna skall tillämpas i euro. Det

behövs därför inga omedelbara lagändringar till följd av att försäkrings-

bolag skall kunna redovisa i euro. Huruvida en redovisning för skuld-

täckningsändamål kan begränsas till redovisningsvalutan eller om ett

företag som bytt redovisningsvaluta bör ange såväl euro och kronor i det

skuldtäckningsregister som ligger till grund för tillämpningen av

placeringsreglerna bör regleras i Finansinspektionens föreskrifter.

Detaljregler av sådant slag är redan i dag intagna i Finansinspektionens

föreskrifter.

En särskild fråga gäller vilken valuta som skall vara styrande vid

tillämpningen av valutamatchning. I EG:s regler står matchnings-

principen i centrum. EG uppställer som princip kravet att tillgångar som

svarar mot försäkringstekniska avsättningar till högst 20 procent får

motsvaras av tillgångar i annan valuta än den vari förpliktelsen skall

fullgöras. Konsekvensen blir att ett försäkringsbolag som enbart har

svenska åtaganden skall ha minst 80 procent av skuldtäcknings-

tillgångarna i svenska kronor eller utländska tillgångar som i

kombination med en avgiven växelkursrisk kan betraktas som svensk

tillgångar.

Det finns enligt regeringens mening skäl som talar emot att t.ex. aktier

i ett svenskt aktiebolag som i allt väsentligt äger i Sverige belägna

fastigheter, skall anses uttryckta i euro endast därför att bolaget har sin

redovisning och sitt aktiekapital i denna valuta. Dessa och liknande

frågor lämpar sig dock mindre väl för en reglering i lag utan bör som

hittills avgöras i tillsynspraxis med beaktande av EG:s regler. Regeringen

är därför inte heller beredd att nu ta ställning till den fråga om lättnader i

reglerna om valutamatchning som Aktuarieföreningen fört fram.

8.4 Rapportering till Riksbanken och Finansinspektionen

Regeringens bedömning: Det behövs inte någon ytterligare reglering

av företags skyldighet att lämna uppgifter till Riksbanken och

Finansinspektionen.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges Aktiesparares Riksförbund har anfört att

det är av stor vikt att Finansinspektionen från ett företag som har bytt till

redovisning i euro kan inhämta upplysningar i såväl kronor som euro.

Övriga remissinstanser har inte kommenterat utredningens förslag.

Bakgrund: Efter anmodan av Riksbanken enligt 6 kap. 9 § lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank skall ett finansinstitut eller annat

företag som står under tillsyn av Finansinspektionen till Riksbanken

lämna de uppgifter som Riksbanken anser nödvändiga för att följa

utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna eller övervaka betalnings-

systemets stabilitet. Riksbanken får utfärda närmare föreskrifter om

denna uppgiftsskyldighet.

Finansinspektionen ges i de olika rörelselagarna rätt att erhålla de

upplysningar om ett företags verksamhet som inspektionen begär (se

7 kap. 1 § bankrörelselagen, 5 kap. 1 § lagen om finansierings-

verksamhet, 11 kap. 1 § börslagen, 9 kap. 1 § lagen om kontoföring av

finansiella instrument, 6 kap. 1 § lagen om värdepappersrörelse, 19 kap.

3 § försäkringsrörelselagen, 67 § lagen om understödsföreningar och

39 § lagen om värdepappersfonder). I kapitaltäckningslagen finns också

bestämmelser om skyldighet för finansiella företagsgrupper och

holdingföretag med blandad verksamhet att lämna uppgifter till

Finansinspektionen, se 7 kap. 5 §.

Skälen för regeringens bedömning: Riksbankens eller Finansinspek-

tionens rätt att få uppgifter är inte i lag begränsad till någon särskild

valuta. Denna rätt är inte heller beroende av i vilken valuta ett företag har

sin redovisning. För närvarande upprättas och inlämnas rapporter till

Riksbanken eller Finansinspektionen normalt i kronor. Det finns

emellertid inte något hinder mot att dessa uppgifter i stället infordras med

beloppen angivna i någon annan valuta än kronor. I ett företag som har

sin redovisning i euro kommer följaktligen upplysningar att kunna

inhämtas antingen i kronor, euro eller någon annan valuta. Myndig-

heterna kan också föreskriva enligt vilken växelkurs en post skall

omräknas. Det behövs därför inte någon ytterligare bestämmelse om

skyldigheten att lämna uppgifter till Riksbanken och Finansinspektionen.

8.5 Vissa insiderfrågor

Regeringens bedömning: Insiderlagen behöver inte ändras med

hänsyn till möjligheten att redovisa i euro.

Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens (se slutbetänkandet s. 232).

Remissinstanserna: Finansinspektionen har delat utredningens

uppfattning att ett byte av redovisningsvaluta inte inverkar på den

tidsperiod under vilket korttidshandelsförbudet gäller och att ett byte inte

i sig själv påverkar anmälningsskyldigheten. Inspektionen har också

särskilt kommenterat avgiftsberäkningen vid överträdelse av

anmälningsskyldigheten eller förbudet mot korttidshandel. Övriga

remissinstanser har inte kommenterat utredningens bedömning.

Bakgrund: I insiderlagen (1990:1342) finns bestämmelser om bl.a.

skyldighet att lämna uppgifter om aktier och därmed jämställda

instrument (anmälningsskyldighet) och förbud mot att mot ersättning

avyttra sådana finansiella instrument inom tre månader från förvärvet

(korttidshandelsförbud). Utan hinder av korttidshandelsförbudet får

instrumenten överlåtas om kursen fallit under anskaffningskursen (se

7 b § första stycket 1 insiderlagen).

Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har gjort

bedömningen att intagandet av en bestämmelse i bolagsordningen om att

aktiekapitalet skall vara i euro inte innebär att en aktieägare vid ingången

av det första räkenskapsåret med redovisning i euro förvärvar aktier av

annat slag än de han tidigare innehade. Ett byte av redovisningsvaluta i

ett aktiebolag inverkar därför inte på den tidsperiod under vilken

korttidshandelsförbudet gäller. Därav följer också, enligt utredningen, att

ett byte av redovisningsvaluta inte i sig själv utlöser anmälnings-

skyldighet enligt 9 § insiderlagen. Regeringen gör samma bedömning.

Vid beräkning av avgift för överträdelse av anmälningsskyldigheten

eller korttidshandelsförbudet måste, som Finansinspektionen påpekat,

ersättning som utgått i annan valuta än i kronor räknas om eftersom

avgiften skall fastställas i kronor. Vid förvärv och överlåtelser kan redan

i dag ersättningen utgå i annan valuta än i kronor. Ersättningen behöver

inte ens vara bestämd i pengar utan kan t.ex. utgå i form av aktier i det

förvärvande bolaget. De tillämpningsproblem som kan uppkomma till

följd av att aktier uttryckta i euro ges ut är således inte nya. Detsamma

gäller den av inspektionen uppmärksammade frågan hur undantaget i

7 b § första stycket 1 insiderlagen skall tillämpas, om handel och

notering är i annan valuta än kronor eller om förvärv och efterföljande

överlåtelse har gjorts mot ersättning i olika valutor.

Insiderlagen är för närvarande föremål för översyn inom

Finansdepartementet. De av inspektionen uppmärksammade frågorna är,

om än väsentliga, inte främst kopplade till i vilken valuta bolaget har sitt

aktiekapital. I den mån det behövs klarlägganden bör därför dessa

lämpligen göras inom ramen för den allmänna översynen. Regeringen är

därför inte beredd att nu föreslå någon ändring i insiderlagen.

9 Hanteringen av skatter, avgifter och statistik

9.1 Omräkning för skatteändamål

9.1.1 Schabloniserad omräkning eller dubblerad bokföring

Regeringens förslag: Samtliga uppgifter för beskattningsändamål

skall till sina belopp anges i kronor.

För inkomstskatten, mervärdesskatten och reklamskatten införs ett

schabloniserat omräkningsförfarande.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag,

dock med undantaget att utredningen inte föreslår något schabloniserat

omräkningsförfarande för reklamskatten.

Remissinstanserna: Ett antal näringslivsorganisationer (bl.a.

Näringslivets skattedelegation och Föreningen Auktoriserade Revisorer

FAR) samt Bokföringsnämnden och Närings- och teknikutvecklingsverket

anser att deklaration i euro bör tillåtas. Om detta inte tillåts bör ett

schabloniserat omräkningsförfarande införas. Näringslivets skatte-

delegation anför också att även omsättningsbaserade punktskatter bör

omfattas av det schabloniserade omräkningsförfarandet. Uppfattningen

att ett schabloniserat omräkningsförfarande bör införas delas av samtliga

remissinstanser som yttrat sig i frågan utom Riksskatteverket, LO (som

avstyrker hela förslaget) och Aktiespararnas riksförbund. Riks-

skatteverket avstyrker omräkningsmodellen både vad gäller inkomst-

skatten och mervärdesskatten och anser att det måste krävas att varje

enskild transaktion räknas om löpande. Verket anser att förslaget om ett

schabloniserat omräkningsförfarande vilar på ett osäkert underlag och att

det finns färdiga lösningar på marknaden för att hantera mer än en valuta.

Vidare hävdas att motsvarande danska regler bygger på att varje

transaktion skall omräknas till kronor. LO anser att det framstår som att

företagen kan klara av att bära de ökade redovisningskostnader som kan

uppstå om de bedömer vinsterna av att ha två redovisningsvalutor som

tillräckligt stora.

Skälen för regeringens förslag: Inkomst- och mervärdesskatte-

deklarationerna grundar sig till stor del på företagens bokföring.

Eftersom bokföringen hittills endast har fått ske i kronor har det inte

funnits behov av någon särskild lagreglering om att deklarationerna

också skall göras i kronor. I och med att företagen nu tillåts att ha sin

bokföring i euro så ändras detta.

I tilläggsdirektiven till utredningen angavs att en utgångspunkt för det

fortsatta utredningsarbetet skulle vara att deklaration av samtliga skatter

och avgifter skall ske i svenska kronor. Regeringen har inte ändrat

uppfattning i denna fråga. Ett deklarationsförfarande i euro skulle kräva

omfattande och kostsamma systemanpassningar hos Riksskatteverket.

Vidare skulle ett antal skattefrågor behöva utredas närmare. Regeringen

är därför för närvarande inte beredd att pröva frågan om deklarationer i

euro. För att ingen oklarhet skall råda bör det uttryckligen lagregleras att

deklarationer m.m. skall vara i kronor.

Då uppkommer frågan om företagen skall vara skyldiga att ha

dubblerad redovisning på så sätt att varje transaktion bokförs i både euro

och kronor eller om det går att acceptera att deklarationsuppgifterna

räknas om från euro till kronor på ett mer eller mindre schabloniserat

sätt.

Om man skulle välja en modell där samtliga transaktioner bokförs i

både euro och kronor skulle en näraliggande lösning vara att som LO

har föreslagit över huvud taget inte tillåta att företagen har sin officiella

bokföring i euro. Bokföringen skulle även i framtiden vara i kronor och

sedan står det den som så önskar fritt att även bokföra alla transaktioner i

euro eller någon annan valuta. Detta är tillåtet redan i dag. Det är

naturligtvis även tillåtet att låta revisorn granska den parallellt förda

bokföringen och att upprätta en handling som motsvarar den vanliga

årsredovisningen och låta publicera den, dock inte under benämningen

"Årsredovisning". Såvitt regeringen känner till finns det emellertid inget

företag som förutom den vanliga årsredovisningen också publicerar

en årsredovisning som den skulle ha sett ut om samtliga transaktioner

hade bokförts i en främmande valuta. Det är i alla fall en indikation på att

kostnaderna och merarbetet för detta överstiger nyttan för företaget.

Det skulle emellertid kunna hävdas att det finns ett intresse för

företagen att ha sin officiella bokföring i euro och samtidigt bokföra

samtliga transaktioner i kronor för skatteändamål. Till bokslutet i kronor

skulle nämligen inte samtliga noter och övriga tilläggsupplysningar

behöva tas med. Det skattemässiga kronbokslutet skulle alltså bli något

mindre omfattande än den officiella årsredovisningen i euro.

Utredningen gjorde bedömningen att dubblerad bokföring är en mycket

betungande och dyr lösning och att det kunde ifrågasättas om något

företag skulle börja tillämpa sådan. Enligt bedömningen skulle bokföring

i euro förutsätta en schabloniserad omräkning till kronor för skatte-

ändamål.

Denna inställning har kritiserats av Riksskatteverket. Verket har hävdat

att schabloniserad omräkning enligt utredningens modell skulle leda till

ett materiellt felaktigt resultat och inbjuda till icke acceptabel

skatteplanering. Man har i stället förespråkat att ett fortsatt utrednings-

arbete bedrivs för att ta fram en omräkningsmodell som innebär att varje

enskild transaktion skall räknas om till kronor. En sådan modell skulle i

princip förutsätta en dubblerad bokföring på så sätt att varje transaktion

bokförs både i euro och kronor. Verket menar emellertid med

hänvisning till Skattemyndigheten i Malmö att utredningen har

överdrivit farhågorna för de kostnadsökningar som bedöms uppkomma

för företagen och att det torde vara ett relativt hanterbart problem för

företagen att lägga upp sin bokföring så att varje enskild transaktion

automatiskt med hjälp av ADB kan räknas om från euro till kronor. Till

stöd för detta påstående anförs att det på marknaden finns färdiga

lösningar för att hantera mer än en valuta i den löpande bokföringen.

Som ytterligare stöd för sin uppfattning har verket hävdat att de danska

reglerna för bokföring i euro förutsätter att omräkning skall ske för varje

transaktion.

Eftersom utredningen inte närmare undersökte vilka flervalutasystem

som finns för bokföring och hur dessa fungerar har Finansdepartementet

genom underhandskontakter försökt bringa klarhet i frågan. Det uttalade

syftet med kontakterna har varit att ta reda på om det finns system där det

är lätt att parallellt bokföra samma transaktion i två olika valutor och ta

fram bokslut i båda valutorna. Undersökningen gör inte anspråk på att

vara en fullständig genomgång av de flervalutasystem som finns.

Vid dessa underhandskontakter har det framkommit att det finns

åtminstone ett redovisningssystem på marknaden som medger parallell

bokföring och rapportering i olika valutor. Även om detta bokförings-

system medger parallell bokföring så skapar det merarbete för

användaren. Vissa dagliga transaktioner utförs nämligen i båda valutorna

och bokslutsarbetet måste bedrivas för varje valuta för sig. Systemet är

inte heller uppbyggt så att det uppfyller kraven på fullständig mervärdes-

skatteredovisning i kronor när bokföringsvalutan är euro. Det är också så

att det skulle te sig kostsamt för de företag som inte har systemet i dag att

byta system endast för att kunna ha en parallell bokföring. Även de

företag som redan har systemet skulle få kostnader för de omfattande

ändringar som behövs.

Förutom detta system finns det naturligtvis ytterligare flervalutasystem

på marknaden. Det har exempelvis framkommit att det inom banksektorn

finns mycket väl utvecklade flervalutasystem. Ett av dessa system

medger bokföring i samtliga valutor på så sätt att samtliga transaktioner

bokförs i huvudbok och reskontra i originalvalutan och förses med en

kod som markerar vilken valuta det är fråga om. En dollartransaktion

bokförs alltså till sitt belopp i USD och kodas så att det framgår att

beloppet avser dollar. För närvarande är rapporteringsvalutan naturligtvis

kronor men det skulle gå att i stället ta fram rapporter i euro (eller någon

annan valuta). Detta förutsätter dock att man har bestämt sig för det när

det aktuella räkenskapsåret börjar. Det går däremot inte att med

nuvarande system parallellt ta fram rapporter i både kronor och euro.

En sådan lösning skulle kräva omfattande och kostsamma

systemanpassningar.

Vidare har departementet upplysts om att Sveriges Industriförbund har

diskuterat frågan om parallell bokföring i sin redovisningsgrupp där det

ingår representanter för ett flertal stora företag. Intresset av att byta

redovisningsvaluta har då visat sig vara stort men parallell bokföring i

euro och kronor är inte något alternativ. Om det uppställs krav på sådan

kommer man inte att byta redovisningsvaluta.

Utifrån dessa informationer gör regeringen följande bedömning. Om

inte bokföringssystemet kan hantera parallell bokföring och rapportering

i dubbla valutor, innebär dubblerad bokföring att samtliga transaktioner

måste registreras två gånger; en gång till sitt belopp i euro och en gång

till sitt belopp i kronor. Sådan dubblerad bokföring skulle emellertid inte

enbart medföra att själva registreringsarbetet fördubblas. Om samma

transaktion bokförs två gånger kan man mycket väl tänka sig att en

transaktion bokförs på ett felaktigt sätt i kronbokföringen utan att samma

fel görs i eurobokföringen. Eftersom dubblerad bokföring också skulle

fördubbla antalet möjliga felkällor är det därför sannolikt att arbetet med

avstämning av konton skulle öka markant. Även för övriga arbetsmoment

i bokföringsprocessen (upprättande av bokföringsorder, bokslut m.m.)

skulle arbetet öka dramatiskt och sannolikt i många fall mer än

fördubblas. Dubblerad bokföring utan ett fungerande flervalutasystem

skulle skapa så mycket merarbete för företagen att det förefaller

osannolikt att något enda företag skulle börja tillämpa sådan.

För att dubblerad bokföring över huvud taget på allvar skall kunna

diskuteras som ett alternativ måste det därför finnas ett bokföringssystem

som medger parallell bokföring och rapportering i två valutor. Såvitt

regeringen kan bedöma finns det emellertid inte något system på

marknaden som klarar av dubblerad bokföring i euro och kronor (där

kronor är en parallell rapporteringsvaluta) utan problem. Regeringen

delar därför inte Riksskatteverkets uppfattning att det är ett relativt

hanterbart problem för företagen att lägga upp sin bokföring så att varje

enskild transaktion automatiskt med hjälp av ADB kan räknas om från

euro till kronor och att det på marknaden finns färdiga lösningar som

klarar detta. Utifrån tillgänglig information bedömer regeringen i stället

att dubblerad redovisning i euro och kronor för närvarande inte är ett

realistiskt alternativ.

Av Riksskatteverkets remissvar framgår inte vilken grund verket har

för uppfattningen att befintliga flervalutasystem för bokföring utan större

problem medger automatisk omräkning från euro till kronor.

Uppfattningen synes främst grunda sig på svaren på fråga 17 i den enkät

som utredningen skickade ut (se avsnitt 5.3). Vissa av svaren på denna

fråga skulle nämligen kunna tolkas som att företag (som har ett

flervalutasystem) utan problem skulle kunna bokföra samma transaktion

parallellt i euro och kronor. Frågan löd:

Om Ert företag måste använda både svenska kronor och euro i den löpande

bokföringen, vilka investeringsutgifter respektive årliga merkostnader skulle

detta

medföra?

Det kan tyvärr bara konstateras att frågan är dubbeltydig och att svaren

därför måste tolkas med stor försiktighet. Utredningen torde ha avsett att

frågan skulle tolkas så att den gällde kostnader för parallellbokföring i

kronor och euro samt att rapporter skulle kunna genereras i båda

valutorna. Den kan emellertid lika gärna tolkas så att den inte avser

frågan om parallellbokföring av samtliga transaktioner utan bara att

redovisningssystemet skall kunna hantera transaktioner i kronor och

euro. Eftersom samtliga flervalutasystem i princip torde kunna hantera

transaktioner i kronor och euro utan större problem skulle man svara att

det blir låga kostnader om man tolkar frågan på det senare sättet

samtidigt som man mycket väl skulle kunna lämna ett annat svar om man

tolkade frågan på det förra sättet. Mot denna bakgrund tillmäter

regeringen inte enkätsvaren på denna fråga någon avgörande betydelse.

Som ytterligare stöd för sin uppfattning att det är enkelt att parallellt

bokföra i euro och kronor har Riksskatteverket hävdat att de danska

reglerna för bokföring i euro förutsätter att omräkning skall ske för varje

transaktion. Det förhåller sig också så att den danska bokföringslagen har

ett sådant innehåll. Den danska regeringen överväger emellertid om

någon form av schabloniserad omräkning bör tillåtas för inkomstskatten.

För mervärdesskatten är sådan redan tillåten (se nedan avsnitt 9.1.2). Inte

heller detta utgör därför något starkt stöd för att uppställa krav på

dubblerad bokföring i Sverige.

Sammanfattningsvis anser regeringen att det inte tycks finnas något

flervalutasystem på marknaden som enkelt medger parallell bokföring

och rapportering i euro och kronor. Även om det skulle finnas något

sådant system är det emellertid inte realistiskt att tro att något företag

skulle byta bokföringssystem bara för att kunna införa parallell bokföring

eftersom ett systembyte är både komplicerat och dyrt. Ovan har

regeringen slagit fast att deklarationer även i framtiden skall lämnas i

kronor. Detta leder i sin tur antingen till att företagen över huvud taget

inte bör få möjlighet att ha euro som bokföringsvaluta eller till att ett

schabloniserat omräkningsförfarande bör införas för beskattningen. En

lagstiftning som medger att företagen byter redovisningsvaluta men där

det ställs krav på att varje transaktion måste räknas om till kronor för

skatteändamål tycks poänglös. I avsnitt 5.3 har regeringen ansett att det

är klarlagt att företagen kan ha ett stort behov av att få byta

redovisningsvaluta och att en sådan möjlighet bör införas. Slutsatsen att

möjligheten till byte av redovisningsvaluta bör införas bygger emellertid

på att ett schabloniserat omräkningsförfarande införs för beskattningen

och att ett sådant kan konstrueras på ett godtagbart sätt för såväl det

allmänna som för företagen. I det följande redogörs för hur omräknings-

förfarandet bör konstrueras. Det schabloniserade omräkningsförfarandet

bör gälla samtliga skatter där det råder ett starkt samband mellan

bokföringen och beskattningen, dvs. inkomstskatten, mervärdesskatten

och reklamskatten.

9.1.2 Principerna för omräkning

Regeringens förslag: För inkomstskatten skall följande gälla. Inom

det kopplade området är bokföringens eurobelopp utgångspunkt för

beskattningen. Inom det icke kopplade området är transaktionernas

värde i kronor (oavsett transaktionsvalutan) utgångspunkt för

beskattningen. Balansräkningen skall räknas om till kronor enligt

balansdagens kurs och resultaträkningen enligt årets genomsnittskurs.

Den differens som uppkommer på grund av att årets vinst skall räknas

om till genomsnittskurs och övriga poster i balansräkningen till

balansdagskurs skall inte resultatföras utan enbart noteras i den

omräknade balansräkningen som en korrigeringspost. Det omräknade

resultatet skall vara utgångspunkt för inkomstberäkningen i

deklarationen och de skattemässiga justeringarna skall göras i kronor.

För mervärdesskatten och reklamskatten skall gälla att omräkning

skall ske enligt redovisningsperiodens genomsnittskurs.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag med

undantag för att utredningen inte föreslår någon särskild ordning för

reklamskatten.

Remissinstanserna: Nästan samtliga som har yttrat sig är positiva till

modellen även om kritik framförs på enstaka punkter. Riksskatteverket

avstyrker modellen och anser att den har oacceptabla brister och leder till

praktiska hanteringsproblem. Modellens enkelhet bygger på det

nuvarande sambandet mellan redovisning och beskattning. Verket anser

att en ökad frikoppling skulle medföra att den valda metoden leder till

ökad komplexitet och till merarbete för företagen och även för

skatteförvaltningen. Gränsdragning mellan det kopplade och icke

kopplade området är inte heller klar i alla delar, bl.a. behövs ett

klarläggande beträffande finansiella företags lager. Modellen ger inte ett

rättvisande resultat om företaget har få transaktioner per år och

valutakursen svänger.

När det gäller kapitalvinstbeskattning av tillgångar i det icke kopplade

området anser Riksskatteverket dessutom att det kan uppkomma att

likartade transaktioner ger upphov till stora skillnader i skatt mellan

företag med olika redovisningsvaluta. Vidare anser verket att modellen

öppnar för manipulation och skatteplanering vilket medför att

skattemyndigheternas kontrollarbete försvåras och leder till ett ökat antal

tvister. För det kopplade området förordar verket att ett fortsatt

utredningsarbete bedrivs med inriktning på att hitta en omräkningsmodell

där omräkning sker transaktion för transaktion. Verket accepterar att

kronor är utgångspunkt för beskattningen inom det icke kopplade

området. När det gäller mervärdesskatt hänvisar verket till de regler som

gäller i Danmark och som innebär att den skattskyldige får binda sig för

att under två år antingen tillämpa leveransdagens kurs eller

genomsnittskursen. Vidare påpekar verket att beskattningsunderlaget för

reklamskatten är knutet till företagets intäktsredovisning och att om ett

företag, som har sin bokföring i euro, skall kunna redovisa punktskatt i

kronor utan ett omräkningssystem måste det ställas krav på att företaget

har en sidoordnad bokföring i kronor, där det för varje

redovisningsperiod framgår skattepliktig kvantitet och/eller fakturerad

punktskatt i kronor.

Även LO avstyrker förslaget om schabloniserat omräkningsförfarande

och anför att det är negativt att skatteintäkterna från de euroredovisande

företagen kommer att variera och att vinstbeskattningen inte längre blir

entydig och klar. Bokföringsnämnden anser att den valda modellen i

praktiken ställer stora krav på företag att hålla sig informerade om

detaljerade omräkningsregler och att den medför redovisningsmässiga

olägenheter. Nämnden anser dock att det är rimligt att anta att de största

börsföretagen som i ett inledningsskede har ett omedelbart behov av att

få redovisa i euro har ekonomiska resurser att hantera olägenheterna.

Nämnden tillstyrker modellen trots dess uppenbara nackdelar.

Bakgrund:

Inkomstskatt

För inkomstbeskattningen gäller att Sverige har ett långtgående samband

mellan redovisning och beskattning. Huvudregeln är att den

skattemässiga inkomstberäkningen skall göras på grundval av

bokföringen om inget annat särskilt är angivet i lagstiftningen. Detta

medför att samma värde skall gälla vid bokföring och beskattning för

bl.a. varulager, pågående arbeten, fordringar, skulder och avsättningar

samt att flertalet intäkter och kostnader i rörelsen är skattepliktiga

respektive avdragsgilla. Undantag från principen om samma regler vid

redovisning och beskattning anges särskilt. Ofta talar man om det område

där det råder samband som det kopplade området .

De främsta områden där det inte råder samband (det icke kopplade

området) är fastigheter och värdepapper (dock inte såvitt avser företag

som bedriver handel med fastigheter respektive värdepapper). För dessa

tillgångsslag gäller att de avskrivningar, nedskrivningar och uppskriv-

ningar som görs i bokföringen skall återföras till beskattning i deklara-

tionen och ersättas med de avskrivningar m.m. som är uttryckligen

tillåtna enligt skattelagstiftningen.

Till deklarationen skall den skattskyldige bifoga uppgifter om samtliga

resultat- och balansräkningsposter (2 kap. 19 § lagen 1990:325 om

självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK). Detta görs i ett speciellt

standardiserat räkenskapsutdrag (SRU-schema). Finansiella företag skall

i stället bifoga sin årsredovisning (2 kap. 20 § LSK).

Den beskattningsbara vinsten (inkomst av näringsverksamhet)

beräknas sedan genom att man utgår från den redovisade vinsten enligt

bokföringen och gör justeringar med avseende på de icke skattepliktiga

intäkter respektive icke avdragsgilla kostnader som finns med i det

bokförda resultatet samt de skattepliktiga intäkter respektive avdragsgilla

kostnader som inte finns med i det bokförda resultatet. Dessa poster

brukar kallas för skattemässiga justeringar . När alla skattemässiga

justeringar har gjorts har man nått fram till den skattepliktiga inkomsten

av näringsverksamhet. De skattemässiga justeringarna kan därför sägas

fungera som en brygga mellan det kopplade och det icke kopplade

området.

Mervärdesskatt

Mervärdesskatten är en skatt som är avsedd att träffa konsumtionen.

Grundprincipen är att de led som föregår slutkonsumenten inte skall få

några kostnader för mervärdesskatten; vad säljaren betalar in, och

debiterar kunden som utgående skatt, skall motsvara vad kunden drar av

som ingående skatt (under förutsättning att någon avdragsbegränsning

inte gäller). Detta medför att det inte skall uppkomma några differenser

mellan in- och utbetalningar av mervärdesskatt som staten eller de

skattskyldiga kan vinna eller förlora på.

För mervärdesskatten liksom för inkomstskatten råder ett nära

samband mellan redovisningen i bokföringen och beskattningen.

Beloppet som skall redovisas i deklarationen som utgående eller

ingående skatt tas normalt direkt från bokföringen, eftersom posterna där

anges i kronor. Om fakturering skett i utländsk valuta sker i dag en

omräkning i samband med faktureringen och skattebeloppet anges i

kronor på fakturan. Efter en övergång till bokföring i euro kan inte det

belopp som skall deklareras tas direkt från bokföringen. En omräkning

till kronor måste ske för deklarationsändamål.

Reklamskatt

De svenska punktskatterna är vanligtvis uppbyggda efter principen att

skatt utgår på viss kvantitet, vikt, volym eller annan enhet.

Beskattningsunderlaget behöver därför inte vara knutet till företagets

intäktsredovisning. Ett undantag är dock reklamskatten, där beskattnings-

värdet utgörs av vederlaget. Enligt lagen (1972:266) om skatt på

annonser och reklam tas skatt ut för annons som är avsedd att

offentliggöras inom landet och för reklam som är avsedd att spridas inom

landet i annan form än annons. Skatteplikt föreligger för annons som

avser reklam och för annan annons för vilken vederlag tas ut.

Skattskyldig är den som yrkesmässigt offentliggör reklam eller annons.

Vidare är den skattskyldig som i yrkesmässig verksamhet distribuerar

annonsblad som förts in till landet utan att reklamskatt betalats vid

införseln. Skattesatsen är för annons i allmän nyhetstidning fyra procent

av beskattningsvärdet och i övriga fall elva procent av beskattnings-

värdet. Beskattningsvärdet utgörs av vederlaget exklusive reklamskatt

eller annan statlig skatt eller avgift. I fråga om periodisk publikation som

har karaktär av dagspress, populärpress eller fackpress föreligger

redovisningsskyldighet för reklamskatt endast om det sammanlagda

beskattningsvärdet av publikationens annonser för beskattningsår

överstiger 60 000 kronor. I övriga fall föreligger redovisningsskyldighet

om det sammanlagda beskattningsvärdet för helt beskattningsår

överstiger 20 000 kronor. Till den som redovisat skatt för annonser i

annan självständig periodisk publikation än annonsblad återbetalas för

varje helt beskattningsår så stor del av den erlagda skatten som svarar

mot en skattepliktig omsättning om högst 12 miljoner kronor för

dagspress och högst 6 miljoner kronor för annan press. Beskattnings-

myndighet är Skattemyndigheten i Gävle.

Skälen för regeringens förslag:

Kriterier på omräkningsmodellen

I avsnitt 9.1.1 slogs fast att deklarationer även framdeles skall lämnas i

kronor och att ett schabloniserat omräkningsförfarande skall införas. Då

uppkommer frågan om hur omräkningsförfarandet bör konstrueras.

Utredningen ansåg att vissa krav borde ställas på den valda modellen.

Enligt dessa bör omräkningsmetoden:

1. vara enkel att tillämpa,

2. ge ett rättvisande resultat och inte systematiskt över- eller under-

värdera vinsten,

3. vara sådan att de skattskyldiga inte kan manipulera den beskattnings-

bara vinsten,

4. medföra att företag med identiska transaktioner beskattas lika

oberoende av redovisningsvaluta.

Regeringen delar utredningens uppfattning att omräkningsmodellen i

princip bör uppfylla dessa krav. Som utredningen påpekade är emellertid

kraven delvis motstridiga. Det är framför allt punkterna 1 och 4 som är

svåra att förena. Om man vill ha ett enkelt system så riskerar man att

företag med identiska transaktioner inte kommer att betala lika mycket i

skatt. Om man däremot kräver att företag med identiska transaktioner

också skall betala exakt lika mycket i skatt blir systemet med

nödvändighet mycket komplicerat. I praktiken torde ett sådant krav

medföra någon form av dubblerad bokföring. Utredningen ansåg att

denna konflikt borde lösas på så sätt att kravet på enkelhet får ta över

kravet på millimeterrättvisa . Denna uppfattning stöds av samtliga

remissinstanser som har yttrat sig i frågan utom Riksskatteverket. Även

regeringen delar utredningens bedömning.

Omräkningsmodellen

Inkomstskatt

Utredningen rekommenderade en omräkningsmetod vars huvuddrag kan

beskrivas enligt följande.

För inkomstskatten skall gälla att balans- och resultaträkning räknas

om till kronor, balansräkningen enligt balansdagens kurs och resultat-

räkningen enligt beskattningsårets genomsnittskurs. Den differens som

uppkommer beroende på att årets vinst räknas om till genomsnittskurs

och övriga poster i balansräkningen till balansdagskurs bör inte

resultatföras utan enbart noteras i den omräknade balansräkningen som

en korrigeringspost (så att tillgångs- och skuldsidan blir lika stora). Det

omräknade resultatet är utgångspunkt för inkomstberäkningen i

deklarationen och de skattemässiga justeringarna görs i kronor. Modellen

innebär alltså att resultatmätningen inom det kopplade området även

fortsättningsvis följer bokföringen, dvs. resultatet mäts i euro. För

deklarationsändamål räknas sedan detta resultat om till kronor enligt den

genomsnittliga växelkursen. För det icke kopplade området skall

transaktionernas belopp i kronor gälla.

Riksskatteverket menar att gränsdragningen mellan det kopplade och

det icke kopplade området inte är helt klar vilket kan skapa ett oklart

rättsläge. Om skattereglerna frikopplas ytterligare i framtiden så ändras

dessutom grunden för modellen. Verket anser också att ett klargörande

krävs om omsättningstillgångar hos försäkringsföretag, kreditinstitut

m.fl. skall hänföras till det kopplade eller inte kopplade området. Verkets

uppfattning är att det skall hänföras till det kopplade området.

Om gränsdragningen är oklar så torde detta vara ett problem redan i

dag. Omräkningsmodellen innebär att kronföretag och euroföretag som

har identiska transaktioner skall göra identiska skattemässiga justeringar.

Om skattereglerna i framtiden frikopplas ytterligare från bokföringen så

ändras grunden för hela företagsbeskattningen. En eventuell framtida

ökad frikoppling skulle medföra att reglerna generellt sett blir mer

komplicerade eftersom företagen då måste hålla reda på två olika

regelsystem. Detta skulle i så fall gälla både för kron- och euroföretag.

Beträffande finansiella företags lager så gäller följande. Sådant lager

får värderas enligt lägsta värdets princip (LVP) i deklarationen även om

det har marknadsvärderats i bokföringen. De orealiserade vinster som

uppstår i bokföringen genom marknadsvärderingen sätts av till en fond

för orealiserade vinster. Avsättningen till fonden går inte över resultatet

utan direkt mot eget kapital. De finansiella företag som vill värdera till

LVP i deklarationen måste alltså göra nedskrivningen i deklarationen

som en skattemässig justering. Det är därmed klart att sådana

nedskrivningar skall behandlas som icke kopplade. Det belopp i euro

som har påverkat det bokförda resultatet skall behandlas som vilken

skattemässig justering som helst, dvs. räknas om till kronor enligt

genomsnittskursen och återföras till beskattning respektive rensas från

det skattemässiga resultatet.

Mervärdesskatt

Om fakturering sker i euro eller annan valuta, skall enligt nuvarande

tillämpning mervärdesskattebeloppen anges även i svenska kronor i

fakturan. Använder både säljare och köpare detta belopp i sina

deklarationer, kan principen att utgående och ingående skatt skall vara

densamma hos säljare och köpare upprätthållas även efter en övergång

till bokföring i euro. Det kräver dock att den som har bokföringen i euro

håller de mervärdesskattebelopp som framgår av fakturorna skilda i en

separat redovisning. I den separata redovisningen noteras varje ingående

eller utgående faktura till sitt belopp i kronor. En sådan omräkning för

varje transaktion/faktura garanterar att säljare och köpare har samma

belopp att redovisa i sina deklarationer. Det är redan i dag möjligt att

tillämpa en sådan dubblerad bokföring, även om det torde innebära ökade

administrativa kostnader för företagen. Riksskatteverket har förordat en

metod med denna innebörd. Regeringen anser dock inte att den lösningen

är lämplig, vilket diskuterats ovan.

Om inte metoden med dubblerad bokföring väljs, måste en metod

hittas som möjliggör en omräkning av beloppen i samband med

skatteredovisningen. För den löpande bokföringen är grundprincipen att

den kurs skall användas som gällde på transaktionsdagen

(jfr. Redovisningsrådets rekommendation RR 8 punkt 6). Om

bokföringen är i euro men skattredovisningen sker i kronor, måste en

omräkning till kronor ske när deklarationen skall upprättas. Detta bör

kunna göras så att den skattskyldige när perioden är slut omräknar de

totala beloppen på de aktuella kontona med en bestämd kurs. Det finns

flera alternativa metoder för en sådan omräkning. Som redogjorts för

ovan bör emellertid vissa krav ställas på omräkningsmetoden.

En omräkningsmetod skulle kunna baseras på en kurs som gällde

antingen vid en bestämd dag eller genomsnittligt under en viss bestämd

period. Båda alternativen är enkla att tillämpa. Att tillämpa kursen på en

bestämd dag medför dock risker för såväl företagen som staten eftersom

valutakursen en viss dag av olika anledningar kan skilja sig markant från

vad som varit gällande kurser under den period som skall redovisas. En

genomsnittskurs torde ge ett bättre värde.

Väljs en sådan omräkningskurs som är känd redan när transaktionen är

tänkt att genomföras, t.ex. den kurs som gällde den sista dagen i månaden

innan eller genomsnittskursen för vissa dagar i tidigare månader, medför

det en risk för att systemet utnyttjas på ett sätt som inte är avsett. Om

parterna har bokföringen i olika valutor kan de, om de vet den fasta

omräkningskursen för perioden, göra en beräkning av när det med

hänsyn till den kurs som gäller för aktuell transaktionsdag är mest

förmånligt att genomföra transaktionen. Risk finns att parternas beslut

styrs av kurserna och att staten därmed regelmässigt får bära en eventuell

förlust uppkommen på grund av valutakursutvecklingen. Denna risk

reduceras om genomsnittskursen för den månad under vilken

transaktionen skedde används vid deklarationstillfället. Denna kurs är

också den som torde ge ett resultat som så nära som möjligt kan antas

motsvara den kurs som gällt på transaktionsdagen. (Med transaktionsdag

bör avses detsamma som på redovisningsområdet.) Ett användande av en

genomsnittskurs innebär dock att staten tar över en del av den risk som

företagen tar i dag. För att metoden skall kunna användas krävs att

kursen offentliggörs så tidigt som möjligt efter utgången av varje

redovisningsperiod.

Riksskatteverket anser att de skattskyldiga, liksom i Danmark, bör få

rätt att välja om de för omräkningen vill tillämpa den kurs som gällde på

leveransdagen eller en genomsnittskurs. Den princip som valts skall

följas av den skattskyldige i två år. Enligt regeringens bedömning skulle

det i och för sig vara möjligt att även i Sverige införa en sådan ordning.

Det är dock ingen av de övriga remissinstanserna som uttryckt behov av

någon liknande ordning. Regeringen bedömer det inte heller som troligt

att intresset för att tillämpa metoden med leveransdagens kurs skulle vara

stort. Metoden skulle i praktiken innebära en dubblerad bokföring. Detta

är möjligt redan med dagens regler, men enligt vad regeringen erfarit

tillämpas det inte i någon större utsträckning. Några regler innebärande

att den skattskyldige kan välja att tillämpa kursen på leveransdagen i

stället för genomsnittskursen för perioden föreslås därför inte.

Det är viktigt att den metod som används vid inkomsttaxeringen så

nära som möjligt överensstämmer med den som används för mervärdes-

skatten. Det kan annars uppkomma avstämningsdifferenser när

skattemyndigheterna för sin kontroll jämför den omsättning som den

deklarerade utgående skatten motsvarar med den omsättning som

deklarerats i inkomstskattedeklarationen. Detta försvårar kontrollen.

Slutsatsen blir att den metod som bäst uppfyller de uppställda kraven

är den som innebär att upprättandet av deklarationen sker efter

omräkning med den genomsnittskurs som gällde under den månad

transaktionen skedde. För det fall den skattskyldige redovisar

mervärdesskatten årsvis bör omräkningen ske med den genomsnittskurs

som gäller för det år då transaktionerna skett. Denna metod motsvarar

också den som förordats rörande inkomstskatteredovisningen. Genom-

snittskurserna bör beräknas utifrån de kurser som fastställts av den

Europeiska centralbanken (se avsnitt 9.1.4).

Det förekommer även att fakturering sker i andra valutor än kronor och

euro, t.ex. dollar. Även då kommer först en omräkning ske för

bokföringen och, för det fall bokföringen är i euro, transaktionsmånadens

genomsnittskurs användas vid omräkning från euro till kronor för

deklarationen.

Reklamskatt

På samma sätt som för mervärdesskatten bör det vara möjligt för den

reklamskatteskyldige att göra en omräkning av den reklamskatt som skall

redovisas till beskattningsmyndigheten. Omräkningen bör, på samma sätt

som föreslås beträffande mervärdesskatten, göras utifrån en genom-

snittskurs för den redovisningsperiod deklarationen avser. Redovisnings-

perioden för reklamskatt är normalt två kalendermånader men även

redovisningsperioder på en kalendermånad, ett halvt eller ett helt

beskattningsår kan förekomma.

Slutsats

Mot denna bakgrund delar regeringen utredningens uppfattning om

principerna för omräkning. Utredningen föreslog emellertid inga regler

för omräkning beträffande reklamskatten. Som angetts ovan bör

emellertid samma regler som för mervärdesskatten gälla även denna

skatt.

9.1.3 Problem med omräkningsmodellen

Nedan skall ett antal övergripande problem med omräkningsmetoden

diskuteras. Diskussionen i detta avsnitt rör i stor utsträckning de kriterier

som diskuterats ovan (avsnitt 9.1.2). De mer specifika problemen

behandlas nedan under respektive avsnitt i den fortsatta framställningen.

Valutakursrisk för staten

Med den föreslagna omräkningsmetoden kommer staten att ta på sig en

valutakursrisk som inte finns i dag. Storleken på denna beror på hur

många företag som kommer att byta redovisningsvaluta, hur transak-

tionerna fördelas över året respektive redovisningsperioden samt växel-

kurssvängningarna mellan kronan och euron (se vidare avsnitt 12.1).

Beroende på dessa faktorer kommer staten ibland att tjäna och ibland att

förlora pengar. Regeringen gör bedömningen att omräkningsmetoden inte

kan missbrukas på ett sådant sätt att staten systematiskt förlorar på det

och är därför beredd att acceptera valutakursrisken. Utvecklingen

kommer naturligtvis att följas noga och om det skulle visa sig att

omräkningsmetoden ger upphov till systematiska problem så kommer

regeringen inte att tveka att föreslå lagstiftning för att åtgärda problemen.

Metoden skall vara enkel

De flesta remissinstanser som har yttrat sig i frågan (se avsnitt 9.1.2)

anser att modellen uppfyller kraven på enkelhet (några klagar dock på

behandlingen av periodiseringsfonden, se nedan avsnitt 9.2.3).

Riksskatteverket anser att den teoretiska grunden för modellen är enkel

men att tillämpningen ändå blir svår i och med att gränsdragningen

mellan det kopplade och icke kopplade området inte är klar i alla delar.

Exemplet med periodiseringsfonder visar också att hanteringen i

praktiken kan bli komplicerad. Enkelheten beror på det starka samband

mellan redovisning och beskattning som för närvarande råder i Sverige.

En ökad frikoppling skulle medföra att den valda metoden leder till ökad

komplexitet och till merarbete för företagen och även för

skatteförvaltningen.

Bokföringsnämnden anser att det är en synnerlig viktig förutsättning

för att uppnå eventuella fördelar med redovisning i euro att det finns

enkla omräkningsregler för skatteändamål. Nämnden anser emellertid att

den valda modellen i praktiken ställer stora krav på företag att hålla sig

informerade om detaljerade omräkningsregler och att den medför

redovisningsmässiga olägenheter.

En uttalad målsättning med arbetet har varit att hitta en enkel modell

med den givna förutsättningen att deklarationer skall lämnas i kronor.

Regeringens bedömning är att det sannolikt inte är möjligt att konstruera

en mycket enklare omräkningsmetod än den nu föreslagna, åtminstone

inte om man vill förhindra systematiska felaktigheter och ställer rimliga

krav på rättvisa. Särskilt för storföretagen gäller dessutom redan i dag att

deklarationsarbetet inte är okomplicerat. Den ytterligare komplikation

som modellen medför torde i det sammanhanget vara tämligen

försumbar.

Metoden skall ge ett rättvisande resultat

Utredningen anförde att modellen ger ett rättvisande resultat om man har

många transaktioner per år och vinsten genereras jämt under året. Vid ett

fåtal transaktioner finns det risk för ett materiellt felaktigt resultat.

Riksskatteverket anser att dessa effekter inte är tillfredsställande.

Som utredningen konstaterar går det förmodligen inte att konstruera en

schabloniserad metod som eliminerar risken för materiella fel beträffande

företag som har ett litet antal transaktioner per år. Risken för materiellt

felaktiga resultat minskar emellertid om kapitalvinstbeskattningen sker i

kronor (se avsnitt 9.2.4).

Risk för manipulering m.m. i koncernförhållanden

Eftersom koncernbidrag beslutas en bit in på det nya året då man har full

vetskap om såväl balansdagens kurs som genomsnittskurs fordras någon

spärregel. I annat fall skulle man konsekvent kunna lämna koncernbidrag

på ett sådant sätt att mottagaren beskattas för ett lägre belopp än vad

givaren får dra av. Utredningen föreslog att rätten att ge och ta

koncernbidrag skulle villkoras av att båda företagen har samma

redovisningsvaluta. Med denna lösning skulle även underpris-

försäljningar (utom sådana som avser en hel verksamhetsgren) villkoras

av att båda företagen har samma redovisningsvaluta.

Riksskatteverket anser emellertid att omräkningsmodellen ger

utrymme för skatteplanering på annat sätt både inom koncerner och

mellan företag som har intressegemenskap i övrigt. Det kan gälla

aktieägartillskott och koncerninterna överlåtelser till underpris av hel

verksamhet. Men också andra slag av koncerninterna transaktioner

mellan företag med olika redovisningsvalutor kan utnyttjas i manipulativt

syfte. Verket anser att risken är betydande att skattemässiga

valutaeffekter kan utnyttjas till en icke acceptabel skatteplanering mellan

intresseföretag som har olika redovisningsvaluta och att problemområdet

därför bör utredas ytterligare om den föreslagna modellen väljs.

Regeringen delar utredningens uppfattning att någon spärregel behövs

beträffande koncernbidrag och underprisförsäljningar men föreslår en

annan teknisk utformning nämligen att koncernbidrag alltid skall

fastställas till ett belopp i kronor samt att underprisförsäljningar

uttryckligen regleras (se vidare nedan avsnitt 9.2.7). Regeringen delar

även Riksskatteverkets uppfattning att underprisförsäljning av hel

verksamhetsgren bör regleras särskilt. Vidare anser regeringen att det

behövs en spärregel för det fall att två koncernbolag har olika beskatt-

ningsår (och därmed olika genomsnittskurser). Däremot delar inte

regeringen verkets uppfattning att aktieägartillskott kan användas i

manipulativt syfte. Detta följer av att sådana tillskott inte är avdragsgilla

respektive skattepliktiga.

Regeringens uppfattning är att den föreslagna lagstiftningen bör räcka

för att förhindra missbruk och att den svårligen kan utnyttjas i

manipulativt syfte. Om det emellertid skulle visa sig att så inte är fallet

avser regeringen naturligtvis att återkomma till riksdagen med förslag till

ändrad lagstiftning.

Risk för manipulering m.m. utanför koncernförhållanden

Mot slutet av året vet man med allt större säkerhet årets genomsnittliga

kurs. När bokslutet görs upp torde man dessutom ha full visshet om

denna. Detta leder till incitament att förskjuta intäkter och kostnader i

tiden. Enligt gällande regler skall resultatredovisningen ske på samma

sätt som enligt god redovisningssed (inom det kopplade området). En

omräkning enligt genomsnittskurs ger emellertid ännu starkare incita-

ment än vad som gäller enligt dagens system att tänja på gränserna. Det

kan därför förväntas att antalet skattetvister i periodiseringsfrågor

kommer att öka. Riksskatteverket anser att detta problem inte får

underskattas.

Incitamenten att förskjuta redovisningen av intäkter och kostnader över

årsskiftet är stora redan i dag. Det kan därför ifrågasättas om modellen

ökar detta incitament på ett mer avgörande sätt. Företagen vet inte heller

vad genomsnittskursen kommer att vara nästa år. Om genomsnittskursen

är lägre än balansdagens kurs har företaget dessutom ett incitament att

tidigarelägga intäkter och senarelägga kostnader, dvs. en motverkande

faktor i förhållande till det ovan beskrivna beteendet.

Företag med identiska transaktioner skall beskattas lika

Utredningen anförde att eftersom genomsnittskursen används för att

räkna om resultatposter så kan detta medföra att företag med identiska

transaktioner beskattas olika beroende av om de har bokföringen i euro

eller kronor. Detta leder också till att staten utsätts för en valutakursrisk

som inte finns i dag (jfr ovan).

Riksskatteverket anser att det vid kapitalvinstbeskattningen av

tillgångar i det icke kopplade området kan uppkomma att likartade

transaktioner ger upphov till stora skillnader i skatt mellan företag med

olika redovisningsvaluta. Effekten skulle bero på att den del av resultatet

som hänför sig till skillnader i valutakurs i vissa fall inte beaktas i

"euroföretaget", vilket däremot sker beträffande "kronföretaget" i

motsvarande fall.

När det gäller vanliga intäkter och kostnader medför modellen att det

är ofrånkomligt att två företag med identiska transaktioner inte alltid

kommer att betala på kronan när lika mycket i skatt. Detta är en naturlig

följd av att en schabloniserad omräkning har valts.

Såvitt avser kapitalvinstbeskattningen är Riksskatteverkets uppfattning

emellertid felaktig. Med den föreslagna modellen kommer försäljnings-

priset uttryckt i kronor att ställas mot anskaffningsutgiften uttryckt i

kronor. Samma belopp kommer att tas upp till beskattning för både kron-

och euroföretag. Den bokförda vinsten/förlusten påverkar inte beskatt-

ningen. Även om företag med olika redovisningsvaluta kommer att få

olika bokförd kapitalvinst så kommer det skattemässiga utfallet att bli

identiskt. Det sistnämnda gäller dock inte beträffande poster som är

föremål för valutasäkring. Om en kapitaltillgång (fastighet eller aktie)

köps i utländsk valuta och har finansierats med ett lån i samma valuta så

kommer valutakursförändringen på tillgången att beskattas utifrån

kronpositionen medan valutakursförändringen på lånet beskattas utifrån

europositionen. Detta är naturligtvis en situation som inte är helt

tillfredsställande men problemet går inte att åtgärda på ett nöjaktigt sätt

om inte kapitalvinstbeskattningen också sker utifrån europositionen. En

sådan lösning har emellertid sådana nackdelar att den inte bör

genomföras (se nedan avsnitt 9.2.4).

9.1.4 Fastställande av omräkningskurser

Regeringens förslag: Vid omräkning skall de kurser användas som

fastställs av Europeiska centralbanken för respektive bankdag. Om det

inte har fastställts någon kurs för dagen för beskattningsårets utgång

skall kursen för närmast föregående bankdag användas.

Utredningens förslag: Riksskatteverket skall fastställa de kurser som

behövs för omräkning med utgångspunkt i de kurser som fastställts av

Europeiska centralbanken.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att de kurser som bestäms

av statliga organ bör samordnas och menar att de inte genom föreskrifter

hinner fastställa aktuella kurser till den första i varje månad.

Näringslivets Nämnd för Regelgranskning och Företagarnas

Riksorganisation anser att genomsnittliga omräkningskurser för olika

tidsperioder bör fastställas enligt en förutbestämd modell av en

myndighet.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna omräkningsmetoderna

för beskattningen bygger på att vissa kurser används för omräkningen.

För inkomstskatten är det balansdagens kurs respektive genom-

snittskursen för räkenskapsåret som är intressanta. För mervärdesskatten

skall, förutom genomsnittskursen för räkenskapsåret, genomsnittskursen

för varje månad användas. Detsamma gäller reklamskatten.

I likhet med vad som gäller i den civilrättsliga lagstiftningen bör de

kurser som fastställs av Europeiska centralbanken användas även

beträffande beskattningen. Utredningens lösning att Riksskatteverket

skall fastställa omräkningskurser utifrån Europeiska centralbankens

kurser är dock mindre lämplig. Beträffande mervärdesskatten

förekommer det nämligen att de skattskyldiga lämnar in deklarationen

direkt efter det att redovisningsperioden är slut. För dessa företag är det

viktigt att aktuell omräkningskurs finns tillgänglig redan dagen efter

periodens utgång. Verket skulle emellertid ha svårigheter att hinna

utfärda föreskrifter om en månads genomsnittskurs redan dagen efter

månadens utgång. Bland annat av detta skäl bör det därför uttryckligen

skrivas in i lagen att de kurser som fastställs av Europeiska centralbanken

skall användas. Verket bör dock publicera dessa kurser och beräkna

genomsnittskurser så fort som möjligt.

För inkomstskatten gäller att balansräkningen skall räknas om enligt

kursen vid beskattningsårets utgång. Eftersom Europeiska centralbanken

inte fastställer någon kurs för den 31 december bör kursen på närmast

föregående bankdag användas i stället.

9.1.5 Behov av lagstiftning

Regeringens förslag: Samtliga skatteregler som rör euroredovisande

företag samlas i en lag.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens

förslag. Vissa materiella ändringar görs dock i stället i kommunal-

skattelagen och lagen om statlig inkomstskatt.

Remissinstanserna: Har inte särskilt berört frågan.

Skälen till regeringens förslag: Den skattelagstiftning som behövs är

regler om omräkningsförfarande beträffande inkomstskatt, mervärdes-

skatt och reklamskatt, vissa ändringar i de materiella skattereglerna samt

regler om vad som gäller vid byte av redovisningsvaluta. Regeringen

anser att det är lämpligt att samla alla dessa regler i en enda lag.

9.2 Företagsbeskattning

Som nämnts ovan innebär modellen att resultaträkningen räknas om

enligt den genomsnittliga växelkursen under beskattningsåret och att det

omräknade resultatet är utgångspunkt för inkomstberäkningen i

deklarationen. De skattemässiga justeringarna görs till sina belopp i

kronor.

Modellen innebär alltså att transaktioner inom det kopplade området

även fortsättningsvis följer bokföringen. De nuvarande reglerna för

värdering av varulager, pågående arbeten, fordringar och skulder torde

kunna användas oavsett vilken valuta som används i bokföringen. Den

enda justering som behöver göras är att räkna om posterna enligt den

genomsnittliga växelkursen respektive balansdagens kurs. Innebörden av

dessa regler är att inte bara det bokföringsmässiga resultatet utan även

det skattemässiga resultatet mäts i euro. Eftersom samma regler gäller

vid bokföring och beskattning inom det kopplade området är detta

rimligt.

För det icke kopplade området gäller att de belopp som finns i

bokföringen inte alls behöver överensstämma med de värden som gäller

vid beskattningen. I deklarationen måste den skattskyldige återföra det

belopp som finns i bokföringen och ersätta det med det belopp som gäller

skattemässigt. Så länge som deklaration skall ske i kronor och kronan har

en flytande växelkurs gentemot euron är det därför rimligt att de

skattemässiga justeringarna görs till sina belopp i kronor. Därigenom

minskar den valutakursrisk som staten tar på sig genom att tillåta

bokföring i euro. För företagens del torde den här lösningen emellertid ge

ett visst merarbete genom att man förutom de anskaffningsvärden i

euro som man måste ha för bokföringen tvingas hålla reda på

anskaffningsvärden i kronor på fastigheter och värdepapper. De belopp

som återförs till beskattning respektive rensas från det skattepliktiga

resultatet måste dessutom multipliceras med den genomsnittliga

växelkursen. Det merarbete som denna omräkning förorsakar är dock helt

försumbart, i vart fall för de företag som använder ett kalkylprogram för

att summera posterna.

Nedan skall ett antal områden särskilt beröras.

9.2.1 Felaktig värdering av balansposter

Regeringens förslag: Om värdet på en balanspost ändras skall

ändringsbeloppet fastställas till sitt värde i kronor. Den

resultatpåverkande posten skall justeras med hänsyn till skillnaden

mellan balansdagens kurs och den genomsnittliga kursen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Endast Riksskatteverket har berört frågan. I sak

har verket inget att invända mot förslaget. Verket förordar dock att även

balansräkningens poster skall räknas om enligt den genomsnittliga

kursen.

Skälen för regeringens förslag: Eftersom balansposter räknas om

enligt balansdagens kurs och resultatposter enligt beskattningsårets

genomsnittliga kurs uppkommer en komplikation om skattemyndig-

heterna inte godtar den värdering av lager, fordringar o.d. som har gjorts

i räkenskaperna. Ett sifferexempel får illustrera.

Ett företag har följande stiliserade resultat- och balansräkning uttryckt

i euro:

Resultaträkning (euro)

Intäkter 10 000

Kostnader - 7 000

Årets vinst 3 000

 Balansräkning (euro)

Fastighet 10 000 Årets vinst 3 000

Kundfordring 1 000 Övrigt eget kapital 8 000

Kassa 3 000 Skulder 3 000

 14 000 14 000

Om genomsnittskursen för året är 9 kr och balansdagens kurs 10 kr så får

vi följande resultat- och balansräkning omräknade till kronor

Omräknad resultaträkning (kr)

Intäkter 90 000

Kostnader - 63 000

Årets vinst 27 000

 Omräknad balansräkning (kr)

Fastighet 100 000 Årets vinst 27 000

Kundfordring 10 000 Övrigt eget kapital 80 000

Kassa 30 000 Skulder 30 000

 - Omräkningsdiff. 3 000

 140 000 140 000

Antag nu att skattemyndigheten inte godkänner företagets värdering av

kundfordringarna. Enligt myndighetens uppfattning skall de vara 1 000

kr (eller 100 euro) större.

Enligt normala bokföringsmässiga principer skall en höjning av värdet

på kundfordringarna med 1 000 kr öka vinsten med lika mycket. I det här

fallet skulle emellertid en sådan höjning av vinsten bli för stor. Detta

följer av att resultatposter skall räknas om enligt genomsnittskursen. Om

kundfordringarna hade värderats korrekt från början hade vinsten varit

100 euro större och i så fall hade beloppet räknats om enligt

genomsnittskursen (dvs. 900 kr). Det faktum att omräkningen görs först i

samband med deklarationsgranskningen bör inte medföra att något annat

belopp tas upp till beskattning.

Utredningen anvisade tre tänkbara sätt att lösa problemet. Ett sätt är att

ändringarna fastställs till sina belopp i euro och därefter räknas om till

värdet i kronor enligt genomsnittskursen. Det andra sättet är att justera

beloppet i kronor för skillnaden i kurser. I det här fallet skulle värdet på

kundfordringarna höjas med 1 000 kr men bara 9/10 skulle påverka

resultatet. Det tredje sättet skulle vara att även resultatposter räknas om

enligt balansdagens kurs. Av dessa alternativ förordades den andra

modellen, dvs. att fastställa ändringarna till sina belopp i kronor men

justera den resultatpåverkande posten med hänsyn till skillnaderna i

kurser. Riksskatteverket har i princip godtagit denna lösning men har

framfört ett alternativt fjärde sätt att lösa problemet nämligen att även

balansposterna räknas om enligt den genomsnittliga kursen.

Eftersom självdeklarationen skall lämnas i kronor bör så få uppgifter

som möjligt lämnas i euro. En lösning enligt den första modellen skulle

kräva att företagen bifogar räkenskapsutdrag även i euro och att

skattemyndigheterna registrerar dessa belopp. Denna lösning bör därför

inte väljas. Omräkning av resultatposter enligt balansdagens kurs skulle

medföra ett materiellt felaktigt resultat om vinsten tjänas in relativt jämt

under året samtidigt som växelkursen fluktuerar (se avsnitt 12.1). En

sådan lösning står därför inte i överensstämmelse med de kriterier som

sattes upp för omräkningsmetoden ovan (avsnitt 9.2.1) och modellen bör

inte väljas. Det alternativ som Riksskatteverket för fram (omräkning av

balansposter enligt den genomsnittliga kursen) ger samma skattemässiga

utfall som den modell som utredningen rekommenderar. Modellen

medför dock att balansposterna får felaktiga värden. Detta blir speciellt

markant för kassa, fordringar och skulder som i bokföringen värderas

enligt balansdagens kurs. Antag att kassan består av 1 000 kr som i

bokföringen har värderats enligt balansdagens kurs (10 kr) till 100 euro.

Om denna post för deklarationsändamål skulle räknas om enligt den

genomsnittliga kursen (9 kr) så skulle vi få en omräknad kassa på 900 kr.

Informationsvärdet av detta belopp blir så begränsat att det inte finns

någon anledning att kräva att företaget skulle bifoga det till

deklarationen. Regeringen anser därför att den av utredningen föreslagna

metoden skall användas. Om värdet på en balanspost ändras skall alltså

ändringsbeloppet fastställas till sitt belopp i kronor. Den

resultatpåverkande posten skall justeras med hänsyn till skillnaden

mellan balansdagens kurs och den genomsnittliga kursen.

Om tvisten i exemplet gällde om en intäkt på 100 euro skulle bokföras

år 1 eller år 2, så kommer intäkten på 100 euro fram i bokslutet för år 2.

Bolaget skall då naturligtvis inte beskattas en gång till för samma intäkt.

Av punkt 1 sjunde stycket av anvisningarna till 24 § kommunal-

skattelagen (1928:370) (14 kap. 5 § i förslaget till ny inkomstskattelag,

prop. 1999/2000:2, i fortsättningen kallad inkomstskattelagen) framgår

att den skattepliktiga intäkten för år 2 skall sättas ned med ett belopp

motsvarande 100 euro. Dessa 100 euro ingår i den bokförda vinst som

har räknats om enligt den genomsnittliga kurs som gäller för år 2 vilket

leder till att det omräknade beloppet (100 euro multiplicerat med den

genomsnittliga kursen för år 2) skall behandlas som en icke skattepliktig

intäkt. Om inte den genomsnittliga kursen för år 1 är lika med den

genomsnittliga kursen för år 2, kommer alltså olika belopp i kronor att

påverka beskattningen för år 1 och år 2. Detta är dock en naturlig

konsekvens av att den genomsnittliga kursen används för att räkna om

resultatposter.

9.2.2 Avskrivning på inventarier

Regeringens förslag: Räkenskapsenliga avskrivningar på inventarier

och de tillgångar som skrivs av enligt inventariereglerna skall

beräknas utifrån anskaffningsvärden i euro. När ett företag byter

redovisningsvaluta skall det ingående balansvärdet beräknas utifrån

balansdagens kurs vid utgången av det beskattningsår som föregår

bytet. Om företaget yrkar avdrag enligt kompletteringsregeln skall

anskaffningsvärdet för de tre senaste årens anskaffningar (eller så

många år som behövs för en korrekt beräkning) räknas om enligt

balansdagens kurs vid utgången av det beskattningsår som föregår

bytet.

Restvärdesavskrivning beräknas utifrån anskaffningsvärden i

kronor.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag dock

med undantaget att endast anskaffningsvärdet på de tre senaste årens

anskaffningar skall anges i deklarationen.

Remissinstanserna: Endast Riksskatteverket har berört frågan. Verket

anser att sambandet mellan redovisning och beskattning bör brytas så att

det blir samma regler för räkenskapsenlig avskrivning respektive

restvärdesavskrivning. Vidare anförs att det på grund av förkortade

räkenskapsår inte alltid räcker att räkna om anskaffningsvärdet på de tre

senaste årens anskaffningar.

Bakgrund: Det företag som tillämpar räkenskapsenlig avskrivning på

inventarier (samt patent, goodwill och liknande rättigheter som skrivs av

som inventarier) måste ha samma värde på inventarierna i bokföringen

och beskattningen. Den räkenskapsenliga avskrivningen omfattar två

metoder; en huvudregel och en kompletteringsregel. Huvudregeln

innebär en avskrivning med 30 procent baserad på summan av det

skattemässiga restvärdet vid årets ingång och årets anskaffningar.

Kompletteringsregeln innebär en årlig avskrivning med 20 procent

baserad på anskaffningsvärdet. Inventarier som har köpts och sålts under

samma år får inte räknas med i avskrivningsunderlaget. Vinst eller förlust

på sådana inventarier är skattepliktig respektive avdragsgill.

När inventarier säljs eller går förlorade utgör försäljningslikviden eller

försäkringsersättningen skattepliktig intäkt. I gengäld medges ett avdrag

med samma belopp, dock högst med beskattningsunderlaget. Vid

tillämpningen av huvudregeln kommer emellertid beloppet att räknas av

från anskaffningsvärdet. Den här tekniken brukar kallas för

 nettometoden .

För att det skall bli möjligt för skattemyndigheterna att kontrollera att

avskrivningarna har beräknats korrekt skall den skattskyldige lämna

uppgifter om värdet av de inventarier som har anskaffats under

beskattningsåret och som fortfarande finns kvar i verksamheten.

Motsvarande uppgifter skall lämnas för de tre senaste åren. Vidare skall

uppgift lämnas om ersättning för avyttrade eller förlorade inventarier

som fanns vid årets början.

Restvärdesmetoden liknar huvudregeln vid räkenskapsenlig

avskrivning, dock med undantagen att avskrivningen är maximerad till

25 procent och att det inte krävs att det bokförda värdet överensstämmer

med det skattemässiga.

Skälen för regeringens förslag: För den räkenskapsenliga

avskrivningsmetoden skall enligt gällande rätt inventarierna ha samma

värde i bokföringen som vid beskattningen. För företag som har

bokföringen i euro medför denna regel att avskrivningarna skall beräknas

utifrån anskaffningsvärdena i euro. Om man inte vill bryta sambandet

mellan redovisning och beskattning förefaller detta som den mest

ändamålsenliga lösningen.

För restvärdesmetoden finns det inte något krav på att samma värde

skall gälla vid bokföring och beskattning. Utredningen föreslog därför att

dessa avskrivningar skulle behandlas på samma sätt som

fastighetsavskrivningar, dvs. återläggning av bokförda avskrivningar

(omräknade enligt genomsnittskurs) samt krav på att anskaffningsvärdet i

kronor skall anges i reskontran eller liknande (jfr nedan avsnitt 9.2.4).

Regeringen delar denna uppfattning. Detta torde följa redan av gällande

rätt och någon särskild lagreglering är inte nödvändig.

Riksskatteverket har föreslagit att sambandet mellan redovisning och

beskattning skall brytas även beträffande den räkenskapsenliga

avskrivningsmetoden och att samma regler skall gälla som för

restvärdesavskrivning. Frågan om sambandet mellan redovisning och

beskattning ligger emellertid utanför det här lagstiftningsärendet.

Regeringen är redan av den anledningen nu inte beredd att föreslå regler

som bryter detta. Mot denna bakgrund bör den av utredningen föreslagna

ordningen genomföras. Avskrivningarna skall alltså beräknas utifrån

anskaffningsvärdena i euro. I likhet med övriga resultatposter räknas de

sedan om i deklarationen enligt genomsnittskursen. För att det skall bli

möjligt för skattemyndigheterna att kontrollera avskrivningarna bör

företaget i deklarationen ange de eurobelopp på vilka beräkningarna

baseras (på samma sätt som man i dag anger kronbeloppen).

Vid övergången till euroredovisning föreslog utredningen att

anskaffningsvärdet i kronor för de tre senaste årens anskaffningar skulle

räknas om till euro enligt samma kurs som gäller för övriga balansposter

vid övergången (balansdagens kurs). Denna uppgift behövs för att man

skall kunna beräkna avskrivning enligt kompletteringsmetoden. Som

Riksskatteverket har påpekat är det på grund av förkortade räkenskapsår

inte alltid tillräckligt att ange anskaffningsvärdet för de senaste tre åren.

Regeln bör därför konstrueras på så sätt att om företaget yrkar

avskrivning enligt kompletteringsmetoden så skall anskaffningsvärdet för

så många år som behövs för en korrekt beräkning räknas om enligt

balansdagens kurs vid utgången av det beskattningsår som föregår bytet.

Samma princip bör gälla vid byte av redovisningsvaluta från euro till

kronor.

9.2.3 Periodiseringsfond

Regeringens förslag: Vid avsättningen skall periodiseringsfondens

värde i räkenskaperna beräknas utifrån balansdagens kurs. Vid

omräkning av balansräkningen till kronor skall fondens värde i euro

räknas om med samma kurs som har använts i bokföringen.

Förändringar av fondens bokförda värde som beror på förändrade

valutakurser skall inte påverka det skattemässiga resultatet.

Utredningens bedömning: Utredningen ansåg att ingen särreglering

behövde införas för periodiseringsfonderna.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser har invändningar mot

utredningens bedömning och anser att kopplingen mellan redovisning

och beskattning gör behandlingen komplicerad. Ett klarläggande krävs

om att valutakursförändringar inte skall medföra skatteeffekter avseende

gamla avsättningar.

Skälen för regeringens förslag: Avsättningen till periodiseringsfond

får uppgå till 20 procent av den beskattningsbara vinsten före

avsättningen (i budgetpropositionen för år 2000 föreslås att den

maximala avsättningen skall höjas till 25 % fr.o.m. 2002 års taxering).

Periodiseringsfond tillhör det kopplade området på så sätt att avdrag inte

medges med högre belopp än vad som för det året har satts av i

räkenskaperna. Frågan om samband mellan redovisning och beskattning

ligger utanför detta lagstiftningsärende. Kopplingen bör bestå även på

detta område.

Eftersom underlaget för avdraget är vinsten efter alla skattemässiga

justeringar, måste även avsättningen till periodiseringsfond beräknas till

ett belopp i kronor. Detta är alltså ett undantag från principen att

eurobeloppen gäller inom det kopplade området. Det avdrag som

beräknas i kronor måste sedan räknas om till euro för att tas in som årets

avsättning i bokföringen. Eftersom balansdagens kurs används vid

omräkning av balansräkningen från euro till kronor så måste samma kurs

användas när periodiseringsfonden räknas om från kronor till euro. I

annat fall skulle den avsättning som finns i balansräkningen (omräknad

till kronor) avvika från avdraget som beräknats i deklarationen. För att

ingen osäkerhet skall råda om att balansdagens kurs skall användas bör

detta uttryckligen regleras i lag.

Eftersom balansdagens kurs används för att räkna om balansräkningen

till kronor medan den genomsnittliga kursen används för att räkna om

resultaträkningen, kommer regelmässigt avdraget i den omräknade

resultaträkningen att skilja sig från avsättningen uttryckt i kronor. Detta

ser onekligen konstigt ut men det går att visa att det materiella resultatet

trots allt blir riktigt. För att öka överskådligheten i deklarationen kan det

ändå vara lämpligt att återföra avdraget i räkenskaperna (omräknat till

genomsnittskurs) till beskattning för att sedan belasta det skattemässiga

resultatet med den avdragsgilla avsättningen. Detta kräver emellertid inte

lagstiftning utan är mer en fråga om hur deklarationsblanketten skall

utformas.

Det är inte självklart hur en periodiseringsfond som sätts av ett visst år

skall värderas i bokslutet för kommande år. Om fonden betraktas som en

skuld eller avsättning, är det naturligt att fonden värderas enligt då

gällande balansdagskurs. Om fonden däremot betraktas som till största

delen eget kapital behöver kanske någon omvärdering inte ske.

Regeringen förutsätter att Bokföringsnämnden utfärdar allmänna råd i

denna fråga. I det fall fondens värde löpande omvärderas enligt gällande

balansdagskurs, kommer även resultatet att påverkas (om inte

förändringarna bokförs direkt mot eget kapital). Ett exempel får

illustrera.

En fond på 1 000 000 kr som sätts av vid kursen 10 kommer att ha ett

värde i bokföringen på 100 000 euro. Om kursen nästa år är 9 så kommer

fonden att skrivas upp med 11 111 euro till 111 111 euro (vilket

motsvarar en miljon kr som är fondens skattemässiga värde ). För att

man inte på så sätt skall få ett extra avdrag alternativt tvingas lösa

upp en del av fonden bör det införas en lagregel om att förändringar av

fondens värde som beror på valutakursförändringar inte skall påverka det

skattemässiga resultatet. I exemplet skall alltså den bokförda kostnaden

på 11 111 euro omräknat till genomsnittskursen återföras till beskattning.

Även detta visar att det kan vara lämpligt att utforma deklarationen så att

man alltid återför till beskattning respektive rensar från resultatet de

bokförda resultatposter som avser förändring av periodiseringsfond.

Riksskatteverket har anfört att en deklarationsmässig återföring till

beskattning är en inkonsekvent hantering av poster inom det kopplade

området och att det kommer att medföra merarbete för såväl företag som

skatteförvaltning. Som nämnts ovan är det inte absolut nödvändigt att

regelmässigt återföra till beskattning respektive rensa från resultatet men

detta kommer att öka överskådligheten i deklarationen. För börsnoterade

företag torde det dessutom redan i dag vara vanligt att den avsättning

som görs i räkenskaperna inte exakt motsvarar den maximalt avdragsgilla

avsättningen. Bokslutet görs nämligen vanligen upp redan i januari eller

februari samtidigt som deklarationen lämnas in några månader senare.

Även om man i bokslutet gör en så god uppskattning som möjligt av

årets skatt så torde det vara mycket vanligt att man inte på kronan när

lyckas göra en helt korrekt beräkning av den skattepliktiga inkomsten.

Om man önskar göra maximal avsättning till periodiseringsfond innebär

det att den bokförda avsättningen antingen är för liten eller för stor. I det

fall den är för liten (i den betydelsen att den understiger den avsättning

som maximalt hade kunnat göras) är det inget deklarationsmässigt

problem men företaget får ett lägre avdrag än man hade varit berättigad

till om deklarationen hade upprättats samtidigt med bokslutet. Om

däremot den bokförda avsättningen är större än den maximalt

avdragsgilla avsättningen så måste mellanskillnaden återföras till

beskattning i deklarationen som en icke avdragsgill kostnad. När fonden

sedan löses upp i bokföringen skall samma belopp hanteras som en icke

skattepliktig intäkt.

Redan i dag torde det alltså vara vanligt att företag sätter av ett för

stort belopp i räkenskaperna som måste återföras till beskattning. Både

skatteförvaltning och företag torde därför ha viss vana att hantera denna

situation. Regeringen ifrågasätter därför om det uppkommer något

egentligt merarbete av den nu skisserade behandlingen. Detta kan i vart

fall inte anses som speciellt betungande.

9.2.4 Fastigheter och värdepapper

Regeringens förslag: Avskrivningar på fastigheter respektive

kapitalvinst och kapitalförlust på fastigheter och värdepapper skall

beräknas till sina belopp i kronor.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: För kapitaltillgångar (dvs. i huvudsak

fastigheter och värdepapper som inte utgör lagertillgångar) finns det

ingen koppling mellan redovisning och beskattning. Det innebär att

samtliga av-, ned- och uppskrivningar samt kapitalvinster och

kapitalförluster som har påverkat den bokförda vinsten skall återläggas i

deklarationen för att ersättas med de skattepliktiga respektive

avdragsgilla beloppen. För euroföretagen tillkommer det ytterligare ett

moment jämfört med vad som gäller i dag, nämligen att de belopp som

återförs till beskattning respektive rensas från resultatet skall räknas om

till kronor enligt genomsnittskursen.

Skattemässiga avskrivningar på fastigheter beräknas utifrån

anskaffningsvärdet. Beräkningen av skattepliktiga kapitalvinster och

avdragsgilla kapitalförluster utgår från anskaffningsutgiften på tillgången

ökad med förbättringsutgifter. Den valda lösningen innebär att

fastighetsavskrivningar och beräkning av kapitalvinst även fortsättnings-

vis skall göras på samma sätt som enligt dagens regler (dvs. till sina

belopp i kronor). För befintliga fastigheter och värdepapper har företagen

redan uppgift om skattemässiga värden i kronor. Dessa värden bör

behållas. För nya kapitaltillgångar innebär förslaget att anskaffnings-

värden, anskaffningsutgifter och förbättringsutgifter skall beräknas i

kronor och att detta värde ligger till grund för skattemässiga

avskrivningar och vinstberäkningar.

Utredningen diskuterade även en alternativ lösning nämligen att i

stället utgå från eurobeloppen och räkna om avskrivningarna och

kapitalvinsterna till kronor. En sådan modell skulle för det första kräva

att alla skattemässiga anskaffningsvärden, anskaffningsutgifter och

förbättringsutgifter i kronor räknas om till euro. Vid övergången till

eurobokföring måste naturligtvis de bokförda värdena enligt UB räknas

om till euro för att tas in i den externa redovisningen. Dessa värden kan

emellertid skilja sig mycket från det skattemässiga värdet. Företagen

skulle därför vara tvungna att göra dubbla beräkningar; en för

bokföringen och en för beskattningen. Vidare skulle kapitalvinstberäk-

ningarna kunna ge konstiga resultat om man räknar om de skattemässiga

anskaffningsutgifterna till euro så länge som kronan har en flytande

växelkurs gentemot euron.

Antag att en aktie köpts år 1996 för 1 000 kr. Vid ingången till det nya

systemet är kursen 8 kr och det skattemässiga anskaffningsvärdet

bestäms därför till 125 euro. Senare säljs aktien för 1 500 kr.

Transaktionsdagens kurs är 10 kr och genomsnittskursen för året är 9 kr.

Både köp- och säljavtal slöts i kronor och den verkliga kapitalvinsten

uttryckt i kronor är 500 kr. Detta motsvarar också den skattepliktiga

kapitalvinsten enligt nu gällande rätt. Om kapitalvinstberäkningen i

stället görs i euro så får vi följande siffror.

Försäljningssumman omräknat till euro blir 150 euro och den bokförda

kapitalvinsten 25 euro (anskaffningsvärdet fastställdes ju till 125 euro).

Den bokförda kapitalvinsten överensstämmer med den skattepliktiga och

i deklarationen kommer företaget därför att ha en skattepliktig

kapitalvinst på 25 euro. Denna räknas om enligt genomsnittskursen till

25O9 = 225 kr, dvs. 275 mindre än den "faktiska" kapitalvinsten på 500.

Det här beskrivna fenomenet gäller naturligtvis även för intäkter och

kostnader inom det kopplade området men det blir mer markant när det

gäller kapitaltillgångarna. Ett företag har typiskt sett förhållandevis få

kapitalvinster per år (i alla fall i relation till de transaktioner som

genererar vanliga rörelseintäkter) men dessa kan avse stora belopp.

Innehavstiden på den sålda egendomen kan vara mycket lång vilket ökar

känsligheten för variationer i växelkurser. Så länge som deklarationer

skall vara i kronor och det råder frikoppling mellan redovisning och

beskattning bör inte något annat belopp än den faktiska kapitalvinsten i

kronor beskattas. Förutom detta kan anföras att om Sverige i framtiden

beslutar sig för att delta i valutaunionen så kommer staten sannolikt inte

att acceptera skattemässiga anskaffningsutgifter som har beräknats med

en flytande växelkurs. Vid ett eventuellt svenskt deltagande skulle alltså

samtliga skattemässiga anskaffningsutgifter behöva räknas om en gång

till.

Enligt utredningen leder detta sammantaget till att modellen med

omräkning av anskaffningsutgifter inte bör väljas. Regeringen delar

denna bedömning. Det företag som går över till euro måste därför dels

behålla aktuella uppgifter om skattemässiga anskaffningsutgifter i

kronor, dels beräkna anskaffningsutgifter och förbättringsutgifter i

kronor när kapitaltillgångar köps respektive förbättras. Vidare måste

företaget vid deklarationen utgå från dagskursen mellan euron och

kronan för att beräkna försäljningspriset i kronor.

9.2.5 Fordringar och skulder i utländsk valuta

Regeringens förslag: Kontanter samt fordringar, skulder och

avsättningar i annan valuta än euro skall värderas till balansdagens

kurs.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag,

dock med en något annorlunda teknisk utformning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: De skattemässiga reglerna för

värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta finns i punkt 4 av

anvisningarna till 24 § kommunalskattelagen (14 kap. 8 § förslaget till

inkomstskattelag). Reglerna innebär att fordringar, skulder, avsättningar

och kontanter i utländsk valuta skall värderas till balansdagens kurs. Om

en fordran eller skuld har säkrats genom terminskontrakt eller annan

liknande valutasäkringsåtgärd får posten tas upp till det värde som

motiveras av valutasäkringen.

I och med att svenska företag får redovisa i euro måste denna regel

utformas på ett något annorlunda sätt för dessa företag. För euroföretagen

skall kronan nämligen behandlas som en utländsk valuta. Regeln för

euroföretagen bör därför utformas så att fordringar och skulder i annan

valuta än euro skall värderas till balansdagens kurs. Beträffande de poster

som är valutasäkrade skall det värde som motiveras av valutasäkringen

användas.

9.2.6 Avdrag för måltid i samband med representation

Regeringens förslag: Avdraget för måltid i samband med

representation får uppgå till det belopp i euro som motsvarar 90 kr ett

visst kalenderår. Det avdragsgilla beloppet fastställs utifrån den

genomsnittliga växelkursen under november året före.

Utredningens förslag: Det avdragsgilla eurobeloppet fastställs per

respektive räkenskapsår utifrån den genomsnittliga kursen under tiden

december andra året före beskattningsåret november året före

beskattningsåret.

Remissinstanserna: Endast två remissinstanser berör frågan.

Sydsvenska Industri- och Handelskammaren tillstyrker. FAR tycker att

det är anmärkningsvärt att det avdragsgilla eurobeloppet fastställs utifrån

den genomsnittliga kursen under tiden december andra året före

beskattningsåret november året före beskattningsåret.

Skälen för regeringens förslag: Det är ovanligt att såvitt avser

företag uttryckliga belopp anges i lagtext. I föreskrifter och

rekommendationer från Riksskatteverket finns emellertid vissa

beloppsangivelser (exempelvis vad som avses med inventarier av mindre

värde och som därför är direkt avdragsgillt). Regeringen förutsätter att

Riksskatteverket går igenom sin normgivning och kompletterar

beloppsangivelser med ett värde i euro.

I bestämmelserna om kapitalvinster och kapitalförluster i 24 31 §§

lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (44 54 kap. förslaget till

inkomstskattelag) finns vissa beloppsbestämmelser men eftersom

beräkningen av den skattepliktiga kapitalvinsten även framdeles skall ske

i kronor så behöver inte dessa ändras. Förutom dessa belopps-

bestämmelser fann utredningen bara tre stycken i kommunalskattelagen

och lagen om statlig inkomstskatt, numera inkomstskattelagen, nämligen

avdrag för måltid i samband med representation, minimibelopp för

skogsavdrag och vissa bestämmelser som rör samfälligheter. Av dessa

föreslog man att endast representationsavdraget borde regleras särskilt.

Ingen remissinstans har särskilt berört denna fråga. Regeringen delar

utredningens bedömning.

Av punkt 1 av anvisningarna till 20 § kommunalskattelagen (16 kap.

2 § förslaget till inkomstskattelag) framgår att avdraget för måltid i

samband med representation är maximalt 90 kr per person och

representationstillfälle.

Eftersom genomsnittskursen skall användas för att räkna om

resultatposter går det inte att avgöra vilket belopp i euro som motsvarar

90 kr (och därmed är avdragsgillt) förrän året är slut. För företagen skulle

en sådan ordning vara oacceptabel. I samband med att kostnaden för

representationen bokförs görs nämligen vanligtvis en fördelning på

avdragsgillt respektive icke avdragsgillt belopp. Dessa belopp bokförs på

olika konton och vid deklarationen återför man det belopp som är bokfört

på kontot för icke avdragsgill representation. Det är inte rimligt att man

först i efterhand får veta vilket belopp i euro som är avdragsgillt. I stället

måste de företag som har bokföring i euro kunna använda ett belopp i

euro som motsvarar 90 kronor. För att inte tillfälliga upp- eller nedgångar

i kronkursen skall få ett orimligt genomslag föreslog utredningen att

denna beräkning skulle grundas på den genomsnittliga kursen under tiden

december andra året före beskattningsåret november året före

beskattningsåret. Regeringen anser emellertid att detta är en för lång tid.

Dessutom är utredningens förslag mindre lämplig för företag med brutet

räkenskapsår. Företag med räkenskapsår september augusti skulle vara

tvungna att beräkna avdraget med hänsyn till en mycket föråldrad

valutakurs. Regeringen anser att regeln i stället bör formuleras så att det

värde i euro som motsvarar 90 kronor ett visst kalenderår skall vara

utgångspunkt för avdraget. Värdet i euro för ett visst kalenderår bör

fastställas utifrån den genomsnittliga kursen under november året före.

Den här lösningen innebär att ett företag med brutet räkenskapsår

kommer att ha olika avdragsgilla belopp under ett och samma

räkenskapsår. Denna nackdel uppvägs dock av att det avdragsgilla

beloppet beräknas utifrån en aktuellare växelkurs än vad utredningens

förslag skulle medföra. En annan lösning som i princip skulle kunna

övervägas är att det avdragsgilla beloppet fastställs för respektive

räkenskapsår utifrån den genomsnittliga växelkursen under andra

månaden före räkenskapsåret. Detta skulle emellertid leda till att företag

med olika räkenskapsår skulle få olika avdragsgilla belopp för två

identiska restaurangbesök. Det skulle också bli ett krångligare system

både för företag och skatteförvaltning eftersom inte mindre än tolv

olika avdragsgilla belopp skulle tillämpas vid en och samma taxering.

Sammantaget leder detta till att den lösning som bäst står i

överensstämmelse med de kriterier som angetts i avsnitt 9.1.2 är att det

avdragsgilla beloppet beräknas för respektive kalenderår.

9.2.7 Koncernbeskattning

Regeringens förslag: Koncernbidrag skall bestämmas till ett belopp i

kronor. Givaren får inte avdrag med ett större belopp än vad

mottagaren tar upp. Ett företag som har ett beskattningsår som inte är

identiskt med det beskattningsår som gäller för övriga koncernföretag

skall utom i ett undantagsfall räkna om resultaträkningen med den

genomsnittliga växelkurs som gäller för övriga koncernföretag.

Underprisöverlåtelser skall utlösa uttagsbeskattning om inte köpare

och säljare har samma redovisningsvaluta.

Utredningens förslag: Avviker från regeringens förslag på så sätt att

rätten att ge och ta koncernbidrag villkorades av att givare och mottagare

hade samma redovisningsvaluta. Därigenom reglerades även indirekt

underprisöverlåtelser mellan bolag som inte har samma

redovisningsvaluta utom såvitt avser försäljning av hel verksamhetsgren.

Utredningen föreslog inte heller någon speciell reglering för situationen

att koncernbolagen inte har identiska beskattningsår.

Remissinstanserna: Näringslivets skattedelegation m.fl. näringslivs-

organisationer avstyrker kravet på att både givare och mottagare skall ha

samma redovisningsvaluta. De anser att det kan medföra stora problem

om samtliga företag i samma koncern måste ha samma

redovisningsvaluta. För att förhindra att kursfluktuationer utnyttjas i

skatteundandragande syfte räcker det med en regel om att mottagaren

skall beskattas för samma belopp som givaren drar av. Ingen särskild

reglering av underprisöverlåtelser behövs för transaktioner som företas

löpande under året eftersom man inte då har kännedom om den

genomsnittliga växelkursen. Riksskatteverket har i princip inget att

invända mot utredningens lösning men anför att andra tänkbara lösningar

är att koncernbidrag alltid fastställs i kronor eller att givaren inte kan få

avdrag med ett större belopp än vad som beskattas hos mottagaren.

Verket påpekar också att den av utredningen föreslagna modellen inte

förhindrar underprisöverlåtelser av hel verksamhetsgren mellan företag

med olika redovisningsvaluta och att inga regler har föreslagits

beträffande koncernbidrag som inte redovisas i resultaträkningen.

Sydsvenska Industri- och Handelskammaren anser att koncernbidrag som

inte redovisas i resultaträkningen skall räknas om enligt balansdagens

kurs.

Skälen för regeringens förslag: För att ett företag inte skall förlora

skattemässigt på att verksamheten delas upp på flera bolag finns det

regler om resultatutjämning mellan bolag i samma koncern i form av

koncernbidrag som är avdragsgilla för givaren och skattepliktiga för

mottagaren (2 § 3 mom. lagen om statlig inkomstskatt, 35 kap. förslaget

till inkomstskattelag). Ett antal villkor ställs upp för att bidragen skall få

skatterättslig verkan. Koncernbidrag får exempelvis bara lämnas mellan

svenska bolag som till mer än 90 procent direkt eller indirekt ägs av

samma moderbolag. Ett annat krav är att både givare och mottagare skall

redovisa bidraget öppet i deklarationen eller i bilaga. I en dom (RÅ 1998

ref. 6) har Regeringsrätten slagit fast att kravet på öppen redovisning inte

medför att bidraget måste redovisas i resultaträkningen.

Enligt ett uttalande från Redovisningsrådets akutgrupp, Redovisning

av koncernbidrag och aktieägartillskott (september 1998), skall bidragen

redovisas efter sin ekonomiska innebörd. Koncernbidrag som lämnas och

tas emot i syfte att minimera koncernens skatt skall redovisas som en

minskning respektive ökning av fritt eget kapital. På detta sätt redovisas

också koncernbidrag vars ekonomiska innebörd inte klart framgår.

Koncernbidrag som kan jämställas med utdelning redovisas som en

minskning av eget kapital och som en finansiell intäkt hos givare

respektive hos mottagare. Ett koncernbidrag som kan jämställas med

aktieägartillskott redovisas som sådant.

Eftersom koncernbidragen beslutas en bit in på det nya året har man

fullständig kunskap om både genomsnittskurs och balansdagskurs när

bidragen bestäms. Utredningen ansåg därför att någon form av

särreglering måste införas. Ett sifferexempel får illustrera.

Antag att ett moderföretag har redovisning i euro och lämnar

koncernbidrag på 1 000 euro till sitt dotterbolag som har redovisningen i

kronor. Kursen vid årsskiftet är 8 kr och genomsnittskursen är 9. Utan

någon särreglering skulle moderbolaget få avdrag med 9 000 kr och

dotterbolaget beskattas för 8 000 kr. Detta är naturligtvis en oacceptabel

konsekvens.

Utredningens lösning på problemet var att koncernbidrags-

bestämmelserna kompletteras med en regel om att givare och mottagare

skall ha samma redovisningsvaluta. En sådan lösning har även fördelen

att vinstöverföringar i form av underprisförsäljningar då inte blir möjliga

eftersom sådana villkoras av att köpare och säljare kan utväxla

koncernbidrag (20 § lagen (1998:1600) om beskattningen vid överlåtelser

till underpris, 23 kap. förslaget till inkomstskattelag).

Denna lösning har kritiserats av ett antal näringslivsorganisationer. De

menar att det övergångsvis kan bli stora problem eftersom det kanske

inte är praktiskt möjligt att byta redovisningsvaluta i samtliga

koncernföretag på samma gång. Det kan också finnas koncerner där det

är lämpligt att vissa företag fortsätter att redovisa i kronor även om

övriga koncernföretag redovisar i euro. För att komma till rätta med

problemet föreslås i stället en regel med innebörd att givaren inte får

avdrag med ett större belopp än vad mottagaren beskattas för. En sådan

regel skulle visserligen inte träffa underprisförsäljningar mellan företag

som inte har samma redovisningsvaluta men en sådan begränsning anses

inte nödvändig. Man anser att utredningens motiv för att förbjuda sådana

underprisförsäljningar saknar relevans för transaktioner som företas

löpande under året eftersom bolagen då inte har kännedom om vilken

kurs som kommer att gälla vid omräkningen (årets genomsnittliga kurs).

Regeringen anser att det är uppenbart att någon form av särreglering av

koncernbidragsbestämmelserna måste införas. Det är naturligtvis inte

acceptabelt att givaren får avdrag till en högre kurs än vad mottagaren

beskattas för. Detta har inte heller ifrågasatts av någon remissinstans.

Den lösning som Näringslivets skattedelegation m.fl. förespråkar

(givare och mottagare får ha olika redovisningsvaluta men mottagaren

skall beskattas för samma belopp som givaren får avdrag med och ingen

särreglering av underprisförsäljningar) skulle emellertid göra det möjligt

för företag med olika redovisningsvaluta att föra över vinster genom just

underprisförsäljningar. Det förhåller sig visserligen så att man i början av

året inte har en aning om den genomsnittskurs som kommer att gälla för

året. Ju längre året går desto säkrare kan man emellertid förutse den

genomsnittliga kursen och mot slutet av året torde man ha så gott som

säker kunskap om denna. Utan någon spärregel skulle man då lätt kunna

flytta vinster mellan företag med olika redovisningsvaluta med den

påföljden att ett koncernbolag får avdrag med ett större belopp än vad ett

annat beskattas för. I ett skattesystem med ett schabloniserat omräknings-

förfarande i vilket genomsnittskursen används för omräkning går det inte

att acceptera en sådan möjlighet.

Regeringen har emellertid förståelse för att det inte kan vara praktiskt

möjligt att samtidigt byta redovisningsvaluta för samtliga företag som

man vill skall kunna utväxla koncernbidrag. Till detta kommer att även

utredningens förslag om att villkora koncernbidragsrätten med att både

givare och mottagare har samma redovisningsvaluta inte skulle förhindra

missbruk. Det är nämligen fullt möjligt att olika koncernföretag kan ha

olika beskattningsår och därmed olika genomsnittskurser.

Enligt huvudregeln i bokföringslagen (12 § sjätte stycket, 3 kap. 5 §

första stycket i förslaget till ny bokföringslag, prop. 1998/99:130) skall

samtliga bolag i en koncern ha samma räkenskapsår. När bokförings-

skyldigheten inträder eller räkenskapsåret läggs om får räkenskapsåret

emellertid omfatta kortare tid än tolv månader eller utsträckas att omfatta

högst arton månader. Eftersom beskattningsåret överensstämmer med

räkenskapsåret medför koncernanpassningen att nybildade bolag kommer

att beskattas för ett kortare eller längre beskattningsår än tolv månader.

Detsamma gäller bolag som förvärvas om bolaget har ett annat

räkenskapsår än övriga koncernbolag. Utan någon specialreglering skulle

alltså olika genomsnittskurser gälla för olika koncernbolag med samma

bokslutsdag. Detta skulle naturligtvis kunna utnyttjas på ett icke avsett

sätt både beträffande koncernbidrag och vanliga transaktioner på så

sätt att man mot slutet av året när man någorlunda säkert kan uppskatta

årets genomsnittskurs bildar ett bolag som förkortar sitt första

räkenskapsår. Problemet måste därför lösas på ett annat sätt.

Såvitt avser koncernbidrag är den mest näraliggande lösningen att

genomföra det förslag som Riksskatteverket har pekat på (och som

utredningen övervägde men förkastade) nämligen att koncernbidrag alltid

fastställs till ett belopp i kronor. Deklarationsmässigt innebär en sådan

lösning att de koncernbidrag som finns i räkenskaperna skall återföras

respektive rensas från det bokförda resultatet för att ersättas med det

skattemässiga kronbeloppet. Den här lösningen medför också att det inte

behövs någon specialreglering beträffande sådana koncernbidrag som

inte redovisas i resultaträkningen (eftersom dessa ändå måste redovisas

som skattemässiga justeringar i deklarationen). För att det inte skall råda

någon tvekan om vad som gäller om givaren drar av ett annat belopp än

vad mottagaren tar upp bör det dessutom uttryckligen föreskrivas att

givaren inte får avdrag med ett högre belopp än vad mottagaren tar upp.

Såvitt avser vanliga transaktioner mellan koncernbolag med olika

beskattningsår måste emellertid en annan lösning väljas (så att inte varje

transaktion måste räknas om till kronor). För dessa fall bör det därför

föreskrivas att nybildade bolag eller bolag som förvärvas skall beskattas

enligt den genomsnittliga kurs som gäller för övriga koncernföretag.

Bokföringslagen innehåller emellertid även en undantagsbestämmelse

som gör det möjligt för koncernbolag att permanent ha olika

räkenskapsår (12 § sjätte stycket bokföringslagen, 3 kap. 5 § andra

stycket i förslaget till ny bokföringslag). För att få rätt att ha olika

räkenskapsår krävs dels att det föreligger synnerliga skäl, dels att

Riksskatteverket ger tillstånd till det. I dessa fall kommer företagen att ha

lika långa beskattningsår och det synes därför svårt att systematiskt

utnyttja situationen. Regeringen gör därför för närvarande bedömningen

att denna situation inte behöver särregleras.

Med den lösning som nu har valts beträffande koncernbidragen

kommer emellertid inte problemet med underprisförsäljningar att lösas

utan någon särreglering. När det gäller frågan om underprisförsäljningar

har dessutom Riksskatteverket kritiserat utredningens modell eftersom

den öppnar möjlighet till vinstöverföring i form av försäljning av en hel

verksamhetsgren till underpris. För sådana uppställs nämligen inget krav

på att koncernbidragsrätt skall föreligga för att underprislagen skall gälla.

Regeringen delar Riksskatteverkets uppfattning att det även för

försäljning av hel verksamhetsgren till underpris bör krävas att köpare

och säljare har samma redovisningsvaluta. I annat fall bör uttags-

beskattning ske. Det bör därför införas en bestämmelse om att samtliga

underprisförsäljningar som inte är affärsmässigt motiverade utlöser

uttagsbeskattning om inte köpare och säljare har samma redovisnings-

valuta.

Det finns ingen lagstiftning som riktar sig mot försäljningar till ett pris

som överstiger marknadsvärdet. Så länge som köpare och säljare kan

utväxla koncernbidrag finns det heller ingen anledning att angripa sådana

förtäckta koncernbidrag. Om däremot köpare och säljare inte kan utväxla

koncernbidrag torde överprisförsäljningar kunna angripas med lagen

(1995:575) mot skatteflykt. Den nu föreslagna lagstiftningen innebär att

det inte ställs krav på samma redovisningsvaluta för att utväxla öppna

koncernbidrag och att underprisöverlåtelser uttryckligen lagregleras.

Skatteflyktslagen torde emellertid även fortsättningsvis kunna tillämpas

på överprisförsäljningar från ett kronföretag till ett euroföretag eller tvärt

om.

9.3 Mervärdesskatt

I det följande redovisas nuvarande ordning på mervärdesskatteområdet.

Därefter redovisas de förslag till ändringar rörande mervärdesskatt som

regeringen lämnar.

9.3.1 Nuvarande ordning

Reglerna om mervärdesskatt finns i mervärdesskattelagen (1994:200).

Mervärdesskatt tas ut på omsättningen av varor och tjänster. Skatten tas

ut i samtliga led i produktions- och distributionskedjan och beräknas på

beskattningsunderlaget, vilket vid t.ex. en försäljning i princip utgörs av

ersättningen. Ett senare led har avdragsrätt för den ingående skatt som

motsvarar den utgående skatt som det tidigare ledet fakturerat och

redovisat till staten. Under förutsättning att samtliga led före

slutkonsumenten har full avdragsrätt kommer den utgående skatt som

konsumenten debiteras av säljaren att motsvara summan av de belopp

som de tidigare leden redovisat in till staten.

Enligt huvudregeln skall säljaren redovisa utgående skatt för den redo-

visningsperiod under vilken omsättningen (eller i vissa fall förvärvet) av

en vara eller tjänst enligt god redovisningssed har bokförts eller borde ha

bokförts eller under vilken förskotts- eller a contobetalning tagits emot

(13 kap. 6 § mervärdesskattelagen). Motsvarande principer gäller för

avdragsrätten (13 kap. 16 § mervärdesskattelagen).

På faktura eller motsvarande handling skall enligt 11 kap. 5 §

mervärdesskattelagen skattens belopp anges för varje skattesats. Detta

motsvarar de regler som finns i artikel 22.3 b i EG:s sjätte

mervärdesskattedirektiv. Tillämpningen i Sverige innebär att för det fall

fakturering sker i utländsk valuta, skall skatten redovisas på fakturan i

svenska kronor. Detta syftar till att säkerställa att säljare och köpare tar

upp samma belopp som utgående respektive ingående skatt.

Vid fakturering i utländsk valuta är det den kurs som gäller när

skattskyldigheten inträder som ligger till grund för beräkningen av den

mervärdesskatt som skall tas upp i deklarationen. Det innebär att det är

kursen på leveransdagen som skall användas (1 kap. 3 § mervärdes-

skattelagen, RSV/FB Im 1983:25, Riksskatteverkets handledning för

mervärdesskatt 1999 s. 65). Om faktureringen sker i nära samband med

leveransen får av praktiska skäl omräkningskursen på fakturadagen

tillämpas.

När det gäller gemenskapsinterna förvärv från andra EU-länder

(se nedan) inträder skattskyldigheten vid tidpunkten för förvärvet (1 kap.

4 a § mervärdesskattelagen). Denna tidpunkt anses inträffa den 15:e i

månaden efter den månad under vilket varan levererats. Har faktura eller

liknande handling utfärdats innan dess, inträder skattskyldigheten vid

utfärdandet av den. Det innebär också att det är kursen vid den

tidpunkten som skall användas. Detta gäller oavsett om bokslutsmetoden

eller faktureringsmetoden tillämpas.

Huvudregeln är att de som lämnar självdeklaration och har ett årligt

beskattningsunderlag (exklusive gemenskapsinterna förvärv och import)

på högst 1 miljon kronor skall redovisa mervärdesskatten en gång om

året i självdeklarationen. Mervärdesskatten ingår då som en del av den

slutliga skatten och därmed även i sådan debiterad preliminär skatt som

beräknas för kommande år och som betalas in månadsvis.

Skattskyldiga med årligt beskattningsunderlag överstigande 1 miljon

kronor skall redovisa skatten i en skattedeklaration. Även de vars

beskattningsunderlag är högst 1 miljon kronor kan begära att få redovisa

i skattedeklaration i stället för i självdeklarationen.

Redovisning i skattedeklaration skall som huvudregel ske månadsvis.

Det skall normalt ske senast den 12 i andra månaden efter redovisnings-

periodens utgång eller senast den 26 i första månaden efter perioden,

beroende på om den skattskyldiges årliga omsättning (dvs.

beskattningsunderlag exklusive gemenskapsinterna förvärv och import)

under- eller överstiger 40 miljoner kr.

Sista dag för betalning är samma sista dag som gäller inlämnande av

skattedeklarationen.

EU

Inom EU har överenskommits om gemensamma regler för mer-

värdesbeskattningen och Sverige har sedan inträdet i EU anpassat sin

mervärdesskattelag till dessa regler. Reglerna finns i flera direktiv och

det mest omfattande är det sjätte mervärdesskattedirektivet

(77/388/EEG) .

Varuförvärv inom EU och periodisk sammanställning

Vid en försäljning av varor mellan företag i olika EU-länder har man

inom EU enats om vissa särskilda regler för beskattningen. De innebär i

korthet att om ett företag som är mervärdesskatteregistrerat i Sverige

köper en vara från ett mervärdesskatteregistrerat företag i ett annat EU-

land så skall det säljande företaget inte ta ut någon mervärdesskatt.

Beskattningen skall i stället ske i Sverige. Detta sker genom att köparen

redovisar skatten för förvärvet i sin deklaration (s.k.

förvärvsbeskattning). Köparen får därefter i samma deklaration göra

avdrag för skatten som ingående skatt enligt de allmänna reglerna för

avdrag.

För att myndigheterna i det köpande företagets land skall kunna

kontrollera förvärvsbeskattningen är säljaren ålagd att lämna uppgifter

om varuförsäljningar som skett till mervärdesskatteregistrerade företag i

andra EU-länder. Detta skall göras i en s.k. periodisk sammanställning

varje kvartal (i vissa fall endast årligen). Sammanställningen innehåller

en rad för varje köpare där bl.a. landkod, registreringsnummer för

mervärdesskatt och värdet av varuleveranserna anges. Beloppen skall när

det är fråga om svenska säljare anges i kronor.

Ändringar som påverkar nuvarande ordning

Som sagts tidigare bör de uppgifter som lämnas för beskattningsändamål

vara uttryckta i kronor, även i det fall den skattskyldige har sin

redovisning i euro. Ett schabloniserat omräkningsförfarande bör få

användas för att få fram uppgifterna för deklarationen, jfr avsnitt 9.1.

Omräkningsförfarandet innebär att de uppgifter som är uttryckta i euro i

bokföringen m.m. omräknas med den genomsnittskurs som gällt för den

period som skall deklareras. Detta medför att vissa ändringar måste göras

i mervärdesskattelagen.

9.3.2 Fakturans innehåll

Regeringens förslag: Om en säljare ställer ut en faktura i annan

valuta än redovisningsvalutan, skall skattebeloppet på fakturan anges i

både faktureringsvalutan och i säljarens redovisningsvaluta.

Köparen skall vid omräkningen för deklarationen använda det

skattebelopp som på fakturan är angivet i köparens egen

redovisningsvaluta. Om skattebeloppet inte har angivits i denna skall

faktureringsvalutans skattebelopp användas som utgångspunkt vid

omräkningen.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Riksskatteverket anser att skattebeloppet på

fakturan alltid skall redovisas i svenska kronor. Övriga remissinstanser

har inte kommenterat förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande ordning skall en

faktura eller jämförlig handling bl.a. innehålla uppgift om skattens

belopp för varje skattesats, jfr ovan. Är fakturan utställd i en annan valuta

än kronor, skall skattens belopp anges även i kronor. Syftet med detta är

att säljare och köpare skall ha samma skattebelopp att redovisa i

deklarationen som utgående respektive ingående skatt. Genom att

beloppet anges på fakturan m.m. underlättas även kontrollen av att de

skattskyldiga redovisar rätt skatt. En direkt jämförelse kan vid t.ex. en

revision göras mellan bokfört belopp och faktura.

Genom vad som nu föreslås av regeringen (avsnitt 5.3) kan vissa

företag i framtiden komma att ha bokföringen i kronor samtidigt som

andra företag har bokföringen i euro. Fakturering kan komma att ske i

kronor, euro eller någon annan valuta.

När två företag som handlar med varandra har bokföringen i olika

valutor, den ena i kronor och den andra i euro, går det inte längre att

upprätthålla principen att vad en säljare redovisar som utgående skatt

skall direkt motsvara vad köparen redovisar som ingående skatt. I det fall

båda har bokföringen i kronor och skatten redovisas i kronor på fakturan,

kommer de dock att deklarera samma belopp, nämligen det som står

angivet på fakturan. I det fall båda har bokföringen i euro och redovisar

skatten för samma period kommer de på grund av. den föreslagna

omräkningsmodellen att tillämpa samma genomsnittskurs och därmed

också i deklarationen redovisa samma omräknade belopp i kronor. Har

däremot säljaren t.ex. bokföringen i euro och köparen bokföringen i

kronor kommer det inte att vara samma skattebelopp som deklareras.

Strävan bör dock vara att principen att utgående skatt skall motsvara

ingående skatt skall upprätthållas så långt som möjligt. Det är därför

viktigt att företagen i det senare exemplet vid upprättandet av

deklarationen utgår från samma skattebelopp. Utredningen har därför

föreslagit att fakturan skall innehålla skattens belopp i den valuta som

fakturan är utställd i. Skattens belopp skall även vara uttryckt i

utställarens redovisningsvaluta, om den är en annan. Det är det beloppet

som säljaren bokför och använder som grund för deklarationen.

Därigenom upprätthålls kopplingen mellan fakturan och bokföringen.

Även köparen skall i sin bokföring och som grund för deklarationen

använda det belopp som på fakturan är uttryckt i hans redovis-

ningsvaluta. Om skattebeloppet på fakturan inte har angivits i köparens

redovisningsvaluta, skall faktureringsvalutans skattebelopp användas

som grund för deklarationen och den eventuella omräkning som skall

göras. Köparen får alltså i det fallet inte använda det belopp som

uttryckts i säljarens redovisningsvaluta. Detta för att undvika att en

valfrihet uppkommer vilken kan komma att utnyttjas på ett sätt som

konsekvent är till nackdel för staten. I det senare fallet ankommer det

således på köparen att vid bokföringstillfället räkna om beloppet enligt

gällande kurs.

Utredningen föreslog även att det inte längre skulle uppställas krav på

att skattens belopp alltid skall anges i kronor på fakturan. Anledningen

var att den informationen inte har något värde i det fall någon av dem

som ställer ut eller mottar fakturan har bokföringen i euro. Det belopp

som redovisas i kronor kommer då inte att överensstämma med det

belopp som den som har sin bokföring i euro deklarerar.

Riksskatteverket anser att det även fortsättningsvis skall krävas att

mervärdesskattebeloppet på fakturan alltid anges även i kronor. Det

skulle underlätta för både de små och medelstora företagen och för

skattemyndigheterna. Verket befarar att skattemyndigheterna kommer att

få ett stort antal frågor från skattskyldiga som inte är vana att hantera

fakturor i annan valuta än den de har sin bokföring i. De befarar även att

företagen kommer att hantera omräkningsreglerna olika. Detta kan i sin

tur leda till att utgående respektive ingående skatt omräknas till för lågt

respektive för högt belopp. Riksskatteverket menar att denna risk skulle

undvikas om skattens belopp alltid angavs i kronor på fakturan.

Vad gäller omräkningen av skattens belopp instämmer regeringen i att

hanteringen av fakturan för mottagaren, om denne har redovisningen i

kronor, skulle underlättas av att beloppet var uttryckt även i kronor. Man

måste dock betänka att syftet med regeln är att säkerställa att säljare och

köpare redovisar samma skattebelopp för en viss transaktion. Det här

lämnade förslaget om bokföring i euro och omräkningsregler kommer att

innebära att någon exakthet i redovisade belopp inte längre kan erhållas i

de fall en av parterna har bokföringen i euro och den andra i kronor.

Även om skattebeloppet skulle anges i kronor på fakturan, skulle det inte

exakt motsvara vad den part som har sin bokföring i euro skulle redovisa.

För att få en exakt överensstämmelse krävs någon form av dubblerad

redovisning, vilket regeringen tidigare avvisat (avsnitt 9.1). Regeringen

konstaterar vidare vad gäller omräkningen för bokföringen att även om

mervärdesskattens belopp finns angivet i kronor, så måste den resterande

delen av fakturan räknas om till redovisningsvalutan för att kunna

bokföras. Svårigheten vid bokföringen för de ovana företagen torde ligga

i själva omräkningen i sig av fakturans totala belopp, inte endast i det att

mervärdesskattens belopp inte är omräknat till kronor. Vad gäller frågor

till skattemyndigheterna så torde nya regler så gott som alltid generera

frågor från de skattskyldiga. Allteftersom informationen når ut om hur

fakturor i utländsk valuta skall hanteras, bör dock antalet frågor om detta

minska. För att minska förfrågningarna rörande vilka kurser som gäller

vid olika tidpunkter, är det dock viktigt att information om detta snabbt

når ut till de skattskyldiga.

 Mot denna bakgrund finner regeringen inte att tillräckliga skäl

föreligger för att ha ett krav på att mervärdesskattens belopp alltid skall

anges i kronor på fakturan. Regeringen delar utredningens bedömning

och föreslår att det skall slås fast att en faktura skall innehålla skattens

belopp uttryckt i den valuta fakturan är utställd i. Om utställarens

redovisningsvaluta är en annan, skall skatten även vara uttryckt i den

valutan. Säljaren skall vid upprättandet av sin deklaration utgå ifrån det

skattebelopp som på fakturan är uttryckt i hans redovisningsvaluta.

Köparen skall vid upprättandet av sin deklaration utgå ifrån det

skattebelopp som är angivet i köparens redovisningsvaluta. Finns inte

skattens belopp angivet i denna valuta, skall köparen som grund för

deklarationen använda det belopp som angetts i faktureringsvalutan.

Denna ordning skall gälla för att uppnå resultatet att den utgående och

den ingående skatten så nära som möjligt uppgår till samma belopp.

Regler om uppgifter i fakturan bör tas in i tre nya paragrafer i

mervärdesskattelagen: 11 kap. 5 c § samt 13 kap. 15 a och 23 a §§.

9.3.3 Den periodiska sammanställningen

Regeringens bedömning: Bestämmelser om omräkning av belopp till

kronor för den periodiska sammanställningen bör meddelas av

Riksskatteverket.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Frågan har inte kommenterats av remiss-

instanserna.

Skälen för regeringens bedömning: En skattskyldig som levererar

varor till skattskyldiga i andra EU-länder skall regelbundet redovisa

leveranserna i en s.k. periodisk sammanställning. Även den periodiska

sammanställningen skall upprättas i kronor. Här uppkommer inga

finansiella problem. Det är i stället frågan om att belopp som redovisats i

sammanställningen skall överensstämma med belopp som redovisats i

deklarationen. Det är viktigt för att skattemyndigheterna skall kunna

utföra sina kontroller. Vid upprättandet av sammanställningen bör därför

samma kurs användas som använts vid upprättandet av deklarationen. Ett

problem är dock att de periodiska sammanställningarna i regel omfattar

tre månader, medan deklarationen endast omfattar en månad.

Sammanställningen skall bl.a. innehålla värdet av varuleveranser till

kunder inom EU specificerat per kund. Om dessa uppgifter noteras och

samlas särskilt i samband med att bokföring sker av transaktionen är det

naturligt att samma omräkningskurs används för noteringen i

bokföringen och noteringen för sammanställningen. Sker bokföringen i

euro kommer de bokförda beloppen att omräknas efter genom-

snittskursen vid deklarationstillfället. Även de uppgifter som noterats för

den periodiska sammanställningen bör omräknas efter samma kurs. När

sammanställningen omfattar tre månader behöver en omräkning för varje

månad göras med den för månaden gällande genomsnittskursen.

Bestämmelser om hur detta skall hanteras bör kunna meddelas av

Riksskatteverket med stöd av de redan existerande reglerna i 10 kap. 33 §

skattebetalningslagen (1997:483) och 65 § skattebetalningsförordningen

(1997:750).

9.3.4 EU-avgiften

Regeringens bedömning: Kursvariationernas tänkbara påverkan på

mervärdesskatteintäkterna och därmed EU-avgiften samt prognos-

och budgetberäkningarna är inte så allvarlig att den bör hindra ett

genomförande varken av möjligheten att bokföra i euro eller den

föreslagna omräkningsmodellen för beskattningen.

Utredningens bedömning: Kursvariationer kan påverka intäkterna

och därmed även EU-avgiften samt beräkningar för prognoser och

budget. Effekten bör dock bli försumbar.

Remissinstanserna: Frågan har inte kommenterats av remiss-

instanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Sveriges avgift till EU baseras

bl.a. på Sveriges mervärdesskatteintäkter. Beräkningen av avgiften skall

ske i överensstämmelse med rådets förordning nr 1553/89 av den 29 maj

1989 om den slutliga enhetliga ordningen för uppbörd av egna medel

som härrör från mervärdeskatt.

Beräkningsmetoden innebär att Sveriges avgift till EU påverkas av hur

höga intäkter landet har i form av mervärdesskatt och att kursvariationer

som påverkar intäkterna även påverkar avgiften. Variationer i kurserna

försvårar således beräkningarna av såväl Sveriges intäkter i form av

mervärdesskatt som Sveriges avgifter till EU. Detta leder i sin tur till

osäkerhet vid upprättande av prognoser och beräkning av budgeten. Som

konstateras i avsnitt 12.2 bör den ekonomiska effekten dock bli

försumbar. Även effekten för prognos- och budgetberäkningarna torde

därmed bli försumbar.

Regeringen gör mot bakgrund av detta bedömningen att

kursvariationernas tänkbara påverkan på mervärdesskatteintäkterna och

därmed EU-avgiften samt prognos- och budgetberäkningarna inte är så

allvarlig att den bör hindra varken ett genomförande av möjligheten att

bokföra i euro eller den omräkningsmodell som föreslås för

beskattningen.

9.3.5 Övriga lagstiftningsåtgärder

Regeringens bedömning: De regler i mervärdesskattelagen

(1994:200) som anger gränsvärden m.m. bör inte ändras.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Frågan har inte kommenterats av remiss-

instanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Det finns i mervärdesskattelagen

ett antal paragrafer som anger beloppsgränser av olika slag, t.ex. 1 kap.

2 a §, 2 a kap. 3 § och 4 kap. 1 §. Samtliga dessa regler syftar till att an-

ge vissa gränser innebärande att olika regler blir tillämpliga beroende på

om ett aktuellt värde ligger över eller under gränsen. Reglerna blir liksom

i dag tillämpliga även när fakturering skett i annan valuta än kronor eller

när i framtiden bokföringen sker i euro. I dessa fall måste jämförelsen

göras med ett värde som motsvarar det angivna beloppet i kronor. Något

särskilt stadgande om detta kan inte anses behövas.

9.4 Reklamskatt

Som nämnts ovan (avsnitt 9.1) anser regeringen att en schabloniserad

omräkningsmetod bör få användas även beträffande reklamskatten.

Omräkningen bör, på samma sätt som föreslås beträffande mervärdes-

skatten, göras utifrån en genomsnittskurs för den redovisningsperiod

deklarationen avser. Redovisningsperioden för reklamskatt är normalt två

kalendermånader men även redovisningsperioder på en kalendermånad,

ett halvt eller ett helt beskattningsår kan förekomma.

Enligt förordningen (1984:247) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter gäller att, om inte beskattningsmyndigheten föreskriver annat,

det av den punktskatteskyldiges bokföringshandlingar skall framgå

skattens belopp och övriga förhållanden som har betydelse för skattens

bestämmande. En möjlighet bör här öppnas för den reklamskatteskyldige

att ange punktskattebeloppet i euro. För de punktskatter där skatt utgår på

viss kvantitet, vikt, volym eller annan enhet med ett bestämt belopp i

kronor skall dock även fortsättningsvis punktskatten anges i svenska

kronor.

I lagen om skatt på annonser och reklam finns, på samma sätt som i

mervärdesskattelagen, bestämmelser som anger vissa beloppsgränser. I

avsnitt 9.3.5 har regeringen kommit fram till att de regler i mervärdes-

skattelagen som anger gränsvärden m.m. inte behöver ändras med

anledning av att bokföringen kan ske i euro. Detsamma gäller även

beträffande beloppsgränserna i lagen om skatt på annonser och reklam.

9.5 Skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och

kontrolluppgifter

9.5.1 Nuvarande ordning

Allmänna bestämmelser

Uppbörden av skatter och avgifter regleras i skattebetalningslagen

(1997:483) som trädde i kraft den 1 november 1997.

Den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning är

skyldig att göra skatteavdrag enligt bestämmelserna i 5 kap. skatte-

betalningslagen vid varje tillfälle då utbetalning sker.

I 9 kap. skattebetalningslagen anges hur arbetsgivaravgifterna skall

beräknas (enligt 1 kap. 3 § skattebetalningslagen omfattar begreppet

arbetsgivaravgifter förutom arbetsgivaravgifter enligt lagen om

socialavgifter även särskild löneskatt och allmän löneavgift).

Den som har varit skyldig att göra skatteavdrag eller betala

arbetsgivaravgifter eller som har gjort skatteavdrag utan att vara skyldig

att göra det skall, enligt 10 kap. 9 § skattebetalningslagen, lämna

skattedeklaration. En skattedeklaration skall lämnas för varje redo-

visningsperiod, vilken omfattar en kalendermånad. (Skyldighet att lämna

skattedeklaration för den som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen

behandlas i avsnitt 9.3.1.)

En skattedeklaration skall, enligt 10 kap. 17 § skattebetalningslagen,

bl.a. ta upp den sammanlagda ersättningen från vilken utbetalaren är

skyldig att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på samt

sammanlagd avdragen skatt respektive periodens sammanlagda avgifter.

Bestämmelser om kontrolluppgifter finns i 3 kap. lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK. Kontrolluppgift skall bl.a.

lämnas för den som har fått lön, arvode, andra ersättningar eller förmåner

som är skattepliktig intäkt av tjänst och skall lämnas av den som betalat

ut beloppet eller gett ut förmånen. Kontrolluppgift skall även lämnas för

ränta och utdelning. Uppgifterna skall lämnas på blankett enligt särskilt

formulär om inte annat föreskrivs, 3 kap. 56 § LSK.

Utbetalningar i utländsk valuta

Den till svensk inkomstskatt beskattningsbara inkomsten skall beräknas i

svenska kronor. Inkomster och utgifter i utländsk valuta skall räknas om

till svenska kronor. Det är på det till kronor omräknade beloppet som

skatteavdrag skall göras och, såvitt gäller löneutbetalningar, arbets-

givaravgifter beräknas. Det nu sagda är inte direkt reglerat i lag men får

anses ge uttryck för en inom svensk skatterätt rådande princip.

Vid vilken tidpunkt omräkning skall ske är, såvitt gäller löpande

inkomster och utgifter, inte heller reglerat i lag. Omräkning torde ske

med ledning av den valutakurs som gäller då skattskyldigheten inträder

enligt punkt 4 av anvisningarna till 41 § kommunalskattelagen (10 kap.

8 och 15 §§ förslaget till inkomstskattelag, prop.1999/2000:2).

Det framgår inte heller av lagtexten i LSK att kontrolluppgifterna skall

lämnas i svenska kronor, men detta får anses vara den allmänt rådande

principen för uppgifter som lämnas i syfte att ligga till grund för

beskattning. Såvitt gäller exempelvis kontrolluppgift avseende betalning

från utlandet (3 kap. 50 § LSK) anges på den för detta ändamål

fastställda blanketten att beloppen skall anges i svenska kronor.

På samma sätt som vid skatteredovisningen saknas, när det gäller

redovisning i kontrolluppgift, lagbestämmelser som anger hur omräkning

av belopp i utländsk valuta till kronor skall gå till.

9.5.2 Särskild löneredovisning för företag som har sin

redovisning i euro

Regeringens bedömning: Företag som väljer att ha sin redovisning i

euro bör i en särskild bokföring redovisa såväl gjorda löneut-

betalningar som avdragen skatt i svenska kronor. Från den särskilda

bokföringen hämtas sedan de uppgifter som behövs för skatte-

deklarationen och kontrolluppgiften.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Riksskatteverket har ingenting att invända mot

kravet på särskild löneredovisning för företag som har sin redovisning i

euro. Övriga remissinstanser har inte kommenterat frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Följande exempel illustrerar

vilka konsekvenser som kan uppstå vid hantering av skatteavdrag och

arbetsgivaravgifter på utbetalda löner i ett företag som har sin

redovisning i euro.

Exempel

Antag att företaget betalar ut lön på 10 000 kr. Företaget fullgör

samtidigt sin skyldighet att göra skatteavdrag. Skatteavdraget beräknas

till 3 000 kr. Valutakursen är 8 kr per euro vid löneutbetalningstillfället

varvid företaget bokför löneutbetalning 1 250 euro (10 000 kr / 8) och

innehållen skatt 375 euro (3 000 kr / 8). Påföljande månad skall företaget

lämna in sin skattedeklaration. Avdragen skatt och arbetsgivaravgifter

skall samtidigt betalas in till skattemyndigheten.

Ett företag som redovisar i svenska kronor kan utan vidare gå in i

bokföringen och få fram det belopp som skall tas upp i

skattedeklarationen. Detta gäller dock inte för företag som redovisar i

euro. Med en flytande växelkurs är det högst sannolikt att kursen svenska

kronor/euro inte är densamma som vid löneutbetalningstillfället. Antag

att kursen ändrats till 7 kr per euro. I bokföringen finns ett belopp på

375 euro avseende avdragen skatt. Om detta belopp räknas om till

svenska kronor enligt dagskursen motsvarar det 2 625 kr (375 euro x 7),

dvs. 375 kr mindre än det kronbelopp som drogs av vid löneutbetalnings-

tillfället. Det omräknade lönebeloppet som ligger till grund för

beräkningen av arbetsgivaravgifter motsvarar 8 750 kr (1 250 euro x 7),

dvs. 1 250 kr mindre än det verkliga lönebeloppet.

Enligt regeringens mening måste samma krav ställas på företag som

väljer att ha sin redovisning i euro som på företag som redovisar i

svenska kronor. Även för dessa företag skall således gälla att samma

belopp som innehållits i preliminär skatt också skall redovisas/inbetalas

till skattemyndigheten. Vidare skall det underlag som arbets-

givaravgifterna beräknas på motsvara vad som betalats ut i lön. Företag

som väljer att ha sin redovisning i euro måste därför, för att undvika de

misstämningar som omräkning kan medföra vid en flytande växelkurs, i

en särskild bokföring redovisa såväl gjorda löneutbetalningar som

avdragen skatt i svenska kronor. Företaget bör för detta ändamål kunna

använda sitt ordinarie löneredovisningssystem. Vid löneutbetalnings-

tillfället redovisas således gjorda löneutbetalningar och skatteavdrag i

euro i den ordinarie bokföringen. Av löneredovisningssystemet framgår

relevanta belopp i svenska kronor. Vid den månatliga deklarationen

hämtas de belopp som skall tas upp i skattedeklarationen från

löneredovisningssystemet.

När det gäller uppgifter som skall tas upp i kontrolluppgiften måste

motsvarande krav ställas, dvs. samma belopp som betalats ut i lön

respektive innehållits som preliminär skatt skall tas upp i

kontrolluppgiften. Även dessa uppgifter hämtas från löneredovisnings-

systemet.

9.5.3 Särskilda bestämmelser när ersättning för arbete betalas

ut i utländsk valuta

Regeringens bedömning: Uppgift om utbetald ersättning i

kontrolluppgiften bör vara omräknad till svenska kronor efter den

kurs som gällde vid utbetalningstillfället. Detsamma gäller i fråga

om det underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter som skall

anges i skattedeklarationen.

Regeringens förslag: Om ersättning för arbete betalas ut i

utländsk valuta och skatteavdraget beräknats på ersättning som

räknats om till svenska kronor enligt annan valutakurs än kursen vid

utbetalningstillfället skall, när uppgift lämnas till mottagaren om

skatteavdragets belopp, detta anges i den utländska valutan.

Om ersättning för arbete betalats ut i utländsk valuta och uppgift

om skatteavdragets belopp lämnats i denna valuta, skall

skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt valutakursen vid

utbetalningstillfället.

Det till kronor omräknade beloppet skall tas upp i

skattedeklarationen och betalas in till skattemyndigheten samt tas

upp i kontrolluppgiften.

Utredningens bedömning: Utredningen har uttalat att, om lönerna

betalats ut i euro, får omräkning till kronor ske med ledning av en

valutakurs som ligger i så nära anslutning till kursen på utbetalnings-

dagen som är rimligt med hänsyn till företagets lönehanteringsrutiner. De

omräknade beloppen redovisas i den särskilda bokföringen. Från denna

hämtas sedan de uppgifter som behövs för skattedeklarationen och

kontrolluppgiften. Utredningen har inte lämnat något lagförslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Stockholms län påtalar att ett

förfarande där omräkning av skatteavdrag sker vid annan tidpunkt än

utbetalningstillfället inte stämmer överens med gällande regler och

principer för betalning av skatt. Utredningens förslag kräver därför en

uttrycklig reglering i lagstiftningen. Länsrätten ifrågasätter dock om det

är lämpligt att ändra principerna för skatteavdrag. Riksskatteverket

påtalar också att det inte står i överensstämmelse med gällande

skattelagstiftning att beskatta en person för ett annat belopp än vad han

faktiskt erhållit. Om en person totalt under året faktiskt erhållit ett mindre

belopp i kronor än vad som framgår av kontrolluppgiften kan han begära

att bli taxerad i enlighet därmed. På samma sätt kan taxeringen i

motsvarande situation ändras till hans nackdel. Även den pensions-

grundande inkomsten kan behöva korrigeras. Riksskatteverket föreslår

därför att endast skatteavdraget skall beräknas enligt kursen den dag

företaget hanterar sina löner. I samband med den månatliga

redovisningen i skattedeklarationen får företaget göra en ny omräkning

av bokfört löneunderlag och beräknade arbetsgivaravgifter enligt kursen

vid utbetalningstillfället. Gjorda skatteavdrag skall redovisas och

inbetalas enligt den valutaomräkning som gjordes på lönehanterings-

dagen. Övriga remissinstanser har inte kommenterat frågan.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: En grundläggande

princip i gällande skattelagstiftning är att den skattskyldige skall

beskattas för den ersättning som han faktiskt fått. Likaså skall underlaget

för arbetsgivaravgifter vara detsamma som faktiskt betalats ut.

Regeringen anser inte att det finns skäl att frångå denna princip i de fall

ersättning för arbete betalas ut i annan valuta än svenska kronor.

Eftersom allt uppgiftslämnande till skattemyndigheten skall ske i svenska

kronor bör därför ersättning som betalats ut i utländsk valuta räknas om

till kronor enligt den kurs som gällde den dag lönen betalades ut. Företag

som har sin redovisning i euro redovisar de till kronor omräknade

beloppen i den särskilda bokföringen (se avsnitt 9.5.2). De till kronor

omräknade beloppen ligger till grund för beräkning av arbetsgivar-

avgifter samt tas upp i kontrolluppgiften.

När det gäller skatteavdrag från ersättning för arbete i utländsk valuta

blir situationen mer komplicerad. Av 5 kap. 1 § skattebetalningslagen

framgår att den som betalar ut ersättning för arbete är skyldig att göra

skatteavdrag vid varje tillfälle då utbetalning sker. Skatteavdrag från

ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person skall enligt

huvudregeln göras enligt för varje inkomstår fastställda skattetabeller.

Utbetald ersättning måste räknas om till svenska kronor för att det skall

vara möjligt att tillämpa dessa tabeller. Eftersom skatteavdrag skall göras

på utbetald ersättning bör om möjligt omräkning ske med ledning av

valutakursen på utbetalningsdagen.

Utredningen har framhållit att det inte är möjligt att avvakta

utbetalningsdagens valutakurs för beräkning av skatteavdraget, eftersom

de flesta arbetsgivare förbereder sina löneutbetalningar i god tid före

utbetalningsdagen. Det kan därför enligt utredningen bli nödvändigt att

acceptera att omräkning i stället görs med ledning av valutakursen den

dag företaget hanterar sina löner. Det härigenom beräknade

skatteavdraget skall redovisas i den särskilda bokföringen och härefter

redovisas och betalas in till skattemyndigheten samt tas upp i

kontrolluppgiften. Utredningen anser att kravet på överensstämmelse får

anses tillgodosett genom att vad som redovisats vid hanteringen av

lönerna motsvarar vad som redovisas/inbetalas till skattemyndigheten.

Riksskatteverket ifrågasätter i sitt remissvar om det är nödvändigt att

använda samma valutakurs såväl vid beräkning av underlag för

arbetsgivaravgifter och vid kontrolluppgiftslämnandet som vid beräkning

av skatteavdraget. Riksskatteverket föreslår att valutakursen för dagen

för löneutbetalningen används i kontrolluppgiften. Samma kurs skall

användas vid beräkning av avgiftsunderlaget. Skatteavdraget måste

däremot omräknas redan på lönehanteringsdagen. Eftersom det är fråga

om preliminär skatt bör det kunna accepteras att avdraget misstämmer i

förhållande till den gjorda utbetalningen. Gjorda skatteavdrag skall

redovisas och inbetalas med belopp i svenska kronor enligt den

valutaomräkning som gjordes på lönehanteringsdagen.

Vid valutakursförändringar innebär såväl utredningens som

Riksskatteverkets förslag att redovisad avdragen skatt på utbetald lön inte

överensstämmer med vad som verkligen dragits av vid löne-

utbetalningen. Det betyder att den skattskyldige som betald preliminär

skatt inte tillgodoräknas samma belopp som han fått vidkännas avdrag

för vid löneutbetalningen.

Regeringen anser att det är lika angeläget att upprätthålla principen att

det belopp som den skattskyldige fått vidkännas avdrag för som betald

preliminär skatt verkligen skall tillgodoräknas honom, som principen att

den skattskyldige skall beskattas för vad han faktiskt fått.

Regeringen föreslår därför att den arbetsgivare som för beräkning av

skatteavdraget räknar om ersättningen med ledning av annan valutakurs

än utbetalningsdagens kurs, skall lämna uppgift till mottagaren om

skatteavdragets belopp i den utländska valutan. På lönebeskedet kommer

således avdragen skatt att till sitt belopp anges i den utländska valutan.

Skatteavdraget skall härefter räknas om till svenska kronor enligt

valutakursen på utbetalningsdagen. Företag som har sin redovisning i

euro redovisar detta till kronor omräknade belopp i den särskilda

bokföringen. Detta belopp skall sedan tas upp i skattedeklarationen och

betalas in till skattemyndigheten samt tas upp i kontrolluppgiften.

Exempel

Antag att ett företag hanterar sina löner fem dagar före löneutbetal-

ningstillfället och att de gör sina löneutbetalningar i euro. Valutakursen

på lönehanteringsdagen är 8 kr per euro och på löneutbetalningsdagen

10 kr per euro.

Företaget skall betala ut lön med 1 250 euro. Detta belopp måste

räknas om till svenska kronor enligt kursen på lönehanteringsdagen för

att skatteavdraget skall kunna beräknas. På den till kronor omräknade

ersättningen (1 250 euro x 8 = 10 000 kr) beräknas skatteavdraget till

3 000 kr.

Eftersom lönen utbetalas i euro och skatteavdraget beräknats på lön

omräknad till kronor enligt en annan valutakurs än utbetalningsdagens

kurs, skall uppgift om avdragen skatt anges i euro på lönebeskedet.

Skatteavdraget på 3 000 kr motsvarar 375 euro (3 000 kr / 8). På

lönebeskedet redovisas således lön 1 250 euro och avdragen skatt

375 euro.

Arbetsgivaren skall räkna om utbetald lön samt avdragen skatt enligt

kursen på löneutbetalningsdagen för att sedan redovisa dessa till kronor

omräknade belopp till skattemyndigheten. I skattedeklarationen redovisas

således utbetald ersättning 12 500 kr (1 250 euro x 10) och avdragen

skatt 3 750 kr (375 euro x 10). Det senare beloppet skall även inbetalas

till skattemyndigheten.

I kontrolluppgiften tas upp utbetald lön 12 500 kr och avdragen skatt

3 750 kr.

Arbetsgivaravgifterna beräknas på underlaget 12 500 kr.

Eftersom den anställde i sina lönebesked fått uppgift om lön respektive

avdragen skatt i den utländska valutan är det inte möjligt att göra en

direkt jämförelse mellan dessa uppgifter och de som lämnats i

kontrolluppgiften. Den anställde torde dock bli tillgodosedd genom den

skyldighet arbetsgivaren har att senast den 31 januari under taxeringsåret

översända meddelande med de upplysningar som lämnats i kontroll-

uppgiften till den anställde (3 kap. 59 § LSK).

Regeringens förslag föranleder införandet av ett nytt andra stycke i

5 kap. 12 § och en ny paragraf, 8 kap. 30 §, i skattebetalningslagen, ett

nytt andra stycke i 12 § och en ny paragraf, 12 a §, i lagen (1991:586) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta samt ett nytt andra stycke i

17 § och en ny paragraf, 17 a §, i lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

9.5.4 Utdelning i utländsk valuta

Regeringens bedömning: För de aktieägare som föredrar att få

utdelningen i svenska kronor trots att utdelningen fastställts i en

utländsk valuta sker i anslutning till utbetalningen en faktisk växling

till kronor. För utdelning som sker i utländsk valuta bör en fiktiv

växling göras. Samma växlingskurs skall användas vid den fiktiva

växlingen som vid den faktiska. De skattskyldiga får härigenom

utdelningsbeloppet på kontrolluppgiften angivet efter samma kurs.

Samma kurs bör användas för redovisning och inbetalning av

innehållen preliminär skatt och kupongskatt.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna har inte kommenterat frågan.

Skälen för regeringens bedömning: Riksskatteverket har i

promemorian Frågor om kontrolluppgifter och skatteavdrag vid

betalningar i euro (1998 06 12, dnr 5357 98/901) redovisat sin syn på

vilka principer som bör gälla för omräkning av euro till kronor vid

Värdepapperscentralens, bankers, fondkommissionärers och andra

värdepappersinstituts rapportering till skattemyndigheten.

Ett antal generella krav måste enligt Riksskatteverket ställas på

uppgiftslämnandet såsom att den skattskyldige skall beskattas för vad

han faktiskt fått eller om växling inte skett det som han skulle ha fått

om växling skett.

När det gäller utdelning på aktier från Värdepapperscentralen är det

enligt Riksskatteverket ett krav att alla aktieägare behandlas på samma

sätt oavsett om de har sitt innehav registrerat på ett värdepapperskonto

eller hos en förvaltare. Vidare bör det enligt verket krävas att samma kurs

används såväl vid faktisk växling till kronor som vid fiktiv växling för

dem som får sin utdelning i euro. Alla berörda skattskyldiga får

härigenom utdelningsbeloppet angivet på kontrolluppgiften efter samma

kurs. Denna kurs skall också användas av Värdepapperscentralen och

förvaltare för redovisning och inbetalning av innehållen preliminär skatt

och kupongskatt.

Ett förslag till rutiner som tillgodoser dessa krav har lämnats

gemensamt av Värdepapperscentralen och de fyra stora affärsbankerna.

Förslaget innebär i korthet att den som lämnar utdelning eller det

växlingsombud som denne utsett handlar upp behövlig valuta i kronor.

En genomsnittlig växelkurs bestäms utifrån den upphandlade valutan.

Denna kurs läggs till grund för utbetalning av utdelningar i kronor till de

aktieägare som inte har eurokonto samt för skatteinbetalning och

rapportering på kontrolluppgift för alla aktieägare.

Den föreslagna lösningen bygger på Värdepapperscentralens utbetal-

ningsschema som för närvarande omfattar fem dagar från avstämnings-

dagen till utbetalningsdagen. Det är den kurs som gäller två dagar före

utbetalningsdagen som tillämpas enligt denna modell. Eventuellt kan

tiden enligt utbetalningsschemat kortas ner från fem till tre dagar.

Regeringen ansluter sig till Riksskatteverkets uppfattning när det gäller

vilka krav som måste ställas på uppgiftslämnandet. En tillämpning av de

föreslagna rutinerna för utdelning på aktier genom Värdepappers-

centralen innebär dock att omräkning inte kommer att ske enligt

utbetalningsdagens kurs. Härigenom upprätthålls inte kravet att den

skattskyldige beskattas för vad han faktiskt fått. De föreslagna rutinerna

synes dock vara väl utarbetade och nödvändiga för att få en väl

fungerande kapitalmarknad. Regeringen finner därför inte skäl att för

närvarande lägga fram något förslag i denna del.

9.6 Konsekvenser för den ekonomiska statistiken

Regeringens bedömning: En allmänt ökad osäkerhet i statistiken kan

befaras. Företag som redovisar i euro kommer att behöva hållas under

särskild uppsikt, vilket innebär en ökad resursbelastning och eventuell

omprioritering av granskningsinsatser från Statistiska centralbyråns

sida.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Avsnittet har ej kommenterats av remiss-

instanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Den ekonomiska statistiken, som

produceras av Statistiska centralbyrån omfattar national- och

finansräkenskaper, statistik över produktion, utrikeshandel, inkomster

och konsumtion, investeringar och sparande samt finansmarknad och

priser. Statistiken, som i allt väsentligt bygger på uppgifter från

företagens redovisning, redovisas uteslutande i svenska kronor så länge

som Sverige står utanför EMU.

För statistiska ändamål är idealet att alla transaktioner och balansposter

omräknas enligt rådande växelkurs gentemot redovisningsvalutan vid

transaktionstillfället respektive balansdagen. Ett problem är att detta

förhållande i dag gäller endast en minoritet av företagen vid

rapporteringen till den ekonomiska statistiken. Många företag använder

kurser som är låsta för kortare eller längre tid. Genomsnittskurser,

koncerninterna kurser och andra förutbestämda kurser är vanliga.

Ett annat problem är att valutaomräkningar av resultat- och

balansräkningsposter med samma omräkningskurs automatiskt ger

upphov till inkonsistenser mellan transaktions- och ställningsvärden i den

ekonomiska statistiken. Om växelkursen inte är helt fast under en

redovisningsperiod uppkommer en inkonsistens mellan resultaträkning

och balansräkning som en följd av att schablonmetoder (samma kurs för

transaktioner och balanser) används. Omräkningsdifferensen förs i

allmänhet till eget kapital i företagens bokföring. Det förstnämnda pro-

blemet är sannolikt värdemässigt betydligt allvarligare än det sistnämnda.

Om företagen går över till redovisning i euro uppstår ingen ny typ av

problem. Poster som tidigare var denominerade i euro behöver inte

längre omräknas, medan det motsatta kommer att gälla för uppgifter i

svenska kronor. Dessa måste nu i stället omräknas till euro men sedan

tillbaka till svenska kronor (för deklaration och skatter). Man kan anta att

gängse metoder (enligt redovisningsrekommendationer etc.) för att

omräkna värden i utländsk valuta till svenska kronor tillämpas i alla

omräkningsled, dvs. vid omräkning av värden i svenska kronor till euro

och i förekommande fall tillbaka till svenska kronor. Här kan finnas

anledning att peka på risken för att valutaomräkningar i flera steg kan

leda till felskattningar.

En övergång till euroredovisning hos företagen medför sannolikt att

valutaomräkningarna ökar i omfattning i rapporteringen till den

ekonomiska statistiken. Valutaomräkningar är allmänt sett ett osäkerhets-

moment i den ekonomiska statistiken och kan orsaka betydande fel i

nationalräkenskaperna, finansräkenskaperna och andra makro-

ekonomiska aggregat. Hur allvarligt problemet är beror på storleken på

transaktionerna och utvecklingen av valutakurserna. En övergång till

euroredovisning i företagen förutsätts ha samband med en ökad

eurodenominering av transaktioner och balansposter. Problemet kan

alltså komma att öka om den valuta som används för myndighets-

rapportering i det här fallet svenska kronor inte är representativ för

den dominerande verksamhetsvalutan (euron).

Ett annat problem är att inkonsistenser kan uppkomma om statistik-

uppgifter hämtas från delar av bokföringen där omräkning från euro till

svenska kronor eventuellt inte kommer att ske, alternativt omräknas en-

ligt annan metod än den som tillämpas för den officiella redovisningen.

En allmänt ökad osäkerhet i statistiken kan av ovan nämnda skäl

befaras. Företag som redovisar i euro kommer att behöva hållas under

särskild uppsikt, vilket innebär en ökad resursbelastning och eventuell

omprioritering av granskningsinsatser från Statistiska centralbyråns sida.

Företagens uppgiftslämnande

Enligt 4 § lagen (1992:889) om den officiella statistiken är näringsidkare

skyldiga att för den officiella statistiken lämna vissa uppgifter om sin

näringsverksamhet. Uppgiftsskyldigheten anges på en relativt allmän

nivå i form av uppgiftskategorier. Enligt 8 § gäller att regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer skall meddela närmare före-

skrifter om vilka uppgifter som skall lämnas, samt om sättet och tiden för

uppgiftslämnandet. Regeringen har med stöd härav bemyndigat

Statistiska centralbyrån att utfärda närmare föreskrifter om uppgifts-

lämnandet, se 4 § förordningen (1992:1668) om den officiella statistiken.

Någon reglering av i vilken valuta statistikredovisningen skall ske

finns varken i lagen om den officiella statistiken eller i de föreskrifter

som Statistiska centralbyrån utfärdat. Om företagen tillåts redovisa i

euro, medan uppgiftslämnandet till den ekonomiska statistiken kräver en

omräkning hos företagen till svenska kronor, innebär detta ett visst

åliggande för företagen. Förutsättningen är naturligtvis att en omräkning

inte ändå måste ske av andra, t.ex. skattemässiga, skäl.

Utredningen har mot bakgrund av att det kan anses betungande för

företagen att lämna uppgifter i svenska kronor föreslagit att denna

skyldighet regleras i förordning. Regeringen delar utredningens

uppfattning att kravet på omräkning lämpligen regleras i förordning.

En annan fråga är vilka omräkningsmetoder som skall tillämpas.

Statistiska centralbyråns företagsstatistik bygger i hög grad på

standardiserade räkenskapsutdrag (SRU-material). Regeringen anser

därför att det är lämpligt att samma omräkningsmetoder som skall

tillämpas för SRU-materialet, liksom för annat underlag för deklaration

och skatter, bör användas för statistikuppgifter.

För statistikrapportering som bygger på uppgifter som inte utgör

underlag för deklaration och skatter, t.ex. korttidsstatistik över leveran-

ser, order, investeringar, omsättning och utförsel och införsel, föreslås att

omräkning till svenska kronor sker enligt samma princip som vid

dagskursmetoden.

Regeringen avser överlåta till Statistiska centralbyrån att bestämma om

vilken kurs som skall användas för omräkning från euro till svenska

kronor i statistikrapporteringen. Statistiska centralbyrån bör också

meddela euroredovisande uppgiftslämnare vilka omräkningskurser som

skall gälla i varje enskild undersökning.

En samordning bör ske med andra myndigheter (Riksskatteverket

m.fl.) vad gäller omräkningsmodeller. Att företagen skulle behöva

hantera olika omräkningsmodeller gentemot olika myndigheter är enligt

regeringen olämpligt.

10 Makroekonomiska konsekvenser

Regeringens bedömning: En möjlighet för svenska företag att

redovisa och denominera aktiekapital i euro får marginella makro-

ekonomiska konsekvenser. Effekterna på kronans växelkurs blir

begränsade och temporära.

Utredningens bedömning: Konsekvenserna för kronans växelkurs

skulle utebli eller möjligen bli marginella om svenska företag får

möjlighet att använda euro som redovisningsvaluta och för denominering

av aktiekapital.

Remissinstanserna: Riksbankens och Riksgäldskontorets bedömning

är att effekterna på kronans växelkurs blir tillfälliga och begränsade.

Skälen för regeringens bedömning

Allmänt

I detta avsnitt diskuteras makroekonomiska konsekvenser av de

föreslagna möjligheterna att använda euro som redovisningsvaluta och

för denominering av aktiekapital hos svenska företag (i fortsättningen

förkortat euroredovisning). Makroekonomiska konsekvenser avser

effekter på storheter som växelkurs, kronans roll i ekonomin, syssel-

sättning, inflation och räntor. Analysen av möjliga effekter på

växelkursen är central eftersom förslaget berör möjligheten att använda

euron i stället för kronan som redovisningsvaluta. Priset på kronan

uttryckt i andra valutor kan därmed tänkas påverkas.

Inledningsvis diskuteras den allmänna analysramen och därefter den

för växelkursen centrala frågeställningen om effekter på förvaltningen av

företagens likviditetsöverskott. Effekterna av utbetalning av utdelning i

euro diskuteras i ett efterföljande avsnitt som ett exempel på hur

placerarnas beteenden kan komma att motverka effekterna av företagens

omdisponeringar av valutasäkringsstrategier. Förutom de inledningsvis

diskuterade effekterna av valutasäkringsstrategier är frågor om eventuella

förändringar av löneutbetalningsvaluta och en ökad användning av

fakturering i euro två ytterligare aspekter. Frågan om en övergång till

euroredovisning kan komma att påverka omsättningen på

kronmarknaden, dvs. dess storlek, diskuteras sedan. Därefter berörs

möjliga effekter av de konkurrensnackdelar som skulle kunna uppkomma

om möjligheten till euroredovisning inte genomförs. Börsnoteringar av

företag i euro diskuteras separat och i ett efterföljande avsnitt berörs

frågan om Sveriges eventuella medlemskap i EMU kan påverka de

makroekonomiska effekterna. Slutligen sammanfattas regeringens

slutsatser.

Kronans växelkurs bestäms ytterst av fundamentala ekonomiska

förhållanden som prisnivå, produktivitet, konkurrensförhållanden,

bytesbalans och trovärdigheten för den ekonomiska politikens inriktning

mot prisstabilitet. De föreslagna möjligheterna till euroredovisning

påverkar inte fundamentala ekonomiska förhållanden. En rimlig

utgångspunkt är därför att det inte uppstår några permanenta effekter på

kronans växelkurs. I Sverige är inflationen låg, inflationsförväntningarna

i linje med inflationsmålet, bytesbalansen uppvisar överskott och de

offentliga finanserna är starka. Därtill har prisstabilitetsmålet lagfästs,

Riksbanken fått en ökad självständighet och budgetprocessen

reformerats. Sammantaget har detta skapat förutsättningar för en stabil

krona de kommande åren och begränsar riskerna för stora rörelser i

växelkursen. Denna syn delas av Riksbanken och Riksgäldskontoret.

Det finns vissa empiriska belägg för att inflationsskillnader mellan

länder på lång sikt påverkar växelkursens utveckling. Enligt teorin om

relativ köpkraftsparitet skall skillnader i inflationstakt mellan länder

kompenseras av förändringar i den nominella växelkursen. Något

förenklat innebär detta att om ett land uppvisar högre inflation än ett

annat, så skall dess valuta försvagas i samma utsträckning. Låg

inflationstakt, i linje med andra ekonomiers, bör skapa förutsättningar för

en stabil växelkurs. De empiriska resultaten är emellertid inte entydiga.

Teorin kan ändå sägas illustrera och utgöra ett stöd för slutsatsen att

redovisningstekniska förändringar inte bör ha långsiktiga effekter.

På kort och medellång sikt kan dock växelkursen påverkas av

valutaflöden på de finansiella marknaderna även om mycket tyder på att

andra faktorer som tillväxtutsikter och förtroende för den ekonomiska

politiken helt dominerar. Sådana flöden uppstår om det sker förändringar

i t.ex. tillgångs- och skuldportföljer. Det är framför allt flödeseffekter av

sådana portföljförändringar som skulle kunna uppstå om svenska företag

går över till euroredovisning. Dessa är temporära och upphör då

portföljanpassningarna är genomförda.

Företagens, bankernas och hushållens portföljsammansättningar

bestäms av risk- och avkastningsbedömningar samt valutapreferenser.

Skulle det inte uppstå några portföljförändringar hos företag och

placerare i samband med övergången till euroredovisning, så uppstår

heller inga effekter på kronans växelkurs. Förändringar i företagens

portföljer med åtföljande valutaflöden kan i princip också kompenseras

av att placerare genomför transaktioner i andra riktningen. Sådana skulle

kunna uppstå om placerarna skulle uppfatta att deras portfölj-

sammansättning ändras på ett ofrivilligt sätt till följd av företagens

ändrade beteende. Inte heller i detta fall skulle kronans växelkurs ändras.

Utredningen betonar för sin del denna mekanism.

Effekter på förvaltningen av företagens likviditetsöverskott

En koncerns förväntade och faktiska likviditetsöverskott (skillnad mellan

löpande försäljningsintäkter och kostnader) kan något förenklat sägas

utgöra den portfölj eller kassahållning som normalt förvaltas av en

central s.k. treasuryfunktion inom företaget. Hanteringen av en sådan

portfölj är komplicerad och skiljer sig mellan olika företag och

förvaltare. Ofta förefaller dock tyngdpunkten i förvaltningen att ligga på

redovisningsvalutan, eftersom den kan betraktas som riskfri gentemot

resultat- och balansräkningen. En sådan strategi minskar nämligen

osäkerheten om hur växelkursen kommer att påverka likviditets-

överskottets storlek i balansräkning och resultat räknat i kronor (som

utgör redovisningsvaluta enligt gällande regelsystem).

I en stor internationell koncern är såväl balansräkningen som

nettoflödet från löpande intäkter och utgifter i betydande utsträckning

valutakurssäkrade. Motivet för detta är att minska osäkerheten i

företagets vinstutveckling och svängningar i balansräkningen mätt i

redovisningsvalutan. Valutasäkring av de flöden som inte matchas mot

varandra kan ske genom exempelvis valutaderivat (t.ex. terminskontrakt)

eller lån i utländsk valuta. En vanlig förvaltningspolicy är samtidigt att

realiserade överskott placeras i räntebärande värdepapper denominerade i

kronor.

Om ett företag byter redovisningsvaluta från kronor till euro, blir i

stället euron den valuta som kan betraktas som riskfri gentemot

resultat- och balansräkning. Det skulle därmed krävas en omviktning av

portföljen från kronor till euro för att hålla de samlade valutariskerna

oförändrade.

Ett byte av redovisningsvaluta ger sannolikt upphov till vissa

förändringar av företagets valutasäkringar. De tillgångar och skulder som

i dag är denominerade i utländsk valuta utgör en valutakursrisk i

förhållande till balansräkningen och är därför i stor utsträckning

valutasäkrade. Vid en övergång till euroredovisning utgör tillgångar och

skulder denominerade i euro inte längre någon valutarisk och valuta-

säkringen kan i princip avvecklas. I stället blir krondenominerade

tillgångar och skulder behäftade med valutakursrisk vilket ger incitament

att reducera kronrisken i förhållande till en balansräkning som redovisas i

euro. Ett rimligt antagande är således att företag i viss utsträckning skulle

sälja svenska tillgångar (t.ex. svenska räntebärande värdepapper) och i

stället köpa motsvarande europapper. Samtidigt skulle överskott i andra

valutor än euro valutasäkras mot euro. Tillgångar i form av termins-

kontrakt på kronor skulle därmed till stor del komma att bytas mot

terminskontrakt på euro.

Utredningen utgår från att en sådan anpassning av tillgångsportföljer

bör kunna motverkas av att placerare gör motsatta portföljjusteringar för

att behålla sin ursprungliga riskexponering. Om ett företag till följd av

ändrad redovisningsvaluta minskar sin exponering gentemot kronan till

förmån för euron skulle ägarna av företaget öka sina krontillgångar på

bekostnad av euron för att behålla sin ursprungliga valutaexponering,

eftersom företagets förväntade vinstutveckling i grunden inte ändrats av

bytet av redovisningsvaluta.

I praktiken är den riskexponering som är förknippad med en viss aktie

vars verksamhet är spridd i flera länder både komplex och svår att

genomskåda. Den förväntade vinstutvecklingen i ett företag är relaterad

till företagets samlade växelkursrisker. Det betyder att ett aktieinnehav är

utsatt för valutakursrisk även före en övergång till euro och att innehavet

efter övergången inte helt kan anses vara utsatt för valutakursrisk. Det är

svårt att se hur en enskild placerare eller förvaltare skulle kunna

balansera ett företags portföljförändringar i valutariskhänseende med

motsvarande egna valutasäkringar. Det är inte självklart att det är

meningsfullt, åtminstone inte med någon högre grad av sofistikering, att

valutasäkra ett aktieinnehav i ett företag som är verksamt i många länder.

Därmed förefaller utredningens slutsats, att placerare skulle kompensera

företags portföljförändringar med egna motsatta omdispositioner i sina

valutaportföljer, tveksam. Värdet av en placerares aktieinnehav påverkas

på ett mycket svårbedömt sätt av att ett företag ändrar sin strategi för

valutariskexponering av sitt likviditetsöverskott. Riksbankens bedömning

är att ett sådant agerande från aktieägarnas sida inte är sannolik.

Regeringens slutsats är att det finns skäl att anta att de portfölj-

förändringar hos placerarna som företag skulle vidta vid en övergång till

euroredovisning inte fullt ut kompenseras av motsatta portföljjusteringar

hos placerarna och därför också får effekter på kronans växelkurs. Ett

minskat innehav av räntebärande värdepapper noterade i kronor kan

också få tillfälliga effekter på räntenivån.

En rimlig slutsats är således att en övergång till euroredovisning

medför en viss omviktning av likviditetsöverskott från kronor till euro i

syfte att reducera valautakursriskerna gentemot resultat- och

balansräkning. Denna slutsats gäller sammansättningen av såväl en

centralt förvaltad portfölj som den totala valutasäkringen.

Denna effekt är av engångskaraktär, dvs. när anpassningen är

genomförd upphör effekterna på t.ex. växelkursen. Dessutom kommer

inte alla företag som byter redovisningsvaluta att vidta dessa förändringar

samtidigt och omedelbart utan anpassningen sker sannolikt gradvis.

Effekter av utdelningar i euro

En övergång till euroredovisning innebär sannolikt även att utdelningarna

betalas i euro. Det innebär att företaget inte behöver växla in, valutasäkra

intäkter eller behålla intäkter i kronor för att säkra framtida kronut-

betalningar i form av utdelningar. Denna beteendeförändring minskar

efterfrågan på kronor och ökar efterfrågan på euro. Förutsatt att

aktieägarnas valutapreferenser inte ändras, kommer de som får sin

utdelning i euro att växla in dessa till önskad valuta. I detta fall uppstår

således ett motverkande valutaflöde som eliminerar eventuella växelkurs-

effekter av att ett företag börjar betala utdelningar i euro i stället för i

kronor. Exempelvis är det rimligt att utgå från att en svensk placerare

växlar in utdelningar i euro till kronor. Om han skulle vilja ha euro, kan

han redan i dag växla in utdelningar i kronor till euro.

Oavsett utbetalningsvaluta är det således placerarens valutapreferenser

och därmed efterfrågad valuta som bestämmer växelkurseffekten. Så

länge dessa inte ändras uppstår heller inga växelkurseffekter. Detta

resonemang är egentligen endast ytterligare en aspekt på diskussionen

om effekter av en övergång till euroredovisning på förvaltningen av

faktiskt och förväntat likviditetsöverskott. Förändringen i val av

utbetalningsvaluta för utdelningar visar emellertid hur motverkande

flöden kan uppstå och sådana kan neutralisera förändringar i företagens

beteende. Regeringens slutsats är att en övergång till betalning av

utdelningar i euro inte får någon märkbar effekt på växelkursen.

Effekter på löneutbetalningar

Starka skäl talar för att löner även fortsättningsvis kommer att betalas ut i

kronor till svenska löntagare även i de företag som skulle välja att gå

över till euroredovisning. Svenska löntagare har flera fördelar av att få

sin lön utbetald i kronor, främst på grund av att de har sina huvudsakliga

kostnader i kronor. Skulle lönen i stället betalas ut i euro drabbas

löntagarna av en valutakursrisk som det blir kostsamt att valutasäkra för

den enskilde individen. Genom att inkomster och utgifter är

denominerade i samma valuta minimeras osäkerheten i hushållens

ekonomi.

Så länge Sverige inte är medlem i valutaunionen kommer hushållens

konsumtion till största delen att ske i kronor. Detaljhandeln kommer av

praktiska, ekonomiska och legala skäl att ta betalt och prismärka varor

och tjänster i kronor. Det faktum att skatteinbetalningarna görs i kronor

talar också för att löntagarna kommer att föredra att få sin lön utbetald i

kronor. Skattereglerna för hushåll kommer inte att ändras till följd av de

föreslagna redovisningsreglerna. Regeringens slutsats är att löner även

fortsättningsvis kommer att betalas ut i kronor.

Ökad användning av fakturering i euro

I takt med att euron blir en allt vanligare kontraktsvaluta är det möjligt att

svenska företag i ökad utsträckning kommer att övergå till att fakturera i

euro i stället för i kronor. Företag som konkurrerar på den internationella

marknaden kan ha fördelar av att fakturera i euro, bl.a. för att inte förlora

kunder som föredrar att betala varor och tjänster i euro. Om kunden

betalar i euro, så kommer det svenska exportföretaget att bära växel-

kursrisken mot sina krondenominerade kostnader, t.ex. löner i Sverige.

Vid en övergång till euroredovisning kan en del företag överväga att

minska sina kostnader för valutahantering genom att försöka tvinga

svenska underleverantörer att fakturera i euro i stället för i kronor.

Merparten av flödena skulle sannolikt valutasäkras. Om under-

leverantören skulle tvingas bära valutakursrisken, kan denne för att klara

sina kostnader i stället försöka höja priset på varan eller tjänsten eller

acceptera lägre vinster. Nettovinsten för det företag som går över till

euroredovisning skulle i så fall minska eller elimineras. Den starka

internationella priskonkurrensen minskar dock utrymmet för att ta ut

kostnadsökningar i prisledet. Det är inte osannolikt att fakturering i något

högre utsträckning kan komma att ske i euro. Oavsett omfattningen av en

ökad fakturering i euro påverkar denna faktor snarast omfattningen av

valutatransaktionerna i kronor, snarare än växelkursen.

En tänkbar effekt av en ökad användning av fakturering i euro är att

vissa underleverantörer skulle se fördelar att själva övergå till

euroredovisning. En svensk underleverantör har dock fortfarande

lönekostnaderna i kronor och är oftast ägt av svenskar. Denna typ av

spridningseffeker av att stora företag skulle gå över till euroredovisning

förefaller därför begränsade.

Regeringens slutsats är att en viss ökad användning av fakturering i

euro mycket väl kan uppkomma. Detta får dock mycket begränsade

makroekonomiska effekter.

Effekter på kronmarknadens storlek

Som framgått av diskussionen finns det skäl att anta att trans-

aktionsvolymerna i kronor på valutamarknaden kan minska om många

stora företag går över till euroredovisning. Kronmarknadens storlek har

dock i sig inget att göra med kronans växelkurs. Avgörande för

växelkursen, precis som för priset på vilken marknad som helst, är hur

efterfrågan på kronor förändras i förhållande till utbudet. Schweizer-

francen kan t.ex. inte betraktas som en svagare valuta än USA-dollarn,

trots att marknaden för francen är betydligt mindre. Avörande för

växelkursen är, som diskuterades inledningsvis, mer fundamentala

förhållanden som prisnivå och inflation.

Effekter på kronan av uppkomna konkurrensnackdelar

Landsorganisationen, LO, anför i sitt remissvar att om förslaget inte

genomförs så skulle det uppstå konkurrensnackdelar för företagen. I

allmän jämvikt, dvs. efter att marknaderna fullständigt anpassats till de

nya förutsättningarna, förutses denna nackdel kompenseras av att

kronans växelkurs försvagas vilket leder till bibehållen konkurrenskraft

för de svenska exportföretagen.

Resonemanget är dock inte invändningsfritt. Sverige har en pris-

stabilitetsinriktad ekonomisk politik. Om det uppstår tendenser till

kronförsvagning som skulle hota inflationsmålet är det Riksbankens

uppgift att motverka inflationsriskerna med en stramare penningpolitik.

Det är emellertid svårt att se något större hot mot prisstabilitetsmålet till

följd av denna mekanism. Det är minst lika troligt att denna typ av

konkurrensnackdelar, via t.ex. minskad sysselsättning, bärs av löntagar-

kollektivet i form av lägre lönenivå som att växelkursen permanent skulle

försvagas. Vid rörlig växelkurs är det vidare många andra och mer

dominerande faktorer som är avgörande för växelkursen. Skulle kronan

försvagas motverkas inflationsriskerna av lägre löner eller lägre

efterfrågan. En försvagning av växelkursen eller lägre lönenivå innebär i

sådant fall en välfärdsförlust för svenska medborgare i form av sämre

utbytesförhållanden mot utlandet. Det är regeringens uppfattning att

risken för en sådan välfärdsförlust bör undvikas genom att företagen ges

möjlighet att övergå till euroredovisning.

Effekter av notering i euro

Det är möjligt att aktiebolag som går över till euroredovisning också

kommer att noteras i euro på svenska börser. Aktieplaceringar grundas på

avkastnings- och riskbedömningar som i ringa utsträckning är kopplat till

i vilken valuta aktien noteras. Vinstbedömningen i ett valutarisk-

perspektiv beror snarare på företagets samlade växelkursrisker, dvs. hur

resultatet påverkas av svängningar i alla de valutakurser som påverkar

företagets kostnader och intäkter. Variationer i aktiekursen kan därmed

inte generellt härledas till variationer i noteringsvalutan. En övergång till

notering i euro innebär således inte automatiskt att svenska aktieägare

som äger svenska aktier därmed får en motsvarande valutakursrisk i euro.

En svensk placerares aktieposition i ett svenskt multinationellt företag

noterat i kronor utgör en växelkursrisk även om placeraren har sina

konsumtionsutgifter i kronor, eftersom vinstutsikterna och därmed

aktiekursen beror på en mängd växelkurser inte bara mot kronan. Detta

argument framförs även av utredningen.

Slutsatsen är att det är svårt att se några starka skäl varför en ändring

av noteringsvaluta från kronor till euro skulle ge upphov till

omallokeringar av aktieportföljer, även om det naturligtvis inte kan

uteslutas att vissa placerare skulle välja att ändra sina valutasäkringar av

aktieportföljen. En sådan situation skulle kunna uppkomma om innehav

av aktier noterade i annan valuta än kronor skulle betraktas som en

valutaexponering enligt en förvaltares placeringsreglemente. Regeringens

bedömning är att ändringar av noteringsvaluta inte får makroekonomiska

effekter. För det fall det finns statliga regler som i onödan kan tvinga

fram omplaceringar till följd av ändrad noteringsvaluta bör dessa ses

över.

Euronotering och EMU

Riksdagen har beslutat att Sverige inte skall delta i valutaunionen från

starten. Om regeringen skulle finna att Sverige bör delta, skall frågan

underställas svenska folket i val eller folkomröstning. Om ett positivt

beslut fattas och Sverige under en övergångsfas deltar i den fasta

växelkursmekanismen ERM2 bör enligt regeringens bedömning

effekterna av en övergång till euroredovisning bli begränsade. I detta fall

skulle nämligen den fasta växelkursen bli mycket trovärdig och större

avvikelser från en centralkurs mot euron inom ERM2 skulle sannolikt

utlösa motverkande förändringar i placerares kronpositioner.

I ett scenario där Sverige bedöms bli medlem i valutaunionen inom en

inte alltför avlägsen framtid kan effekten bli att företagen avvaktar med

att gå över till euroredovisning tills dess euron införts som ny valuta. På

detta sätt skulle man undvika en kostsam administrativ omställning där

t.ex. skattebetalningar fortfarande sker i kronor samtidigt som redo-

visningen skall göras i euro. Riksbankens uppfattning är i stället att det

inte går att utesluta att många företag då skulle välja att gå över till

euroredovisning. Effekterna på kronan begränsas däremot av att kronan

relativt snart, vid inträdet i valutaunionen, skulle få en oåterkalleligen

fast kurs mot euron.

I ett scenario där Sverige bedöms stå utanför EMU under längre tid

kan företag välja att gå över till euroredovisning för att undgå de

nackdelar de uppfattar att en kronredovisning medför. Riksbanken ställer

sig dock tveksam till om de motiv som framförts av utredningen är

tillräckligt starka för att många företag skulle välja att gå över till

euroredovisning. Mindre än 10 procent av företagens nuvarande

aktieägare finns inom euroområdet. Detta faktum talar enligt Riksbanken

emot att denominera aktiekapitalet i euro. I detta scenario skulle

effekterna på växelkursen bli liten eftersom endast ett begränsat antal

företag berörs.

Regeringen delar Riksbankens uppfattning om att effekterna på kronan

skulle begränsas i en situation där ett beslut om EMU-inträde har fattats.

Det finns också skäl för att många företag skulle välja att inte utnyttja

möjligheterna till euroredovisning i ett läge där ett EMU-deltagande

förefaller avlägset. Regeringen ser det dock inte som självklart att en

övergång till euroredovisning skulle kunna te sig attraktiv för många

företag i en situation och endast i en situation där det står klart att Sverige

skall gå med i EMU.

Sammanfattande slutsatser

Sammantaget är regeringens bedömning att effekterna på kronan av en

ökad användning av euro som redovisningsvaluta skulle bli begränsade

och temporära.

Det finns inga starka skäl att anta en omfattande och plötslig övergång

till euroredovisning. Även i de företag som ändrar redovisningsvaluta

blir effekterna begränsade, t.ex. förutses löner även i fortsättningen

betalas i kronor. Utdelningarna kommer sannolikt att ske i euro, men

under förutsättning att placerarnas valutapreferenser inte påverkas av ett

sådant beslut, uppstår kompenserande valutaflöden. När det gäller

företagens portföljförvaltning och valutasäkring kommer det emellertid

sannolikt att uppstå effekter på kronkursen i samband med att andelen

europlaceringar gradvis ökar på bekostnad av kronplaceringar. Effekterna

torde emellertid bli temporära. Det finns också skäl som talar för att

transaktionsvolymerna på valutamarknaden för kronor kan komma att

minska. Detta påverkar emellertid inte växelkursen.

Slutligen bör det noteras att även om det kan uppstå valutaflöden i

samband med portföljjusteringar, är sådana temporära och sekundära. I

grunden bestäms kronans externa värde av makroekonomiska faktorer

som prisnivå, konkurrensförhållanden och trovärdigheten för den

allmänna ekonomiska politikens inriktning mot prisstabilitet.

11 Ekonomiska effekter på företagens

incitament till investeringar och finansiering

Regeringens bedömning: En omräkningsmodell av det slag som

har föreslagits i avsnitt 9 kan antas få följande effekter. I en sluten

ekonomi gäller att företagens val av finansieringsform och deras

investeringar påverkas av den omräkning som är nödvändig för att

kunna beskatta ägarnas kapitalinkomster. Detta behöver inte vara

fallet i en liten öppen ekonomi, eftersom det avkastningskrav stora

företag då möter bestäms i utlandet. Om avkastningskravet på

mindre företag bestäms av det internationella avkastningkravet så

får kapitalinkomstbeskattningen (och den nödvändiga omräkningen)

ingen effekt på dessa företags beteende. Beroende på hur starkt

sambandet är mellan avkastningskravet på små respektive stora

bolag kan omräkningen ha betydelse för små företag. Det finns idag

inget empiriskt svar på hur starkt detta samband är.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Avsnittet har ej kommenterats av remiss-

instanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Vid en analys av förslagets

inverkan på företagens investerings- och finansieringsincitament måste i

princip hänsyn tas till effekterna av både bolags- och ägarbeskattning.

Investeringsvolymen och vilka investeringar som genomförs antas därvid

vara beroende av avkastningen. Denna avkastning måste täcka

kostnaderna för finansiering. De finansieringsalternativ företagen har är

lån, nyemission och kvarhållna vinster. Kostnaden för respektive

alternativ och därmed vilket alternativ som föredras är till stor del en

funktion av skatter. Till den del förslaget påverkar bolagets eller ägarnas

skatter kan det påverka incitamenten att investera. Det är mindre troligt

att företag som riskerar att försämra sina finansieringsmöjligheter

kommer att byta redovisningsvaluta. De effekter som förslaget får bör

därför i första hand vara en ökad osäkerhet i valet av finansiering.

Möjligheten att redovisa i euro torde på lång sikt inte påverka

bolagsskatteintäkterna (se närmare kap. 12.1) på grund av den omräk-

ningsmetod som regeringen föreslår. Däremot kan effekter på ägarnas

kapitalinkomstbeskattning uppkomma som en följd av att ägarna erhåller

utdelningar, kapitalvinster och ränteinkomster i euro, som efter en

omräkning till svenska kronor, beskattas enligt gällande regler. Detta

betyder att företagens finansieringsval kan bli beroende av de

omräkningskurser som används vid omräkningen av dessa kapital-

inkomster i euro. Viserligen är det redan enligt dagens regler möjligt att

förvärva även andra kapitalinkomster i euro. Dessa kapitalinkomster

kommer dock sannolikt att öka i omfattning allt eftersom fler företag

väljer att ha sin redovisning i euro.

I en sluten ekonomi gäller att företagens val av finansieringsform och

deras investeringar påverkas av den omräkning som är nödvändig för att

kunna beskatta ägarnas kapitalinkomster. I en öppen ekonomi, däremot,

är situationen annorlunda. Stora företag i Sverige, som kan söka sin

finansiering på den internationella kapitalmarknaden, påverkas i princip

inte av den svenska kapitalinkomstbeskattningen, eftersom det avkast-

ningskrav dessa företag möter bestäms i utlandet och av aktörer som inte

beskattas i Sverige. Ett mindre företag med inhemska ägare kan dock

påverkas av kapitalinkomstbeskattningen och därmed även av den

omräkning som är nödvändig av dessa inkomster. Å andra sidan beror

detta på hur starkt sambandet mellan det internationella och nationella

avkastningskravet är. Om avkastningskravet på de mindre företagen

bestäms av det internationella avkastningkravet på stora företag så får

kapitalinkomstbeskattningen (och den nödvändiga omräkningen för

detta) ingen effekt på de mindre företagens avkastningskrav.

Effekten av olika omräkningskurser (omräkning vid kapitalinkom-

sternas förvärvande) och kapitalinkomstbeskattningen, på företagens val

av finansieringsform är en central fråga för att kartlägga incitaments-

effekterna, dock i första hand för de mindre företag som väljer redovis-

ning i euro.

11.1 Effekter i en sluten ekonomi

I SOU (1998:136) Redovisning och aktiekapital i euro bilaga 4

presenterades en formaliserad modell som användes för analys av hur

företagens incitament till investeringar och finansiering påverkas av de

omräkningskurser som används för omvandling av kapitalinkomster i

euro till svenska kronor. I modellen förutsattes en sluten ekonomi med

full säkerhet om framtiden och där det endast finns en kategori av

företagsägare.

Det s.k. klassiska system som tillämpas i Sverige karaktäriseras av att

avkastning på eget kapital beskattas såväl i företaget som hos ägarna

medan avkastningen på främmande kapital enbart beskattas hos

långivarna. I en sluten ekonomi kan detta innebära att lånefinansiering

förmånsbehandlas framför egenfinansiering och kvarhållandet av vinster

framför nyemission. I den fortsatta framställningen antas följande något

förenklade skattestruktur: Skatten på ränteinkomster och utdelningar i

Sverige är , medan bolagsskatten är 28%. Den effektiva skatten på

kapitalvinster på aktier brukar schablonmässigt beräknas till 15%, då

kapitalvinster inte betalas fortlöpande utan först i samband med att

aktierna säljs.

Företagets kapitalkostnad vid finansiering med nya aktier: Den centrala

frågan är vilken lägsta avkastning efter bolagsskatt som företaget kan

acceptera på sina investeringsprojekt. I en sluten ekonomi beror denna

lägsta avkastning efter bolagsskatt på hur företagets ägare och långivare

beskattas för personliga kapitalinkomster. När man väl känner denna

lägsta avkastning efter bolagsskatt kan också företagets förräntningskrav

före bolagsskatt, dvs. kapitalkostnaden, bestämmas. En placerare på

kapitalmarknaden antas prissätta aktier så att aktieplaceringar ger en

avkastning efter skatt som motsvarar den bästa tillgängliga avkastningen

på alternativa investeringar. Med en välfungerande kapitalmarknad antas

denna alternativa avkastning motsvara marknadsräntan efter skatt

(omräknat till kronor med den kurs som gäller vid inkomstens

förvärvande). Avkastningen efter bolagsskatt på ett marginellt

investeringsprojekt (där investeringsprojektet nätt och jämnt accepteras

av företaget) kan tillföras ägarna i form av utdelning. Efter omräkning till

svenska kronor (med kursen på utdelningsdagen) beskattas denna

utdelning med utdelningskatt. Ett enkelt exempel klargör denna

mekanism.

Exempel: Antag att en placerare har 100 euro som hon vill investera i

aktier eller sätta in på bank till 5 procents ränta. Antag vidare att

valutakursen i slutet av året är 11 kr/euro medan valutakursen vid

utdelningstillfället är 10,5 kr/euro. Om placeraren sparar i bank erhåller

hon nominellt en avkastning på 5 euro (100*0,05). I kronor motsvarar

denna avkastning 5*11=55 kr. Efter skatt (på 30 procent) erhåller

placeraren en avkastning i kronor på (1-0,3)*55=38,5 kr. Om placeraren i

stället väljer att investera i aktier erhåller hon en utdelning som måste

uppgå till euro (där utdelningen definieras som en andel i av det

investerade beloppet). Denna avkastning i kronor motsvarar

 . Efter bolags- och utdelningsskatt erhåller

placeraren netto en avkastning i kronor på

 . För att placeraren skall vara

likgiltig mellan att investera i aktier eller i bankkonto kräver hon minst

samma avkastning i båda fallen. Detta innebär att ,

dvs. ett avkastningskrav på 7,3 procent. Å andra sidan, om valutakursen

vid utdelningstillfället hade varit densamma som i slutet på året (dvs. 11

kr/euro), skulle placerarens avkastningskrav (för att vara neutral) minska

till 6,9 procent. Omräkningen från euro till kronor kommer alltså att

kunna påverka företagens incitament att använda nyemission som

finansiering.

Företagets kapitalkostnad vid finansiering med kvarhållna vinstmedel:

Även när det gäller alternativet att finansiera investeringar med

kvarhållna vinstmedel kan förslaget få effekter. För att vinstnedplöjning

skall vara acceptabelt ur ägarnas synvinkel måste den resultera i en

värdeökning på företagets aktier som ett uttryck för en förväntan om

framtida utdelningsökningar. Värdeökningen beskattas efter omräkning

och därmed är kursutvecklingen mellan investeringstidpunkten och

realisationstillfället en viktig faktor vid bestämmandet av investeringens

avkastning. Ytterligare ett exempel med samma antaganden som ovan

illustrerar.

Exempel: Omräkningen vid emissionstillfället antas ske med kursen

12 kr/euro. Nyemissioner betalas med fullt beskattade medel och en

investering på 1 euro (dvs. 12 kr) i företaget kostar alltså placeraren lika

mycket. Men om företaget väljer att finansiera nyinvesteringen med att

kvarhålla vinsterna så uppoffrar placeraren ett belopp motsvarande

10,5 (1-0,3)=7,35 kronor, i form av utebliven utdelning efter skatt. För

att vinstnedplöjning skall vara acceptabelt ur placerarens synvinkel måste

den emellertid resultera i en värdeökning på företagets aktier som ett

uttryck för en förväntan om framtida utdelningsökningar. Värdeökningen

beskattas enligt ovan med 15 procent. 1 euro (dvs. 12 kr) i värde-

stegringsvinst efter skatt motsvarar därmed en värdeökning före skatt på

1/(12 0,85))=9,8 procent. Detta betyder att avkastningskravet efter

bolagsskatt måste räknas upp med faktorn 0,098, jämfört med mot-

svarande avkastningskrav vid nyemission. Vi har alltså två motverkande

effekter från den personliga kapitalbeskattningen. Kombinerar vi dessa,

blir resultatet att företagets kostnad för självfinansiering är

((10,5 0,7)/(12 0,85))=0,72 gånger motsvarande kostnad för nyemission

(som visade sig vara 0,073), dvs. 0,72 0,073=0,053. För nedplöjda

vinstmedel är det alltså förhållandet mellan beskattningen av kapital-

vinster och skatten på den alternativa avkastningen som är avgörande.

Vidare har omräkningsförfarandet vid nyemission och alternativ-

avkastningen också betydelse för företagens beslut huruvida de ska

bibehålla vinsterna i företagen.

I Sverige har kapitalvinster varit förmånligare beskattade än både

utdelningar och räntor. Ägarbeskattningen har tenderat, allt annat lika, att

göra det billigare att finansiera investeringar med kvarhållna vinstmedel

än med nyemissioner. Om ägarbeskattningen fortfarande baseras på

kronor (vilket innebär att kapitalinkomster i euro omräknas till kronor

med kursen vid tidpunkten för skattskyldighetens inträde) så kan

företagens val av finansieringsform (som på grund av skattesystemets

konstruktion följer viss struktur) påverkas. Detta innebär att företagen

vid framtida beslut om hur de skall finansiera nya investeringar måste

beakta ytterligare en osäkerhetsfaktor om valutakursutvecklingen. Av

vad som sagts nu framgår att valutakursutvecklingen är betydelsefull för

vilken finansierings-strategi som kan vara mest fördelaktig för företagens

aktieägare ur skattesynvinkel.

11.2 Effekter i en liten öppen ekonomi

Analysen i föregående avsnitt indikerar att den omräkning som (för

beskattningsmål) sker av kapitalinkomster kan ha betydelse för

företagens val av finansieringsform. Företagens ägare är dock en

heterogen grupp. På börsen finns det både beskattade hushåll och

skattebefriade institutioner m.m. Det är svårt att identifiera vilka

ägarkategorier som styr kursbildningen (och kostnaden för eget kapital).

Vidare finns utländska ägare som har fått större betydelse under senare år

på grund av en långtgående internationell integration av marknaderna för

eget kapital. Om börskurserna för alla bolag bestäms av internationella

investerare kommer självfallet förändringar i skatten på utdelningar och

reavinster att inte påverka aktiepriserna eftersom dessa aktörer inte

betalar dylika skatter. I detta fall uppkommer inga reala effekter.

Däremot kan förändringar i ägandet av den inhemska kapitalstocken

uppstå. Det är rimligt att tro att avkastningskravet på de stora bolagen

bestäms internationellt (vilket innebär att inhemska skatter på ägarsidan

inte har någon effekt på företagens kapitalkostnad). Frågan är snarare i

vilken grad de mindre bolagens avkastningskrav påverkas av det

internationella avkastningskrav som ställs på de stora bolagen. Detta

innebär att även om omräkningen av kapitalinkomster i euro till kronor

inte får någon effekt på de stora bolagens avkastningskrav så kan det ha

betydelse för de mindre bolagens avkastningskrav.

För att kapitalkostnaden skall vara fullständigt oberoende av

ägarbeskattningen (och omräkningen av kapitalinkomster i euro till

kronor) krävs dock att alla företag (både stora och små) har obegränsad

tillgång till den internationella kapitalmarknaden. Frågan är då hur

oberoende kapitalkostnaden faktiskt är av ägarbeskattningen (och

omräkningen av kapitalinkomster i euro till kronor).

Små och medelstora företag kan på grund av höga informations- och

transaktionskostnader ha svårt att nå den internationella kapital-

marknaden. Vid en sådan begränsning agerar dessa företag, i detta

avseende, som om de befann sig i en sluten ekonomi (där ägarbeskatt-

ningen och därmed även omräkningen av kapitalinkomster i euro till

kronor får betydelse).

Detta innebär inte att de mindre företagen skulle vara opåverkade av de

internationella avkastningskraven. Större eller mindre grupper bland

dessa företags ägare har nämligen möjlighet att placera i tillgångar på

den internationella marknaden. På så sätt får det internationella

avkastningskravet genomslag även på aktier som endast handlas

nationellt, och ett företags kapitalkostnad kan delvis påverkas av

internationella placerare trots att det inte själv kan skaffa eget kapital på

den internationella marknaden. Det kan alltså föreligga en samvariation -

svag eller stark - mellan avkastningen på aktier i stora och små företag.

Det är emellertid svårt att fastställa i vilken utsträckning de svenska

kapitalägarnas avkastningskrav är influerat av det internationella. Detta

innebär i sin tur att det är oklart hur ägarbeskattningen (och omräkningen

av kapitalinkomster i euro till kronor) inverkar på kapitalkostnaden.

Styrkan i samvariationen mellan stora och små företag är en empirisk

fråga som det idag inte finns något entydigt svar på.

12 Statsfinansiella effekter

En säker bedömning av de statsfinansiella effekterna av förslagen i denna

lagrådsremiss förutsätter kännedom om den framtida kursutvecklingen på

den svenska kronan i förhållande till euron. Vid en stabil kronkurs

uppkommer inga effekter jämfört med nuvarande regler. På kort sikt och

vid kraftiga kursvariationer kan dock statens skatteinkomster komma att

fluktuera då förslaget innebär att det offentliga tar på sig en del av den

valutakursrisk som företagen i dag själva står för. Avvikelserna i

skatteintäkter i förhållande till vad de skulle ha varit enligt dagens regler

kan bli både positiva och negativa beroende på kronkursens utveckling. I

detta avsnitt kommer dessa effekter att beskrivas och exemplifieras inom

områdena företagsbeskattning och mervärdesskatt.

I avsnitten som följer används valutakurser från 1997 som exempel.

Eftersom det inte fanns någon officiell euro-kurs används kursen på den

korg av valutor som senare ingick i ecun. Valutakorgens relativt stabila

kursutveckling får konsekvenser för hur stora effekterna blir av att tillåta

företagen redovisa i euro. Därför används även en konstruerad euro-kurs

som har samma ingångsvärde som ecu-kursen men som sedan följer den

utveckling som kronan hade gentemot den amerikanska dollarn 1997.

Den senare valutan ökade betydligt i värde vilket till exempel får stora

effekter på alternativet att omräkning skall ske med balansdagens kurs.

Om ej annat anges avser exemplen nedan ecu-kursen.

Dessa valutakurser räcker av naturliga skäl endast till för att beskriva

effekterna på kort sikt. Det bör poängteras att beräkningarna i följande

avsnitt endast är exempel och inte skall ses som uppskattningar av

avvikelsen. Syftet är dels att visa relationen mellan de olika omräknings-

metoderna i olika situationer, dels att beskriva den risk som redovisning i

euro innebär för det offentliga.

12.1 Effekter på bolagsskatteintäkterna

Enligt förslaget skall de företag som har sin redovisning i euro också

göra bokslutet i euro och sedan för beskattningsändamålomräkna

resultaträkningen med periodens genomsnittskurs. Genomsnittskursen är

vald därför att den är ett relativt rättvisande mått på valutans värde under

den aktuella perioden samtidigt som den kan användas i ett enkelt

omräkningsförfarande. Omräkning med genomsnittskurs innebär dock att

staten tar på sig en del av företagens valutakursrisk. Om företagens

transaktioner är jämnt fördelade över perioden kommer denna metod att

ge ett beskattningsbart resultat som inte skiljer sig mycket från resultatet

vid redovisning i svenska kronor. Varje avvikelse från den jämna

fördelningen innebär dock att företagens beskattningsbara vinst påverkas.

Enligt gängse teori bör dessa avvikelser ta ut varandra på lång sikt. På

kort sikt är det dock högst troligt att det kommer att uppstå avvikelser.

Ett exempel illustrerar detta.

Exempel: Ett företag gör endast en transaktion under året, en

varuförsäljning för 100 kr. Eftersom företaget sköter sin redovisning i

euro bokförs transaktionen som en intäkt i euro efter att beloppet

omvandlats med transaktionsdagens kurs. Om kursen på transaktions-

dagen var 10 kr per euro redovisar företaget en intäkt på 10 euro. Vid

årets slut gör företaget sitt bokslut i euro och har en redovisad vinst som

uppgår till 10 euro. När företaget deklarerar omräknas resultatet med

räkenskapsårets genomsnittskurs som är 9 kr per euro. Den taxerade

inkomsten blir 90 svenska kronor vilket skall jämföras med 100 kronor

om företaget haft redovisningen i kronor. I detta fall uppkommer ett

skattebortfall på (10*0,28=) 2,8 kr men sannolikheten är lika stor att det

blir en ökning av skatteintäkterna. Dylika avvikelser som uppstår vid

kortsiktiga fluktuationer i valutakursen är den risk som staten tar över

från företagen.

För att kvantitativt illustrera effekterna av förslaget används de ovan

nämnda valutakurserna. Den totala vinsten i de företag som kommer att

byta redovisningsvaluta kan antas uppgå till 41,4 mdkr och de totala

skatteintäkterna skulle därmed bli (41,4*0,28=) 11,6 mdkr. Som

utgångspunkt antas att vinsten genereras jämnt under året, dvs. med lika

stora delar under årets arbetsdagar. Om ett företag redovisar i euro

kommer fördelningen av intäkterna under perioden att påverka det

beskattningsbara resultatet. Senare kommer ett exempel där intäkterna

genereras ojämnt över perioden att visa detta.

Omräkning med årets genomsnittskurs skulle öka skatteintäkterna med

9 mkr. Denna låga avvikelse förklaras av två saker. För det första är

intäkterna i detta fall jämnt fördelade över perioden och för det andra har

valutan i detta fall haft en relativt stabil utveckling. Däremot skulle

omräkning med balansdagens kurs ha ökat skatteintäkterna med 370 mkr.

Om valutakursen följt den utveckling som dollarn gjorde skulle

omräkning med balansdagens kurs givit en avvikelse med 1310 mkr.

Dessa avvikelser visar på en tydlig nackdel med att välja kursen en

enskild dag som omräkningskurs, oberoende av vilken dag som väljs.

Avvikelsen kan vara betydligt större än vid omräkning med genom-

snittskurs.

Hur skatteintäkterna påverkas av att företagens vinster genereras

ojämnt under perioden illustreras genom ytterligare ett exempel. Den

faktiska fördelningen under perioden för de företag som kommer att byta

redovisningsvaluta är omöjlig att fastställa. I diagram 1 ges två

stiliserade exempel där summan av företagens vinster i kronor är exakt

densamma men de genereras vid olika tillfällen. I fall 1 uppkommer 110

procent av genomsnittet per månad det första halvåret och 90 procent det

andra. I fall 2 är verksamheten starkt säsongsbetonad och den största

delen av intäkterna genereras under sommaren. I januari och december

uppkommer 80 procent och under juni och juli 120 procent av den

genomsnittliga månatliga vinsten. I månaderna däremellan inflyter 90

respektive 110 procent. Eftersom året inte har ett jämnt antal arbetsdagar

och månaderna inte har lika många dagar måste de första dagarna i

september generera den genomsnittliga intäkten för att den sammanlagda

vinsten skall bli densamma i samtliga fall.

Diagram 1. Fördelning av vinsten

De totala bolagsskatteintäkterna minskar med 26 mkr. i fall 1 och med

11 mkr. i fall 2. Om euro-kursen haft samma utveckling som dollarn

skulle avvikelsen i fall 1 blivit 97 mkr. och 69 mkr. i fall 2. Vid en

jämförelse med föregående exempel är det tydligt att transaktionernas

fördelning över tiden är viktig för utfallet.

12.2 Effekter på mervärdesskatteintäkterna

Den totala intäkten av mervärdesskatt uppgick 1997 till 127,65 mdkr.

Uppbörden sker månatligen och beloppen för respektive månad redovisas

i diagram 2 nedan. Av diagrammet framgår tydligt att nettoinkomsten av

mervärdesskatt varierar betydligt mellan månaderna. Mellan maj och juni

1997 sjönk konsumtionen och därmed skatteintäkterna med 20 procent.

Det går inte att säga hur stor del av den totala mervärdesskatteintäkten

som kommer från företag som kommer att byta redovisningsvaluta.

Utgångspunkten i dessa beräkningar är de företag som 1997 hade en

omsättning överstigande 40 mkr. Dessa företag står i genomsnitt för cirka

63 procent av de totala inbetalningarna av mervärdesskatt och i exemplen

som följer antas hälften av dem övergå till redovisning i euro.

Diagram 2. 1997 års månatliga inbetalning och utbetalning av mervärdesskatt

och netto

Källa:Finansdepartementet

Om transaktionerna är jämnt fördelade ger omräkning med genomsnitts-

kursen en ökad skatteintäkt med 2 mkr och med kursen vid månadens

slut en ökning med 120 mkr. Görs samma beräkning med den kurs som

följer dollarns utveckling ger omräkning med genomsnittskursen en

ökning av skatteintäkterna med 3 mkr och omräkning med valutakursen

på periodens sista dag en ökning med 192 mkr.

För att illustrera effekten av att transaktionerna är ojämnt fördelade

under månaderna redovisas tre exempel på hur konsumtionsmönstret kan

se ut i diagram 3. När konsumtionen är fördelad enligt vikt 1 uppkommer

110 procent av skattskyldigheten i början av månaden och trappas ner till

90 procent i slutet av månaden. Enligt vikt 2 sker det exakt motsatta, 90

procent av konsumtionen sker i början på månaden och den trappas upp

till 110 procent i slutet av månaden. Med fördelning enligt vikt 3 sker en

mindre del av konsumtionen i början och slutet av månaden och en större

del i mitten. Vikterna pendlar då mellan 104 och 96 procent. Då de olika

månaderna inte har samma antal dagar är det inte exakt samma kurva i

varje månad men den totala konsumtionen är densamma i samtliga fall.

Diagram 3. Tre olika sätt att vikta konsumtionen under perioden

I beräkningarna används månadens genomsnitt som omräkningskurs. När

konsumtionen är fördelad över månaden enligt vikt 1 blir det ett

intäktsbortfall för staten på 42 mkr. Om samma beräkning görs med den

valuta som följer dollarns utveckling ökar skatteintäkterna med 56 mkr.

Tabell 8. Effekten av konsumtionens fördelning under en period på ett år

(mkr.)

Vikt 1

Vikt 2

Vikt 3

Euro

-42

50

-3

Euro (dollarkursen)

56

-47

-6

Exemplet visar att fördelningen av konsumtionen påverkar statens

skatteintäkter markant. Vidare har både fördelningen och kursutveck-

lingen betydelse för om avvikelsen blir positiv eller negativ. Exakt

samma transaktioner kan beroende på valutakursen ge både en ökad och

minskad skatteintäkt.

Som beskrivits i tidigare kapitel ingår mervärdesskattebasen i under-

laget för en del av EU-avgiften. Varje förändring av mervärdesskatte-

basen kommer därmed att påverka storleken på denna avgift. Effekten

bör dock bli försumbar.

12.3 Effekter på punktskatter

Den enda punktskatt som utgår på vederlaget är reklamskatten. I princip

gäller samma förhållanden som för mervärdesskatt. En avgörande

skillnad är dock att reklamskatteintäkterna endast uppgick till 1,2 mdkr

1998. Sedan dess har skatten på reklamtrycksaker avskaffats, vilket

reducerat skatteintäkterna till cirka 1 mdkr. Reklamskatteunderlaget är

för litet för att en övergång till redovisning i euro skall få annat än en

försumbar effekt på skatteintäkterna. Övriga punktskatter tas ut på viss

kvantitet, vikt, volym eller annan enhet och påverkas därför inte av

regeringens förslag.

12.4 Sammanfattning

Regeringens förslag får vid en stabil kronkurs gentemot euron inga

statsfinansiella effekter. På kort sikt kan det dock leda till både en ökning

och en minskning av skatteintäkterna beroende på valutakursutveck-

lingen och fördelningen av transaktionerna över tiden. I de fall kronan

ökar i värde kommer statens skatteintäkter från de företag som sköter sin

redovisning i euro att minska. I de fall som kronans värde sjunker

kommer statens intäkter att öka eftersom varje euro i redovisad vinst är

mer värd i kronor.

12.5 Övriga ekonomiska effekter för det allmänna

Övriga kostnadseffekter för det allmänna kan inte antas bli annat än

marginella. Vissa kostnader kan uppkomma bl.a. i samband med de nya

slag av registreringsärenden som Patent- och registreringsverket och

Finansinspektionen skall handlägga. Dessa kostnader bör finansieras

genom avgifter.

För skatteförvaltningen innebär förslaget att det tillkommer vissa nya

arbetsmoment i kontrollverksamheten. Det är inte möjligt att nu med

någon tillförlitlighet beräkna kostnaderna för detta merarbete.

Regeringen utgår emellertid från att kostnaderna inte är större än att de

ryms inom givna resursramar för skatteförvaltningen.

13 Ikraftträdande

Utredningen föreslog att redovisningslagstiftningen skulle träda i kraft

den 1 december 1999 och tillämpas på räkenskapsår som inleds den 1

januari 2000 eller senare. Härigenom skulle företagen få möjlighet att

före utgången av år 1999 fatta beslut om övergång till euro och få

besluten registrerade i aktiebolags- respektive föreningsregistren.

Eftersom ett riksdagsbeslut i lagstiftningsärendet inte torde kunna

komma till stånd förrän i början av år 2000, är dock utredningens

tidsplan numera inte möjlig att genomföra. Regeringen föreslår därför att

de nya reglerna om aktiekapital och redovisning i euro i stället skall träda

i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas från och med räkenskapsår som

inleds den 1 januari 2001 eller senare. Företag som har kalenderåret som

räkenskapsår och som vill använda sig av de nya möjligheterna kommer

då att kunna besluta om övergång till euroredovisning på de ordinarie

stämmorna år 2000. De kommer sedan, efter det att beslutet har

registrerats hos Patent- och registreringsverket, att kunna använda sig av

euroredovisning från och med det räkenskapsår som inleds den 1 januari

2001.

Den föreslagna nya skattelagstiftningen bör tillämpas första gången vid

2002 års taxering.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen

(1999:000)

4 kap. 6 §

(Jfr 3 a § bokföringslagen [1976:125] i utredningens förslag.)

Paragrafen innehåller bestämmelser om den valuta som skall användas

i redovisningen. På Lagrådets inrådan har rubriken Redovisningsvaluta

införts före paragrafen.

Första stycket

I första stycket föreskrivs att företaget skall ha en enda redovis-

ningsvaluta. Huvudregeln är att redovisningsvalutan skall vara svenska

kronor. För enskilda näringsidkare, dödsbon, handelsbolag och stiftelser

samt för sådana ideella föreningar och andra associationer som avses i

2 kap. 2 § gäller detta undantagslöst. Vissa uppräknade juridiska personer

får däremot också använda euro som redovisningsvaluta. Det gäller aktie-

bolag, ekonomiska föreningar, sparbanker, medlemsbanker, under-

stödsföreningar, försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Med aktiebolag avses alla bolag som regleras i aktiebolagslagen,

däribland också banker och värdepappersbolag som drivs i aktiebolags-

form. Till ekonomiska föreningar räknas inte bara vanliga ekonomiska

föreningar utan även bostadsrättsföreningar, kreditmarknadsföreningar

m.m. Av 14 § första stycket lagen om utländska filialer m.m. följer att

även utländska företags filialer i Sverige får ha euro som redovisnings-

valuta under förutsättning att det utländska företaget är av motsvarande

slag som de företag som anges i förevarande paragraf.

Den redovisningsvaluta som gäller för företaget skall användas för

samtliga affärshändelser och i samtliga led av redovisningen. Huruvida

den bokförda affärshändelsen har skett i samma valuta är utan betydelse.

Att redovisningsvalutan skall användas för den löpande bokföringen

följer redan av kravet i denna paragraf på att affärshändelserna skall

kunna presenteras i företagets redovisningsvaluta. Bestämmelsen skall

läsas tillsammans med 5 kap. 1 § som innehåller ett krav på att affärs-

händelserna skall kunna presenteras i såväl registreringsordning som

systematisk ordning (grundbokföring respektive huvudbokföring).

Kravet på presentation i redovisningsvalutan gäller därmed för såväl

grundbokföringen som huvudbokföringen.

Uttrycket skall kunna presenteras innebär inte att den enskilda

affärshändelsen nödvändigtvis måste noteras i bokföringssystemet i den

aktuella redovisningsvalutan. Det räcker att bokföringssystemet, utifrån

den noterade affärshändelsen, kan ta fram och presentera affärshändel-

sens belopp, omräknat till redovisningsvalutan per dagen för affärs-

händelsen. Bestämmelsen är sålunda inte avsedd att förhindra använd-

ning av s.k. flervalutasystem. När ett sådant system används, får det

godtas att beloppet kan tas fram och presenteras i redovisningsvalutan

med en eller ett par dagars fördröjning.

Av 2 kap. 6 § årsredovisningslagen följer att företag som omfattas av

årsredovisningslagen skall upprätta årsredovisningen i företagets redovis-

ningsvaluta. Till följd av hänvisningarna i 2 kap. 2 § ÅRKL och 2 kap.

2 § ÅRFL till 2 kap. 6 § årsredovisningslagen blir även företag som om-

fattas av ÅRKL eller ÅRFL skyldiga att ha sin årsredovisning i

företagets redovisningsvaluta, dvs. samma valuta som har använts för

den löpande bokföringen och årsbokslutet.

Om företaget inte behöver avsluta den löpande bokföringen med en

årsredovisning men enligt 6 kap. 3 § skall upprätta ett årsbokslut, skall

redovisningsvalutan användas även i årsbokslutet. Detta följer av 6 kap.

4 § denna lag jämförd med 2 kap. 6 § årsredovisningslagen.

Euro skall i detta sammanhang uppfattas bokstavligt. Tyska mark och

andra valutor som utgör betalningsmedel i de 11 länder som deltar i

EMU är en form av euro. Förevarande paragraf avser dock inte att öppna

möjlighet för svenska företag att i sin redovisning använda euro uttryckt i

tyska mark, spanska pesetas etc. Det har inte ansetts finnas något behov

av en sådan ordning.

Andra stycket

I andra stycket regleras byte av redovisningsvaluta. Frågor om detta har

behandlats i avsnitt 5.6.

Bestämmelsen om byte av redovisningsvaluta gäller såväl vid byte från

svenska kronor till euro som vid byte från euro till svenska kronor. Av

praktiska skäl får bytet ske endast vid ingången av ett nytt räkenskapsår.

Vid bytet skall samtliga poster i den utgående balansen i balansräkningen

för det gamla räkenskapsåret räknas om till den nya redovisningsvalutan.

Såsom framgår av 2 kap. 6 § årsredovisningslagen skall man vid denna

omräkning tillämpa den växelkurs som har fastställts av Europeiska

centralbanken den sista svenska bankdagen under det gamla räken-

skapsåret.

Tredje stycket

Som har angetts i avsnitt 5.3 har regeringen stannat för att aktiebolag och

ekonomiska föreningar som hittills har haft sin redovisning i kronor men

vill byta till euro skall få göra detta fritt. Någon myndighetsgranskning

av motiven för bytet skall alltså inte ske vid detta första byte. Vill

företaget längre fram byta tillbaka till svenska kronor, ger lagen också ett

visst utrymme för detta. Det kan emellertid inte uteslutas att syftet med

ett sådant förnyat byte av redovisningsvaluta är att undgå skatt eller att

försvåra myndigheternas kontroll. I tredje stycket uppställs därför ett

krav på att skattemyndigheten skall lämna tillstånd till ett nytt byte av

redovisningsvaluta.

Lagrådet har förordat att de rekvisit som skattemyndigheten skall

tillämpa vid prövningen kommer till uttryck i lagtexten. Med anledning

av Lagrådets synpunkt har det i bestämmelsen klargjorts att tillstånd får

vägras endast om bytet kan antas ha ett otillbörligt syfte. Tillstånd till

byte kan därmed vägras när syftet med bytet kan antas vara exempelvis

att undandra staten skatt eller försvåra kontroll.

De nu angivna principerna gäller även om företaget redan från bildan-

det har haft sin redovisning i euro. Ett första byte av redovisningsvaluta

till kronor får ske fritt. Nytt byte fordrar tillstånd från skattemyndigheten.

Fjärde stycket

Kravet på att företagen skall ha svenska kronor eller, i vissa fall, euro

som redovisningsvaluta gäller i princip även svenska företag som har

delar av sin verksamhet i annat land. Av fjärde stycket framgår emellertid

att till den del företagets verksamhet ingår i en i ett annat land belägen

filial får redovisningen ske i en valuta som i det landet godtas som

redovisningsvaluta. Bestämmelsen gäller alla företag med filialer i

utlandet.

6 kap. 6 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

I paragrafens andra stycke finns ett krav på angivande av de principer

som har använts vid omräkning av belopp från en valuta till en annan.

Bestämmelsen har hittills varit utformad med tanke på omräkningar från

utländsk valuta till svenska kronor. Den anpassas nu till det förhållandet

att det hädanefter ibland kan bli fråga om att räkna om belopp från

exempelvis svenska kronor till euro (jfr avsnitt 5.9).

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Av punkten 1 framgår att lagen träder i kraft den 1 mars 2000 men att

den skall tillämpas först i fråga om räkenskapsår som inleds efter

utgången av år 2000. Det innebär att de företag som ges möjlighet att ha

euro som redovisningsvaluta kan fatta beslut om att byta

redovisningsvaluta och få ett sådant beslut registrerat fr.o.m. den 1 mars

2000. Beslutet får emellertid inte avse räkenskapsår som inleds före

utgången av år 2000.

Punkten 2 innebär att vissa försäkringsbolag som övergångsvis

tillämpar äldre bestämmelser i försäkringsrörelselagen inte får ha euro

som redovisningsvaluta. Denna fråga har behandlats i avsnitt 8.1.2.

14.2 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385)

Några bestämmelser i aktiebolagslagen som inte föreslås ändrade

anknyter till i bestämmelserna angivna belopp i kronor. Fråga upp-

kommer hur sådana bestämmelser skall tillämpas när ett aktiebolag har

sin redovisning och sitt aktiekapital i euro. I lagrådsremissen uttalades

att vid tillämpning av sådana bestämmelser borde de aktuella beloppen

räknas om till euro enligt den växelkurs som har fastställts av Europeiska

centralbanken för den tidpunkt som är relevant i det särskilda fallet.

Lagrådet har menat att ett sådant motivuttalande inte kan anses

tillräckligt utan att det bör framgå direkt av lagtexten när och hur en

omräkning till euro skall ske. Enligt regeringens mening skulle det i och

för sig vara en fördel om sådana regler kunde införas. Regeringen saknar

emellertid för närvarande underlag för att lägga fram förslag till sådana

regler och avser därför att i stället se över frågan i ett senare

sammanhang.

I avvaktan på en sådan översyn torde det framstå som helt naturligt att

vid omräkningen tillämpa Europeiska centralbankens växelkurs. Omräk-

ningen bör därvid ske med hänsyn till kursen vid den tidpunkt som med

hänsyn till den särskilda situationen är naturlig. Ett exempel är bestäm-

melsen i 4 kap. 11 § om kvittning vid nyemission. Särskilda bestämmelser

gäller om bolagets bundna egna kapital före emission uppgår till minst en

miljon kronor. Prövningen av om bolaget har den erforderliga storleken

på det bundna egna kapitalet skall ske enligt den senast fastställda

balansräkningen. Lagens en miljon kronor bör då räknas om till euro

enligt balansdagens kurs. Särskilda bestämmelser gäller också för bolag

med ett bundet eget kapital på minst en miljon kronor såvitt gäller

betalning för nya aktier (se 4 kap. 12 §). Även i detta fall bör beloppet en

miljon kronor räknas om till euro enligt den senaste balansdagens kurs.

Vid tillämpningen av 10 kap. 12 och 13 §§ kraven på auktoriserad

revisor bör, vid prövningen av om tillgångarnas nettovärde enligt

fastställda balansräkningar för de två senaste räkenskapsåren överstiger

ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 basbelopp, basbeloppen räknas om

till euro enligt den växelkurs som Europeiska centralbanken har fastställt

respektive balansdag. Resultatet av de omräknade beloppen ställs vid

prövningen mot de redovisade nettovärdena enligt de fastställda

balansräkningarna för de två senaste räkenskapsåren.

Bl.a. bestämmelserna i 12 kap. 2 § om vinstutdelning, 6 kap. 1 § om

nedsättning av aktiekapitalet och 13 kap. 2 § om tvångslikvidation på

grund av bristande kapitaltäckning anknyter till poster i redovisningen.

För tillämpningen av dessa bestämmelser får det inga särskilda konse-

kvenser att bolagets aktiekapital och dess redovisning är i euro. Pröv-

ningen sker inom ramen för en årsredovisning, en balansräkning respek-

tive en kontrollbalansräkning. I dessa handlingar är samtliga poster

angivna i en och samma valuta. Vad gäller beslut om dispositioner av

vinsten eller förlusten kan hänvisas till vad utredningen har uttalat i slut-

betänkandet SOU 1998:136 s. 195 f. Beträffande vinstutdelning kan sär-

skilt anmärkas att ett angivande av aktiekapitalet i euro innebär att utdel-

ningsbelopp fastställs i euro och att aktieägarna är skyldiga att ta emot

betalning av angivet slag i euro. Ingenting hindrar dock bolaget från att

på motsvarande sätt som i dag besluta att den i euro fastställda

utdelningen skall utbetalas till aktieägarna i någon främmande valuta

eller genom annan sakutdelning. Detsamma gäller vid utbetalning till

aktieägare i form av inlösenbelopp eller skifteslikvid. Frågor om

preferensaktiernas ställning har behandlats i slutbetänkandet, s. 189 f.

Beträffande nedsättning av aktiekapitalet och återbetalning av kapital-

tillskott kan hänvisas till vad utredningen har uttalat i slutbetänkandet,

s. 194 f. respektive s. 196 f. För frågor om ny- och fondemission samt

upprättande av emissionsprospekt, se slutbetänkandet s. 191 f.

Beträffande emission av konvertibler och optioner, se slutbetänkandet

s. 192 f.

1 kap. 3 §

(Jfr 1 kap. 3 § i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar storleken på aktiekapitalet i ett aktiebolag och

aktiernas nominella belopp.

Första stycket

Den nya lydelsen av första stycket har utformats med beaktande av

Lagrådets synpunkter. Av stycket framgår att aktiekapitalet skall anges i

bolagets redovisningsvaluta och att denna, enligt bestämmelserna i

bokföringslagen, kan vara antingen svenska kronor eller euro. Frågan har

behandlats i avsnitt 6.1.

Huruvida aktiekapitalet skall anges i kronor eller euro beror på vad

som står i bolagsordningen. Aktiekapitalet och därmed också aktiernas

nominella belopp får anges i euro först om det i bolagsordningen har

tagits in en föreskrift om att redovisningen och aktiekapitalet skall vara i

euro.

Andra stycket

I andra stycket anges lägsta tillåtna aktiekapital för aktiebolag som har

sitt aktiekapital bestämt i kronor. För sådana aktiebolag gäller liksom

tidigare att aktiekapitalet alltid måste uppgå till minst 100 000 kr i privata

aktiebolag och minst 500 000 kr i publika aktiebolag. Bestämmelsen är

givetvis tillämplig på aktiebolag som allt sedan bildandet har haft

aktiekapitalet i svenska kronor. Men den är också tillämplig på

aktiebolag som tidigare har haft aktiekapitalet i euro och senare byter

aktiekapitalsvaluta. Vid ett sådant byte kan det till följd av inträffade

växelkursförändringar inträffa att det dittills i euro bestämda

aktiekapitalet inte längre motsvarar minst 100 000 kr respektive 500 000

kr. Bolaget måste då besluta om ökning av aktiekapitalet och genomföra

en ny- eller fondemmission.

Tredje stycket

I tredje stycket anges vad som gäller för ett aktiebolag som har aktie-

kapitalet i euro. Första meningen behandlar den situationen då

aktiekapitalet ända sedan bolagets bildande varit bestämt i euro, medan

den andra meningen behandlar det fallet att aktiekapitalet tidigare har

varit bestämt i kronor.

Om bolagets stiftare har bestämt att aktiekapitalet skall vara i euro,

måste det när bolaget registreras prövas om det i bolagsordningen

angivna aktiekapitalet i euro är förenligt med lagens krav på lägsta tillåtet

aktiekapital. Lagen fordrar att det i euro angivna aktiekapitalet motsvarar

i vart fall 100 000 kr respektive 500 000 kr. Som omräkningskurs skall

väljas den växelkurs mellan euro och kronor som Europeiska

centralbanken har fastställt vid tiden för bolagets bildande. Normalt bör

växelkursen per dagen för konstituerande bolagsstämma väljas. Om

denna dag inte är svensk bankdag, bör i stället växelkursen som fastställs

närmast föregående svenska bankdag komma till användning.

Om aktiebolaget har bildats med aktiekapitalet angivet i svenska

kronor, har det redan i samband med bolagets registrering prövats om

aktiekapitalet då angivet i kronor var tillräckligt högt, dvs. minst

100 000 kr respektive 500 000 kr. När bolaget övergår till att ha

aktiekapitalet i euro, behöver det inte göras någon förnyad avstämning

mot de belopp som anges i denna paragraf. Sådana förändringar i

växelkursen som inträffar efter bytet av valuta skall inte beaktas, varken i

redovisningen eller vid efterföljande tillämpning av förevarande paragraf.

Det är kursen vid tidpunkten för valutabytet som avgör i vilken

utsträckning det aktiekapital som anges i bolagsordningen kan ändras till

ett lägre belopp utan att detta kommer i konflikt med vad som gäller om

lägsta tillåtna aktiekapital.

Till följd av mellankommande valutakursändringar kan den nu angivna

ordningen i och för sig leda till att aktiekapitalet på en senare balansdag

uppgår till belopp som, omräknat till kronor enligt då aktuell kurs,

understiger 100 000 kr respektive 500 000 kr. Detta utgör inte något

hinder för bolaget att fortsätta sin verksamhet. Inte heller medför det i sig

något krav på kapitaltillskott. Det relevanta är att aktiekapitalet vid

bildandet respektive bytet av valuta motsvarade lagens krav.

Vad som nu har sagts innebär att bestämmelsen i tredje stycket i

praktiken främst har den betydelsen att den förhindrar bolaget att dels vid

bolagets bildande bestämma aktiekapitalet till lägre belopp än de i

paragrafen angivna gränsvärdena dels sätta ned aktiekapitalet till belopp

som understiger de gränsvärden som anges i stycket.

Femte stycket

Såsom framgår av det nya femte stycket skall aktiernas nominella belopp

anges i den valuta i vilken aktiekapitalet är bestämt.

2 kap. 4 §

(Jfr 2 kap. 4 § i utredningens förslag.)

I paragrafen, som innehåller bestämmelser om bolagsordningens

innehåll, har tillkommit ett nytt fjärde stycke. Skälen till den nya

bestämmelsen har behandlats i avsnitten 5.6 och 6.1.

I den nya bestämmelsen sägs att, om ett bolag skall ha euro som

redovisningsvaluta, detta skall anges i bolagsordningen och att det i så

fall skall anges också att aktiekapitalet och aktiernas nominella belopp

skall vara bestämda i denna valuta. Redovisningsvalutan och aktie-

kapitalsvalutan måste alltså vara en och samma valuta. Det är inte möjligt

att i bolagsordningen föreskriva att aktiekapitalet skall vara i euro och

underlåta att behandla redovisningsvalutan eller vice versa. En bolags-

ordningsändring som innebär att bolaget skall ha sin redovisning i euro

måste förenas med en föreskrift i bolagsordningen om att aktiekapitalet

skall vara bestämt i euro och den måste senare kompletteras med

ändringar i bolagsordningen avseende aktiekapitalets belopp och

aktiernas nominella belopp (se vidare kommentaren till 9 kap. 35 och

35 a §§).

Om ett bolag skall ha sitt aktiekapital och sin redovisning i svenska

kronor, behöver detta inte anges i bolagsordningen. Innehåller bolags-

ordningen inte några föreskrifter om redovisningsvaluta, innebär det där-

för att redovisningen skall ske i svenska kronor och att aktiekapitalet och

aktiernas nominella belopp skall vara bestämda i svenska kronor.

Om ett bolag som dittills har haft aktiekapital och redovisning i

svenska kronor har tagit in bestämmelser i bolagsordningen om att dess

redovisning och aktiekapital skall vara i euro, får detta under

förutsättning att beslutet registreras i föreskriven tid effekt från det

följande räkenskapsårsskiftet (se 9 kap. 35 §). Beträffande omräkningen

av balansräkningen i samband med övergången till ny valuta, se 2 kap.

6 § årsredovisningslagen.

Det femte stycket har tillkommit på Lagrådets inrådan. Bestämmelsen

skall ses mot bakgrund av de i 9 kap. 35 och 35 a §§ intagna bestäm-

melserna om beslutsordningen vid byte av redovisningsvaluta: Bolags-

stämman fattar före det aktuella räkenskapsårsskiftet ett beslut om att

byta redovisnings- och aktiekapitalsvaluta. Beslutet kommer till uttryck i

en ändring av bolagsordningen (se fjärde stycket). Någon förändring av

bolagsordningens uppgifter om aktiekapitalets storlek och aktiernas

nominella belopp görs inte vid detta tillfälle. Efter årsskiftet för

registreringsmyndigheten in de till den nya valutan omräknade upp-

gifterna i aktiebolagsregistret. Ändringen av bolagsordningens uppgifter

om aktiekapitalets storlek och aktiernas nominella belopp sker först

genom ett nytt beslut om ändring av bolagsordningen och detta behöver

såsom framgår av förevarande bestämmelse fattas först i samband med

ordinarie bolagsstämma under det nya räkenskapsåret. Detta innebär att

uppgifterna i bolagsordningen under en tid kommer att vara sinsemellan

oförenliga. Detta är emellertid en nödvändighet, eftersom det är först

efter årsskiftet som aktiekapitalets belopp och aktiernas nominella belopp

kan preciseras i den nya valutan.

3 kap. 4 §

(Jfr punkten 2 i övergångsbestämmelserna i utredningens förslag.)

I tredje stycket har upptagits en bestämmelse som befriar kupong-

aktiebolag från skyldigheten att efter valutabyte fordra in aktiebreven för

påteckning av det nominella beloppet i den nya valutan.

9 kap. 35 §

(Jfr 9 kap. 35 § i utredningens förslag.)

Andra stycket är nytt. Det handlar om beslut att byta redovisnings- och

aktiekapitalsvaluta, såväl byte från kronor till euro som byte från euro till

kronor. Rutinen är densamma vid varje valutabyte. Beslutet får omedel-

bart registreras i aktiebolagsregistret. Det får emellertid verkan först från

och med det närmast följande räkenskapsåret.

Beslutet om byte sker genom ändring av bolagsordningen. Vid byte

från kronor till euro måste uppgifter om att redovisningen och aktie-

kapitalet skall vara i euro föras in i bolagsordningen. Vid byte från euro

till kronor måste tidigare införda bestämmelser om att redovisningen och

aktiekapitalet skall vara i euro tas bort.

Beslutet måste därefter ges in till registreringsmyndigheten för regist-

rering. Eftersom ett beslut om ändring i bolagsordningen inte får verk-

ställas innan registrering har skett, måste registrering ske före det räken-

skapsårsskifte då byte av valuta skall ske. Om så inte sker, saknar

beslutet verkan.

9 kap. 35 a §

(Jfr 9 kap. 35 § i utredningens förslag.)

Paragrafen är ny. Den har utformats med beaktande av Lagrådets

synpunkter.

Såsom framgår av 35 § andra stycket måste ett beslut om att aktie-

bolaget skall byta redovisningsvaluta och aktiekapitalsvaluta registreras

före det räkenskapsårsskifte från vilket det skall få verkan. Det medför

att storleken av det nya aktiekapitalet och det nya nominella beloppet av

aktierna inte kan fastställas vare sig av bolaget i beslutet om ändring av

bolagsordningen eller av registreringsmyndigheten i samband med

registreringen av beslutet. Aktiekapitalets belopp i den nya valutan skall

nämligen räknas fram enligt kursen på den efterföljande balansdagen

eller, om balansdagen infaller på en dag som inte är svensk bankdag, den

närmast föregående svenska bankdagen. Såsom framgår av första stycket

skall emellertid registreringsmyndigheten efter ingången av det nya

räkenskapsåret räkna om aktiekapitalet och aktiernas nominella belopp

till den nya valutan. Regeringen avser att i aktiebolagsförordningen ta in

föreskrifter om att registreringsmyndigheten också skall låta anteckna i

aktiebolagsregistret hur stort aktiekapitalet och aktiernas nominella

belopp är i den nya valutan. Som framgår av 35 a § ankommer det sedan

på bolaget att självt föranstalta om ytterligare ändringar i bolagsord-

ningen.

Vid omräkningen av aktiekapitalet bör avrundning kunna ske till när-

maste heltal av euro. Någon särskild bestämmelse om detta har inte

ansetts nödvändig.

Andra stycket innehåller en föreskrift om att styrelsen efter ett byte av

redovisningsvaluta senast till första ordinarie bolagsstämma skall lägga

fram nödvändiga förslag om ändringar av bolagsordningen. De ändringar

som det här rör sig om gäller beloppet av aktiekapitalet och aktiernas

nominella belopp, båda angivna i den nya valutan.

13 kap. 4 a §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

I paragrafen har införts en ny likvidationsgrund. Såsom har konsta-

terats i avsnitt 6.3 kan det inträffa att ett aktiebolag som byter aktie-

kapitalsvaluta från euro till kronor vid en omräkning enligt 9 kap. 35 a §

får ett aktiekapital som understiger 100 000 kr respektive 500 000 kr.

Detta har inte ansetts lämpligt. Den nya punkten 4 i första stycket syftar

till att tvinga ett sådant aktiebolag att ändra bolagsordningen så att

bestämmelserna i den om aktiekapital och minimikapital står i överens-

stämmelse med kravet i 1 kap. 3 § andra stycket på ett aktiekapital om

lägst 100 000 respektive 500 000 kr.

Den nya bestämmelsen innebär att registreringsmyndigheten skall för-

ordna om att bolaget skall träda i likvidation om två förutsättningar är

uppfyllda.

För det första skall beslutet om byte av aktiekapitalsvaluta ha lett till

att det registrerade aktiekapitalet eller minimikapitalet inte längre uppgår

till vad som fordras enligt 1 kap. 3 § andra stycket, dvs. 100 000 kr

respektive 500 000 kr.

För det andra skall bolaget ha underlåtit att anmäla nödvändiga beslut

om ändring i bolagsordning respektive om ökning av aktiekapitalet för

registrering. Om aktiekapitalet i bolagsordningen för ett privat aktiebolag

har angetts till visst belopp och detta efter omräkningen från euro till

kronor har kommit att uppgå till belopp som understiger lägsta tillåtna

aktiekapital enligt 1 kap. 3 § andra stycket, exempelvis 90 000 kr, måste

således aktieägarna besluta om ändring av bolagsordningen av innebörd

att aktiekapitalet skall vara minst 100 000 kr. Ett sådant beslut måste

alltid förenas med ett beslut om ökning av aktiekapitalet från 90 000 kr

till 100 000 kr. Detsamma gäller givetvis om det i bolagsordningen har

angetts minimi- och maximikapital och såväl minimikapitalet som det

faktiska aktiekapitalet har kommit att underskrida 100 000 kr. Om

minimikapitalet, men inte det faktiska aktiekapitalet, efter omräkningen

till kronor understiger 100 000 kr, måste bolagsordningen ändras men det

är inte nödvändigt att öka det faktiska aktiekapitalet. Anmälan om

registrering skall göras senast sex månader från den tidpunkten då

beslutet att byta aktiekapitalsvaluta fick verkan, dvs. räkenskaps-

årsskiftet. Tidsfristen har bestämts så att bolaget kan fatta nödvändiga

beslut på ordinarie bolagsstämma.

Om anmälan för registrering inte har kommit in till registrerings-

myndigheten inom den föreskrivna tiden, skall registreringsmyndigheten

utfärda föreläggande enligt 5 a §. Bolaget får därigenom en tid på mellan

två och fyra månader på sig för att komma in med yttrande. Om bolaget

under denna tid anmäler de nödvändiga besluten för registrering, skall

något beslut om likvidation inte fattas (se andra stycket).

14 kap. 1 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar fusion som sker genom absorption eller kombi-

nation. I tredje stycket har tillkommit en bestämmelse av innebörd att

fusion kan ske endast om de deltagande bolagen har en och samma

redovisningsvaluta. Denna fråga har behandlats i avsnitt 5.10.

14 kap. 22 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar fusion som sker genom absorption av helägt

dotterbolag. I det nya andra stycket föreskrivs att fusion kan ske endast

om bolagen har samma redovisningsvaluta (jfr avsnitt 5.10).

17 kap. 1 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Ändringen i tredje stycket är av samma slag som ändringen i 1 kap.

3 §.

14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar

2 kap. 2 §

(Jfr 2 kap. 2 § i utredningens förslag.)

I överensstämmelse med vad som har föreskrivits för aktiebolag har i

paragrafens nya tredje stycke tagits in en bestämmelse om att en förening

som vill använda euro som redovisningsvaluta måste ange detta i sina

stadgar. Beslut om byte av redovisningsvaluta sker alltså genom beslut

om ändring av stadgarna. På inrådan av Lagrådet har gjorts en uttrycklig

hänvisning till 4 kap. 6 § bokföringslagen, som reglerar frågor om

redovisningsvaluta.

Som har utvecklats i avsnitt 7.2.1 skall medlemsinsatserna i en ekono-

misk förening behandlas som aktiekapitalet i ett aktiebolag. Om före-

ningen övergår till att redovisa i euro, skall också medlemsinsatserna

anges i euro. I enlighet härmed föreskrivs att den insats med vilken varje

medlem skall delta i föreningen skall vara bestämd i redovisningsvalutan

och att detta skall komma till uttryck i stadgarna.

Det nya fjärde stycket, som tillkommit på Lagrådets förslag, är av

samma slag som 2 kap. 4 § femte stycket aktiebolagslagen.

7 kap. 14 §

(Jfr 7 kap. 14 § i utredningens förslag.)

Sjätte stycket är nytt. Det motsvarar 9 kap. 35 § andra stycket aktie-

bolagslagen som har kommenterats ovan.

Också det sjunde stycket är nytt. Det har tillkommit med anledning av

Lagrådets synpunkter. Det motsvarar bestämmelsen i 9 kap. 35 a § andra

stycket aktiebolagslagen, dvs. det ålägger styrelsen i föreningen att på

första ordinarie föreningsstämma efter valutabytet lägga fram förslag om

ändring av stadgarna avseende insatsens belopp.

12 kap. 1 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar fusion som sker genom absorption. I ett nytt

tredje stycke föreskrivs att fusion får ske endast om föreningarna har en

och samma redovisningsvaluta. Denna fråga har behandlats i avsnitt 5.10.

12 kap. 3 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar fusion genom kombination. I ett nytt andra

stycke föreskrivs att fusion får ske endast om föreningarna har samma

redovisningsvaluta (jfr avsnitt 5.10).

12 kap. 8 §

(Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.)

Paragrafen behandlar fusion mellan en ekonomisk förening och ett

helägt dotteraktiebolag. I ett nytt andra stycke föreskrivs att fusion inte

får ske om föreningen och bolaget inte har samma redovisningsvaluta (jfr

avsnitt 5.10).

14.4 Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen

(1995:1554)

2 kap. 6 §

(Jfr 2 kap. 6 § i utredningens förslag.)

I första stycket har föreskriften om att beloppen i årsredovisningen

skall anges i svenska kronor ersatts med en föreskrift om att beloppen

skall anges i företagets redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokförings-

lagen. Det innebär att företaget måste använda samma valuta i årsredo-

visningen som i den löpande bokföringen och att denna valuta som

huvudregel skall vara svenska kronor men, i fråga om vissa företag, även

får vara euro. Till följd av hänvisningarna i 2 kap. 2 § ÅRKL och 2 kap.

2 § ÅRFL till 2 kap. 6 § årsredovisningslagen kommer också de företag

som tillämpar ÅRKL eller ÅRFL att vara skyldiga att ha årsredovis-

ningen i samma valuta som har använts i den löpande bokföringen.

I andra stycket föreskrivs att man vid byte av redovisningsvaluta skall

räkna om balansräkningen för det gamla räkenskapsåret till den nya

redovisningsvalutan. Det är den växelkurs som Europeiska centralbanken

fastställer på balansdagen eller, om balansdagen infaller på en dag som

inte är svensk bankdag, den närmast föregående svenska bankdagen som

skall användas. För närvarande fastställs växelkursen normalt klockan

14.15.

Samtliga poster i balansräkningen, även eget kapital, skall räknas om.

Den på detta sätt omräknade utgående balansen skall utgöra ingående

balans för det nya räkenskapsåret (se andra stycket andra meningen).

Beloppen av aktiekapital och andra poster av bundet eget kapital skall i

följande balansräkningar bestämmas med utgångspunkt i den omräk-

ningskurs som tillämpades vid bytet. Detta följer av allmänna principer

och några uttryckliga lagregler om detta har inte ansetts nödvändiga.

Huvudprincipen har försetts med ett undantag för förlagsinsatser i

ekonomiska föreningar. Undantaget kommer till uttryck i 4 kap. 16 §.

Frågan vilken redovisningsvaluta som skall användas i koncernredo-

visningen behandlas i 7 kap. 7 §.

Det har ansetts självklart att också delårsrapporter skall upprättas i

företagets redovisningsvaluta. Det har därför inte upptagits någon sär-

skild bestämmelse om detta.

4 kap. 13 §

(Jfr 4 kap. 13 § i utredningens förslag.)

Paragrafen i dess hittills gällande lydelse utgår från en årsredovisning i

svenska kronor och ger möjlighet till omräkning till balansdagens kurs av

fordringar och skulder i utländsk valuta. Detta gäller naturligtvis även i

fortsättningen när årsredovisningen upprättas i svenska kronor.

Om årsredovisningen däremot upprättas i euro, blir svenska kronor att

behandla som en utländsk valuta (jfr avsnitt 5.9). Fordringar och skulder

i svenska kronor måste därför i den situationen behandlas på samma sätt

som fordringar och skulder i annan utländsk valuta än euro. De får alltså

räknas om till euro enligt balansdagens kurs, om detta stämmer med

bestämmelserna i 2 kap. 2 och 3 §§.

4 kap. 16 §

(Jfr 9 kap. 7 § föreningslagen i utredningens förslag.)

Paragrafen är ny. Den innehåller en bestämmelse om redovisning av

förlagsinsatser som är bestämda i annan valuta än redovisningsvalutan.

Skälen till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.1.2.

Bestämmelsen torde få störst praktisk betydelse i föreningar som har

bytt redovisningsvaluta från kronor till euro. Den har emellertid getts en

allmän utformning och omfattar även andra fall då förlagsinsatsen är

bestämd i en annan valuta än redovisningsvalutan, oavsett om så har varit

fallet ända sedan förlagsinsatsen gjordes eller om skillnaden i valuta har

uppkommit till följd av att föreningen har bytt redovisningsvaluta.

Posten Förlagsinsatser utgör i en ekonomisk förening en del av det

egna kapitalet. Av allmänna principer följer att bundet eget kapital inte

får variera av sig självt, t.ex. på grund av växelkursförändringar. Om det i

det egna kapitalet ingår belopp som är bestämda i annan valuta, skall de

därför normalt redovisas enligt anskaffningskursen utan avseende på

senare växelkursändringar. Första stycket innehåller ett undantag från

dessa principer (beträffande skälen till detta, se avsnitt 7.1.2). Undantaget

innebär att förlagsinsatserna skall redovisas enligt balansdagskurs. En

sådan redovisning kan leda till att det samlade bundna egna kapitalet blir

större eller mindre än tidigare år. Eftersom det samlade egna kapitalet

inte har förändrats, måste ökningen eller minskningen kompenseras ge-

nom en motsvarande minskning eller ökning av det fria egna kapitalet.

Detta skall som framgår av andra stycket ske genom att differensen

förs mot Balanserad vinst eller förlust. Differensen skall alltså inte

påverka resultatet utan föras direkt mot det fria egna kapitalet i

balansräkningen.

5 kap. 2 §

(Jfr 5 kap. 2 § i utredningens förslag.)

Paragrafen har i sin hittills gällande lydelse förutsatt att årsredovis-

ningen upprättas i svenska kronor och föreskrivit att det skall lämnas

upplysningar om hur poster i utländsk valuta har räknats om till svenska

kronor. Det har ansetts att motsvarande upplysningsskyldighet bör gälla

när årsredovisningen upprättas i euro. Upplysningsskyldigheten kommer

då att avse dels poster som har räknats om från svenska kronor, dels

poster som har räknats om från annan utländsk valuta än euro.

7 kap. 7 §

(Jfr 7 kap. 6 § i utredningens förslag.)

I paragrafen har införts ett nytt andra stycke som innebär att koncern-

redovisningen skall upprättas i den redovisningsvaluta som används i

moderbolagets årsredovisning, jfr 2 kap. 6 §.

Denna fråga har behandlats i avsnitt 5.5.

Enligt 7 kap. 2 § behöver ett moderföretag, som självt är dotterföretag,

normalt inte upprätta någon koncernredovisning om det i stället till

registreringsmyndigheten ger in koncernredovisningen för sitt eget

moderföretag. Förevarande bestämmelse innebär inte att den i ett sådant

fall ingivna koncernredovisningen måste vara upprättad i den valuta som

det förstnämnda moderföretaget använder i sin redovisning.

14.5 Förslaget till lag om byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag

Lagens tillämpningsområde

1 §

I paragrafen anges lagens tillämpningsområde.

Kravet i 4 § på att upprätta en särskild redogörelse vid byte av

redovisningsvaluta gäller samtliga finansiella företag. Vad som avses

med finansiellt företag i detta sammanhang definieras i 2 § 4. Några

bestämmelser är begränsade till vissa finansiella företag. Bestäm-

melserna i 6 och 7 §§ om omräkning av kravet på minsta kapitalbas

respektive krav på lägsta bundet eget kapital gäller t.ex. endast

kreditinstitut och värdepappersbolag. Föreskriften i 8 § om beräkning av

premie- eller skadeindex gäller endast försäkringsbolag.

Lagen är tillämplig om ett finansiellt företag byter redovisningsvaluta

efter det att företaget har fått tillstånd för viss verksamhet. Den gäller

alltså även om verksamheten ännu inte har påbörjats.

Däremot är lagen inte tillämplig vid tillståndsprövning för ett företag

som redan innan det fick tillstånd för verksamheten och därmed blev ett

 finansiellt företag har bytt redovisningsvaluta. Betydelsen av ett

sådant byte får i stället beaktas inom ramen för de allmänna bestäm-

melserna om tillståndsprövning. Av dessa bestämmelser följer att en

redovisning i euro måste vara förenlig med de bestämmelser som gäller

för verksamheten och kravet på god riskkontroll.

Vad som föreskrivs i 4 6 och 8 §§ gäller såväl vid byte av

redovisningsvaluta från kronor till euro som vid byte från euro till

kronor. Bestämmelsen i 7 § gäller endast vid byte från kronor till euro.

Enligt förslaget till 4 kap. 6 § fjärde stycket bokföringslagen får en

filial i utlandet ha sin redovisning i en valuta som godtas i verksamhets-

landet. Lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag gäller

endast vid företagets byte av redovisningsvaluta. Det skall inte göras en

prövning enligt lagen om företaget har en filial som övergår till att ha sin

redovisning i valuta som godtas i verksamhetslandet eller omvänt. En

sådan övergång måste självfallet vara förenlig med övriga rörelseregler.

Av förslaget till 4 kap. 6 § tredje stycket bokföringslagen framgår att

ett företag som har bytt redovisningsvaluta får göra ett nytt byte endast

om skattemyndigheten tillåter det.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag

Definitioner

2 §

I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen.

Med försäkringsbolag avses enligt första punkten försäkrings-

aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag som omfattas av

försäkringsrörelselagen (1982:713). Byte av redovisningsvaluta får inte

ske i ett försäkringsbolag som med tillämpning av punkten 2 i

ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till de nya försäkrings-

rörelsereglerna följer äldre bestämmelser (se prop. 1998/99:87, bet.

1998/99:FiU28, SFS 1999:600). Ett sådant byte får inte heller ske i

livförsäkringsbolag som omfattas av lagen om livförsäkringar med

anknytning till värdepappersfonder (fondförsäkringsbolag) och som

tillämpar bestämmelser i samma lag med stöd av punkten 5 i

ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till de nya försäkrings-

rörelsereglerna. Fondförsäkringsbolagen omfattas även av nyss nämnda

punkt 2 i övergångsbestämmelserna (jfr bet. 1999/2000:FiU8).

 Ett byte av redovisningsvaluta får alltså göras endast om

försäkringsbolaget fullt ut tillämpar de nya försäkringsrörelsereglerna.

Detta framgår av punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen om

ändring i bokföringslagen. Ett försäkringsbolag som enligt nämnda punkt

inte får ha sin redovisning i euro kan besluta om att till nästkommande

räkenskapsår byta till euro. Förevarande lag skall tillämpas på sådana

beslut. Frågan om vilka försäkringsbolag som skall få redovisa i euro har

även behandlats i avsnitt 8.1.2.

Med understödsförening avses enligt andra punkten förening som

avses i 1 kap. 1 § lagen (1972:262) om understödsföreningar. Endast

understödsföreningar som tillämpar den nya bokföringslagen och lagen

(1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL) får ha sin

redovisning i euro. I prop. 1998/99:130 föreslås att understödsföreningar

skall tillämpa nämnda lagar fr.o.m. räkenskapsår som påbörjas den

1 januari 2000. En understödsförening får dock tillämpa äldre redo-

visningsregler under ytterligare ett räkenskapsår, vilket skall anmälas till

Finansinspektionen före den 1 januari 2000. Frågan om under-

stödsföreningar skall få redovisa i euro har behandlats i avsnitt 8.1.3.

I tredje punkten definieras kreditinstitut som bankaktiebolag, sparbank,

medlemsbank och kreditmarknadsföretag. Definitionen överensstämmer

med den som används i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäcknings-

lagen) med den avvikelsen att begreppet i den lagen även inkluderar

Svenska skeppshypotekskassan. Begreppet kreditinstitut har en mer

omfattande betydelse i 1 kap. 1 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag (ÅRKL) genom att definitionen där

även omfattar Konungarikets Sveriges stadshypotekskassa, Sveriges

allmänna hypoteksbank och Svenska skeppshypotekskassan. För det

ändamål som förevarande lag skall tillgodose behövs emellertid inte en

så vid definition, eftersom dessa företag inte får ha sin redovisning i

euro. I nämnda paragraf i ÅRKL upptas även företag som driver

verksamhet med stöd av punkterna 3 5 i övergångsbestämmelserna till

lagen om finansieringsverksamhet. Sådana företag får byta redovisnings-

valuta (se avsnitt 5.3).

Fjärde punkten definierar finansiellt företag och har betydelse för

lagens tillämpningsområde, se 1 §. Termen omfattar punkterna 1 3 och

de i underpunkterna a t.o.m. f uppräknade företagen: värdepappersbolag,

fondbolag, börs, auktoriserad marknadsplats, clearingorganisation och

central värdepappersförvarare enligt definitioner som används i

respektive rörelselagstiftning. Utanför definitionen av finansiellt företag

faller företag som bedriver verksamhet med stöd av punkten 3 i

ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1995:1572) om

ändring i bankrörelselagen (1987:619), eller punkterna 3 5 i ikraft-

trädande och övergångsbestämmelserna till lagen om finansierings-

verksamhet. Med finansiellt företag avses i detta sammanhang inte heller

ett holdingföretag med finansiell verksamhet eller ett holdingföretag med

blandad verksamhet (se 1 kap. 1 § 7 och 8 kapitaltäckningslagen).

Underpunkten b hänvisar till definitionen i 1 § första stycket 3 lagen

(1990:1114) om värdepappersfonder. En remissinstans har förordat att

begreppet fondbolag även skall omfatta aktiebolag som fått tillstånd

enligt 3 § samma lag att tillhandahålla s.k. nationella fonder. Av nämnda

paragraf framgår att ett sådant tillstånd får lämnas endast till ett

fondbolag eller annan som står under tillsyn av Finansinspektionen. En

förutsättning för att få tillstånd att erbjuda nationella fonder är alltså att

företaget antingen bedriver fondverksamhet enligt definitionen i

1 § första stycket 3 eller av annan anledning står under tillsyn. Med

hänsyn till att ett aktiebolag inte kan få tillstånd att förvalta endast

nationella fonder finns det inte skäl att formulera definitionen av

fondbolag på det föreslagna sättet.

Femte punkten innebär en något vidare definition av begreppet

finansiell företagsgrupp än vad som anges i 6 kap. 1 § kapitaltäcknings-

lagen. Den föreslagna definitionen omfattar nämligen utöver företags-

grupper som utgör finansiell företagsgrupp, enligt 6 kap. 1 § kapital-

täckningslagen, sådana företagsgrupper som regeringen föreskrivit att

bestämmelserna om finansiella företagsgrupper skall gälla för med stöd

av 6 kap. 2 § samma lag.

Sjätte punkten hänvisar till aktiebolagslagens koncernbegrepp. Genom

ett tillägg görs koncerndefinitionen tillämplig även om moderföretaget är

en annan juridisk person än ett svenskt aktiebolag. Detta gäller oavsett

om moderföretaget är en svensk eller en utländsk juridisk person.

Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 4 § 12 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet.

3 §

I paragrafen definieras den i lagen utnyttjade samlingsbenämningen

stadgar. Termen omfattar enligt första punkten bolagsordning i

aktiebolag, försäkringsaktiebolag och ömsesidigt försäkringsbolag, enligt

andra punkten reglemente i sparbank och enligt tredje punkten stadgar i

medlemsbank, understödsförening och ekonomisk förening.

De ekonomiska föreningar som är aktuella är dels föreningar som fått

tillstånd att bedriva de i lagen om börs- och clearingverksamhet upptagna

verksamheterna (dvs. att tillhandahålla marknadsplats som börs eller

auktoriserad marknadsplats eller att bedriva clearingverksamhet), dels

föreningar som fått tillstånd att vara central värdepappersförvarare enligt

lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, dels

föreningar som fått tillstånd att bedriva finansieringsverksamhet enligt

lagen om finansieringsverksamhet (kreditmarknadsförening).

Särskild redogörelse

4 §

Enligt första stycket krävs att ett finansiellt företag upprättar en särskild

redogörelse över vilka konsekvenser ett byte av redovisningsvaluta får

för företaget och koncernen. Ett företag som ingår i en finansiell

företagsgrupp skall enligt paragrafen också analysera konsekvenserna för

gruppen.

Härutöver gäller att ett försäkringsföretag även skall redogöra för de

konsekvenser ett byte kan tänkas få för försäkringstagare och andra

ersättningsberättigade på grund av en försäkring. Med försäkringstagare

och andra ersättningsberättigade på grund av en försäkring avses

desamma som i bl.a. 1 kap. 1 a § första stycket försäkringsrörelselagen.

Ett byte av redovisningsvaluta kan även tänkas få konsekvenser inom

andra områden än de nyss nämnda. De skyddsintressen som gör sig

gällande skiljer sig åt mellan olika finansiella företag (se avsnitt 8.1.1).

Ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att föreskriva att särskilda frågor eller områden skall

behandlas i den särskilda redogörelsen har därför tagits in i 9 §.

Redogörelsen skall ta sikte på samtliga relevanta konsekvenser av

betydelse. Det går inte att generellt ange vad som bör behandlas i den

särskilda redogörelsen utan en bedömning måste göras i det enskilda

fallet bl.a. med beaktande av de särskilda skyddsregler som gäller för just

den verksamhet som det ifrågavarande företaget bedriver. Det åligger

företaget självt att tillse att samtliga relevanta konsekvenser analyseras

och redovisas i redogörelsen.

Enligt andra stycket skall redogörelsen alltid behandla vilka risker som

är förenade med en redovisning i euro och de åtgärder som har vidtagits

för att hantera sådana risker. Med risker avses finansiella risker och

administrativa risker och andra liknande risker som påverkas av en

redovisning i euro eller ett byte av redovisningsvaluta.

I redogörelsen skall också presenteras en analys av bytets förenlighet

med de bestämmelser som gäller för verksamheten. Analysen bör bl.a.

omfatta bytets förenlighet med tillämplig associationsrättslig lag och

gällande redovisningsregler. Detta är inte minst viktigt om företaget har

gjort åtaganden vars storlek eller innehåll i övrigt kan påverkas av att

företaget övergår till att ha sin redovisning i euro. Regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av bemyndigandet i

9 § föreskriva att ytterligare aspekter på bytet skall behandlas i

redogörelsen.

Av den särskilda redogörelsen skall det enligt ordalydelsen alltid

framgå vilka risker som är förenade med en redovisning i den nya

valutan. Om den särskilda redogörelsen utmynnar i att bytet inte får

några konsekvenser skall underlaget för denna bedömning redovisas, inte

endast slutsatsen.

Vid ett byte under verksamhetstiden måste naturligtvis en analys göras

av såväl konsekvenserna av att ha redovisningen i en annan valuta än

tidigare som konsekvenserna av själva omställningen. Med hänsyn till att

rörelserna på de finansiella marknaderna mycket snabbt kan förändra

situationen i ett finansiellt företag är det för dessa företag särskilt

betydelsefullt att företagets styrnings- och kontrollsystem är fullgoda

även under omställningsfasen. Denna fråga bör särskilt uppmärksammas

i redogörelsen.

Tredje stycket gäller fondbolag. Dessa företag skall upprätta och ge in

en sådan plan som avses i 4 § till Finansinspektionen. I dessa företag

skall inte stadgarna stadfästas eller godkännas av Finansinspektionen.

För att säkerställa att ett beslut om byte av redovisningsvaluta är väl

genomtänkt och en kontroll av att bytet inte strider mot några

skyddsregler på det finansiella området föreskrivs att redogörelsen skall

ha getts in till Finansinspektionen senast sex månader innan företaget

börjar att redovisa i den nya valutan.

5 §

Paragrafen innebär att ett annat finansiellt företag än ett fondbolag får

byta redovisningsvaluta endast om en sådan redogörelse som anges i 4 §

första stycket har upprättats. Bestämmelsens utformning gör en sådan

redogörelse till en nödvändig förutsättning för att byta

redovisningsvaluta, såväl från kronor till euro som från euro till kronor.

Om en redogörelse saknas eller är ofullständig, får en ändring av

stadgarna som innebär byte av redovisningsvaluta alltså inte stadfästas

eller godkännas. Av detta följer också att den inte heller kan registreras

hos registreringsmyndigheten. Om det emellertid av redogörelsen

framgår att ett byte får betydande konsekvenser för företaget eller någon

annan, medför inte detta i sig att stadfästelse eller godkännande kan

vägras med stöd av paragrafen. Stöd för ett sådant beslut får i stället

sökas i de författningar och övriga bestämmelser som företaget har att

följa.

Ett beslut att vägra stadfästelse eller godkännande av en stadgeändring

fattas med stöd av respektive rörelselag. Där finns också bestämmelser

om överklagande av ett sådant beslut.

Det kan anmärkas att paragrafen även gäller för understödsföreningar

där Finansinspektionens godkännande sker inom ramen för beslutet att

registrera stadgarna (se 37 § lagen om understödsföreningar). Naturligt-

vis skall sedvanlig prövning göras av att stadgarna är ägnade att trygga

att föreningen kan fullgöra sina försäkringsutfästelser. Stadgarna skall

också tillgodose medlemmarnas intresse av att kostnader och villkor för

försäkringarna är skäliga med hänsyn till förmånernas art och omfattning

samt föreningens förhållanden (se 11 § lagen om understödsföreningar).

Särskilda bestämmelser för kreditinstitut och värdepappersbolag

6 §

Paragrafen innebär tillsammans med 7 § att ett kreditinstitut eller ett

värdepappersbolag som byter tillbaka till en valuta som det tidigare haft

sin redovisning i, kan komma att underkastas ett högre, men aldrig ett

lägre, krav på minsta kapitalbas än det som gällde före det första bytet.

Det finns således inte någon möjlighet att genom upprepade byten av

redovisningsvaluta kringgå eller reducera kravet på minsta kapitalbas.

Av första stycket följer att kravet på minsta kapitalbas efter ett byte av

redovisningsvaluta utgörs av det tidigare i kronor eller euro gällande

lägsta beloppet omräknat till den nya valutan. Beräkningen skall göras

enligt den växelkurs som anges i 2 kap. 6 § andra stycket

årsredovisningslagen (1995:1554). Det är samma kurs som den ingående

balansräkningen räknats fram med (se 2 kap. 2 § ÅRKL som hänvisar till

nämnda paragraf i årsredovisningslagen). Det belopp som skall räknas

om är normalt det krav på bundet eget kapital som ställdes för att

företaget skulle få påbörja sin verksamhet.

Ett kreditmarknadsföretag kan få tillstånd att påbörja verksamheten

med ett lägre kapitalkrav än motsvarande fem miljoner euro (se 2 kap.

4 § andra stycket lagen om finansieringsverksamhet). Överstiger

nettotillgångarna därefter etthundra miljoner kronor eller tolv miljoner

euro, om företaget har sin redovisning i den valutan skall kapitalbasen

uppgå till en nivå som vid tidpunkten för tillstånd motsvarade fem

miljoner euro (jfr författningskommentaren till 4 kap. 1 § tredje stycket

nämnda lag). För ett sådant kreditmarknadsföretag är det detta förhöjda

krav på kapitalbas som skall räknas om till den nya redovisningsvalutan.

Bestämmelsen skall också tillämpas om företaget tidigare har bytt

redovisningsvaluta. I sådant fall är det för företaget gällande kravet på

minsta kapitalbas bestämt enligt denna paragraf eller 7 § som skall

räknas om.

För ett värdepappersbolag som efter ett byte av redovisningsvaluta får

tillstånd för ytterligare verksamhet skall ett nytt krav på minsta bundet

eget kapital fastställas enligt 2 kap. 5 § lagen om värdepappersrörelse.

Görs därefter ytterligare ett byte skall det beloppet räknas om till den nya

redovisningsvalutan. Detsamma gäller om värdepappersbolaget före

nästa byte inskränker sin verksamhet och därvid får tillstånd att bedriva

verksamheten med ett lägre krav på minsta bundet eget kapital.

Andra stycket gäller endast företag som tidigare har bytt redovisnings-

valuta. I sådant fall gäller att kapitalbasen inte heller får understiga det

belopp som utgjorde gränsen för lägsta kapitalbas när företaget senast

redovisade i samma valuta. Ger en tillämpning av första stycket eller, vid

byte till euro, 7 § ett högre belopp är dock det största av dessa

bestämmande för vilket belopp företagets kapitalbas inte får understiga

efter bytet. Bestämmelsen innebär således att ett ytterligare byte av

redovisningsvaluta kan leda till ett högre men aldrig till ett lägre krav på

kapitalbas än vad som gällde när företaget senast redovisade i samma

valuta.

Bestämmelser om minsta kapitalbas finns för banker i 2 kap. 9 § andra

stycket bankrörelselagen, för kreditmarknadsföretag i 4 kap. 1 § andra

fjärde stycket lagen om finansieringsverksamhet och för värdepappers-

bolag i 5 kap. 1 § andra stycket lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

(se avsnitt 8.3.2 beträffande företag som har beviljats tillstånd enligt

äldre bestämmelser).

7 §

Bestämmelsen gäller endast vid byte från kronor till euro. Vid ett sådant

byte skall ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag ha ett bundet eget

kapital som inte understiger det minsta startkapital som krävs för att

påbörja verksamhet av det slag som företaget bedriver. Det bundna egna

kapitalet skall uppgå till denna nivå fr.o.m. ingången av det första

räkenskapsåret med redovisning i euro.

Bestämmelser om minsta bundet eget kapital för bankaktiebolag finns i

9 kap. 4 § andra stycket bankrörelselagen. Motsvarande bestämmelser för

sparbanker och medlemsbanker återfinns i 2 kap. 2 § andra stycket spar-

bankslagen respektive 1 kap. 4 § andra eller tredje stycket medlems-

bankslagen. För kreditmarknadsföretag finns bestämmelser om minsta

bundet eget kapital i 2 kap. 4 § första eller andra stycket lagen om

finansieringsverksamhet. Motsvarande bestämmelser för värdepappers-

bolagen finns i 2 kap. 5 § första stycket lagen om värdepappersrörelse

Paragrafen behandlar storleken på minsta bundet eget kapital. Den

innebär inte i sig att det för ett bankaktiebolag eller en sparbank skall

göras en ny prövning, motsvarande den vid tillståndsprövningen, av hur

stort aktiekapitalet respektive grundfonden måste vara med hänsyn till

omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen.

Som angetts i författningskommentaren till 1 § tar den föreslagna lagen

endast sikte på finansiella företag som byter redovisningsvaluta efter det

att företaget har fått tillstånd för verksamheten. Om kreditinstitutet eller

värdepappersbolaget efter bytet till redovisning i euro söker tillstånd för

ytterligare verksamheter måste det naturligtvis uppfylla kravet i aktuell

rörelselagstiftning på minsta bundna eget kapital bestämt i euro för sådan

verksamhet.

Särskilda bestämmelser för försäkringsbolag

8 §

Paragrafen behandlar hur äldre uppkomna skadekostnader bestämda i

kronor skall behandlas vid bestämmande av solvensmarginalen i

försäkringsbolag enligt 7 kap. 25 § försäkringsrörelselagen. Det kan

anmärkas att solvensmarginal enligt nämnda paragraf även skall beräknas

enligt 7 kap. 23 § femte stycket samma lag.

Ett försäkringsbolag får beräkna premie- och skadeindex antingen

enligt kursen som avses i första stycket, eller, efter Finansinspektionens

tillstånd, enligt en omräkningsmetod som får användas för ifrågavarande

poster vid upprättande av årsredovisning.

Enligt första stycket skall kostnaderna beräknas med utgångspunkt i en

fast omräkningskurs. Beräkningen skall göras enligt den växelkurs som

anges i 2 kap. 6 § andra stycket årsredovisningslagen. Det är samma kurs

som den ingående balansräkningen räknats fram med (se 2 kap. 2 §

ÅRFL som hänvisar till nämnda paragraf i årsredovisningslagen). Om

tillämpningen av den kurs som gäller vid senare beräkningstillfällen, t.ex.

vid avlämnande av s.k. solvensdeklaration, innebär ett högre solvenskrav

skall i stället den kursen användas vid beräkningen. På så sätt säkerställs

att solvenskravet inte blir lägre än om företaget inte bytt redovisnings-

valuta.

Med uttrycket motsvarande kurs avses den växelkurs som har

fastställts av Europeiska centralbanken den sista svenska bankdagen före

beräkningstillfället. Har Europeiska centralbanken fastställt en kurs

samma dag som beräkningen görs och den dagen är en svensk bankdag,

bör alltså den kursen användas om det ger det högsta kravet på

solvensmarginal.

Enligt andra stycket får Finansinspektionen medge att försäk-

ringsbolaget tillämpar en omräkningsmetod som försäkringsbolag får

använda för ifrågavarande poster vid upprättande av årsredovisning.

Bestämmelsen är avsedd att förenkla för bolagen samtidigt som tillsyns-

myndigheten ges en möjlighet att i det enskilda fallet pröva om en viss

redovisningsmetod även är lämplig för beräkning av bolagets solvens.

Genom bestämmelsen i 9 § 2 ges en möjlighet att meddela föreskrifter

om vilka ytterligare förutsättningar som skall vara uppfyllda för att en

sådan beräkningsmetod skall kunna godtas. Med stöd av bemyndigandet

kan också en för upprättande av årsredovisning tillåten metod påbjudas

eller förbjudas.

Bemyndiganden

9 §

Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa föreskrifter till

lagen.

Enligt första punkten kan föreskrifter meddelas om vad en redogörelse

enligt 4 § skall innehålla (se vidare författningskommentaren till 4 §).

I andra punkten finns ett bemyndigande att föreskriva hur premie- eller

skadeindex skall beräknas i försäkringsbolag som beviljats dispens enligt

8 § andra stycket. Föreskrifter kan behövas om i vilken utsträckning

försäkringsbolag får tillämpa olika principer vid beräkning av premie-

eller skadeindex respektive vid upprättande av årsredovisning. Det kan

även behöva regleras hur ett byte av redovisningsprinciper skall påverka

beräkningen av premie- eller skadeindex. Föreskrifter kan även behövas

om vilka omräkningskurser som skall användas vid omräkning från

kronor till euro eller omvänt. Bemyndigandet har utformats så att

föreskrifterna också kan ta sikte på omräkning av poster bestämda i

annan valuta än kronor eller euro.

Överklagande

10 §

Enligt första meningen får Finansinspektionens beslut enligt 8 § andra

stycket överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. till länsrätt i

första instans. I andra meningen anges att prövningstillstånd krävs för att

kammarrätten skall pröva ett beslut.

Beslut om föreskrifter (s.k. normbeslut) som Finansinspektionen, efter

vidaredelegation från regeringen, fattar med stöd av 9 § överklagas till

regeringen. Detta följer av 35 § verksförordningen (1995:1322).

Ikraftträdandebestämmelsen

Enligt föreskriften skall lagen träda i kraft den 1 mars 2000. Med

anledning av att bestämmelserna anknyter till beslut eller förhållanden

som aktualiseras efter detta datum föreslås inga särskilda övergångs-

bestämmelser.

Av punkten 1 i övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i

bokföringslagen framgår att företag får ha sin redovisning i euro tidigast

fr.o.m. det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

Ett företag kan dock redan under år 2000 besluta om att byta

redovisningsvaluta. Lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella

företag skall tillämpas på sådana beslut. Bestämmelser om verkställighet

av sådana beslut finns i bl.a. 9 kap. 35 § andra stycket aktiebolagslagen

och 9 kap. 17 andra stycket § försäkringsrörelselagen.

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

Av 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000) framgår vilka bokförings-

skyldiga som får upprätta sin redovisning i euro. Enligt den

bestämmelsen får även understödsföreningar ha sin redovisning i euro.

En sådan möjlighet kan utnyttjas tidigast från och med räkenskapsår som

inleds den 1 januari 2001 (se övergångsbestämmelsen till lagen om

ändring i bokföringslagen). En grundläggande förutsättning är dock att

understödsföreningen tillämpar den nya bokföringslagen och därmed

skall upprätta årsredovisning enligt ÅRFL (se avsnitt 8.1.3).

11 §

I paragrafen har ett nytt fjärde stycke tagits in. Enligt bestämmelsen skall

en understödsförening som vill redovisa i euro ange detta i stadgarna.

Ändringen motsvarar delvis ändringen i 2 kap. 2 § lagen om ekonomiska

föreningar (jfr även 2 kap. 4 § aktiebolagslagen). Till skillnad från den

bestämmelsen saknas en bestämmelse om att medlemsinsatser skall

bestämmas i euro. Det beror på att lagen om understödsföreningar saknar

regler om medlemsinsatser. En hänvisning till nya 4 kap. 6 §

bokföringslagen har tagits in enligt Lagrådets förslag.

Vikten av att ett byte av redovisningsvaluta föregås av en allmän

översyn av villkoren i stadgarna har framhållits i avsnitt 8.1.3.

37 §

I det nya femte stycket slås bl.a. fast att ett beslut om införande eller

ändring av en bestämmelse om ny redovisningsvaluta enligt nya 11 §

fjärde stycket får verkan vid ingången av det räkenskapsår som följer

närmast efter beslutet. Bestämmelsen motsvarar 9 kap. 35 § andra stycket

aktiebolagslagen som har kommenterats ovan. Bestämmelsen motsvarar

även 7 kap. 14 § sjätte stycket lagen om ekonomiska föreningar och

9 kap. 17 § andra stycket försäkringsrörelselagen.

Ikraftträdandebestämmelser

Föreskriften motsvarar ikraftträdandebestämmelserna till ändringarna i

aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar och försäkrings-

rörelselagen.

14.7 Förslaget till lag om ändring i försäkrings-

rörelselagen (1982:713)

Ändringarna i denna lag är väsentligen av motsvarande slag som

ändringarna i aktiebolagslagen (1975:1385).

Behovet av ändringar i försäkringsrörelselagen har även behandlats i

avsnitt 8.1.1 under rubriken Allmänna utgångspunkter och i avsnitt 8.1.2.

Lagrådets förslag till justeringar i 1 kap. 6 §, 2 kap. 5 § och 20 kap.

6 a § har följts.

1 kap. 6 §

Det justerade tredje stycket och det nya fjärde stycket överensstämmer

delvis med ändringen i 1 kap. 3 § aktiebolagslagen. Det har dock inte

tagits in någon bestämmelse om beräkning av lägsta tillåtna aktiekapital i

fall då euro används som redovisningsvaluta. En sådan bestämmelse

behövs inte eftersom försäkringsrörelselagen saknar bestämmelser om

lägsta aktiekapital. Av samma skäl behövs inte heller några ändringar

motsvarande dem som förslås i 13 kap. 4 a § och 17 kap. 1 §

aktiebolagslagen.

2 kap. 5 §

Ett nytt tredje stycke och ett nytt fjärde stycke har lagts till. Bestämmel-

sen överensstämmer med ändringen i 2 kap. 4 § aktiebolagslagen.

3 kap. 4 §

Ändringen är av samma slag som ändringen i 3 kap. 4 §

aktiebolagslagen.

9 kap. 17 §

I paragrafen har ett nytt andra stycke lagts till. Ändringen motsvarar i sak

förslaget till ny lydelse av 9 kap. 35 § aktiebolagslagen.

9 kap. 22 §

Paragrafen, som är ny, motsvarar delvis förslaget till nya 9 kap. 35 a §

aktiebolagslagen. Bestämmelserna tillser att bolaget för in de korrekta

beloppen för aktiekapitalet och aktiernas nominella värde i bolags-

ordningen.

Registreringsmyndighetens åtgärder med anledning av detta regleras

för försäkringsaktiebolagens del i 20 kap. 6 a § försäkringsrörelselagen

(se vidare författningskommentaren till denna paragraf).

Vikten av att ett byte av redovisningsvaluta föregås av en allmän

översyn av villkoren i försäkringsbolagets bolagsordning har framhållits i

avsnitt 8.1.2.

15 a kap. 1 §

Bestämmelsen i nya tredje stycket motsvarar i sak ändringen i 14 kap. 1 §

aktiebolagslagen.

20 kap. 6 a §

Paragrafen, som är ny, motsvarar 9 kap. 35 a § första stycket

aktiebolagslagen. Bestämmelsen reglerar hur Finansinspektionen såsom

registreringsmyndighet skall räkna om det registrerade aktiekapitalet till

nya aktiekapitalsvalutan.

14.8 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

2 kap. 9 §

I andra stycket har en ny andra mening lagts till. Bestämmelsen reglerar

kravet på kapitalbas för bankaktiebolag, medlemsbanker och sparbanker

(banker) som har bytt redovisningsvaluta. För en sådan bank skall det

innan bytet gällande kravet på kapitalbas räknas om till redovisnings-

valutan enligt 6 § lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella

företag. Vid upprepade byten skall också den kapitalbas som tidigare

gällde i den nya redovisningsvalutan beaktas enligt andra stycket i

samma paragraf. Har banken bytt från kronor till euro gäller dessutom att

kapitalbasen under verksamhetstiden inte får understiga det belopp som

enligt 7 § nämnda lag krävdes i bundet eget kapital vid ingången av det

första räkenskapsåret med redovisning i euro (se vidare författnings-

kommentarerna till dessa bestämmelser).

De nya bestämmelserna omfattar endast banker som har bytt

redovisningsvaluta. Andra meningen omfattar alltså inte banker som

redan när den fick oktroj hade sin redovisning i euro. För en sådan bank

gäller det i första meningen uppställda kravet att kapitalbasen inte får

understiga det belopp (i euro) i bundet eget kapital som krävdes när

verksamheten påbörjades.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2.

14.9 Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

Ändringarna i denna lag är väsentligen av motsvarande slag som

ändringarna i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.

2 kap. 5 §

I paragrafens nya andra stycke har tagits in en bestämmelse om att en

sparbank som vill använda euro som redovisningsvaluta måste ange detta

i reglementet. I stadgarna skall då också anges att medlemsinsatserna

skall bestämmas i euro. Beslut om byte av redovisningsvaluta kräver

alltså ett beslut om ändring av reglementet.

Ändringen överensstämmer med ändringen i 2 kap. 2 § lagen om

ekonomiska föreningar. Vad som avses med redovisningsvaluta framgår

av nya 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000). En hänvisning till detta

lagrum har tagits in i paragrafen enligt Lagrådets förslag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.2.3.

4 kap. 15 §

Ett nytt tredje stycke har införts. Bestämmelsen överensstämmer med

ändringen i 7 kap. 14 § lagen om ekonomiska föreningar.

7 kap. 1 §

Paragrafen behandlar fusion som sker genom absorption. Det nya andra

stycket överensstämmer i sak med ändringen i 12 kap. 1 § lagen om

ekonomiska föreningar.

7 kap. 2 §

Paragrafen behandlar fusion genom kombination. Det nya andra stycket

överensstämmer i sak med nya andra stycket i 12 kap. 3 § lagen om

ekonomiska föreningar.

I tredje stycket har hänvisningarna till 1 § justerats.

7 kap. 8 §

I paragrafens nya andra stycke behandlas fusion mellan en sparbank och

ett helägt dotteraktiebolag. Ändringen överensstämmer i sak med nya

andra stycket i 12 kap. 8 § lagen om ekonomiska föreningar.

14.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

5 kap. 1 §

I andra stycket har en ny andra mening lagts till. Bestämmelsen reglerar

kravet på kapitalbas för värdepappersbolag som har bytt redovis-

ningsvaluta. För ett sådant bolag skall det innan bytet gällande kravet på

kapitalbas räknas om till redovisningsvalutan enligt 6 § första stycket

lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag. Vid upprepade

byten skall också den kapitalbas som tidigare gällde i den nya

redovisningsvaluta beaktas enligt 6 § andra stycket. Har bolaget bytt från

kronor till euro gäller dessutom att kapitalbasen under verksamhetstiden

inte får understiga det belopp som enligt 7 § samma lag krävdes i bundet

eget kapital vid ingången av det första räkenskapsåret med redovisning i

euro (se vidare författningskommentarerna till dessa bestämmelser).

De nya bestämmelserna omfattar endast värdepappersbolag som har

bytt redovisningsvaluta. Andra mening omfattar alltså inte värdepappers-

bolag som redan när det fick tillstånd hade sin redovisning i euro. För ett

sådant värdepappersbolag gäller det i första meningen uppställda kravet

att kapitalbasen inte får understiga det belopp (i euro) som enligt 2 kap.

5 § krävdes i bundet eget kapital när verksamheten påbörjades. Andra

meningen gäller inte heller värdepappersbolag för vilket det fastställs ett

nytt kapitalkrav i samband med en ändring av verksamhetsinriktningen.

Får bolaget efter bytet tillstånd för ytterligare verksamhet är det således

det i samband därmed enligt 2 kap. 5 § fastställda kravet som skall vara

uppfyllt.

Överträdelser av de nya reglerna om lägsta kapitalbas är sanktionerade

i 6 kap. lagen om värdepappersrörelse. Av 6 kap. 9 § tredje stycket 1

följer att ett värdepappersbolags tillstånd skall återkallas, om

kapitalbasen understiger det belopp som krävs enligt förevarande

paragraf och bristen inte har täckts inom tre månader från det att den blev

känd för bolaget.

Ändringarna överensstämmer med motsvarande bestämmelser som

föreslagits för bankaktiebolag och kreditmarknadsföretag, se 2 kap. 9 §

bankrörelselagen och 4 kap. 1 § lagen om finansieringsverksamhet.

Bestämmelsen har också behandlats i avsnitt 8.3.2.

6 kap. 7 §

Paragrafen har justerats för att överensstämma med motsvarande be-

stämmelser för bl.a. bankaktiebolag och kreditmarknadsföretag, se 7 kap.

15 § bankrörelselagen och 5 kap. 16 § lagen om finansieringsverksamhet.

Av paragrafen framgår tydligare än i dag att Finansinspektionen kan

beivra såväl en överträdelse av en föreskrift som meddelats med stöd av

värdepappersrörelselagen, som en överträdelse av en föreskrift som

meddelats med stöd av annan författning som reglerar värdepappers-

bolagets verksamhet.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.1.1.

6 kap. 9 §

I paragrafen anges när ett tillstånd som lämnats ett svenskt

värdepappersinstitut skall återkallas. Enligt första stycket tredje punkten

skall det ske om ett institut har överträtt en författning som reglerar

verksamheten eller en föreskrift som meddelats med stöd av en sådan

författning (jfr 7 §). Motsvarande gäller för bankaktiebolag och kredit-

marknadsföretag, se 7 kap. 16 § första stycket 5 bankrörelselagen och

5 kap. 17 § första stycket 3 lagen om finansieringsverksamhet.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.1.1.

14.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

2 kap. 4 §

I andra stycket har lagts till en beloppsgräns för kreditmarknadsföretag

som har sin redovisning i euro.

I paragrafen har också ordet ecu ersatts av euro .

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2.

4 kap. 1 §

I andra stycket har en ny andra mening lagts till. Bestämmelsen reglerar

kravet på kapitalbas för kreditmarknadsföretag som har bytt

redovisningsvaluta. För ett sådant företag skall det före bytet gällande

kravet på kapitalbas räknas om till redovisningsvalutan enligt 6 § första

stycket lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag. Vid

upprepade byten skall också den kapitalbas som tidigare gällde i den nya

redovisningsvalutan beaktas enligt 6 § andra stycket samma lag. Har

företaget bytt från kronor till euro gäller dessutom att kapitalbasen under

verksamhetstiden inte får understiga det belopp som enligt 7 § nämnda

lag krävdes i bundet eget kapital vid ingången av det första räkenskaps-

året med redovisning i euro (se vidare författningskommentarerna till

dessa bestämmelser).

De nya bestämmelserna omfattar endast kreditmarknadsföretag som

har bytt redovisningsvaluta. Andra meningen omfattar alltså inte företag

som redan när det fick tillstånd hade sin redovisning i euro. För ett sådant

kreditmarknadsföretag gäller det i första meningen uppställda kravet att

kapitalbasen inte får understiga det belopp (i euro) som enligt 2 kap. 4 §

krävdes i bundet eget kapital när verksamheten påbörjades.

I tredje stycket första meningen har en ändring gjorts till följd av att

euron ersatt valutaenheten ecu från och med den 1 januari 1999. Enligt

den bestämmelsen skall ett mindre kreditmarknadsföretag som har fått

tillstånd att bedriva verksamhet med reducerat kapitalkrav öka sin

kapitalbas till motsvarande fem miljoner euro, om nettovärdet av

kreditmarknadsföretagets tillgångar senare överstiger etthundra miljoner

kronor. Det belopp i kronor som motsvarar fem miljoner euro skall

fastställas enligt den kurs som gällde vid tidpunkten för beslut om

verksamhetstillstånd enligt 2 kap. 1 §.

För företag som tidigare kanske redan från starten har haft sin

redovisning i euro är det inte rimligt att använda kursen vid tidpunkten

för beslut om tillstånd. Det skulle nämligen kunna medföra att ett byte av

redovisningsvaluta ger ett lägre krav på buffertkapital. I stycket har

därför en ny andra mening lagts till som tar sikte på kreditmarknads-

företag som har haft euro som redovisningsvaluta men senare bytt till

kronor. För ett sådant kreditmarknadsföretag skall i stället kravet på

minsta kapitalbas i kronor fastställas genom omräkning av fem miljoner

euro, enligt kursen som gällde vid ingången av det första räkenskapsåret

med redovisning i kronor. Det sagda gäller såväl om kreditmarknads-

företagets redovisningsvaluta var euro redan när det fick tillstånd för

verksamheten som om redovisningen vid denna tidpunkt var i kronor och

kreditmarknadsföretaget först bytt till euro för att sedan byta tillbaka till

kronor. Har flera byten av redovisningsvaluta skett skall, som framgår av

ordalydelsen, växelkursen vid det senaste bytet till kronor användas.

Det nya fjärde stycket tar sikte på kreditmarknadsföretag som har sin

redovisning i euro. Överstiger nettovärdet av tillgångarna i ett kredit-

marknadsföretag som redovisar i euro tolv miljoner euro så skall det ha

en kapitalbas som uppgår till minst fem miljoner euro. Bestämmelsen

omfattar både kreditmarknadsföretag som redan från starten hade sin

redovisning i euro och kreditmarknadsföretag som tidigare har haft sin

redovisning i kronor.

Överträdelser av de nya reglerna om lägsta kapitalbas sanktioneras i

5 kap. lagen om finansieringsverksamhet. Av 5 kap. 17 § första stycket 4

följer att ett kreditmarknadsföretags tillstånd att bedriva finansierings-

verksamhet skall återkallas, om kapitalbasen understiger det belopp som

krävs enligt förevarande paragraf och bristen inte har täckts inom tre

månader från det att den blev känd för företaget.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2.

5 kap. 17 §

Fjärde punkten i första stycket har justerats till följd av det nytillkomna

fjärde stycket i 4 kap. 1 §.

14.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för

kreditinstitut och värdepappersbolag

2 kap. 6 §

I gällande lydelse används i paragrafens tredje stycke termen förlags-

andelslån i stället för termen förlagsandelsbevis (se prop. 1994/95:50

s. 300).

Förlagsandelslån har utmönstras ur uppräkningen i tredje stycket.

Gjorda förlagsinsatser får därmed inte med automatik räknas in i

kapitalbasen som supplementärt kapital. Av andra stycket framgår att

förlagsinsatser inte heller med automatik ingår i primärt kapital.

Finansinspektionen kan dock med stöd av fjärde stycket i ett enskilt fall

medge att värdet av förlagsinsatser får ingå i kapitalbasen.

I fjärde stycket föreskrivs att Finansinspektionen får medge att värdet

av förlagsinsatser samt andra kapitaltillskott och reserver än de som

anges i tredje stycket får räknas in i kapitalbasen. Finansinspektionen kan

medge att värdet av förlagsinsatserna räknas som primärt eller supp-

lementärt kapital. Ett sådant beslut kan förenas med villkor t.ex. be-

träffande krav på viss återstående löptid.

Ett bemyndigande för regeringen, eller efter regeringens bemyn-

digande, Finansinspektionen att meddela föreskrifter om hur kapitalbasen

skall beräknas m.m. finns i 7 kap. 17 §.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.1.

4 kap. 8 §

Paragrafen anger hur ett institut skall beräkna sin totala nettoposition i

annan valuta än rapportvalutan. Den föreslagna justeringen av

bestämmelsens utformning är en följdändring till förslaget att

kreditinstitut och värdepappersbolag skall medges rätt att redovisa i euro,

som är en utländsk valuta. För institut som har sin redovisning i kronor

innebär förslaget inte någon saklig ändring i förhållande till vad som gällt

tidigare.

Ett institut som har sin redovisning i euro skall vid tillämpning av

bestämmelsen behandla poster i euro på samma sätt som ett institut som

har sin redovisning i kronor skall behandla poster i kronor. I linje med

detta skall ett institut som har sin redovisning i euro behandla poster i

annan valuta än euro på samma sätt som ett institut som redovisar i

kronor behandlar poster i utländsk valuta. Vad som avses med

redovisningsvaluta framgår av nya 4 kap. 6 § bokföringslagen

(1999:000). En hänvisning till detta lagrum har tagits in i paragrafen

enligt Lagrådets förslag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.1.

14.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

I årsredovisningslagen (1995:1554) har vissa ändringar gjort till följd av

möjligheten att byta redovisningsvaluta och redovisa i euro. De ändringar

som föreslås beträffande 2 kap. 6 §, 4 kap. 16 §, 5 kap. 2 § och 7 kap. 7 §

årsredovisningslagen får betydelse även för kreditinstitut och värde-

pappersbolag som upprättar sin redovisning i euro (se författnings-

kommentarerna till nämnda bestämmelser). Detta följer dels av

nuvarande hänvisningar i 2 kap. 2 § och 5 kap. 1 § ÅRKL, dels av nya

hänvisningar som föreslås tas in i 4 kap. 1 § och 7 kap. 2 §.

4 kap. 1 §

Paragrafen har kompletterats med en hänvisning till 4 kap. 16 §

årsredovisningslagen. Bestämmelsen avser förlagsinsatser som är

bestämda i annan valuta än redovisningsvalutan och får betydelse om

medlemsbanken eller kreditmarknadsföreningen har bytt redovisnings-

valuta efter det att tillskottet gjordes. Till sin ordalydelse omfattar den

dock även tillskott som har gjorts direkt i annan valuta än redovisnings-

valutan.

Punkten har också kommenterats i avsnitt 8.2.2. I avsnitt 8.3.1 har

behandlats i vilken utsträckning förlagsinsatser bör kunna räknas in i

kapitalbasen.

4 kap. 8 §

Paragrafens första stycke har justerats så att det framgår att tillgångar och

skulder i annan valuta än redovisningsvalutan skall räknas om till

redovisningsvalutan.

Företag som har sin redovisning i euro skall således räkna om poster i

kronor och i annan utländsk valuta än euro till redovisningsvalutan. För

företag som har sin redovisning i kronor innebär förslaget inte någon

ändring sak. Dessa företag skall räkna om poster i utländsk valuta på

samma sätt som tidigare. Motsvarande synsätt kommer till uttryck i nya

4 kap. 13 § årsredovisningslagen.

Bestämmelsen kommenteras närmare i den allmänna motiveringen,

avsnitt 8.2.1.

5 kap. 4 §

Den nya sjätte punkten får betydelse för sparbanker som har bytt

redovisningsvaluta. Enligt bestämmelsen skall bidrag till garantifonden i

annan valuta än redovisningsvalutan redovisas enligt omräkningskursen

på balansdagen. Principen för redovisningen överensstämmer med

redovisningen av förlagsinsatser i ekonomiska föreningar (jfr 4 kap. 16 §

årsredovisningslagen). Eftersom sparbanker till skillnad från flertalet

andra företag saknar en indelning i fritt och bundet eget kapital föreskrivs

att omräkningsdifferenserna skall föras mot en fond under punkten 12

Andra fonder i balansräkningsschemat. I fjärde punkten förevarande

paragraf finns bestämmelser om vilka fonder som får finnas i en

sparbank. I den mån det behövs en närmare reglering kan den göras i

föreskrifter eller allmänna råd från Finansinspektionen.

Punkten har också kommenterats i avsnitt 8.2.3.

7 kap. 2 §

Paragrafen har kompletterats med en hänvisning till årsredovisnings-

lagen. Bestämmelsen innebär att redovisningsvalutan i årsredovisningen

också skall användas i koncernredovisningen.

Det kan anmärkas att koncernbalansräkningen för det gamla

räkenskapsåret skall räknas om på det sätt som föreskrivs i nya 2 kap. 6 §

andra stycket årsredovisningslagen beträffande årsredovisningen. Detta

följer av 7 kap. 4 § 1 ÅRKL. Där hänvisas nämligen till de allmänna

bestämmelserna om årsredovisning i 2 kap. 2 § ÅRKL, som i sin tur

hänvisar till bl.a. 2 kap. 6 § årsredovisningslagen.

14.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag

ÅRFL har senast föreslagits ändrad i regeringens proposition

1998/99:130 Ny bokföringslag m.m. De där föreslagna ändringarna avses

träda i kraft den 1 januari 2000. I lagförslaget föreslås därvid ändringar i

paragrafer som ändrats till följd av nya försäkringsrörelseregler (prop.

1998/99:87, bet. 1998/99:FiU29, SFS 1999:603). De nu föreslagna

ändringarna betingas av införandet av bestämmelser om redovisning i

euro.

I årsredovisningslagen (1995:1554) har vissa ändringar föreslagits till

följd av möjligheten att byta redovisningsvaluta och redovisa i euro. De

ändringar som där föreslås i 2 kap. 6 §, 4 kap. 13 §, 5 kap. 2 § och 7 kap.

7 § får genom ÅRFL:s hänvisningar betydelse även för försäkrings-

företag som får upprätta sin redovisning i euro (se författnings-

kommentarerna till nämnda bestämmelser). Detta följer dels av

nuvarande hänvisningar i 2 kap. 2 §, 4 kap. 1 § och 5 kap. 1 § ÅRFL,

dels av en ny hänvisning som föreslås i 7 kap. 2 § ÅRFL. Någon

hänvisning föreslås däremot inte till 4 kap. 16 § årsredovisningslagen. En

sådan hänvisning behövs inte eftersom förlagsinsatser inte förekommer i

företag som omfattas av ÅRFL.

Av övergångsbestämmelserna till nya 4 kap. 6 § bokföringslagen

framgår att försäkringsbolag som alltjämt tillämpar äldre försäkrings-

rörelseregler om försäkringstekniska grunder m.m. inte får ha sin

redovisning i euro.

5 kap. 4 §

En ny tionde punkt har införts. Bestämmelserna gäller redovisning av

garantikapital som är bestämt i annan valuta än redovisningsvalutan.

Bestämmelsen tar främst sikte på garantikapital som är bestämt i annan

valuta än redovisningsvalutan på grund av att försäkringsbolaget bytt

redovisningsvaluta efter det att tillskottet gjordes. Till sin ordalydelse

omfattar den dock även tillskott som har gjorts direkt i annan valuta än

redovisningsvalutan.

Enligt bestämmelsen skall mellanskillnaden redovisas på olika sätt

beroende av om företaget får dela ut vinst eller inte. Principerna för

redovisningen har delvis förebild i bestämmelserna om redovisning av

förlagsinsatser i nya 4 kap. 16 § årsredovisningslagen och bidrag till

garantifond i sparbanker i nya 5 kap. 4 § 6 lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag (ÅRKL).

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.2.4.

7 kap. 2 §

Paragrafen har kompletterats med en hänvisning till årsredovis-

ningslagen. Bestämmelsen innebär att redovisningsvalutan i årsredovis-

ningen också skall användas i koncernredovisningen.

Det kan anmärkas att koncernbalansräkningen för det gamla

räkenskapsåret skall räknas om på det sätt som föreskrivs i nya 2 kap. 6 §

andra stycket årsredovisningslagen beträffande årsredovisningen. Detta

följer av 7 kap. 4 § 1 ÅRFL. Där hänvisas nämligen till de allmänna

bestämmelserna om årsredovisning i 2 kap. 2 § ÅRFL, som i sin tur

hänvisar till bl.a. 2 kap. 6 § årsredovisningslagen.

14.15 Förslaget till lag om ändring i lagen om

medlemsbanker (1995:1570)

Ändringarna i denna lag är väsentligen av motsvarande slag som

ändringarna i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar.

1 kap. 4 §

I paragrafens tredje stycke föreskrivs att en medlemsbank kan medges att

ha ett lägre bundet eget kapital än fem miljoner euro, om balans-

omslutningen i den planerade verksamheten inte överstiger tolv miljoner

euro.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3.2.

2 kap. 4 §

I paragrafens nya andra stycke har tagits in en bestämmelse om att en

medlemsbank som vill använda euro som redovisningsvaluta måste ange

detta i stadgarna. I stadgarna skall då också anges att medlemsinsatser

skall bestämmas i euro. Ett byte av redovisningsvaluta förutsätter alltså

ett beslut om ändring av stadgarna.

Ändringen överensstämmer med ändringen i 2 kap. 2 § lagen om

ekonomiska föreningar. Vad som avses med redovisningsvaluta framgår

av nya 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000). En hänvisning till detta

lagrum har tagits in i paragrafen enligt Lagrådets förslag.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.2.2.

7 kap. 16 §

Ett nytt tredje stycke har lagts till. Bestämmelsen överensstämmer med

ändringen i 7 kap. 14 § lagen om ekonomiska föreningar och har

utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat.

10 kap. 1 §

Paragrafen behandlar fusion som sker genom absorption. Det nya andra

stycket överensstämmer i sak med ändringen i 12 kap. 1 § lagen om

ekonomiska föreningar.

10 kap. 2 §

Paragrafen behandlar fusion genom kombination. Det nya andra stycket

överensstämmer i sak med ändringen i 12 kap. 3 § lagen om ekonomiska

föreningar.

I tredje stycket har hänvisningarna till 1 § justerats.

10 kap. 8 §

I paragrafen nya andra stycke behandlas fusion mellan en medlemsbank

och ett helägt dotteraktiebolag. Det nya andra stycket överensstämmer i

sak med ändringen i 12 kap. 8 § lagen om ekonomiska föreningar.

14.16 Förslaget till lag om omräkningsförfarande vid

beskattningen för företag som har sin redovisning i

euro, m.m.

1 §

I paragrafen anges att lagen skall tillämpas beträffande inkomstskatt,

mervärdesskatt och reklamskatt när ett företag har redovisningen i euro

eller byter redovisningsvaluta från euro till kronor eller tvärt om. Det

föreligger alltså ingen rätt för de nämnda företagen att välja huruvida de

skall tillämpa lagen eller inte. Även kronredovisande företag kan ibland

vara tvungna att tillämpa lagen nämligen om de ger koncernbidrag till

eller tar emot koncernbidrag från ett euroredovisande företag respektive

om de genomför en transaktion till underpris med ett euroredovisande

företag.

2 §

För att ingen oklarhet skall råda föreskrivs att de termer och uttryck som

används i denna lag och i inkomstskattelagen skall ha samma betydelse

och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen.

3 §

Euroföretagen skall, förutom övriga uppgifter som skall bifogas själv-

deklararationen, även bifoga sin årsredovisning. Därigenom kommer

skattemyndigheten att kunna kontrollera att omräkningar m.m. har gjorts

på ett korrekt sätt.

4 §

I paragrafen anges de uppgifter som skall räknas om från euro till kronor.

För icke finansiella företag innebär bestämmelsen att de resultat- och

balansräkningsposter som finns i SRU-schemat (2 kap. 19 § första

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK) skall

räknas om enligt bestämmelsen i 5-7 §§. Finansiella företag behöver inte

lämna SRU-schema utan skall i stället bifoga sin årsredovisning till

deklarationen (2 kap. 20 § LSK). För dessa företag gäller att resultat-

räkningen och balansräkningen skall räknas om till kronor enligt

bestämmelserna i 5-7 §§. De omräknade beloppen skall ligga till grund

för den skattemässiga inkomstberäkningen

5 §

I paragrafen anges att resultaträkningen skall räknas om enligt årets

genomsnittliga kurs. För koncernföretag finns en specialbestämmelse

som skall tillämpas beträffande nybildade eller förvärvade företag.

Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 9.2.7.

6 §

I paragrafen anges att balansräkningen skall räknas om enligt

balansdagens kurs. Detta gäller dock inte periodiseringsfond som skall

räknas om enligt samma kurs som används i räkenskaperna. Denna

bestämmelse kan inte preciseras närmare eftersom det ännu inte är klart

hur periodiseringsfonden skall hanteras i bokföringen. Även beträffande

posten Årets resultat gäller en avvikelse från balansdagens kurs.

Eftersom denna post räknas om enligt den genomsnittliga kursen i

resultaträkningen bör samma kurs användas i balansräkningen.

7 §

Eftersom den genomsnittliga kursen används för årets resultat och

balansdagens kurs för övriga balansräkningsposter så kommer vanligtvis

inte tillgångs- och skuldsidan att bli lika stora. Av paragrafen följer att

mellanskillnaden skall föras upp som en korrigeringspost. Om

tillgångssidan är större än skuldsidan så hamnar korrigeringsposten på

skuldsidan. Om skuldsidan är störst så hamnar den på tillgångssidan.

Korrigeringsposten används bara för att tillgångs- och skuldsidan skall

bli lika stora och kommer inte att på något sätt påverka beräkningen av

den skattepliktiga vinsten.

8 §

Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 9.2.3.

9 § och 10 §

Bestämmelserna kommenteras i avnitt 9.2.7.

11 §

Bestämmelsen kommenteras i avnitt 9.2.5.

12 §

Bestämmelsen kommenteras i avnitt 9.2.6.

13 §

I paragrafen anges hur man skall förfara om skattemyndigheten avviker

från den avgivna deklarationen på så sätt att man underkänner

värderingen av balans- eller skuldposter inom det kopplade området. Om

den genomsnittliga kursen är 9 kr och balansdagens kurs är 10 kr så skall

en höjning av värdet på kundfordringar med 1 000 kr (eller 100 euro)

bara påverka resultatet med 9/10 x 1 000 = 900 kr.

14 §

I första stycket föreskrivs hur företaget skall göra när det byter redo-

visningsvaluta. Ingående balans skall då räknas om enligt balansdagens

kurs. Bestämmelsen skall tillämpas såväl vid byte från kronor till euro

som från euro till kronor.

Av andra stycket framgår att de företag som yrkar avdrag för

räkenskapsenlig avskrivning på inventarier enligt kompletteringsmetoden

skall räkna om anskaffningsvärdet på de inventarier som anskaffats under

de tre senaste åren före bytet av redovisningsvaluta och som fortfarande

finns kvar i verksamheten. Om det på grund av förkortade räkenskapsår

inte räcker att räkna om värdet för de tre senaste årens anskaffningar så

skall man räkna om så många år som behövs för att en korrekt beräkning

skall kunna göras. Omräkning skall ske enligt den balansdagskurs som

gäller när företaget byter valuta.

15 och 16 §§

Motivet till förslaget framgår av den allmänna motiveringen, avsnitt

9.1.2.

17 §

Av paragrafen framgår att de kurser som fastställs av den Europeiska

centralbanken skall användas för omräkning enligt denna lag.

Riksskatteverket bör publicera kurserna och beräkna genomsnittskurser

för olika perioder.

14.17 Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624)

6 a §

Paragrafen är ny och anger att samtliga belopp som uppgift skall lämnas

om enligt kupongskattelagen skall anges i svenska kronor. Detta gäller

redan i dag men det är angeläget att detta uttryckligen regleras eftersom

det kan antas bli vanligare med utdelning i utländsk valuta när möjlighet

införs för företag att ha sin redovisning i euro.

14.18 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:266) om

skatt på annonser och reklam

34 §

En ny paragraf införs med en upplysning om att det finns särskilda

bestämmelser om redovisning av reklamskatt i lagen om omräknings-

förfarande vid beskattningen för företag som har sin redovisning i euro,

m.m.

14.19 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

1 kap. 10 §

Paragrafen anger att samtliga uppgifter enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter till sina belopp skall anges i kronor. Detta gäller

edan i dag men det är angeläget att detta uttryckligen regleras när

möjlighet införs för företag att ha sin redovisning i euro.

14.20 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

1 kap. 1 §

Andra stycket är nytt och innehåller en upplysning om att det för företag

som har sin redovisning i euro även finns bestämmelser i lagen

(1999:000) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som

har sin redovisning i euro, m.m.

1 kap. 4 §

Bestämmelsen, som är ny, innebär att samtliga belopp som uppgift skall

lämnas om till ledning för taxering skall anges i svenska kronor.

Bestämmelsen bekräftar vad som redan gäller i dag och föranleds av att

möjlighet införs för företag att ha sin redovisning i euro.

14.21 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:676) om

skatt på ränta på skogskontomedel m.m.

4 a §

Paragrafen är ny och anger att samtliga belopp som uppgift skall lämnas

om enligt lagen om skatt på ränta på skogskontomedel m.m. skall anges i

svenska kronor. Detta gäller redan i dag men det är angeläget att detta

uttryckligen regleras när möjlighet införs för företag att ha sin

redovisning i euro.

14.22 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:586) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

12 §

Ändringen i första stycket innebär att det i stället för en hänvisning till

5 kap. 12 § skattebetalningslagen (1997:483) direkt i lagtexten skrivs ut

vad som gäller i fråga om skyldighet att lämna uppgift om det belopp

som innehållits genom skatteavdrag.

Av det nya andra stycket framgår att om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta, skatteavdragets belopp skall anges i denna valuta.

12 a §

Bestämmelsen är ny och innebär att om ersättning för arbete betalats ut i

utländsk valuta och uppgift om skatteavdragets belopp lämnats i denna

valuta, skall skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt

valutakursen vid utbetalningstillfället. Det är detta till kronor omräknade

belopp som skall redovisas och inbetalas till skattemyndigheten samt

anges i kontrolluppgiften.

14.23 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

m.fl.

3 a §

Av bestämmelsen, som är ny, framgår att samtliga belopp som uppgift

skall lämnas om enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta artister m.fl. skall anges i svenska kronor, om inte annat följer av

17 § andra stycket. Även de uppgifter som arbetsgivaren skall lämna i

särskild kontrolluppgift enligt bestämmelserna i 15 kap. 5 § lagen

(1998:674) om inkomstgrundad ålderspension skall anges i svenska

kronor. Att uppgifterna till sina belopp skall anges i kronor gäller redan i

dag men det är angeläget att detta uttryckligen regleras när möjlighet

införs för företag att ha sin redovisning i euro.

17 §

Ändringarna i första stycket är endast av redaktionellt slag.

Av andra stycket, som är nytt, framgår att om ersättning betalas ut i

utländsk valuta skall uppgifterna enligt första stycket till sina belopp

anges i den utländska valutan.

17 a §

Bestämmelsen är ny och innebär att om ersättning betalats ut i utländsk

valuta och uppgift om skattepliktig inkomst och skatteavdragets belopp

lämnats i denna valuta, skall beloppen räknas om till svenska kronor

enligt valutakursen vid utbetalningstillfället. Det är de till kronor

omräknade beloppen som skall användas vid redovisning till

skattemyndigheten samt anges i den särskilda kontrolluppgiften.

14.24 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

1 kap. 19 §

I den nya paragrafen förklaras att med begreppet redovisningsvaluta

avses detsamma som i bokföringslagen (1999:000), där begreppet finns i

bl.a. den nya regeln i 4 kap. 6 §. Begreppet används i de föreslagna nya

reglerna i 11 kap. 5 c § samt 13 kap. 15 a och 23 a §§.

8 kap. 6 §

Av paragrafens nuvarande lydelse framgår att den ingående skatten

uppgår till samma belopp som den utgående skatten hos den som är

skattskyldig för omsättningen eller importen. När det blir möjligt att ha

bokföringen m.m. i euro, kan det, på grund av kursdifferenser,

uppkomma vissa skillnader i de redovisade skattebeloppen hos säljare

och köpare som hänför sig till att någon av parterna bokför eller

fakturerar i euro. Ett tillägg har därför gjorts innebärande att i det fall

lagen om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har

sin redovisning i euro, m.m. tillämpas, så kan den ingående skatten

komma att inte exakt uppgå till samma belopp som den utgående skatten.

Grundprincipen för mervärdesskatten är dock fortfarande den att

utgående och ingående skatt skall uppgå till samma belopp, även om

denna princip måste frångås något på grund av de speciella förhållanden

som uppkommer när bokföring eller fakturering sker i euro eller annan

valuta än svenska kronor. Paragrafen har formulerats i enlighet med

Lagrådets förslag.

11 kap. 5 c §

Genom den nya regeln slås fast att en faktura eller jämförlig handling

alltid skall innehålla en uppgift om skattebeloppet angivet i utställarens

redovisningsvaluta. Detta möjliggör en avstämning mellan utfärdade

fakturor och den egna bokföringen. För det fall fakturan ställs ut i annan

valuta än redovisningsvalutan, skall skattebeloppet anges i båda

valutorna. Detta för att mottagaren skall kunna utgå från rätt skattebelopp

när denne bokför fakturan.

Regeln har även kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt

9.3.2. Se också kommentarerna under 13 kap. 15 a och 23 a §§.

13 kap. 1 §

I paragrafen införs en upplysning om att det för den som har sin

bokföring m.m. i euro finns regler rörande redovisningen i lagen om

omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin

redovisning i euro, m.m.

15 a och 23 a §§

Avsikten med de två nya reglerna är att klargöra vilket belopp som skall

användas när utgående respektive ingående skatt skall redovisas i

deklarationen. Reglerna tar sikte på det belopp som skall ligga till grund

för redovisningen av skatten i deklarationen, men får också följder för

bokföringen. När exempelvis en säljare med bokföringen i euro

fakturerar i euro, är det skattebeloppet uttryckt på fakturan i euro som

skall bokföras. Det är sedan detta belopp som skall ligga till grund för

deklarationen, eftersom de under redovisningsperioden bokförda skatte-

beloppen används när omräkning görs till kronor vid deklarations-

tillfället. Omräkningen görs enligt reglerna i den föreslagna lagen om

omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin

redovisning i euro, m.m.

Om en säljare med bokföringen i euro fakturerar i dollar till en köpare

med bokföringen i kronor, skall köparen vid bokföringstillfället använda

dollarkursen vid omräkningen av skattebeloppet till kronor. Det är sedan

detta belopp som kommer att deklareras. Säljaren kommer att bokföra det

belopp som angivits i euro. Vid deklarationstillfället kommer han att an-

vända den omräkningsmetod som framgår av den föreslagna lagen om

omräkningsförfarande, vilket leder fram till skattebeloppet i kronor.

De nya reglerna har även kommenterats i den allmänna motiveringen,

avsnitt 9.3.2. Se också kommentarerna under 11 kap. 5 c §.

14.25 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

1 kap. 7 §

Paragrafen är ny och anger att samtliga belopp som uppgift skall lämnas

om enligt skattebetalningslagen skall anges i svenska kronor om inte

annat följer av 5 kap. 12 § andra stycket. Detta gäller redan i dag men det

är angeläget att detta uttryckligen regleras när möjlighet införs för företag

att ha sin redovisning i euro.

5 kap. 12 §

I ett nytt andra stycke föreskrivs att i de fall ersättning för arbete betalas

ut i utländsk valuta och skatteavdraget beräknats på denna ersättning

omräknad till svenska kronor enligt annan valutakurs än kursen vid

utbetalningstillfället, skatteavdragets belopp också skall anges i den

utländska valutan.

8 kap. 30 §

Bestämmelsen är ny och innebär att om ersättning för arbete betalats ut i

utländsk valuta och uppgift om skatteavdragets belopp lämnats i denna

valuta, skall skatteavdraget räknas om till svenska kronor enligt

valutakursen vid utbetalningstillfället. Det är detta till kronor omräknade

belopp som skall redovisas och inbetalas till skattemyndigheten samt

anges i kontrolluppgiften.

Sammanfattning av slutbetänkandet (SOU 1998:136)

Inledning

Från och med januari 1999 kommer 11 av EU:s medlemsstater att ha en

gemensam valuta. Denna gemensamma valuta kommer under en treårig

övergångstid att kunna uttryckas både i en gemensam valutaenhet, euro,

och i nationella valutaenheter. Efter övergångsfasen kommer euron att

utgöra det enda legala betalningsmedlet i dessa länder. Sverige deltar inte

i valutaunionen från starten. För de svenska företagen som arbetar i

konkurrens med företag från länder som deltar i EMU-projektet utgör

detta ett problem.

Behovet av redovisning i euro

I utredningsuppdraget ingår att klarlägga det företagsekonomiska

behovet av att tillåta redovisning i euro och så långt det är möjligt

kvantifiera detta. Utredaren har låtit Statistiska centralbyrån (SCB) göra

en enkät bland ett antal företag om behovet av sådan redovisning.

SCB:s undersökning omfattar endast aktiebolag med en balans-

omslutning på 5 miljoner kr eller mer. Därmed står det klart från början

att den inte tillåter några slutsatser beträffande behovet av redovisning i

euro bland andra associationsformer eller bland enskilda näringsidkare.

Den säger inte heller någonting om behovet av euro som redovisnings-

valuta bland de drygt 200 000 aktiebolag som har lägre balansomslutning

än som sagts nu.

Av svaren på enkäten framgår bl.a. att det är endast en mindre andel av

företagen som har behov av att kunna använda euro i den löpande bok-

föringen. Det är totalt 12 procent av de svarande som anger ett sådant

behov, medan 62 procent svarar nej på frågan om ett behov finns.

Samtidigt ökar behovet av att kunna använda euro med företagens

storlek, från 2 procent för små företag till 29 procent för de mest omsatta

börsbolagen. Kommentarerna från de mest utlandsorienterade företagen

bland de största börsföretagen är också entydiga. De anger ett behov av

att använda euro i den löpande bokföringen.

Det är sålunda genom SCB:s enkät klart att 29 procent av de mest

omsatta börsnoterade aktiebolagen och 20 procent av de största

aktiebolagen anser sig ha ett behov av att ha den löpande bokföringen i

euro. De mest omsatta börsbolagen står tillsammans för ca 80 procent av

det totala antalet anställda inom näringslivet och svarar för en lika stor

andel av landets totala produktion. Om vart fjärde börsbolag vill ha

möjlighet att byta redovisningsvaluta till euro innebär det att 20 procent

av den totala produktionen sker i företag som vill ha denna möjlighet och

att var femte anställd i den privata sektorn arbetar i ett sådant företag.

Lägg till detta att uppskattningsvis (20 procent av 1 300=) 260 aktiebolag

med en balansomslutning över 250 miljoner kr vill ha möjlighet att

redovisa i euro och det är tydligt att det står mycket viktiga intressen

bakom önskemålen om ändrad redovisningslagstiftning.

Det företagsekonomiska behovet uttryckt i kronor av redovisning i

euro har emellertid inte kunnat beräknas med ledning av enkätsvaren.

Makroekonomiska effekter av redovisning i euro

I uppdraget åt utredaren ingår vidare att analysera de makroekonomiska

konsekvenserna som en eventuell övergång till aktiekapital och redo-

visning i euro kan medföra. Uppdraget lämnades mot bakgrund av en

diskussion tidigt under år 1998 i massmedia om huruvida kronans värde

skulle komma att försvagas om företagen fick möjlighet att avge

redovisning i euro och ha aktiekapitalet i denna valuta.

Utredaren har anlitat professorn Clas Wihlborg som biträde med den

makroekonomiska analysen. Wihlborgs huvudslutsats är att ett ökat

användande av euro som redovisningsvaluta och för denominering av

aktiekapitalet för svenska företag är i det närmaste betydelselöst ur

makroekonomisk synpunkt. Det skall emellertid påpekas att denna

slutsats förutsätter bl.a. att aktieägarna omedelbart får information om

företagens valutahanteringsprinciper. Det är emellertid inte säkert att de

får denna information alls eller i vart fall inte i tid. I så fall kan netto-

effekten på valutaflödena bli avsevärd.

Med hänvisning till professor Clas Wilborgs analys anser utredaren att

ett ökat användande av euron som redovisningsvaluta och för denomi-

nering av aktiekapital för svenska företag inte kan antas få några mera

betydande makroekonomiska effekter.

Skäl för och emot redovisning i euro

Den internationella miljön

I stort sett samtliga EU-länder har planer på att redan år 1999 tillåta de

nationella företagen att upprätta sin finansiella redovisning i euro. Från

och med år 2002 kommer samtliga företag i länder som deltar i EMU att

vara hänvisade till att upprätta sin löpande bokföring och sin finansiella

redovisning i övrigt i denna valuta. Det innebär att nästan alla företag i de

europeiska länder vi brukar jämföra oss med kommer att ha sin

redovisning i euro. Det är en viktig förändring i förhållande till vad som

gäller i dag. Om några år kommer de svenska företagen, om Sverige

väljer att stanna utanför EMU och inte ändrar sin redovisnings-

lagstiftning, att vara nästan ensamma i Västeuropa om att redo visa i en

liten nationell valuta medan den stora delen av den europeiska

företagsamheten redovisar i den mycket stora och internationellt gång-

bara valutan euro. I en sådan situation menar utredaren att svenska

företag som en anpassning till den fortgående internationaliseringen på

redovisningsområdet bör ges möjlighet att redovisa i euro.

Redovisningskostnaderna

Ett av de två sakskäl som brukar anföras för redovisning i euro, är att, om

företagen tvingas hantera kronor och euro parallellt i den finansiella

redovisningen och i den externa rapporteringen, kostnader uppstår som

försvagar de svenska företagens konkurrenskraft gentemot utländska

företag. Redovisningskostnaderna kan bli särskilt betungande för svenska

företag som ingår i internationella koncerner i vilka euron används som

koncernvaluta. Svenska företag som har euron som koncernvaluta har ett

intresse av att göra upp sina affärer i euro för att slippa valutasäkra sina

fordringar och skulder. Sådana företag kan antas komma att begära att

leveransavtal med svenska företag tecknas i euro och att fakturering sker

i denna valuta. Många svenska underleverantörer kommer därigenom att

tvingas att fakturera i euro också i rent svenska affärsförhållanden och får

då behov av att använda euro i den löpande bokföringen och redovis-

ningen i övrigt. Ytterligare en grupp som riskerar särskilt stora redovis-

ningskostnader är företag som helt eller nästan helt handlar med företag i

EMU och använder sig av euron som affärsvaluta. Utredaren menar att

redovisningskostnaderna är ett beaktansvärt argument för att framför allt

svenska företag av nyss angivet slag vid ett utanförskap bör ha möjlighet

att ha sin redovisning i euro.

Kapitalanskaffningen

Det andra av de sakskäl som brukar anföras är att om företagen inte

tillåts redovisa i annat än kronor så blir det svårare för dem att anskaffa

kapital utomlands och kapitalkostnaderna ökar. Som anförts ovan

kommer de svenska företagen, om Sverige väljer att stanna utanför EMU

och inte ändrar sin redovisningslagstiftning, om några år att vara nästan

ensamma i Västeuropa om att redovisa i en liten nationell valuta medan

den stora delen av den europeiska företagsamheten redovisar i den

mycket stora och internationellt gångbara valutan euro. I en sådan

situation menar utredaren att de svenska företagen kommer att vidkännas

en konkurrensnackdel på den internationella kapitalmarknaden. Det talar

för att svenska företag som anlitar den internationella kapitalmarknaden

för kapitalanskaffning vid ett utanförskap bör ha möjlighet att ha sin

redovisning i euro.

Jämförbarheten

Utredaren anser att det är viktigt att företagens redovisningar är jäm-

förbara. En möjlighet för svenska företag att välja mellan kronor och

euro kommer att försvåra jämförelser mellan svenska företag med olika

redovisningsvalutor. Utredaren menar emellertid att dessa olägenheter

kompenseras av ökade möjligheter till jämförelser med utländska företag

som avger sin redovisning i euro.

Omräkning till euro enligt 2 kap. 6 § ÅRL räcker inte

Möjligheten att räkna om en i svenska kronor upprättad redovisning till

euro enligt 2 kap. 6 § ÅRL är enligt utredarens mening inte tillräcklig,

om målet är att visa företagets ställning och resultat enligt ett system med

euron som redovisningsvaluta. Full jämförbarhet med företag som har

euron som redovisningsvaluta uppnås inte. Omräkningsmöjligheten till-

godoser inte heller de behov av löpande bokföring i euro som finns för

svenska företag i koncerner med euron som koncernvaluta. Detsamma

kan sägas om svenska företag som har alla eller nästan alla affärs-

händelser i euro. Till den senare gruppen hör svenska företag som är

underleverantörer till svenska företag med euron som redovisningsvaluta

och som använder samma valuta också som affärsvaluta bl.a. för att

slippa valutasäkra sina åtaganden. Möjligheten att räkna om en i svenska

kronor upprättad redovisning till euro enligt 2 kap. 6 § ÅRL bör därför

kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt att ha hela

redovisningen, från den löpande bokföringen till koncernredovisningen, i

euro.

Beskattningsregler

Det finns i dag inte någonting som hindrar svenska företag som så önskar

att ha sin löpande bokföring och redovisning i övrigt både i svenska

kronor och i euro eller någon annan främmande valuta. En sådan ordning

innebär emellertid en dubblering av redovisningskostnaderna och det

torde inte finnas något företag som i dag har en sådan dubbel redo-

visning.

Enligt utredningens direktiv skall deklarationerna avges i svenska

kronor. Det är tydligt att om skattemyndigheterna fordrar att de skatt-

skyldiga i deklarationerna lämnar uppgifter som förutsätter att de har en i

det närmaste fullständig bokföring i svenska kronor så kommer det inte

att finnas något intresse bland dessa skattskyldiga att ha sin löpande

bokföring och redovisning i övrigt i euro.

För att göra det praktiskt möjligt för företag att ha sin redovisning i

euro lägger utredaren fram förslag till omräkningsregler för beskattnings-

och statistikändamål som innebär följande.

Vad gäller företagsbeskattningen skall balans- och resultaträkning

räknas om till kronor, balansräkningen enligt balansdagens kurs och

resultaträkningen enligt årets genomsnittskurs. Den differens som upp-

kommer beroende på att årets vinst räknas om till genomsnittskurs och

övriga poster i balansräkningen till balansdagskurs bör inte resultat föras

utan enbart noteras i den omräknade balansräkningen som en korri-

geringspost (så att tillgångs- och skuldsidan blir lika stora). Det

omräknade resultatet är utgångspunkt för inkomstberäkningen i

deklarationen och de skattemässiga justeringarna görs i kronor. Denna

modell innebär att resultatmätningen inom det kopplade området även

fortsättningsvis följer bokföringen, dvs. resultatet mäts i euro. För

deklarationsändamål räknas sedan detta resultat om till kronor enligt den

genomsnittliga växelkursen. Inom det icke kopplade området skall

beloppen i kronor gälla.

Vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt skall omräkning ske

med den genomsnittliga växelkursen för den månad redovisningen avser.

Avser redovisningen ett helt år skall den genomsnittliga växelkursen för

det aktuella året användas.

Beträffande preliminär skatt och arbetsgivaravgifter skall företag som

väljer att ha sin redovisning i euro i en särskild bokföring redovisa såväl

gjorda löneutbetalningar som avdragen skatt i kronor. Företagen bör för

detta ändamål kunna använda sina ordinarie löneredovisningssystem. Vid

löneutbetalningstillfället bokförs således gjorda löneutbetalningar och

skatteavdrag i euro i den ordinarie bokföringen. Av löneredovisnings-

systemet framgår relevanta belopp i kronor.

Vad slutligen gäller omräkningen för statistikändamål, så bör en

samordning ske med andra myndigheter (RSV m.fl.). Att företagen skulle

behöva hantera olika omräkningsmodeller gentemot olika myndigheter är

olämpligt.

Eftersom det är omöjligt att förutsäga hur den svenska kronan kommer

att förhålla sig gentemot euron går det inte att kvantifiera det

finansieringsbehov som kan uppstå med de valda omräkningsreglerna.

När företag tillåts sköta sin redovisning i euro, kan det leda till en ökning

eller en minskning av skatteintäkterna beroende på valutakurs-

utvecklingen och fördelningen av intäkterna över tiden. Visserligen kan

ett kortsiktigt intäktsbortfall finansieras med framtida skatteintäkter som

kan uppstå på lite längre sikt. Man bör dock vara medveten om att även

dessa skattebortfall måste finansieras i statens budget. Det går inte att vid

varje budgettillfälle hänvisa till förväntade framtida skatte intäkter som

finansiering av de tillfälliga skattebortfallen.

Det är naturligtvis möjligt att kronan långsiktigt kommer att ändra

värde gentemot euron. I de fall den apprecieras kommer statens skatte-

intäkter från de företag som sköter sin redovisning i euro att minska. I de

fall som svenska kronan deprecieras kommer statens intäkter att öka

eftersom varje euro i redovisad vinst är mer värd i kronor. Det är viktigt

att dessa effekter av växelkursförändringen på statens skatteintäkter inte

används som motiv för eller som finansiering av en expansiv finans-

politik.

Företag som föreslås få ha sin redovisning i euro

Utredaren har funnit det naturligt att lägga fram förslag till bestämmelser

om redovisning i euro som endast gäller de associationer som föreslås få

rätt att tillämpa förenklade omräkningsregler för skatte- och

statistikändamål, nämligen aktiebolag och ekonomiska föreningar samt

flertalet finansiella företag.

Principer för redovisning i euro

Byte av räkenskapsår och omräkning av utgående balansen

En given utgångspunkt för utredaren är att byte av redovisningsvaluta får

ske endast i samband med byte av räkenskapsår. När ett företag byter

redovisningsvaluta från svenska kronor till euro måste balansräkningen

för det gamla räkenskapsåret räknas om till euro när den ingående

balansräkningen för det nya räkenskapsåret fastställs. Resultatet blir då

en ingående balans där alla relationer mellan fritt och bundet kapital,

mellan eget och främmande kapital och mellan alla andra poster och

delar i balansräkningen är oförändrade jämfört med den utgående

balansen för det gamla räkenskapsåret. Utredaren förslår att omräkningen

skall ske enligt den kurs som den Europeiska centralbanken (ECB)

fastställer på den sista bankdagen av det gamla räkenskapsåret.

Redovisning till anskaffningsvärdet

Nästa fråga blir om posterna i den ingående balansen avseende det

bundna egna kapitalet skall tas upp i den utgående balansen för samma

räkenskapsår med samma belopp eller om de skall räknas om till

balansdagens kurs. Utredaren menar att det framräknade bundna egna

kapitalet skall användas i den utgående balansräkningen för samma

räkenskapsår och i alla balansräkningar som upprättas därefter, med

hänsyn tagen naturligtvis till de beslut som efter bytet fattas om över

förande av belopp från eller till det bundna egna kapitalet. Beträffande

ekonomiska föreningar föreligger särskilda problem med hänsyn till att

förlagsinsatserna är förenade med vissa villkor som gör det osäkert om

de fullt ut kan behandlas som bundet eget kapital eller om de i vissa

hänseenden måste hanteras som främmande kapital. Också i de finansi-

ella företagen finns vissa problem vad gäller hanteringen av poster i det

bundna egna kapitalet.

Samma valuta i alla led av redovisningen

En annan given utgångspunkt för utredaren är att samma valuta skall så

långt möjligt användas i alla led av redovisningen. Utredaren lägger i

enlighet härmed fram förslag till bestämmelser i bokföringslagen och

ÅRL som innebär att den löpande bokföringen skall ske i svenska kronor

eller euro och att årsredovisningen skall ske i samma valuta som använts

i den löpande bokföringen för räkenskapsåret. Dessutom föreslås en

bestämmelse i ÅRL om att koncernredovisningen skall avges i samma

valuta som moderbolagets årsredovisning.

Beslutet om byte av redovisningsvaluta

Utredaren utgår från att det första bytet av redovisningsvaluta skall vara

fritt och inte beroende av tillstånd av myndigheter. För aktiebolag och

ekonomiska föreningar föreslår utredaren att beslut om byte av redo-

visningsvaluta fattas genom att en bestämmelse om att redovisningen

skall ske i euro införs i eller tas bort från bolagsordningen eller stad-

garna.

Återgång till redovisning i kronor

Den ordning som utredaren föreslår beträffande byte av redovis-

ningsvaluta från kronor till euro framstår som lämplig också när det

gäller byte i motsatt riktning. Vad som anförts ovan bör tillämpas också

vid byte från euro till kronor.

Aktiebolag

Inledning

I utredningsuppdraget ingår att utarbeta lagförslag som gör det möjligt

för svenska aktiebolag, bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag att ha

sitt aktiekapital i euro i stället för i kronor. Utredningsarbetet skall därvid

drivas med utgångspunkt i att aktiekapital och redovisning skall vara

angivet i samma valuta. I detta får anses ligga att aktiekapitalet i

bolagsordningen och i aktiebolagsregistret skall vara angivet i samma

valuta som bolaget använder i sin bokföring.

En annan given utgångspunkt för utredaren är att aktierna skall

emitteras i en och samma valuta. Frågan om vissa finansiella bolag skall

ges möjlighet att ha sitt aktiekapital i mer än en valuta skall utredas i

annat sammanhang.

I 1997 års delbetänkande föreslog utredaren att det nuvarande systemet

med nominella aktievärden skall ersättas med s.k. kvotaktier. Den frågan

har överlämnats till Aktiebolagskommittén att utreda vidare och

behandlas inte i förevarande betänkande.

Omräkning av aktiekapitalet

Som framgått av det föregående föreslår utredaren att aktiekapitalet

räknas om till ECB:s kurs den sista bankdagen på det gamla räken-

skapsåret och att det erhållna beloppet sedan används i alla senare

balansräkningar med de justeringar som föranleds av bl.a. ny- och

fondemission, konvertering och nyteckning med utnyttjande av

optionsrätt.

Registrering av aktiekapitalet

Det skulle i och för sig vara möjligt att stanna här och låta aktie kapitalet

i bolagsordningen och aktiebolagsregistret stå kvar med sina svenska

värden. Det skulle innebära att aktiekapitalet i årsbokslut och årsredo-

visning redovisades i en annan valuta och med andra belopp än i

bolagsordning och aktiebolagsregister. En sådan motsättning mellan

redovisning och bolagsordning skulle emellertid vara ägnad att leda till

missförstånd beträffande storleken på bolagets aktiekapital och leda till

svårigheter att tillämpa bestämmelserna i aktiebolagslagen till skydd för

det egna bundna kapitalet. De mest omsatta börsbolagen, som enligt

SCB:s enkät är de som mest önskar en möjlighet att redovisa i euro, torde

dessutom vara angelägna om att kunna emittera sina aktier på den

internationella kapitalmarknaden med aktierna denominerade i euro. Det

är mot denna bakgrund utredaren ser regeringens direktiv om att

aktiekapital och redovisning skall vara angivet i samma valuta.

På grund av det anförda föreslår utredaren att aktiekapitalet skall i

bolagsordningen och i aktiebolagsregistret anges i samma valuta som

bolaget använder i sin bokföring. Det är närmast självklart att aktiernas

nomiella belopp, vilket utredaren i och för sig anser bör avskaffas, skall

anges i samma valuta som aktiekapitalet.

Ekonomiska föreningar

Utredaren menar att den ordning som föreslås gälla i fråga om byte av

redovisningsvaluta i aktiebolag är lämplig även för de ekonomiska

föreningarna. I enlighet härmed föreslår utredaren att om en ekonomisk

förening skall ha sin bokföring i euro, detta skall anges i stadgarna. Att

balansräkningen för det gamla räkenskapsåret skall räknas om till euro

enligt den kurs ECB fastställt för balansdagen och att resultatet sedan

skall användas när i senare upprättade balansräkningar uppgift lämnas

om det gamla räkenskapsåret följer av de föreslagna bestämmelserna i

bokföringslagen och årsredovisningslagstiftningen.

Finansiella företag

Som anförts i det föregående har utredaren funnit det naturligt att lägga

fram förslag till bestämmelser om redovisning i euro som endast gäller

de associationer som föreslås få rätt att tillämpa förenklade omräk-

ningsregler för skatte- och statistikändamål. Hit hör i första hand aktie-

bolag och ekonomiska föreningar, av vilka några är finansiella företag.

Men också sparbanker, medlemsbanker, försäkringsaktiebolag och

ömsesidiga försäkringsbolag hör till den krets av företag som omfattas av

de föreslagna beskattningsreglerna. Till utgången av år 1998 utgör

dessutom bankaktiebolag en särskild grupp av associationer som inte

följer aktiebolagslagen utan bankaktiebolagslagen (1987:618), men som

beskattas som aktiebolag. I sammanhanget skall nämnas att kreditmark-

nadsföreningar räknas som vanliga ekonomiska föreningar. I enlighet

härmed föreslår utredaren att det av bokföringslagen skall framgå att inte

bara aktiebolag och ekonomiska föreningar utan också sparbanker, med-

lemsbanker, kreditmarknadsföreningar, försäkringsaktiebolag och

ömsesidiga försäkringsbolag får ange beloppen i den löpande bok-

föringen och redovisningen i övrigt i euro.

Redovisning av det bundna egna kapitalet enligt ECB:s kurs vid

valutabytet eller balansdagens kurs?

Även om det således är möjligt att beträffande sparbanker, medlems-

banker, försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag i många

avseenden tillämpa samma bestämmelser som föreslås beträffande

aktiebolag eller ekonomiska föreningar finns det vissa skillnader som

kräver särskilda överväganden. Det har att göra med att det egna kapitalet

i dessa associationer är indelat i andra poster än i aktiebolag och

ekonomiska föreningar i allmänhet.

Den fråga som måste besvaras är om posterna i bundna egna kapitalet

efter valutabytet skall tas upp i balansräkningen med de belopp som

erhållits vid omräkningen enligt ECB:s kurs eller om de skall räknas om

till balansdagens kurs. Det är därvid möjligt att skilja ut grundfond och

garantifond i sparbanker, medlemsinsatser och förlagsinsatser i medlems-

banker, aktiekapitalet i ett försäkringsaktiebolag samt garantikapitalet i

ett ömsesidigt försäkringsbolag. I betänkandet anges hur dessa poster

skall redovisas.

Ikraftträdande

De skattebestämmelser som är en nödvändig förutsättning för att

redovisning i euro skall vara av praktiskt intresse kan tillämpas tidigast

beträffande räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Utredaren föreslår därför att redovisningslagstiftningen skall träda i kraft

den 1 december 1999 och tillämpas på räkenskapsår som inleds den

1 januari 2000 eller senare.

Det är önskvärt att bolag som önskar övergå till redovisning i euro

fattar beslut om detta i god tid före det nya räkenskapsåret och registrerar

beslutet omedelbart. Det är emellertid inte möjligt för PRV att registrera

ett sådant beslut innan den nya lagstiftningen trätt i kraft, dvs. tidigast

den 1 december 1999. Utredaren menar emellertid att det bör vara

möjligt för aktiebolag med räkenskapsår den 1 januari den 31 december

att under våren 1999 dels fatta beslut om byte av redovisningsvaluta med

verkan från och med närmast följande räkenskapsår under förutsättning

att ny lagstiftning medger det, dels bemyndiga styrelsen att ge in beslutet

för registrering så snart beslutet kan registreras enligt samma lagstiftning.

Författningsförslagen i slutbetänkandet

(SOU 1998:136)

Förslag till Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)

Härmed föreskrivs i fråga om bokföringslagen (1976:125)

dels att 23 § skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 a §

Beloppen i den löpande bok-

föringen och i årsbokslutet skall

anges i svenska kronor. Aktie-

bolag, ekonomiska föreningar,

sparbanker, medlemsbanker, kre-

ditmarknadsföreningar, försäk-

ringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag får dock i stället

ange beloppen i euro.

Byte av redovisningsvaluta får

ske endast vid ingången av ett nytt

räkenskapsår. Vid bytet skall

balansräkningen för det gamla

räkenskapsåret räknas om till euro

eller svenska kronor enligt den

växelkurs som fastställts av den

Europeiska centralbanken den

sista bankdagen under räken-

skapsåret. Den på detta sätt

omräknade balansräkningen skall

utgöra ingående balans för det

nya räkenskapsåret och användas

i senare balansräkningar när

uppgift avseende det gamla

räkenskapsåret lämnas.

Har den bokföringsskyldige bytt

redovisningsvaluta får han göra

ett nytt byte endast om skatte-

myndigheten tillåter det.

23 §1

Skattemyndighetens beslut i

ärenden enligt 12 § fjärde stycket

får överklagas hos Riksskatte-

verket genom besvär. Riksskatte-

verkets beslut i sådana ärenden får

inte överklagas.

Skattemyndighetens beslut i

ärenden enligt 12 § fjärde stycket

och 3 a § tredje stycket får

överklagas hos Riksskatteverket

genom besvär. Riksskatteverkets

beslut i sådana ärenden får inte

överklagas.

Myndigheters beslut enligt denna lag får i övriga fall överklagas hos

regeringen genom besvär.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

Härmed föreskrivs att 2 kap. 6 §, 4 kap. 13 §, 5 kap. 2 § och 7 kap. 6 §

årsredovisningslagen (1995:1554) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i svenska kronor. Be-

loppen får dessutom anges i annan

valuta enligt omräkningskursen på

dagen för räkenskapsårets utgång

(balansdagen). I så fall skall

upplysning om omräkningskursen

lämnas i en not.

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i samma valuta som i

den löpande bokföringen under

räkenskapsåret. Beloppen får

dessutom anges i annan valuta

enligt omräkningskursen på dagen

för räkenskapsårets utgång

(balansdagen). I så fall skall upp-

lysning om omräkningskursen

lämnas i en not.

Vid byte av redovisningsvaluta

skall balansräkningen för det

gamla räkenskapsåret räknas om

till euro eller svenska kronor

enligt den växelkurs som fastställts

av den Europeiska centralbanken

den sista bankdagen under räken-

skapsåret. Den på detta sätt

omräknade balansräkningen skall

utgöra ingående balans för det

nya räkenskapsåret och användas

i senare balansräkningar när

uppgift avseende det gamla

räkenskapsåret lämnas.

4 kap.

13 §

Fordringar och skulder i ut-

ländsk valuta får omräknas enligt

växelkursen på balansdagen, om

detta står i överensstämmelse med

2 kap. 2 och 3 §§.

Fordringar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan får

omräknas enligt växelkursen på

balansdagen, om detta står i

överensstämmelse med 2 kap. 2

och 3 §§.

5 kap.

2 §

Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar eller skulder skall

anges.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i utländsk valuta skall

anges enligt vilka principer

beloppen har räknats om till

svenska kronor.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan skall anges

enligt vilka principer beloppen har

räknats om till redovisnings-

valutan.

7 kap.

6 §

För koncernredovisningen til-

lämpas följande bestämmelser i

2 kap.:

I koncernredovisningen skall

beloppen anges i samma valuta

som i moderbolagets årsredovis-

ning. För koncernredovisningen

tillämpas följande bestämmelser i

2 kap.:

4 § om andra grundläggande redovisningsprinciper,

5 § om språk och form,

6 § om valuta, och

7 § om undertecknande.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

Härmed föreskrivs i fråga om lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag, att 4 kap. 8 §, 5 kap. 4 § och 7 kap.

4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

8 §

Tillgångar och skulder i ut-

ländsk valuta skall omräknas efter

växelkursen på balansdagen, om

de inte genom särskilda åtgärder

skyddas mot eller utgör skydd mot

valutakursförändringar.

Tillgångar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan

skall omräknas efter växelkursen

på balansdagen, om de inte genom

särskilda åtgärder skyddas mot

eller utgör skydd mot valutakurs-

förändringar.

Materiella och immateriella anläggningstillgångar samt sådana

finansiella anläggningstillgångar som utgörs av andelar får utan hinder av

första stycket omräknas efter anskaffningskursen vid förvärvet.

5 kap.

4 §1

Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om

skulder och eget kapital:

1. För varje efterställd skuld som uppgår till mer än tio procent av

samtliga efterställda skulder, skall uppgift lämnas om lånebelopp,

lånevaluta, räntesats, förfallodag, omständigheter som kan medföra för-

tida återbetalning, efterställningsvillkoren samt förutsättningar och

villkor för betalning på förfallodagen eller för konvertering. Vidare skall

sammanfattande upplysningar lämnas om vilka regler som gäller för

övriga efterställda skulder.

2. Större belopp i posten Övriga skulder (post 4) skall specificeras till

sin storlek och art.

3. I bankaktiebolag och andra aktiebolag som omfattas av denna lag

skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital

eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp Aktie-

kapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond, Reservfond och Fond för

orealiserade vinster. Under fritt eget kapital skall tas upp fria fonder, var

för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för

räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas

därvid upp som avdragsposter.

4. I sparbank skall eget kapital delas upp i fonder och vinst eller förlust

för räkenskapsåret. Med fonder avses Grundfond, Uppskrivningsfond,

Reservfond, Fond för orealiserade vinster samt Garantifond. Benäm-

ningen fond får inte användas för annat belopp i balansräkningen. Förlust

för räkenskapsåret tas upp som avdragspost.

5. I medlemsbank och i kreditmarknadsförening skall eget kapital delas

upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust.

Under bundet eget kapital skall tas upp Insatskapital, Uppskrivningsfond,

Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Medlemsinsatser och

förlagsinsatser skall redovisas var för sig. Under fritt eget kapital skall

tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst

eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för

räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

6. Om en medlemsbank eller en

kreditmarknadsförening har sin

bokföring i euro, skall i kronor

betalda förlagsinsatser redovisas

enligt omräkningskursen på

balansdagen. Skillnaden mellan

det redovisade beloppet och

motsvarande belopp när banken

eller föreningen bytte redovis-

ningsvaluta skall tas upp som en

tilläggs- eller avdragspost under

fritt eget kapital eller ansamlad

förlust.

Om en sparbank har sin bok-

föring i euro, skall i kronor

betalda bidrag till garantifonden

redovisas enligt omräkningskursen

på balansdagen. Skillnaden mellan

det redovisade beloppet och

motsvarande belopp när

sparbanken bytte redovisnings-

valuta skall tas upp som en

tilläggs- eller avdragspost under

fonder.

7 kap.

4 §

För koncernredovisningen gäller

i tillämpliga delar

I koncernredovisningen skall

beloppen anges i samma valuta

som i moderbolagets redovisning.

För koncernredovisningen gäller i

tillämpliga delar

1. de allmänna bestämmelserna om årsredovisningen i 2 kap. 2 §, med

undantag för hänvisningarna till 2 kap. 1-3 §§ årsredovisningslagen

(1995: 1554),

2. bestämmelserna om balansräkning och resultaträkning i 3 kap., med

det tillägget att vad som avsatts till kapitalandelsfonden skall tas upp som

bundet kapital under Andra fonder (post 12) i koncernbalansräkningen,

3. bestämmelserna om värderingsregler i 4 kap.,

4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar i 5 kap., med undantag för

2 § 1 och hänvisningarna till 5 kap. 8, 9 och 24 §§ årsredovisningslagen,

samt

5. bestämmelserna om förvaltningsberättelse och finansieringsanalys i

6 kap. 1 §, med undantag för hänvisningen till 6 kap. 2 § årsredo-

visningslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag

Härmed föreskrivs i fråga om lagen (1995:1560) om årsredovisning i

försäkringsföretag, att 7 kap. 4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 Kap.

4 §

För koncernredovisningen gäller

i tillämpliga delar

I koncernredovisningen skall

beloppen anges i samma valuta

som i moderbolagets redovisning.

För koncernredovisningen gäller i

tillämpliga delar

1. de allmänna bestämmelserna om årsredovisningen i 2 kap. 2 §, med

undantag för hänvisningarna till 2 kap. 1-3 §§ årsredovisningslagen

(1995: 1554),

2. bestämmelserna om balansräkning och resultaträkning i 3 kap., med

det tillägget att vad som avsatts till kapitalandelsfonden skall tas upp i

koncernbalansräkningen som bundet eget kapital under Andra fonder

(AA.IV) i skadeförsäkringsföretag och under Återbäringsmedel (DD) i

livförsäkringsföretag,

3. bestämmelserna om värderingsregler i 4 kap.,

4. bestämmelserna om tilläggsupplysningar i 5 kap., med undantag för

2 § 1 och hänvisningarna till 5 kap. 8, 9 och 24 §§ årsredovisningslagen,

samt

5. bestämmelserna om upplysningarna i förvaltningsberättelsen i 6 kap.

1 och 2 §§, med undantag för hänvisningen till 6 kap. 2 § årsredo-

visningslagen.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härmed föreskrivs att 1 kap. 3 §, 2 kap. 4 § och 9 kap. 35 § aktie-

bolagslagen (1975:1385) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §1

Aktiebolag skall ha ett aktiekapital som uppgår till minst 100 000 kr i

privata aktiebolag och till minst 500 000 kr i publika aktiebolag.

Om aktiekapitalet är fördelat på flera aktier, skall dessa lyda på lika

belopp.

Aktiekapitalet och aktiernas

nominella belopp skall anges i

svenska kronor eller euro.

2 kap.

4 §2

Bolagsordningen skall ange

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, angivet till sin art,

4. aktiekapitalet eller, om detta skall kunna utan ändring av bolags-

ordningen bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet ej får vara mindre än en fjärde-

del av maximikapitalet,

5. aktiernas nominella belopp,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt styrelsesuppleanter, om sådana skall finnas, samt tiden för

styrelseledamots uppdrag,

7. sättet för sammankallande av bolagsstämma,

8. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

9. vilken tid bolagets räkenskapsår skall omfatta.

I fråga om publika aktiebolag, vars firma inte innehåller ordet publikt,

skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter firman.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om bolaget skall ha sin bok-

föring i euro skall detta anges i

bolagsordningen. I så fall skall

aktiekapitalet och aktiernas

nominella belopp anges i denna

valuta.

9 kap.

Anmälan och verkställighet av beslut om ändring av bolagsordningen

35 §1

Ett beslut om ändring av bolagsordningen skall genast anmälas för

registrering och får, utom i fall som avses i 18 kap. 6 §, inte verkställas

förrän registrering har skett.

Beslut om införande eller

ändring av en sådan bestämmelse

i bolagsordningen som avses i

2 kap. 4 § fjärde stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som följer närmast efter beslutet.

Registreringsmyndigheten skall

räkna om det registrerade aktie-

kapitalet till den nya valutan enligt

den växelkurs som fastställts av

den Europeiska centralbanken den

sista bankdagen under det gamla

räkenskapsåret.

1. Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

2. Bestämmelserna i 3 kap. 4 § tredje stycket andra meningen om

påskrift på aktiebrev när nominella beloppet ändrats tillämpas inte när

ändringen skett i samband med byte av bokföringsvaluta.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar

Härmed föreskrivs att 2 kap. 2 §, 7 kap. 14 § samt 9 kap. 7 och 15 §§

lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §1

Föreningens stadgar skall ange

1. föreningens firma,

2. den ort i Sverige där föreningens styrelse skall ha sitt säte,

3. ändamålet med föreningens verksamhet och verksamhetens art,

4. den insats med vilken varje medlem skall delta i föreningen, hur

insatserna skall fullgöras samt i vad mån en medlem får delta i

föreningen med insats utöver vad han är skyldig att delta med,

5. för det fall att regelbundna eller på särskilt beslut om uttaxering

beroende avgifter till föreningen skall förekomma, avgifternas belopp

eller de högsta belopp till vilka de får bestämmas,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revi-

sorer samt eventuella suppleanter, tiden för deras uppdrag samt, om

någon av dem skall utses på annat sätt än som anges i denna lag, hur det i

så fall skall ske,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämma skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall bringas till medlemmarnas eller full-

mäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vilken tid föreningens räkenskapsår skall omfatta,

11. grunderna för fördelning av föreningens vinst samt hur man skall

förfara med föreningens behållna tillgångar när föreningen upplöses,

samt

12. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 10 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Om föreningen skall ha sin

bokföring i euro, skall detta anges

i stadgarna. I så fall skall

medlemsinsatserna anges i denna

valuta.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

7 kap.

14 §

Beslut att ändra stadgarna fattas av föreningsstämman. Beslutet är

giltigt, om samtliga röstberättigade i föreningen har förenat sig om det.

Beslutet är även giltigt, om det har fattats på två på varandra följande

stämmor och på den senare stämman biträtts av minst två tredjedelar av

de röstande eller den större majoritet som krävs enligt 15 §.

Har i stadgarna tagits in ytterligare villkor för ändring av stadgarna,

gäller det villkoret.

Om enligt en föreskrift i stadgarna en viss bestämmelse inte får ändras

utan regeringens tillstånd, får inte heller en sådan föreskrift ändras utan

regeringens tillstånd, om föreskriften har tagits in i stadgarna på grund av

lag eller annan författning eller efter regeringens medgivande.

Ett beslut om ändring av stadgarna skall genast anmälas för registre-

ring. Beslutet får inte verkställas förrän registreringen har skett.

Beslut som innebär nedsättning av medlemsinsatsernas belopp eller

annan lindring av medlemmarnas insatsskyldighet enligt stadgarna får

inte verkställas förrän ett år har förflutit efter registreringen.

Beslut om införande eller

ändring av en sådan bestämmelse

i stadgarna som avses i 2 kap. 2 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

följer närmast efter beslutet.

9 kap.

7 §1

I balansräkningen skall aktier i dotterbolag tas upp som en särskild

post bland tillgångarna.

En förenings eget kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt

eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas

upp inbetalda eller genom insatsemission tillgodoförda insatser,

reservfond samt uppskrivningsfond. Medlemsinsatser och förlags-

insatser skall redovisas var för sig. Under fritt eget kapital eller ansam-

lad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller

förlust samt nettovinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust

och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

Fordran på insats får inte tas upp som tillgång. Redovisningen av

fullgjorda insatser får göras så att i balansräkningen anges hela insats-

kapitalet samt hur mycket därav som inte har fullgjorts, varefter

skillnaden de betalda insatserna utförs som en särskild post under

eget kapital.

Om föreningen har sin

bokföring i euro, skall i kronor

bestämda förlagsinsatser redo-

visas enligt omräkningskursen på

balansdagen. Skillnaden mellan

det redovisade beloppet och

motsvarande belopp när

föreningen bytte redovisnings-

valuta skall tas upp som en

tilläggs- eller avdragspost under

fritt eget kapital eller ansamlad

förlust.

Om det i en fordrings- eller skuldpost enligt balansräkningen ingår en

fordran hos eller skuld till ett dotterföretag eller en moderförening, skall

beloppet anges särskilt. Detta får ske inom linjen. Detsamma gäller ifråga

om pant och med pant jämförliga säkerheter eller ansvarsförbindelser till

förmån för ett dotterföretag eller en moderförening.

15 §1

En ekonomisk förening som enligt 11 c, 11 e eller 11 g § bok-

föringslagen (1976:125) upprättar årsbokslut med tillämpning av be-

stämmelser i årsredovisningslagen (1995:1554) skall upprätta årsredo-

visning samt, i förekommande fall, koncernredovisning och delårs-

rapporter med tillämpning av 2 kap. 1 - 6 §§ och 7 § första och tredje

styckena, 3 kap., 4 kap. 1 - 6 §§, 8 § första stycket och andra stycket 2

och 3, 9 - 13 §§, 14 § andra stycket och 15 - 17 §§, 5 kap. 1 -12 §§, 14 §

andra stycket och 15 - 24 §§, 6 kap., 7 kap. och 9 kap. 1, 3 och 4 §§

årsredovisningslagen. I så fall gäller även 10 kap. 1 § årsredovis-

ningslagen.

Vid tillämpningen av årsredovisningslagen gäller följande.

1. Vad som sägs om aktiebolag och bolag gäller ekonomiska för-

eningar.

2. Vad som sägs om moderbolag gäller moderförening.

3. Vad som sägs om bolag som avses i 10 kap. 12 och 13 §§ aktie-

bolagslagen (1975:1385) gäller ekonomiska föreningar som avses i

8 kap. 5 § första och tredje styckena denna lag.

4. Med intresseföretag avses vad som anges i 1 kap. 5 och 6 §§ års-

redovisningslagen.

5. Med andelar avses aktier och andra andelar i juridiska personer.

6. Uppskrivning får göras endast för avsättning till uppskrivningsfond.

7. De hänvisningar som finns i 7 kap. årsredovisningslagen till andra

bestämmelser i den lagen skall inte tillämpas på 2 kap. 7 § andra stycket,

4 kap. 7 § och 14 § första stycket samt 5 kap. 14 § första och tredje

styckena.

En förening som upprättar

årsredovisning, koncernredovis-

ning eller delårsrapport i enlighet

med första eller andra stycket skall

inte tillämpa bestämmelserna i 1,

2, 4 och 5 §§, 6 § första stycket

och andra stycket första meningen,

7 § första och fjärde styckena, 8 §,

9 § första stycket, andra stycket 1,

2 och 7, tredje och fjärde styckena

samt 11 §, 12 § första stycket och

andra stycket första meningen

samt 13 och 14 §§. För en sådan

förening gäller inte heller vad som

sägs i 10 § första stycket om

koncernredovisningens delar.

En förening som upprättar

årsredovisning, koncernredovis-

ning eller delårsrapport i enlighet

med första eller andra stycket skall

inte tillämpa bestämmelserna i 1,

2, 4 och 5 §§, 6 § första stycket

och andra stycket första meningen,

7 § första och femte styckena, 8 §,

9 § första stycket, andra stycket 1,

2 och 7, tredje och fjärde styckena

samt 11 §, 12 § första stycket och

andra stycket första meningen

samt 13 och 14 §§. För en sådan

förening gäller inte heller vad som

sägs i 10 § första stycket om

koncernredovisningens delar.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag (1999:000) om omräkningsförfarande vid

beskattningen för företag som har sin bokföring i euro

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag innehåller bestämmelser för företag som har sin redovi-

ning i euro eller som byter redovisningsvaluta.

2 § Företaget skall bifoga sin årsredovisning till självdeklarationen.

3 § Uppgifter enligt 2 kap. 19 § första stycket lagen (1990:325) om

självdeklarationer och kontrolluppgifter skall avse belopp som har

räknats om till kronor enligt 4 §. De företag som nämns i 2 kap. 20 §

första stycket denna lag skall bifoga balans- och resultaträkning om-

räknade till kronor enligt 4 §. Det omräknade resultatet skall vara ut-

gångspunkt för sådan justering som avses i 2 kap. 19 § andra stycket 3

samma lag.

4 § Resultaträkningen skall räknas om enligt beskattningsårets genom-

snittliga växelkurs.

Balansräkningen skall räknas om enligt balansdagens kurs. Detta gäller

dock inte posten Årets resultat som skall räknas om enligt den

genomsnittliga växelkursen.

Om omräkning enligt första och andra styckena leder till att summan

av tillgångarna avviker från summan av eget kapital, avsättningar och

skulder skall mellanskillnaden föras upp som en korrigeringspost.

5 § Om värderingen av lager, pågående arbeten, fordrings- eller

skuldposter eller avsättningar ändras i förhållande till den avgivna

självdeklarationen, skall det belopp som påverkar den skattepliktiga

intäkten justeras med hänsyn till skillnaden mellan balansdagens kurs

och beskattningsårets genomsnittliga växelkurs.

6 § När ett företag byter redovisningsvaluta skall som värde av

ingående lager, pågående arbeten samt fordrings- och skuldposter och

avsättningar tas upp värdet av närmast föregående beskattningsårs

utgående lager, pågående arbeten samt fordrings- och skuldposter och

avsättningar omräknade enligt balansdagens kurs.

Om företaget tillämpar räkenskapsenlig avskrivning på inventarier

eller sådana tillgångar som enligt punkt 16 av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen (1928:370) skrivs av enligt samma regler skall

anskaffningsvärdet på de inventarier som anskaffats under de tre senaste

beskattningsåren och som fortfarande finns kvar i verksamheten räknas

om enligt balansdagens kurs.

7 § Vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:483) skall omräkning ske med den genomsnittliga

växelkursen för den månad redovisningen avser. Avser redovisningen ett

helt år skall den genomsnittliga växelkursen för det aktuella året

användas.

8 § Riksskatteverket skall fastställa de kurser som behövs för att

omräkning skall kunna göras enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas, såvitt avser

självdeklaration, första gången vid 2001 års taxering.

Förslag till Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 20 § och punkt

4 av anvisningarna till 24 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

till 20 §

1.1 Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna

paragraf ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga för-

säkringar och avgifter till kassor, föreningar och andra samman-

slutningar, i vilka den skattskyldige är medlem. Avdrag får dock göras

för sådana premier och avgifter i den omfattning som anges i 33 §, 46 §

2 mom., punkterna 21 och 23 av anvisningarna till 23 § och punkt 6 av

anvisningarna till 33 §. Avdrag får även göras för inbetalning på

pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2 mom. och punkt

21 av anvisningarna till 23 §.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till arbets-

givarorganisationer. Beträffande sådana avgifter gäller att avdrag med-

ges till den del avgifterna avser medel för konfliktändamål. Bedöm-

ningen av vad avgifterna avser får grundas på uppgifter i organisa-

tionens budget om inte särskilda skäl talar mot det. Vid bedömningen

skall dock avgifterna alltid i första hand avräknas mot kostnaderna för

den övriga organisationsverksamheten.

Utgifter för representation och

liknande ändamål är att hänföra till

omkostnader i förvärvskälla endast

om de har omedelbart samband

med verksamheten, såsom då fråga

uteslutande är om att inleda eller

bibehålla affärsförbindelser och

liknande eller då utgifterna avser

jubileum för företaget, invigning

av mera betydande anläggning för

verksamheten, stapelavlöpning

eller jämförliga händelser eller då

utgifterna är att hänföra till

personalvård. Avdrag medges i det

enskilda fallet inte med större

belopp än som kan anses skäligt.

Avdrag för måltidsutgifter som

avser lunch, middag eller supé

medges inte med större belopp än

90 kronor per person.

Utgifter för representation och

liknande ändamål är att hänföra till

omkostnader i förvärvskälla endast

om de har omedelbart samband

med verksamheten, såsom då fråga

uteslutande är om att inleda eller

bibehålla affärsförbindelser och

liknande eller då utgifterna avser

jubileum för företaget, invigning

av mera betydande anläggning för

verksamheten, stapelavlöpning

eller jämförliga händelser eller då

utgifterna är att hänföra till

personalvård. Avdrag medges i det

enskilda fallet inte med större

belopp än som kan anses skäligt.

Avdrag för måltidsutgifter som

avser lunch, middag eller supé

medges inte med större belopp än

90 kronor per person. För företag

som har sin löpande bokföring i

euro skall i stället ett belopp i euro

som motsvarar 90 kronor an-

vändas. Detta belopp skall be-

räknas utifrån den genomsnittliga

växelkursen under perioden

december andra året före beskatt-

ningsåret till november året före

beskattningsåret

För den som är skattskyldig till mervärdesskatt eller har rätt till

återbetalning av mervärdesskatt avser avdragsramen i föregående stycke

pris exklusive mervärdesskatt. För övriga ökas avdragsramen med

mervärdesskatten.

till 24 §

41 Fordringar, skulder och

kontanter i utländsk valuta

värderas till kursen vid beskatt-

ningsårets utgång. Föreligger

terminskontrakt eller annan lik-

nande valutasäkringsåtgärd får

posten tas upp till det värde som

motiveras av valutasäkringen om

samma värde används i bok-

föringen och en sådan värdering

står i överensstämmelse med god

redovisningssed.

4. Fordringar, skulder, avsätt-

ningar och kontanter i annan

valuta än redovisningsvalutan

värderas till kursen vid beskatt-

ningsårets utgång. Föreligger

terminskontrakt eller annan lik-

nande valutasäkringsåtgärd får

posten tas upp till det värde som

motiveras av valutasäkringen om

samma värde används i bok-

föringen och en sådan värdering

står i överensstämmelse med god

redovisningssed.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

Förslag till Lag om ändring lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 2 § 3 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

3 mom1 Äger svenskt aktiebolag, svensk ekonomisk förening, svensk

sparbank eller svenskt ömsesidigt skadeförsäkringsföretag (moder-

företag) mer än nio tiondelar av aktierna eller andelarna i ett eller flera

svenska aktiebolag eller svenska ekonomiska föreningar (helägda

dotterföretag), skall koncernbidrag som moderföretaget lämnar till helägt

dotterföretag eller som sådant företag lämnar till moderföretaget eller till

annat helägt dotterföretag hos moderföretaget anses som avdragsgill

omkostnad för givaren och skattepliktig intäkt för mottagaren, även om

bidraget inte för givaren utgör omkostnad för intäkternas förvärvande

eller bibehållande. Som förutsättning för detta gäller

a) att varken givare eller mottagare är bostadsföretag enligt 7 mom.,

investmentföretag enligt 10 mom. eller förvaltningsföretag enligt 7 §

8 mom. andra stycket,

b) att såväl givare som mottagare redovisar bidraget till samma års

taxering öppet i självdeklaration eller därvid fogad bilaga,

c) att dotterföretag som lämnar eller mottar bidrag har varit helägt

under hela beskattningsåret för både givare och mottagare eller sedan

dotterföretaget började bedriva verksamhet av något slag,

d) att, om bidrag lämnas från dotterföretag till moderföretag,

moderföretaget skulle vara frikallat från skattskyldighet för utdelning

som under beskattningsåret hade uppburits från dotterföretaget,

e) att, om bidrag lämnas från

dotterföretag till annat dotter-

företag, moderföretaget är in-

vestmentföretag eller förvalt-

ningsföretag som avses i a eller

moderföretaget i annat fall skulle

vara antingen frikallat från skatt-

skyldighet för utdelning som under

beskattningsåret hade uppburits

från det givande dotterföretaget

eller skattskyldigt för utdelning

som under beskattningsåret hade

uppburits från det mottagande

dotterföretaget samt

f) att mottagaren inte enligt avtal

om undvikande av dubbel-

beskattning skall anses ha hemvist

i en främmande stat.

e) att, om bidrag lämnas från

dotterföretag till annat dotter-

företag, moderföretaget är in-

vestmentföretag eller förvalt-

ningsföretag som avses i a eller

moderföretaget i annat fall skulle

vara antingen frikallat från skatt-

skyldighet för utdelning som under

beskattningsåret hade uppburits

från det givande dotterföretaget

eller skattskyldigt för utdelning

som under beskattningsåret hade

uppburits från det mottagande

dotterföretaget,

f) att mottagaren inte enligt avtal

om undvikande av dubbel-

beskattning skall anses ha hemvist

i en främmande stat samt

g) att både givare och mot-

tagare använder samma redovis-

ningsvaluta.

Lämnar svenskt moderföretag koncernbidrag till svenskt aktiebolag

som inte är sådant helägt dotterbolag som avses i första stycket, skall

bidraget ändå anses som avdragsgill omkostnad för moderföretaget och

skattepliktig intäkt för mottagaren, om de förutsättningar som anges i

första stycket a, b och f är uppfyllda och om ägarförhållandena under

hela beskattningsåret för både givare och mottagare eller sedan

mottagaren började bedriva verksamhet av något slag har varit sådana att

mottagaren genom fusioner mellan moderföretag och dotterbolag har

kunnat bringas att uppgå i moderföretaget. Därvid skall fusion anses

kunna äga rum när moderföretag äger mer än nio tiondelar av aktierna i

dotterbolag men inte i annat fall.

Även i andra fall skall koncernbidrag som svenskt företag lämnar till

annat svenskt företag anses som avdragsgill omkostnad för givaren och

skattepliktig intäkt för mottagaren under förutsättning att bidraget med

avdragsrätt för givaren enligt första och andra styckena hade kunnat

lämnas till annat företag än mottagaren och att bidraget därefter, direkt

eller genom förmedling av ytterligare företag, hade kunnat vidare-

befordras till mottagaren på sådant sätt att varje förmedlande företag

skulle ha haft rätt till avdrag enligt första och andra styckena för

vidarebefordrat belopp.

Avdrag för koncernbidrag får åtnjutas endast av den som visar att

förutsättningar för sådant avdrag föreligger.

Lämnas bidrag från svenskt företag till annat svenskt företag, med

vilket givaren är i intressegemenskap, för verksamhet av väsentlig

betydelse från samhällsekonomisk synpunkt och redovisas bidraget

öppet, kan regeringen medge att bidraget skall anses som avdragsgill

omkostnad för givaren och skattepliktig intäkt för mottagaren även om en

eller flera av de förutsättningar som anges i första tredje styckena inte är

uppfyllda.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

Förslag till Lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härmed föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 8 kap. 6 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 13 kap. 1 § skall lyda Allmänna

bestämmelser ,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 11 kap. 5 b § samt

13 kap. 2, 15 a och 23 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

6 §1

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen.

Den ingående skatten motsvarar

den utgående skatten hos den som

är skattskyldig för omsättningen

eller importen.

I 13 kap. 26 § finns bestämmelser om återförande av sådan ingående

skatt som hänför sig till ett förvärv för vilket en skattskyldig har fått

prisnedsättning efter det att han gjort avdrag för skatten.

11 kap.

5 b §

Om faktureringsvalutan är en

annan än den skattskyldiges

redovisningsvaluta, skall mer-

värdesskattens belopp även anges

i den senare valutan. Dessutom

skall den kurs som använts vid

omräkningen anges.

13 kap.

2 §

I lagen (1999:000) om om-

räkningsförfarande vid beskatt-

ningen för företag som har sin

bokföring i euro finns bestäm-

melser om redovisning av mer-

värdesskatt för den som har

bokföringen i euro.

15 a §

Vid redovisning av utgående

skatt skall den skattskyldige

använda det skattebelopp som på

fakturan angivits i den egna

redovisningsvalutan.

23 a §

Vid redovisning av ingående

skatt skall den skattskyldige

använda det skattebelopp som på

fakturan angivits i dennes

redovisningsvaluta. Om beloppet

inte angivits i denna valuta skall

det skattebelopp som angivits i

faktureringsvalutan användas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Förslag till Lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483)

Härigenom föreskrivs i fråga om skattebetalningslagen (1997:483)

dels att rubriken till 1 kap. skall lyda Tillämpningsområde, defini-

tioner och valuta ,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 7 § samt närmast

före 1 kap. 7 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

Valuta

7 §

Samtliga uppgifter enligt denna

lag skall till sina belopp anges i

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter

dels att 1 kap. 1 § och 2 kap. 19 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen införs en ny paragraf, 1 kap. 4 §.

1 kap.

1 §1

I denna lag ges bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till

ledning för taxering enligt taxeringslagen (1990:324) m.m.

I lagen (1999:000) om

omräkningsförfarande vid be-

skattningen för företag som har

sin bokföring i euro finns särskilda

bestämmelser för den som har sin

bokföring i euro.

4 §

Samtliga uppgifter till ledning

för taxering skall till sina belopp

anges i kronor.

2 kap.

19 §2

Den som har inkomst av näringsverksamhet skall, om inte annat

framgår av 20 eller 25 §, i sin självdeklaration för varje förvärvskälla

från bokföringen lämna uppgifter om varje slag av

1. intäkter, kostnader, bokslutsdispositioner, skatter och skattemässiga

avsättningar,

2. tillgångar, skulder, avsättningar, obeskattade reserver och eget

kapital.

Uppgifter skall vidare lämnas om

1. arten och omfattningen av verksamheten,

2. hur värdesättningen på lager samt fordringar skett,

3. hur det bokföringsmässiga

vinstresultatet justerats för att

överensstämma med de för den

skattemässiga inkomstberäkningen

stadgade grunderna,

3. hur det bokföringsmässiga

resultatet justerats för att över-

ensstämma med de för den

skattemässiga inkomstberäkningen

stadgade grunderna,

4. hur avdrag för värdeminskning beräknats,

5. vad den skattskyldige satt in i form av pengar i näringsverk-

samheten eller tagit ut ur näringsverksamheten i varor, pengar eller annat

eller på annat sätt använt för att betala levnadskostnader eller för andra

utgifter, som inte är hänförliga till omkostnader i verksamheten, samt om

andra förmåner som den skattskyldige fått av verksamheten,

6. ändrade redovisningsprinciper samt

7. under året anskaffade och försålda anläggningstillgångar.

Juridisk person som omfattas av 2 § 6 a mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt skall lämna uppgift om beslut om utdelning eller

annat förfogande över uppkommen vinst.

Fysisk person och dödsbo skall lämna uppgift om fördelningsunderlag

enligt 2 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning vid

utgången av närmast föregående beskattningsår samt motsvarande belopp

vid beskattningsårets utgång.

Har makar tillsammans deltagit i näringsverksamhet behöver upp-

gifter som avses i första och andra styckena endast lämnas av en av

makarna. Var och en av makarna skall dock lämna uppgifter om arten

och omfattningen av sitt arbete i verksamheten samt de övriga uppgifter

som behövs för tillämpningen av anvisningarna till 52 § kommunal-

skattelagen.

Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten på ansökan av den

deklarationsskyldige medge att de uppgifter som avses i första stycket 1

lämnas i sammansatta poster. Ett sådant medgivande får omfatta en tid av

högst tre år åt gången. En ansökan skall ha kommit in till skattemyndig-

heten före ingången av taxeringsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

Förslag till Lag (1999:000) om redovisning i euro för

finansiella företag

Härmed föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser för finansiella företag om byte av

redovisningsvaluta och redovisning i euro.

Definitioner

2 § I denna lag förstås med

1. bank: bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank,

2. kreditmarknadsföretag: ett svenskt aktiebolag eller en svensk eko-

nomisk förening som har fått tillstånd att driva finansieringsverksamhet

enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet (kreditmarknads-

bolag respektive kreditmarknadsförening),

3. värdepappersbolag: ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att

driva värdepappersrörelse enligt lagen (1991:981) om värdepappers-

rörelse,

4. kreditinstitut: bank och kreditmarknadsföretag,

5. finansiell företagsgrupp: grupp av företag vad som anges i 6 kap. 1 §

lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar eller annan

grupp av företag på vilka enligt föreskrift meddelad med stöd av 6 kap.

2 § samma lag bestämmelserna om finansiell företagsgrupp skall

tillämpas,

6. börs: vad som anges i 1 kap. 4 § 1 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet,

7. auktoriserad marknadsplats: vad som anges i 1 kap. 4 § 3 lagen om

börs- och clearingverksamhet,

8. clearingorganisation: vad som anges i 1 kap. 4 § 5 lagen om börs-

och clearingverksamhet,

9. fondbolag: vad som anges i 1 § första stycket 3 lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder,

10. försäkringsbolag: försäkringsaktiebolag och ömsesidigt försäk-

ringsbolag som omfattas av försäkringsrörelselagen (1982:713),

11. finansiellt företag: de företag som anges i punkterna 3, 4 och 6-10,

12. redovisning: löpande bokföring, årsbokslut, årsredovisning, kon-

cernredovisning och delårsrapporter.

Omräkningskurs

3 § Vid omräkning mellan kronor och euro enligt denna lag skall den i

3 a § andra stycket bokföringslagen (1976:125) angivna växelkursen

användas, om inte annat följer av denna lag eller föreskrifter som

meddelats med stöd av denna lag.

Förutsättningar för att redovisa i euro och byta redovisningsvaluta

4 § Ett finansiellt företag får ha sin redovisning i euro endast om

1. det inte försvårar en effektiv tillsyn över företaget eller den koncern

eller den finansiella företagsgrupp där företaget ingår samt

2. det i övrigt är förenligt med de bestämmelser som gäller för

verksamheten.

Vad som i första stycket föreskrivs om redovisning i euro gäller även

för själva bytet av redovisningsvaluta från kronor till euro och omvänt.

Omräkning av krav på minsta kapitalbas för institut som bytt

redovisningsvaluta

5 § När ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag byter redo-

visningsvaluta skall kravet på minsta kapitalbas omräknas till den nya

redovisningsvalutan.

Krav på bundet eget kapital för institut som redovisar i euro

6 § Ett kreditinstitut och ett värdepappersbolag skall vid ingången av det

första räkenskapsåret med redovisning i euro ha ett bundet eget kapital

som uppgår till minst det startkapital som krävs för att påbörja verk-

samhet av det slag som institutet bedriver.

Normgivningsbemyndigande

7 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall med-

dela föreskrifter om den kurs som skall användas vid omräkning och de

föreskrifter som i övrigt behövs för att ett finansiellt företag som har sin

redovisning i euro skall kunna tillämpa de bestämmelser som gäller för

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härmed föreskrivs att 2 kap. 4 § och 4 kap. 1 § lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §1

Ett kreditmarknadsföretag skall när verksamheten påbörjas ha ett

bundet eget kapital som vid tidpunkten för beslut om tillstånd enligt 1 §

motsvarar minst fem miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 3 och 5 lagen (1995:1559)

om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag finns

bestämmelser om vad som utgör bundet eget kapital.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra

miljoner kronor, får Finans-

inspektionen medge att företaget

har lägre bundet eget kapital än

som anges i första stycket, dock

lägst motsvarande en miljon ecu. I

nettovärdet skall inte räknas in

värdet av tillgångarna i sådan

finansieringsverksamhet som an-

ges i 1 kap. 3 § första stycket.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra

miljoner kronor eller, om kredit-

marknadsföretaget avser att ha sin

redovisning i euro, tolv miljoner

euro, får Finansinspektionen

medge att företaget har lägre

bundet eget kapital än som anges i

första stycket, dock lägst mot-

svarande en miljon ecu.

4 kap.

1 §2

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett kreditmarknadsföretags

kapitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten på-

börjades.

Ett kreditmarknadsföretags

kapitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten på-

börjades eller, om kreditmark-

nadsföretaget har sin redovisning i

euro, det belopp som enligt 6 §

lagen (1999:000) om redovisning i

euro för finansiella företag kräv-

des i eget kapital vid ingången av

det första räkenskapsåret med

redovisning i euro.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner ecu, skall om nettovärdet

av tillgångarna i företagets

verksamhet därefter överstiger

etthundra miljoner kronor ha en

kapitalbas som motsvarar minst

fem miljoner ecu, beräknat efter

den kurs som gällde vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 2 kap. 1 §.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner ecu, skall om nettovärdet

av tillgångarna i företagets verk-

samhet därefter överstiger ett-

hundra miljoner kronor eller, om

kreditmarknadsföretaget har sin

redovisning i euro, tolv miljoner

euro ha en kapitalbas som mot-

svarar minst fem miljoner ecu,

beräknat efter den kurs som gällde

vid tidpunkten för beslut om till-

stånd enligt 2 kap. 1 §, eller, om

kreditmarknadsföretaget tidigare

har haft sin redovisning i euro,

beräknat efter den kurs som gällde

vid ingången av det första räken-

skapsåret med redovisning i

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på räken-

skapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse

Härmed föreskrivs att 5 kap. 1 § samt 6 kap. 7 och 9 §§ lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §1

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett värdepappersbolags kapital-

bas får inte understiga det belopp

som enligt 2 kap. 5 § krävdes när

rörelsen påbörjades.

Ett värdepappersbolags kapi-

talbas får inte understiga det be-

lopp som enligt 2 kap. 5 § krävdes

när rörelsen påbörjades eller, om

värdepappersbolaget har sin

redovisning i euro, det belopp som

enligt 6 § lagen (1999:000)om

redovisning i euro för finansiella

företag krävdes i eget kapital vid

ingången av det första räken-

skapsåret med redovisning i euro.

6 kap.

7 §2

Om ett svenskt värde-

pappersinstitut har fattat beslut

som strider mot denna lag eller

någon annan författning som

reglerar dess verksamhet, mot

föreskrift som meddelats med stöd

av denna lag eller mot bolags-

ordningen, får Finansinspektionen

förbjuda verkställighet av beslutet.

Har beslutet redan verkställts får

inspektionen förelägga institutet

att göra rättelse, om det är möjligt.

Om ett svenskt värde-

pappersinstitut har fattat beslut

som strider mot denna lag eller

någon annan författning som

reglerar dess verksamhet, mot

föreskrift som meddelats med stöd

av sådan författning eller mot

bolagsordningen, får Finans-

inspektionen förbjuda verkställig-

het av beslutet. Har beslutet redan

verkställts får inspektionen före-

lägga institutet att göra rättelse,

om det är möjligt.

9 §3

Tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett svenskt värdepappers-

institut skall återkallas av Finansinspektionen om:

1. institutet inte inom ett år från beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om institutet dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. institutet under en sammanhängande tid av sex månader inte har

drivit sådan rörelse som tillståndet avser, eller

3. institutet genom att överträda

denna lag eller föreskrift som

meddelats med stöd av lagen eller

på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan rörelse som tillståndet

avser.

3. institutet genom att överträda

en bestämmelse som avses i 7 §

eller på annat sätt visat sig

olämpligt att utöva sådan rörelse

som tillståndet avser.

Ett värdepappersbolags tillstånd enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5

skall återkallas av inspektionen om bolaget inte fullgjort sina skyldig-

heter enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, och inte vidtagit

rättelse inom ett år efter det att inspektionen har förelagt värdepappers-

bolaget att fullgöra sina skyldigheter med förklaring att värdepappers-

bolagets tillstånd annars kan komma att återkallas.

Ett värdepappersbolags tillstånd skall dessutom återkallas om:

1. bolagets kapitalbas understiger det minsta belopp som föreskrivs i

5 kap. 1 § andra stycket eller och bristen inte har täckts inom tre

månader efter det att den blev känd för bolaget, eller

2. någon som ingår i bolagets styrelse eller är verkställande direktör

eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 §

första stycket 4.

I fall som avses i tredje stycket 2 får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare och

han eller hon, sedan en av inspektionen bestämd tid av högst tre månader

gått, fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag

Härmed föreskrivs att 2 kap. 6 och 4 kap. 8 § lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §1

Kapitalbasen utgörs av summan av primärt och supplementärt kapital

efter avräkning enligt 7 § och 5 kap. 4 § tredje stycket 2. Det primära

kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen.

Med primärt kapital avses:

A. I bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag eget

kapital med undantag för kumulativa preferensaktier, i sparbanker

reservfonder, i medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar eget

kapital med undantag för förlagsinsatser samt i Svenska skeppshypoteks-

kassan kassans reservfond. Från eget kapital skall undantas uppskriv-

ningsfonder.

B. I banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag kapital-

andelen av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond.

C. I banker och kreditmarknadsföretag kapitalandelen av det belopp

som svarar mot bankens eller företagets reserver till följd av avskrivning

på egendom som upplåtits till nyttjande.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagsandelslån, för-

lagslån och andra skuldför-

bindelser med en ursprunglig

löptid på minst fem år och med

rätt till betalning först efter

institutets övriga borgenärer, dock

sammanlagt högst till ett belopp

som motsvarar hälften av det

primära kapitalet. Förlags-

andelslån, förlagslån och andra

skuldförbindelser vilkas åter-

stående löptid understiger fem år

får tas upp till ett belopp som

motsvarar högst 20 % av det

nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter

medgivande av Finansinspek-

tionen, räknas andra kapi-

taltillskott och reserver än som

sägs i andra och tredje styckena.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagslån och andra

skuldförbindelser med en ur-

sprunglig löptid på minst fem år

och med rätt till betalning först

efter institutets övriga borgenärer,

dock sammanlagt högst till ett

belopp som motsvarar hälften av

det primära kapitalet. Förlags-

andelslån, förlagslån och andra

skuldförbindelser vilkas åter-

stående löptid understiger fem år

får tas upp till ett belopp som

motsvarar högst 20 % av det

nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter

medgivande av Finansinspek-

tionen, räknas värdet av

förlagsandelslån samt andra

kapitaltillskott och reserver än som

sägs i andra och tredje styckena.

4 kap.

8 §

Om ett instituts totala

nettoposition i utländsk valuta för

hela verksamheten överstiger 2 %

av kapitalbasen enligt 2 kap. 6

8 §§ skall kapitalkravet motsvara

8 % av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala netto-

position i utländsk valuta avses

den högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

Om ett instituts totala

nettoposition i annan valuta än

redovisningsvalutan för hela

verksamheten överstiger 2 % av

kapitalbasen enligt 2 kap. 6 8 §§

skall kapitalkravet motsvara 8 %

av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala netto-

position i annan valuta än

redovisningsvalutan avses den

högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

För balanserade positioner i nära korrelerade valutor får tillämpas ett

kapitalkrav motsvarande 4 % av värdet av den balanserade positionen.

Vidare får ett lägre kapitalkrav tillämpas för valutor som omfattas av

mellanstatliga bindande överenskommelser om valutakurs-samarbete.

Efter medgivande av Finansinspektionen får en simuleringsmetod

användas vid beräkning av kapitalkravet enligt denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskriv att det i ikraftträdande- och övergångs-

bestämmelserna till lagen om (1992:1610) om finansieringsverksamhet

skall införas en ny punkt 5 a av följande lydelse.

5 a. Ett företag som bedriver verksamhet med stöd av punkterna 3-5 får

inte byta redovisningsvaluta.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på räken-

skapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

Härmed föreskrivs att 1 kap. 4 §, 2 kap. 4 § och 7 kap. 14 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Varje medlem skall betala insats i medlemsbanken i enlighet med vad

som föreskrivs i stadgarna. Betalningen skall alltid fullgöras i pengar.

En medlemsbank skall när bankens rörelse påbörjas ha ett bundet eget

kapital som vid tidpunkten för beslut om oktroj motsvarar minst fem

miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 5 lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag finns bestämmelser om vad som

utgör bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan be-

räknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att bolaget har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst mot-

svarande en miljon ecu.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan be-

räknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor eller, om med-

lemsbanken avser att ha sin

redovisning i euro, tolv miljoner

euro, får regeringen medge att

banken har lägre bundet eget

kapital än det som anges i första

stycket, dock lägst motsvarande en

miljon ecu.

2 kap.

4 §1

Stadgarna skall ange

1. medlemsbankens firma,

2. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

3. de rörelsegrenar som banken avser att driva,

4. villkoren för medlemskap i banken,

5. den insats med vilken varje medlem skall delta i banken och i vilken

utsträckning medlemmarna får delta i banken med insats utöver vad de är

skyldiga att delta med,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella suppleanter, som skall utses av stämman, samt tiden för

deras uppdrag,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämman skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall komma till medlemmarnas eller full-

mäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vad som skall ske med bankens behållna tillgångar när den upp-

löses, samt

11. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 8 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Om medlemsbanken skall ha sin

bokföring i euro skall detta anges i

stadgarna. I så fall skall med-

lemsinsatserna anges i denna

valuta.

7 kap.

15 §

Beslut att ändra stadgarna fattas av föreningsstämman. Beslutet är

giltigt om samtliga röstberättigade har förenat sig om det. Beslutet är

även giltigt, om det har fattats på två på varandra följande förenings-

stämmor och på den senare stämman biträtts av minst två tredjedelar av

de röstande eller den större majoritet som krävs enligt 15 §.

Beslut om införande eller

ändring av en sådan bestämmelse

i stadgarna som avses i 2 kap. 4 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

följer närmast efter beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i sparbankslagen (1987:619)

Härmed föreskrivs att 2 kap. 5 § och 4 kap. 15 § sparbankslagen

(1987:619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §1

Reglementet skall ange

1. sparbankens firma,

2. sparbankens verksamhetsområde,

3. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

4. de rörelsegrenar som sparbanken avser att driva,

5. grundfondens belopp samt huruvida hela grundfonden eller del av

denna skall betalas tillbaka med eller utan ränta,

6. antalet huvudmän,

7. den kommunala valkorporation som skall förrätta val av huvudmän

och, där sådant val skall förrättas av flera korporationer, fördelningen av

antalet mandat dem emellan, samt ordningen för att åstadkomma en

successiv förnyelse av huvudmannakåren och det närmare förfarandet i

övrigt vid huvudmannavalen,

8. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella ersättare, som skall utses av sparbanksstämman, samt

tiden för deras uppdrag,

9. sättet att sammankalla sparbanksstämman, samt

10. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman.

Om sparbanken skall ha sin

bokföring i euro skall detta anges i

reglementet. I så fall skall grund-

fonden anges i denna valuta.

4 kap.

15 §

Beslut att ändra reglementet fattas av sparbanksstämman. Beslutet är

giltigt om det har biträtts av minst två tredjedelar av de på stämman

närvarande huvudmännen.

Ett beslut om ändring av reglementet skall, sedan ändringen har

stadfästs, genast anmälas för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering har skett.

Beslut om införande eller

ändring av en sådan bestämmelse

i reglementet som avses i 2 kap.

5 § andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

följer närmast efter beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Förslag till Lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

Härmed föreskrivs att 2 kap. 5 § och 9 kap. 14 § försäkringsrörelse-

lagen (1982:713) skall ha följande lydelse.

2 kap.

5 §1

Bolagsordningen skall ange

för samtliga försäkringsbolag

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om

verksamheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen åter-

försäkring,

4. om bolaget skall driva försäkringsrörelse utanför Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES),

5. antalet eller lägsta och högsta antalet av de styrelseledamöter,

revisorer och eventuella styrelsesuppleanter, som får utses av bolags-

stämman, samt tiden för styrelseledamöternas och revisorernas uppdrag,

6. sättet att sammankalla bolagsstämman,

7. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman,

8. de regler enligt vilka bolagsstämman får förfoga över bolagets vinst,

9. i vilken utsträckning bolaget är skyldig att teckna återförsäkring,

för försäkringsaktiebolag

10. aktiekapitalet eller, om detta utan ändring av bolagsordningen skall

kunna bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet inte får vara mindre än en

fjärdedel av maximikapitalet,

11. aktiernas nominella belopp,

för ömsesidiga försäkringsbolag

12. garantikapitalet,

13. regler för hur rösträtten skall utövas och hur beslut skall fattas på

bolagsstämman, varvid särskilt skall anges om och i vilken utsträckning

delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade samt i vilken

utsträckning rösträtt skall tillkomma garanterna,

14. intill vilket belopp och i vilken ordning delägarna är personligen

ansvariga för bolagets förpliktelser, om inte uteslutande bolagets

tillgångar svarar för bolagets förpliktelser,

15. antal och sammanlagt belopp av de försäkringar som skall vara

tecknade innan bolaget kan anses bildat,

16. vilken begränsning som skall gälla för mottagen återförsäkring i

förhållande till den direkta försäkringen, om verksamheten avser såväl

direkt försäkring som mottagen återförsäkring,

17. i vilken ordning garanterna skall betala in det tecknade garanti-

kapitalet samt

18. om och i vilken ordning ränta skall betalas på garantikapitalet och

vinst delas ut till garanterna och i vilken ordning garantikapitalet skall

återbetalas.

I fråga om publika försäkringsaktiebolag, vars firma inte innehåller

ordet publikt, skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter

firman.

Om bolaget skall ha sin bok-

föring i euro så skall detta anges i

bolagsordningen. I så fall skall i

förekommande fall aktiekapitalet

anges i samma valuta.

9 kap.

14 §

Beslut att ändra bolagsordningen fattas av bolagsstämman utom i de

fall som avses i 4 kap. 15 § andra stycket. I fråga om försäkringsaktie-

bolag är beslutet giltigt om det har biträtts av aktieägare med två

tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de vid stämman företrädda

aktierna, om inte något annat följer av 16 §. I fråga om ömsesidiga

försäkringsbolag är beslutet giltigt om det har biträtts av två tredjedelar

av samtliga röstande.

Beslut om införande eller

ändring av en sådan bestämmelse

i bolagsordningen som avses i

2 kap. 5 § tredje stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som följer närmast efter beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1999 och tillämpas på

räkenskapsår som inleds den 1 januari 2000 eller senare.

Remissinstanser som yttrat sig över slutbetänkandet

Redovisning och aktiekapital i euro (SOU 1998:136)

Remissinstanser som har yttrat sig

Sveriges Riksbank, Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i

Göteborg, Länsrätten i Stockholms län, Ekobrottsmyndigheten,

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Bokföringsnämnden, Finansin-

spektionen, Riksgäldskontoret, Riksrevisionsverket RRV, Riksskatte-

verket RSV, Statistiska centralbyrån SCB, Juridiska fakultetsnämnden

vid Uppsala universitet, Exportkreditnämnden, Konkurrensverket,

Närings- och teknikutvecklingsverket NUTEK, Patent- och

registreringsverket PRV, Länsstyrelsen i Stockholm, Invest in Sweden

Agency ISA, Näringslivets Nämnd för Regelgranskning, Landsorganisa-

tionen i Sverige LO, Tjänstemännens Centralorganisation TCO, Svenska

Arbetsgivareföreningen SAF, Näringslivets Skattedelegation, Svenska

Bankföreningen, Stockholms Handelskammare, Sydsvenska Industri-

och Handelskammaren, Sveriges Industriförbund, Svensk Handel,

Svensk Industriförening, Byggentreprenörerna, Företagarnas Riks-

organisation, Finansbolagens Förening, Fondbolagens Förening, Sveriges

Försäkringsförbund, Svenska Aktuarieföreningen, Lantbrukarnas

Riksförbund, Skogsägarnas Riksförbund, Sveriges Redareförening,

Stockholms Fondbörs Aktiebolag, Värdepapperscentralen VPC AB,

AktieTorget i Norden AB, Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR,

Sveriges Redovisningskonsulters Förbund SRF, Sveriges advokat-

samfund, Sveriges Finansanalytikers Förening, Konkursförvaltar-

kollegiernas förening, Svenska Fondhandlareföreningen, Aktie-

främjandet, Sveriges Aktiesparares Riksförbund Aktiespararna, Staffan
[REDACTED_EFTERNAMN].

Remissinstanser som meddelat att de avstår från att yttra sig

Handelshögskolan i Stockholm, Allmänna Pensionsfonden Fjärde

fondstyrelsen, Allmänna Pensionsfonden Femte fondstyrelsen, Sveriges

Akademikers Centralorganisation SACO, Sveriges Fastighets-

ägareförbund, Svenska Livförsäkringsbolags Aktuarienämnd, Svenska

kommunförbundet.

Remissinstanser som inte inkommit med yttrande

Företagsekonomiska institutionen vid Stockholms universitet, Institutet

för internationell ekonomi vid Stockholms universitet, Företags-

ekonomiska institutionen vid Uppsala universitet, Nationalekonomiska

institutionen vid Uppsala universitet, Nationalekonomiska institutionen

vid Lunds universitet, Exportrådet, Allmänna Pensionsfonden Sjätte

fondstyrelsen, Redovisningsrådet, BAS-kontogruppen, Tjänsteförbundet,

Fristående Sparbankers Riksförbund, Aktiebolaget Svensk Exportkredit,

Utländska försäkringsbolags förening, Kooperativa förbundet, HSB:s

Riksförbund, OM Stockholm AB, Finansforum, Penningmarknads-

information PMI AB, InnovationsMarknaden AB, Svenska Revisor-

samfundet SRS, Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund,

Landstingsförbundet.

SCB:s undersökning av företagens behov av

redovisning i euro

I utredningsuppdraget till utredaren ingick att klarlägga det

företagsekonomiska behovet av att tillåta redovisning i euro och så långt

det var möjligt kvantifiera detta. Utredaren har låtit SCB göra en enkät

bland ett antal företag om behovet av en sådan redovisning. Han har även

låtit företrädare för Electrolux,[REDACTED_EFTERNAMN], SCA, Skanska, Stora och Volvo

lägga fram sin syn på behovet av redovisning i euro vid ett av honom den

18 augusti 1998 anordnat möte. Nedan följer en sammanfattning av

utredarens redogörelse för SCB:s enkät.

Omfattning och svarsbild beträffande SCB:s undersökning

Undersökningen var avsedd att omfatta sammanlagt 956 företag

(samtliga aktiebolag), nämligen 600 slumpvis valda icke-finansiella

företag, de 35 mest omsatta börsföretagen samt de 321 finansiella företag

som finns här i landet, när man inte räknar in lokala försäkringsbolag och

de 8 börsnoterade finansiella företag som ingår bland de 35 börsnoterade

bolagen som nyss nämnts. Av dessa 956 företag hade 23 upphört med sin

verksamhet och undersökningen kom därför att omfatta endast 933

företag.

Beträffande urvalet är att märka att undersökningen inte omfattar

aktiebolag med en balansomslutning som inte uppgår till 5 miljoner kr.

Den totala svarsfrekvensen kom att ligga på 56 procent. Andelen

företag som besvarade enkäten stiger med storleken på företagen. Av de

små icke-finansiella företagen har 49 procent besvarat enkäten och av de

mellanstora icke-finansiella företagen 57 procent. Svarsfrekvensen är för

de stora icke-finansiella företagen 69 procent och 77 procent för de mest

omsatta börsföretagen. De finansiella företagen har en svarsfrekvens på

52 procent.

Av svaren på den första delen av enkäten framgår att oavsett före-

tagsgrupp är det endast en mindre andel av företagen som har behov av

att kunna använda euro i den löpande bokföringen. Det är totalt 12

procent av de svarande som anger ett sådant behov, medan 62 procent

svarar nej på frågan om ett behov finns. Samtidigt ökar behovet av att

kunna använda euro med företagens storlek, från 2 procent för små

företag till 29 procent för de mest omsatta företagen. Kommentarerna

från de mest utlandsorienterade företagen bland de största börsföretagen

är emellertid entydiga. De anger ett behov av att använda euro i den

löpande bokföringen.

En tredjedel av de företag som inte redan i dag anser sig ha ett klart

behov av att använda euro i sin bokföring anser att behovet kommer att

öka om företagets kunder och/eller leverantörer ställer krav på att offerter

och fakturor skall noteras i euro.

En stor andel av de företag som har behov av redovisning i euro

kommer på motsvarande sätt att verka för att denna valuta skall användas

i transaktioner med kunder och leverantörer. Några direkta krav på

kunder och leverantörer kommer man dock inte ställa. Lönerna till de

anställda kommer man att fortsätta att betala i svenska kronor, även om

nästan en tredjedel av de svarande företagen skulle verka för att också

löner till de anställda skulle betalas i euro när deras redovisning sker i

denna valuta.

Av svaren på enkätens andra del framgår bl.a. att det i första hand är

stora företag som utnyttjar valutasäkringar och att det i dagsläget till stor

del är europeiska valutor som valutasäkras. En majoritet av de svarande

företagen kommer att göra valutasäkring i euro i de fall företagen går

över till att använda euro i den löpande bokföringen

Enkätens tredje del avser de kostnadsreduceringar/vinster som skulle

bli en följd av att företaget går över till att använda euro i bokföringen.

Av svaren framgår att det i första hand är de stora företagen och då

framför allt de mest omsatta börsnoterade företagen som finansierar sin

verksamhet internationellt. Det är börsföretagen som anser att de får

minskade finansieringskostnader vid en övergång till bokföring i euro.

Börsföretagen väntar sig också att företagets valutasäkringskostnader

skall reduceras vid en användning av euro som bokföringsvaluta.

Företagen har också angivit andra fördelar med att gå över till euro i

den löpande bokföringen. Informationsvinster anges av många företag,

exempelvis genom bättre information till kreditgivare och ägare,

underlättade kommunikationer mellan bolag i olika länder och tydligare

jämförbarhet med internationella konkurrenter. I och med att euron blir

en stor valuta kan bokföring i euro ersätta tidigare redovisning i t.ex.

USD. Det är också en klar fördel att kunna använda samma valuta i

utländska och svenska koncernföretag. I övrigt kan en användning av

euro i den löpande bokföringen göra att företaget betraktas som ett

europeisk företag, vilket kan föra med sig att det blir lättare att få

europeiska kunder och att det kommer att få en större likviditet på

börserna.

Om företagen inte får möjlighet att gå över till euro i den löpande

bokföringen skulle man gå miste om de vinstmöjligheter som redovisats

här ovan. Därutöver anger företagen en ökad administration i och med att

europeiska kunder måste få betala i euro. Dessutom påpekas att

företagets personal kommer efter i den process som nu påbörjas ute i

Europa där konkurrenter ställer om sig till att tänka i den nya valutan. De

svenska företagen skulle få en försämrad konkurrenskraft då

konkurrenter använder euron som ett marknadsföringsargument.

Slutsatser som kan dras av SCB:s undersökning

SCB:s undersökning omfattar endast aktiebolag med en balans-

omslutning på 5 miljoner kr eller mer. Därmed står det klart från början

att den inte tillåter några slutsatser beträffande behovet av redovisning i

euro bland andra associationsformer eller bland enskilda näringsidkare.

Den säger inte heller någonting om behovet av euro som redovis-

ningsvaluta bland de drygt 200 000 aktiebolag som har lägre balans-

omslutning än som sagts nu.

Av svaren på den första delen av enkäten framgår att oavsett

företagsgrupp det är endast en mindre andel av företagen som har behov

av att kunna använda euro i den löpande bokföringen. Det är totalt 12

procent av de svarande som anger ett sådant behov, medan 62 procent

svarar nej på frågan om ett behov finns. Samtidigt ökar behovet av att

kunna använda euro med företagens storlek, från 2 procent för små

företag till 29 procent för de mest omsatta börsbolagen.

Kommentarerna från de mest utlandsorienterade företagen bland

största börsföretagen är emellertid entydiga. De anger ett behov av att

använda euro i den löpande bokföringen. Det skall dock i detta

sammanhang påpekas att kommentarerna till en del lämnats i samband

med det av utredaren anordnade mötet den 18 augusti 1998 med sex

särskilt intresserade börsnoterade företag.

Det är genom SCB:s enkät klart att 29 procent av de mest omsatta

börsnoterade aktiebolagen och 20 procent av de största aktiebolagen

anser sig ha ett behov av att ha den löpande bokföringen i euro. De mest

omsatta börsbolagen står tillsammans för ca 80 procent av det totala

antalet anställda inom näringslivet och svarar för en lika stor andel av

landets totala produktion. Om i storleksordningen vart fjärde börsbolag

vill ha möjlighet att byta redovisningsvaluta till euro innebär det att 20

procent av den totala produktionen sker i företag som vill ha denna

möjlighet och att var femte anställd i den privata sektorn arbetar i ett

sådant företag. Denna slutsats gäller under förutsättningen att företagen

var för sig står för lika stor andel av produktionen. Men det bör

poängteras att de företag som har visat behov för en redovisning i euro

förmodligen står för en ännu större andel av produktionen. Därtill skall

läggas att uppskattningsvis (20 procent av 1 300 =) 260 aktiebolag med

en balansomslutning över 250 miljoner kr vill ha möjlighet att redovisa i

euro.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i bokföringslagen (1999:000)

Härigenom föreskrivs i fråga om bokföringslagen (1999:000)

dels att 6 kap. 6 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 6 §, av följande

lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

4 kap.

6 §

Affärshändelsernas belopp skall

kunna presenteras i en och samma

redovisningsvaluta. Redovisnings-

valutan skall vara svenska kronor.

I aktiebolag, ekonomiska före-

ningar, sparbanker, medlems-

banker, understödsföreningar, för-

säkringsaktiebolag och ömsesidiga

försäkringsbolag får dock

redovisningsvalutan i stället vara

euro.

Byte av redovisningsvaluta får

ske endast vid ingången av ett nytt

räkenskapsår. Bestämmelser om

omräkning i samband med byte av

redovisningsvaluta finns i årsredo-

visningslagen (1995:1554).

Har företaget bytt redovis-

ningsvaluta, får ett nytt byte göras

endast om skattemyndigheten till-

låter det.

Trots bestämmelserna i första

tredje styckena får en filial i ut-

landet ha sin redovisning i en

valuta som i verksamhetslandet

godtas som redovisningsvaluta.

6 kap.

6 §

Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar och skulder skall

anges.

För poster i balansräkningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i utländsk valuta skall

anges enligt vilka principer

beloppen har räknats om till

svenska kronor.

För poster i balansräkningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan skall anges

enligt vilka principer beloppen har

räknats om till redovisnings-

valutan.

__________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

2. Försäkringsbolag som tilllämpar punkterna 2 eller 5 i övergångs-

bestämmelserna till lagen (1999:600) om ändring i försäkrings-

rörelselagen (1982:713) får, trots bestämmelsen i 4 kap. 6 § första stycket

tredje meningen, inte ha euro som redovisningsvaluta.

Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)

dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 4 §, 3 kap. 4 §, 9 kap. 35 §, 13 kap. 4 a §, 14

kap. 1 och 22 §§ samt 17 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 9 kap. 35 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Aktiebolag skall ha ett aktie-

kapital som uppgår till minst

100 000 kr i privata aktiebolag

och till minst 500 000 kr i publika

aktiebolag.

Aktiebolag skall ha ett aktie-

kapital. Aktiekapitalet skall vara

bestämt antingen i kronor eller i

euro.

Om aktiekapitalet är bestämt i

kronor, skall det i ett privat

aktiebolag uppgå till minst

100 000 kr och i ett publikt

aktiebolag till minst 500 000 kr.

Om aktiekapitalet är bestämt i

euro, skall det uppgå till minst det

belopp i euro som enligt den av

Europeiska centralbanken fast-

ställda växelkursen vid bolagets

bildande motsvarade 100 000 kr

eller, i fråga om publika aktie-

bolag, 500 000 kr. Har aktiekapi-

talet tidigare varit bestämt i

kronor, skall det uppgå till minst

det belopp i euro som vid bytet av

aktiekapitalsvaluta motsvarade

100 000 kr respektive 500 000 kr.

Om aktiekapitalet är fördelat på flera aktier, skall dessa lyda på lika

belopp.

Aktiernas nominella belopp

skall vara bestämt i samma valuta

som aktiekapitalet.

2 kap.

4 §

Bolagsordningen skall ange

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, angivet till sin art,

4. aktiekapitalet eller, om detta skall kunna utan ändring av bolags-

ordningen bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet ej får vara mindre än en fjärde-

del av maximikapitalet,

5. aktiernas nominella belopp,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt styrelsesuppleanter, om sådana skall finnas, samt tiden för styrelse-

ledamots uppdrag,

7. sättet för sammankallande av bolagsstämma,

8. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

9. vilken tid bolagets räkenskapsår skall omfatta.

I fråga om publika aktiebolag, vars firma inte innehåller ordet publikt,

skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter firman.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om bolaget skall ha euro som

redovisningsvaluta, skall detta an-

ges i bolagsordningen. I så fall

skall det i bolagsordningen också

anges att aktiekapitalet och akti-

ernas nominella belopp skall vara

bestämda i euro.

3 kap.

4 §

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får utlämnas endast till

aktieägare som är införd i aktieboken och först när full betalning erlagts

för den eller de aktier brevet lyder på. Vidare fordras

1. att bolaget registrerats, om aktien tecknats vid bolagets bildande,

2. att nyemission eller fondemission registrerats, om aktien tillkommit

på grund av emissionen, eller

 3. att registrering skett enligt 5 kap. 14 §, om aktien tillkommit på

grund av utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

 Aktiebrev skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens

fullmakt av bank. Namnteckning får återges genom tryckning eller på

annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer på

den eller de aktier varå brevet lyder, akties nominella belopp och dagen

för utfärdandet. Kan när aktiebrev utges aktier av olika slag finnas enligt

bolagsordningen, skall aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen

innehåller förbehåll enligt 1 § fjärde stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §,

skall tydlig uppgift därom intagas i brev på aktie som avses med

förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form. Förkortningsformer

fastställes av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

När utbetalning göres vid

inlösning av aktie eller minskning

av dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Påskrift skall även

göras så snart det kan ske när utan

återbetalning aktie indragits eller

nominella beloppet ändrats.

När utbetalning göres vid

inlösning av aktie eller minskning

av dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Påskrift skall även

göras så snart det kan ske när utan

återbetalning aktie indragits eller

nominella beloppet ändrats. En

sådan påskrift skall också göras

när det nominella beloppet har

ändrats, dock inte när ändringen

görs på grund av beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare.

Aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte utges i stället

för annat, skall innehålla uppgift därom. Utbytes aktiebrev mot ett eller

flera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevet jämte därtill hörande

kupongark makuleras på betryggande sätt.

Emissionsbevis samt skuldebrev och optionsbevis, som avses i 5 kap.,

skall undertecknas på sätt som anges i andra stycket.

9 kap.

35 §

Ett beslut om ändring av bolagsordningen skall genast anmälas för

registrering och får, utom i fall som avses i 18 kap. 6 §, inte verkställas

förrän registrering har skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

bolagsordningen som avses i

2 kap. 4 § fjärde stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som inleds närmast efter beslutet.

Har beslutet vid den tidpunkten

inte registrerats, skall dock frågan

om ändring i bolagsordningen

anses ha förfallit.

35 a §

Har registreringsmyndigheten

registrerat ett beslut om ändring i

bolagsordningen av innebörd att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare, skall

myndigheten vid ingången av när-

mast följande räkenskapsår räkna

om det registrerade aktiekapitalet

till den nya valutan. Omräkningen

skall göras enligt den växelkurs

som har fastställts av Europeiska

centralbanken den sista svenska

bankdagen under föregående

räkenskapsår.

Styrelsen skall senast till första

ordinarie bolagstämma efter det

att beslutet fick verkan lägga fram

förslag om nödvändiga följd-

ändringar i bolagsordningen av-

seende aktiekapitalets storlek och

aktiernas nominella belopp.

13 kap.

4 a §

Registreringsmyndigheten förordnar att bolaget skall träda i

likvidation, om

1. bolaget är i konkurs som avslutas med överskott och bolagsstämman

inte inom föreskriven tid fattat beslut om likvidation enligt 19 §,

2. bolaget inte på föreskrivet sätt

till registret har anmält sådan

styrelse, verkställande direktör

eller revisor som skall finnas

enligt denna lag, eller

2. bolaget inte på föreskrivet sätt

till registret har anmält sådan

styrelse, verkställande direktör

eller revisor som skall finnas

enligt denna lag,

3. bolaget inte har sänt in års-

redovisning och revisionsberättel-

se enligt 8 kap. 3 § första stycket

årsredovisningslagen (1995:1554)

inom elva månader från räken-

skapsårets utgång.

3. bolaget inte har sänt in års-

redovisning och revisionsberättel-

se enligt 8 kap. 3 § första stycket

årsredovisningslagen (1995:1554)

inom elva månader från räken-

skapsårets utgång, eller

4. bolaget efter beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

kronor i stället för i euro har ett

registrerat aktiekapital eller mini-

mikapital som inte står i över-

ensstämmelse med 1 kap. 3 §

andra stycket och bolaget inte

inom sex månader från det att

beslutet fick verkan har anmält

nödvändiga beslut om ökning av

aktiekapitalet och om ändring i

bolagsordningen för registrering.

Beslut om likvidation meddelas dock inte, om likvidationsgrunden har

upphört under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och

avgift som påförts enligt 6 a § har betalats.

Fråga om likvidation enligt första stycket tas upp av registrerings-

myndigheten självmant eller på ansökan av styrelsen, styrelseledamot,

verkställande direktör, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende

av att det finns någon som kan företräda bolaget.

14 kap.

1 §

Ett aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett annat

aktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det överlåtande bolaget i form

av aktier i det övertagande bolaget varvid det överlåtande bolaget

upplöses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas

pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Fusion får ske endast om

bolagen har samma redovisnings-

valuta.

22 §

Om ett moderbolag äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan bolagens

styrelser, fatta beslut om att dotterbolaget skall gå upp i moderbolaget.

De skall därvid upprätta en fusionsplan. Planen skall för vart och ett av

bolagen ange

 1. firma, bolagskategori, organisationsnummer och den ort där

styrelsen skall ha sitt säte,

2. den planerade tidpunkten för dotterbolagets upplösning,

3. vilka rättigheter i moderbolaget som skall tillkomma innehavare av

skuldebrev och andra värdepapper med särskilda rättigheter i

dotterbolaget eller vilka åtgärder som i övrigt skall vidtas till förmån för

de nämnda innehavarna,

 4. arvode och annan särskild förmån som med anledning av fusionen

skall lämnas till en styrelseledamot, en verkställande direktör eller en

revisor.

I fusionsplanen skall det lämnas en redogörelse för de omständigheter

som kan vara av vikt vid bedömande av fusionens lämplighet för

bolagen.

Fusion får ske endast om

bolagen har samma redovis-

ningsvaluta.

17 kap.

1 §

Ett beslut om att ett privat aktiebolag skall bli publikt fattas av

bolagsstämman enligt bestämmelserna i 9 kap. om beslut om ändring av

bolagsordningen.

Om stämman hålls senare än sex månader efter utgången av det senaste

räkenskapsår för vilket årsredovisning och revisionsberättelse har

avgivits, skall det på stämman läggas fram uppgifter motsvarande

delårsrapport enligt 9 kap. 3 och 4 §§ årsredovisningslagen (1995:1554)

eller, i förekommande fall, 9 kap. 3 § 3 lagen (1995:1559) om års-

redovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Uppgifterna skall

avse tiden från utgången av nämnda räkenskapsår till en dag som infaller

tidigast tre månader före dagen för bolagsstämman.

Beslutet får registreras endast om

1. bolagets registrerade aktie-

kapital uppgår till minst 500 000

kr,

1. bolagets registrerade aktieka-

pital uppgår till minst det belopp

som anges i 1 kap. 3 § andra eller

tredje stycket.

2. yttrande företes från en auktoriserad eller godkänd revisor av vilket

framgår att bolagets eget kapital uppgår till minst det registrerade

aktiekapitalet, och

3. bolagets firma inte strider mot föreskrifterna i 16 kap. 1 § om pub-

likt aktiebolags firma.

Ett privat aktiebolag skall anses ha blivit publikt, när bolagsordningen

uppfyller de bestämmelser som gäller för publika aktiebolag och beslutet

om övergång till publikt aktiebolag har blivit registrerat.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 §, 7 kap. 14 § och 12 kap. 1, 3 och

8 §§ lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §

Föreningens stadgar skall ange

1. föreningens firma,

2. den ort i Sverige där föreningens styrelse skall ha sitt säte,

3. ändamålet med föreningens verksamhet och verksamhetens art,

4. den insats med vilken varje medlem skall delta i föreningen, hur

insatserna skall fullgöras samt i vad mån en medlem får delta i

föreningen med insats utöver vad han är skyldig att delta med,

5. för det fall att regelbundna eller på särskilt beslut om uttaxering

beroende avgifter till föreningen skall förekomma, avgifternas belopp

eller de högsta belopp till vilka de får bestämmas,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella suppleanter, tiden för deras uppdrag samt, om någon av

dem skall utses på annat sätt än som anges i denna lag, hur det i så fall

skall ske,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämma skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall bringas till medlemmarnas eller

fullmäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vilken tid föreningens räkenskapsår skall omfatta,

11. grunderna för fördelning av föreningens vinst samt hur man skall

förfara med föreningens behållna tillgångar när föreningen upplöses,

samt

12. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 10 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Bestämmelserna i första stycket 6 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om föreningen skall ha euro

som redovisningsvaluta, skall

detta anges i stadgarna. I så fall

skall det i stadgarna också anges

att den insats med vilken varje

medlem skall delta i föreningen

skall vara bestämd i euro.

7 kap.

14 §

Beslut att ändra stadgarna fattas av föreningsstämman. Beslutet är

giltigt, om samtliga röstberättigade i föreningen har förenat sig om det.

Beslutet är även giltigt, om det har fattats på två på varandra följande

stämmor och på den senare stämman biträtts av minst två tredjedelar av

de röstande eller den större majoritet som krävs enligt 15 §.

Har i stadgarna tagits in ytterligare villkor för ändring av stadgarna,

gäller det villkoret.

Om enligt en föreskrift i stadgarna en viss bestämmelse inte får ändras

utan regeringens tillstånd, får inte heller en sådan föreskrift ändras utan

regeringens tillstånd, om föreskriften har tagits in i stadgarna på grund av

lag eller annan författning eller efter regeringens medgivande.

Ett beslut om ändring av stadgarna skall genast anmälas för registre-

ring. Beslutet får inte verkställas förrän registreringen har skett.

Beslut som innebär nedsättning av medlemsinsatsernas belopp eller

annan lindring av medlemmarnas insatsskyldighet enligt stadgarna får

inte verkställas förrän ett år har förflutit efter registreringen.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 2 kap. 2 §

tredje stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock frågan om

ändring i stadgarna anses ha

förfallit.

12 kap.

1 §

Genom ett avtal om fusion kan en ekonomisk förening (den

överlåtande föreningen) gå upp i en annan ekonomisk förening (den

övertagande föreningen. En sådan fusion innebär att medlemmarna i den

överlåtande föreningen blir medlemmar i den övertagande föreningen, att

den överlåtande föreningen upplöses utan likvidation samt att dess

tillgångar och skulder övertas av den övertagande föreningen. Avtalet

skall för att bli giltigt godkännas av föreningsstämman i den överlåtande

föreningen.

Fusion kan ske, trots att den överlåtande föreningen har trätt i

likvidation. I ett sådant fall skall likvidationen avslutas när tillstånd till

fusionen enligt 6 § har registrerats.

Fusion får ske endast om

föreningarna har samma

redovisningsvaluta.

3 §

Genom ett avtal om fusion kan två eller flera föreningar (de

överlåtande föreningarna) förenas genom att bilda en ny förening (den

övertagande föreningen). En sådan fusion innebär att medlemmarna i de

överlåtande föreningarna blir medlemmar i den nya föreningen, att de

överlåtande föreningarna upplöses utan likvidation samt att deras

tillgångar och skulder övertas av den nya föreningen. Avtalet skall för att

bli giltigt godkännas av föreningsstämman i varje överlåtande förening.

Bestämmelserna i 1 § andra stycket skall därvid tillämpas.

Fusion får ske endast om

föreningarna har samma redovis-

ningsvaluta.

De handlingar som anges i 2 § första stycket 1- 4 och andra stycket 1-3

skall upprättas för varje överlåtande förening. De skall hållas tillgängliga

för de röstberättigade, föreningsmedlemmarna och innehavarna av för-

lagsandelar i respektive överlåtande förening under minst en vecka före

den föreningsstämma vid vilken frågan om godkännande av fusions-

avtalet skall behandlas. Handlingarna skall genast sändas till sådan

röstberättigad, medlem eller innehavare av förlagsandel som begär det

och uppger sin postadress. Handlingarna skall läggas fram på stämmorna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till stadgar för den nya

föreningen och ange hur styrelse och revisorer skall utses. Om de

överlåtande föreningarna godkänner fusionsavtalet, skall de samtidigt i

enlighet med fusionsavtalets bestämmelser utse styrelse och revisorer i

den nya föreningen.

8 §

Om en ekonomisk förening äger samtliga aktier i ett dotteraktiebolag,

kan föreningens och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som innebär

att bolaget skall gå upp i föreningen. Bolagets styrelse skall anmäla

avtalet för registrering hos bolagets registreringsmyndighet.

Fusion får ske endast om

föreningen och bolaget har samma

redovisningsvaluta.

I fråga om det fortsatta fusionsförfarandet tillämpas 6 § samt 7 § första

stycket, andra stycket första och tredje meningarna samt tredje stycket.

Vad som sägs där om överlåtande förening skall i stället gälla bolaget.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554)

Härigenom föreskrivs i fråga om årsredovisningslagen (1995:1554)

dels att 2 kap. 6 §, 4 kap. 13 §, 5 kap. 2 § och 7 kap. 7 § skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 16 §, samt

närmast före 4 kap. 16 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i svenska kronor.

Beloppen får dessutom anges i

annan valuta enligt omräknings-

kursen på dagen för räkenskaps-

årets utgång (balansdagen). I så

fall skall upplysning om omräk-

ningskursen lämnas i en not.

Beloppen i årsredovisningen

skall anges i företagets redovis-

ningsvaluta enligt 4 kap. 6 §

bokföringslagen (1999:000). Be-

loppen får dessutom anges i annan

valuta enligt omräkningskursen på

dagen för räkenskapsårets utgång

(balansdagen). I så fall skall upp-

lysning om omräkningskursen

lämnas i en not.

Vid byte av redovisningsvaluta

skall balansräkningen för det

gamla räkenskapsåret räknas om

till den nya redovisningsvalutan

enligt den växelkurs som har

fastställts av Europeiska cent-

ralbanken den sista svenska

bankdagen under räkenskapsåret.

Den omräknade balansräkningen

skall utgöra ingående balans för

det nya räkenskapsåret.

4 kap.

13 §

Fordringar och skulder i

utländsk valuta får omräknas

enligt växelkursen på balansdagen,

om detta står i överensstämmelse

med 2 kap. 2 och 3 §§.

Fordringar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan får

omräknas till redovisningsvalutan

enligt växelkursen på balansdagen,

om detta står i överensstämmelse

med 2 kap. 2 och 3 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

Omräkning av förlagsinsatser

16 §

Om en ekonomisk förening har

förlagsinsatser i annan valuta än

redovisningsvalutan, skall dessa

räknas om enligt växelkursen på

balansdagen.

Skillnaden mellan det om-

räknade beloppet och motsvarande

belopp vid räkenskapsårets

ingång, skall föras mot

Balanserad vinst eller förlust.

5 kap.

2 §

Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar eller skulder skall

anges.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i utländsk valuta skall

anges enligt vilka principer

beloppen har räknats om till

svenska kronor.

För poster i årsredovisningen

som avser tillgångar, avsättningar

eller skulder i annan valuta än

redovisningsvalutan skall det an-

ges enligt vilka principer beloppen

har räknats om till redovis-

ningsvalutan.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

7 kap.

7 §

För koncernredovisningen tillämpas följande bestämmelser i 2 kap.:

4 § om andra grundläggande redovisningsprinciper,

5 § om språk och form,

6 § om valuta, och

7 § om undertecknande.

I koncernredovisningen skall

beloppen anges i samma valuta

som i moderföretagets årsredovis-

ning.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

Förslag till lag om byte av redovisningsvaluta i finansiella

företag

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser för finansiella företag om byte av

redovisningsvaluta.

Definitioner

2 § I denna lag avses med

1. bank: bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank,

2. kreditmarknadsföretag: företag som avses i 1 kap. 1 § första

stycket 2 lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

3. försäkringsbolag: försäkringsaktiebolag och ömsesidigt försäkrings-

bolag som omfattas av försäkringsrörelselagen (1982:713),

4. understödsförening: förening som avses i 1 kap. 1 § lagen

(1972:262) om understödsföreningar,

5. kreditinstitut: bank och kreditmarknadsföretag,

6. försäkringsföretag: försäkringsbolag och understödsförening,

7. finansiellt företag: de företag som anges i punkterna 1 6 samt

 a) värdepappersbolag enligt 1 kap. 2 § 2 lagen (1991:981) om

värdepappersrörelse,

 b) fondbolag enligt 1 § första stycket 3 lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder,

 c) börs enligt 1 kap. 4 § 1 lagen (1992:543) om börs- och

clearingverksamhet,

 d) auktoriserad marknadsplats enligt 1 kap. 4 § 3 lagen om börs-

och clearingverksamhet,

 e) clearingorganisation enligt 1 kap. 4 § 5 lagen om börs- och

clearingverksamhet och

 f) central värdepappersförvarare enligt 1 kap. 3 § lagen

(1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument,

8. finansiell företagsgrupp: grupp av företag som avses i 6 kap. 1 §

lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för

kreditinstitut och värdepappersbolag eller annan grupp av företag på

vilka, enligt föreskrift meddelad med stöd av 6 kap. 2 § samma lag,

bestämmelserna om finansiell företagsgrupp skall tillämpas och

9. koncern: detsamma som i 1 kap. 5 § och 6 §§ aktiebolagslagen

(1975:1385), varvid vad som sägs om moderbolag tillämpas även på

andra juridiska personer än aktiebolag.

3 § Med stadgar avses

1. bolagsordning i ett aktiebolag och ett försäkringsbolag,

2. reglemente i en sparbank eller

3. stadgar i en medlemsbank, en understödsförening eller en

ekonomisk förening.

Särskild redogörelse

4 § Ett finansiellt företag som avser att byta redovisningsvaluta skall

upprätta en särskild redogörelse över konsekvenserna av bytet för

företaget samt för den koncern och finansiella företagsgrupp som

företaget ingår i. Ett försäkringsföretag skall även redogöra för

konsekvenserna av bytet för försäkringstagare och andra ersättnings-

berättigade på grund av en försäkring.

Av redogörelsen skall det framgå vilka risker som är förenade med en

redovisning i den nya valutan och de åtgärder som har vidtagits för att

kontrollera dessa. Det skall också framgå om bytet är förenligt med de

bestämmelser som gäller för verksamheten.

Ett fondbolag skall ge in redogörelsen till Finansinspektionen senast

sex månader före ingången av det första räkenskapsåret med redovisning

i den nya valutan.

5 § En ändring av stadgarna som innebär byte av redovisningsvaluta får

stadfästas eller godkännas endast om en redogörelse som avses i 4 §

första stycket har upprättats.

Särskilda bestämmelser för kreditinstitut och värdepappersbolag

6 § Om ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag har bytt

redovisningsvaluta, skall kapitalbasen omräknat till den nya redovis-

ningsvalutan minst motsvara det krav på lägsta kapitalbas som gällde

före bytet. Omräkningen skall göras enligt den växelkurs som avses i

2 kap. 6 § andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554).

Om ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag har bytt till en valuta

som företaget tidigare haft sin redovisning i, skall dock kapitalbasen

alltid minst motsvara det krav på lägsta kapitalbas som senast gällde vid

redovisning i den valutan.

7 § Ett kreditinstitut och ett värdepappersbolag, som har bytt till

redovisning i euro, skall vid ingången av det första räkenskapsåret med

redovisning i den nya valutan ha ett bundet eget kapital som motsvarar

minst det kapital som krävs för att påbörja verksamheten.

Särskilda bestämmelser för försäkringsbolag

8 § Ett försäkringsbolag som har bytt redovisningsvaluta, skall vid

beräkning av premieindex eller skadeindex enligt 7 kap. 25 §

försäkringsrörelselagen (1982:713) räkna om belopp och kostnader

bestämda i den tidigare redovisningsvalutan till den nya valutan.

Omräkningen skall göras enligt den växelkurs som avses i 2 kap. 6 §

andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554). Om motsvarande kurs

vid beräkningstillfället ger en högre solvensmarginal, skall i stället den

kursen användas.

Finansinspektionen får medge att ett försäkringsbolag, vid beräkning

av premieindex eller skadeindex, i stället för vad som sägs i första

stycket, får räkna om belopp och kostnader till den nya redovisnings-

valutan enligt samma principer som bolaget får tillämpa i

årsredovisningen.

Bemyndiganden

9 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om

1. vad en redogörelse enligt 4 § skall innehålla och

2. beräkning av premieindex eller skadeindex i försäkringsbolag som

har fått tillstånd enligt 8 § andra stycket.

Överklagande

10 § Finansinspektionens beslut enligt 8 § andra stycket får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätt.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1972:262) om

understödsföreningar

Härigenom föreskrivs att 11 och 37 §§ lagen (1972:262) om

understödsföreningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11§

Understödsförenings stadgar skall vara ägnade att trygga att föreningen

kan fullgöra sina försäkringsutfästelser och skall samtidigt tillgodose

medlemmarnas intresse av att kostnader och villkor för försäkringarna är

skäliga med hänsyn till förmånernas art och omfattning och föreningens

förhållanden. Även i övrigt skall stadgarna ha ett för verksamheten

lämpligt innehåll.

Stadgarna skall ange

1. föreningens firma,

2. ändamålet med föreningens verksamhet och verksamhetens art,

3. den ort inom riket, där föreningens styrelse skall ha sitt säte,

4. de villkor som skall gälla för inträde i föreningen,

5. försäkringsförmånernas beskaffenhet och storlek eller grunderna för

beräknande av förmånerna, tid och villkor för utbetalning av försäkrings-

belopp samt i fråga om kapitalförsäkring högsta tillåtna försäkrings-

belopp för en medlem,

6. de fasta avgifter, som skall erläggas till föreningen, eller grunderna

för deras beräknande,

7. ordningen för beslut om särskild uttaxering och grunderna för dess

verkställande, om sådan uttaxering skall få förekomma,

8. påföljden för försummelse att till föreningen erlägga fast avgift eller

uttaxerat belopp,

9. om rätt till fribrev eller återköp skall föreligga samt, för sådant fall,

villkoren för rätten och reglerna för beräkning av fribrevs- eller

återköpsvärdena,

10. villkoren för belåning av försäkringsbrev hos föreningen, om sådan

belåning skall få förekomma,

11. tider för verkställande av försäkringsteknisk utredning, om skyldig-

het föreligger att verkställa sådan utredning,

12. grunderna för fondbildning,

13. hur medel som ej behövs för löpande utgifter skall placeras och

värdehandlingar skall förvaras,

14. hur medel som ej ingår i försäkringsfond skall användas samt, om

återbäring skall förekomma, bestämmelser därom,

15. antalet styrelseledamöter och revisorer eller det högsta och lägsta

antal till vilket de skall uppgå och, om för styrelseledamöter och

revisorer skall finnas suppleanter, motsvarande uppgifter om dem, tiden

för styrelseledamots, revisors och suppleants uppdrag samt, om

styrelseledamot, revisor eller suppleant skall utses på annat än i denna lag

angivet sätt, hur tillsättning skall ske,

16. i fall där fullmäktige skall finnas, hur de skall utses samt deras

befogenhet och mandattid,

17. tid för ordinarie föreningsstämma,

18. det sätt på vilket kallelse till föreningsstämma skall ske och andra

meddelanden bringas till medlemmarnas kännedom samt den tid före

stämman då föreskrivna kallelseåtgärder senast skall vara vidtagna,

19. hur vid föreningens upplösning skall förfaras med föreningens

behållna tillgångar.

Bestämmelserna i andra stycket 15 gäller inte arbetstagarrepresentanter

som har utsetts enligt lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda.

Om föreningen skall ha euro

som redovisningsvaluta, skall

detta anges i stadgarna.

37 §

Beslut om ändring av understödsförenings stadgar är giltigt endast om

samtliga röstberättigade förenat sig om beslutet eller detta fattats på två

på varandra följande föreningsstämmor och biträtts av minst två

tredjedelar av de röstande på den sist hållna stämman. Innebär beslutet,

att ny grund för medlemskaps upphörande införes, och skall det gälla

även dem som är medlemmar i föreningen när frågan avgöres, är beslutet

dock giltigt endast om samtliga medlemmar biträtt det eller beslutet

fattats på två på varandra följande ordinarie stämmor och biträtts av

minst tre fjärdedelar av de röstande på den sist hållna stämman.

Om förening meddelar försäkringar enligt sådan allmän pensionsplan

som avses i 4 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse

m.m., får styrelsen besluta om sådana ändringar av stadgarna som

påkallas av ändringar i den för medlemmarna gällande pensionsplanen.

Sådant beslut skall anmälas på den föreningsstämma som hålles närmast

efter det att beslutet fattades.

Är för giltighet av beslut om stadgeändring ytterligare villkor bestämt i

stadgarna, gäller även det.

Beslut om stadgeändring skall genom styrelsens försorg ofördröjligen

underställas Finansinspektionen för godkännande genom anmälan för

registrering och får ej verkställas innan registrering skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 11 § fjärde

stycket får verkan vid ingången av

det räkenskapsår som inleds när-

mast efter beslutet. Har beslutet

vid den tidpunkten inte registre-

rats, skall dock frågan om ändring

i stadgarna anses ha förfallit.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

(1982:713)

Härigenom föreskrivs i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713)

dels att 1 kap. 6 §, 2 kap 5 §, 3 kap. 4 § 9 kap. 17 § och 15 a kap. 1 §

skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 9 kap. 22 § och

20 kap. 6 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

6 §

I ett försäkringsbolag svarar aktieägarna eller delägarna inte

personligen för bolagets förpliktelser. I 7 § finns bestämmelser om

kapitaltillskott i form av uttaxering hos delägare.

Försäkringsaktiebolag är privat försäkringsaktiebolag eller publikt

försäkringsaktiebolag. Denna lag gäller för samtliga försäkrings-

aktiebolag, om inte annat föreskrivs.

Är bolagets aktiekapital fördelat

på flera aktier, skall dessa lyda på

lika belopp.

Försäkringsaktiebolag skall ha

ett aktiekapital. Aktiekapitalet

skall vara bestämt i antingen

kronor eller euro. Om aktie-

kapitalet är fördelat på flera aktier,

skall dessa lyda på lika belopp.

Aktiernas nominella belopp

skall vara bestämt i samma valuta

som aktiekapitalet.

2 kap.

5 §

Bolagsordningen skall ange

för samtliga försäkringsbolag

1. bolagets firma,

2. den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3. föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om

verksamheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen åter-

försäkring,

4. om bolaget skall driva försäkringsrörelse utanför Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet (EES),

5. antalet eller lägsta och högsta antalet av de styrelseledamöter,

revisorer och eventuella styrelsesuppleanter, som får utses av bolags-

stämman, samt tiden för styrelseledamöternas och revisorernas uppdrag,

6. sättet att sammankalla bolagsstämman,

7. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman,

8. de regler enligt vilka bolagsstämman får förfoga över bolagets vinst

eller, i ett livförsäkringsbolag, på annat sätt täcka bolagets förlust,

för försäkringsaktiebolag

9. aktiekapitalet eller, om detta utan ändring av bolagsordningen skall

kunna bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och

maximikapitalet, varvid minimikapitalet inte får vara mindre än en

fjärdedel av maximikapitalet,

10. aktiernas nominella belopp,

för ömsesidiga försäkringsbolag

11. den krets av försäkrade som i denna egenskap är delägare, om inte

endast försäkringstagarna är delägare,

12. garantikapitalet,

13. regler för hur rösträtten skall utövas och hur beslut skall fattas på

bolagsstämman, varvid särskilt skall anges om och i vilken utsträckning

delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade samt i vilken

utsträckning rösträtt skall tillkomma garanterna,

14. för vilka försäkringar, i vilka situationer, intill vilket belopp och i

vilken ordning uttaxering kan ske hos delägarna i skadeförsäkringsbolag

samt hur uttaxeringen skall genomföras,

15. antal och sammanlagt belopp av de försäkringar som skall vara

tecknade innan bolaget kan anses bildat,

16. hur tillgångarna skall fördelas mellan delägarna vid bolagets

upplösning,

17. i vilken ordning garanterna skall betala in det tecknade garanti-

kapitalet samt

18. om och i vilken ordning vinst skall delas ut till garanterna och i

vilken ordning garantikapitalet skall återbetalas.

I fråga om publika försäkringsaktiebolag, vars firma inte innehåller

ordet publikt, skall i bolagsordningen anges beteckningen (publ) efter

firman.

Om försäkringsbolaget skall ha

euro som redovisningsvaluta, skall

detta anges i bolagsordningen. Ett

försäkringsaktiebolag skall i

bolagsordningen också ange att

aktiekapitalet och aktiernas nomi-

nella belopp skall vara bestämda i

euro.

3 kap.

4 §

Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får lämnas ut endast till sådan

aktieägare som är införd i aktieboken och först när den eller de aktier

brevet lyder på har betalats. Vidare fordras

1. att försäkringsaktiebolaget har registrerats, om aktien har tecknats

vid bolagets bildande, eller

2. att nyemissionen eller fondemissionen har registrerats, om aktien

tillkommit på grund av emissionen, eller

3. att registrering har skett enligt 5 kap. 15 §, om aktien har tillkommit

på grund av utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrevet skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens

fullmakt av en bank. Namnteckningarna får återges genom tryckning

eller på något annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma,

ordningsnummer på den eller de aktier varpå brevet lyder, aktiens

nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan, när aktiebrevet ges ut,

aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall aktieslaget anges

i brevet. Om bolagsordningen innehåller förbehåll enligt 1 § fjärde

stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall detta tydligt anges i brevet på

sådan aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad

form. Förkortningsformerna fastställs av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösen

av en aktie eller vid minskning av

dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Har utan åter-

betalning en aktie dragits in eller

det nominella beloppet ändrats,

skall så snart som möjligt en

påskrift om detta göras på aktie-

brevet

När utbetalning görs vid inlösen

av en aktie eller vid minskning av

dess nominella belopp eller vid

skifte av bolagets tillgångar, skall

aktiebrevet förses med påskrift om

utbetalningen. Har utan åter-

betalning en aktie dragits in, skall

så snart som möjligt en påskrift

om detta göras på aktiebrevet. En

sådan påskrift skall också göras

när det nominella beloppet har

ändrats, dock inte när ändringen

görs på grund av beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare.

Ett aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte ges ut i

stället för ett annat, skall innehålla uppgift om detta. Utbyts ett aktiebrev

mot ett eller flera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevet och de därtill

hörande kupongarken makuleras på ett betryggande sätt.

Emissionsbevis samt de skuldebrev och optionsbevis som avses i

5 kap. skall undertecknas på det sätt som anges i andra stycket.

9 kap.

17 §

Beslut att ändra bolagsordningen skall genast anmälas för registrering

sedan ändringen har stadfästs och får utom i de fall som avses i 20 kap.

6 § inte verkställas förrän registrering har skett.

En beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

bolagsordningen som avses i

2 kap. 5 § tredje stycket får verkan

vid ingången av det räkenskapsår

som inleds närmast efter beslutet.

Har beslutet vid den tidpunkten

inte registrerats, skall dock frågan

om ändring i bolagsordningen

anses ha förfallit.

22 §

Har ett försäkringsaktiebolag

beslutat att aktiekapitalet skall

vara bestämt i annan valuta än

tidigare, skall styrelsen senast till

första ordinarie bolagsstämma

efter det att beslutet fick verkan

lägga fram förslag om nödvändiga

följdändringar i bolagsordningen

avseende aktiekapitalets storlek

och aktiernas nominella belopp.

15 a kap.

1 §

Ett försäkringsaktiebolag eller ett annat aktiebolags samtliga tillgångar

och skulder kan övertas av ett försäkringsaktiebolag mot vederlag till

aktieägarna i det överlåtande bolaget i form av aktier i det övertagande

bolaget, varvid det överlåtande bolaget upplöses utan likvidation

(fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas pengar.

Fusion kan ske

1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera

överlåtande bolag på den andra (absorption), eller

2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt,

övertagande bolag (kombination).

Fusion får ske endast om

bolagen har samma redovisnings-

valuta.

20 kap.

6 a §

Har ett beslut om att

aktiekapitalet skall vara bestämt i

annan valuta än tidigare regi-

strerats, skall Finansinspektionen

vid ingången av närmast följande

räkenskapsår räkna om det

registrerade aktiekapitalet till den

nya valutan. Omräkningen skall

göras enligt den växelkurs som

fastställts av Europeiska central-

banken den sista svenska

bankdagen under föregående

räkenskapsår.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 9 § bankrörelselagen (1987:617)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

9 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

9 kap. 4 § andra stycket denna lag,

2 kap. 2 § andra stycket spar-

bankslagen (1987:619) eller 1 kap.

4 § andra eller tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

krävdes när rörelsen påbörjades.

En banks kapitalbas får inte

understiga det belopp som enligt

9 kap. 4 § andra stycket denna lag,

2 kap. 2 § andra stycket spar-

bankslagen (1987:619) eller 1 kap.

4 § andra eller tredje stycket lagen

(1995:1570) om medlemsbanker

krävdes när rörelsen påbörjades.

För en bank som har bytt redo-

visningsvaluta gäller i stället att

kapitalbasen inte får understiga

det högsta av de belopp som avses

i 6 och 7 §§ lagen (1999:000) om

byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 §, 4 kap. 15 § och 7 kap. 1, 2 och

8 §§ sparbankslagen (1987:619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

5 §

Reglementet skall ange

1. sparbankens firma,

2. sparbankens verksamhetsområde,

3. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

4. de rörelsegrenar som sparbanken avser att driva,

5. grundfondens belopp samt huruvida hela grundfonden eller del av

denna skall betalas tillbaka med eller utan ränta,

6. antalet huvudmän,

7. den kommunala valkorporation som skall förrätta val av huvudmän

och, där sådant val skall förrättas av flera korporationer, fördelningen av

antalet mandat dem emellan, samt ordningen för att åstadkomma en

successiv förnyelse av huvudmannakåren och det närmare förfarandet i

övrigt vid huvudmannavalen,

8. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella ersättare, som skall utses av sparbanksstämman, samt

tiden för deras uppdrag,

9. sättet att sammankalla sparbanksstämman, samt

10. vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman.

Om banken skall ha euro som

redovisningsvaluta, skall detta

anges i reglementet. I så fall skall

det i reglementet också anges att

grundfondens belopp skall vara

bestämt i euro.

4 kap.

15 §

Beslut att ändra reglementet fattas av sparbanksstämman. Beslutet är

giltigt om det har biträtts av minst två tredjedelar av de på stämman

närvarande huvudmännen.

Ett beslut om ändring av reglementet skall, sedan ändringen har

stadfästs, genast anmälas för registrering. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering har skett.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

reglementet som avses i 2 kap. 5 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock frågan om

ändring i reglementet anses ha

förfallit.

7 kap.

1 §

Enligt ett avtal om fusion kan en sparbank (den överlåtande

sparbanken) gå upp i en annan sparbank (den övertagande sparbanken).

En sådan fusion innebär att den överlåtande sparbanken upplöses utan

likvidation samt att dess tillgångar och skulder övertas av den

övertagande sparbanken. Avtalet skall för att bli giltigt godkännas av

sparbanksstämman i den överlåtande sparbanken. Fusion kan ske, trots

att den överlåtande sparbanken har trätt i likvidation. I ett sådant fall

skall likvidationen avslutas när tillstånd till fusionen enligt 5 § har

registrerats.

Fusion får ske endast om

sparbankerna har samma redovis-

ningsvaluta.

Följande handlingar skall sändas till huvudmännen i den överlåtande

sparbanken senast en vecka före den sparbanksstämma vid vilken frågan

om godkännande av fusionsavtalet skall behandlas samt läggas fram på

stämman:

1. förslag till sparbanksstämmans beslut,

2. fusionsavtalet,

3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av

vikt vid bedömningen av förslagets lämplighet för sparbanken och

insättarna, samt

4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3.

Om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, skall följande

handlingar sändas till huvudmännen samt läggas fram på stämman:

1. avskrift av den senaste årsredovisningen, försedd med anteckning

om sparbanksstämmans beslut om sparbankens vinst eller förlust, samt

avskrift av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

2. en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser av väsentlig

betydelse för sparbankens ställning vilka har inträffat efter det att

årsredovisningen har avgetts, samt

3. ett av revisorerna avgivet yttrande över redogörelsen.

2 §

Enligt ett avtal om fusion kan två eller flera sparbanker (de överlåtande

sparbankerna) förenas genom att bilda en ny sparbank (den övertagande

sparbanken). En sådan fusion innebär att de överlåtande sparbankerna

upplöses utan likvidation samt att den övertagande sparbanken övertar

deras tillgångar och skulder. Avtalet skall för att bli giltigt godkännas av

sparbanksstämman i varje överlåtande sparbank. Bestämmelsen i 1 §

första stycket fjärde meningen skall därvid tillämpas.

De handlingar som anges i 1 §

andra och tredje styckena skall

upprättas för varje överlåtande

sparbank. De skall sändas till

huvudmännen i de överlåtande

sparbankerna senast en vecka före

sparbanksstämma vid vilken

frågan om godkännande av

fusionsavtalet skall behandlas

samt läggas fram på stämmorna.

Fusion får ske endast om

sparbankerna har samma redovis-

ningsvaluta.

De handlingar som anges i 1 §

tredje och fjärde styckena skall

upprättas för varje överlåtande

sparbank. De skall sändas till

huvudmännen i de överlåtande

sparbankerna senast en vecka före

sparbanksstämma vid vilken

frågan om godkännande av

fusionsavtalet skall behandlas

samt läggas fram på stämmorna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till reglemente för den

övertagande sparbanken. Om sparbanksstämmorna i de överlåtande

sparbankerna godkänner avtalet, skall de genast se till att huvudmän,

styrelse och revisorer utses i den nya sparbanken.

8 §

Om en sparbank äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan sparbankens

och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som innebär att dotterbolaget

skall gå upp i sparbanken. Styrelserna skall anmäla avtalet för

registrering hos Finansinspektionen. Därvid gäller 5 7 §§ i tillämpliga

delar.

Fusion får ske endast om

sparbanken och bolaget har

samma redovisningsvaluta.

Dotterbolaget är upplöst när beslutet om tillstånd enligt 5 § har

registrerats. Finansinspektionen skall lämna uppgifter om fusionen till

Patent- och registreringsverket, som skall registrera tillståndet enligt 5 §.

Fusion enligt första stycket får ske utan hinder av att det i dotterbolaget

finns sådan egendom som sparbanken inte får förvärva. Sådan egendom

måste avyttras senast ett år från registreringen. Om särskilda skäl

föreligger, kan Finansinspektionen förlänga denna frist.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värde-

pappersrörelse

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § samt 6 kap. 7 och 9 §§ lagen

(1991:981) om värdepappersrörelse skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett värdepappersbolags kapital-

bas får inte understiga det belopp

som enligt 2 kap. 5 § krävdes när

rörelsen påbörjades.

Ett värdepappersbolags kapital-

bas får inte understiga det belopp

som enligt 2 kap. 5 § krävdes när

rörelsen påbörjades. För ett

värdepappersbolag som har bytt

redovisningsvaluta gäller i stället

att kapitalbasen inte får under-

stiga det största av de belopp som

avses i 6 och 7 §§ lagen

(1999:000) om byte av redovis-

ningsvaluta i finansiella företag.

6 kap.

7 §

Om ett svenskt värdepappers-

institut har fattat beslut som

strider mot denna lag eller någon

annan författning som reglerar

dess verksamhet, mot föreskrift

som meddelats med stöd av

denna lag eller mot bolags-

ordningen, får Finansinspektionen

förbjuda verkställighet av

beslutet. Har beslutet redan

verkställts får inspektionen

förelägga institutet att göra

rättelse, om det är möjligt.

Om ett svenskt värdepappers-

institut har fattat beslut som

strider mot denna lag eller någon

annan författning som reglerar

dess verksamhet, mot föreskrift

som meddelats med stöd av sådan

författning eller mot bolags-

ordningen, får Finansinspektionen

förbjuda verkställighet av

beslutet. Har beslutet redan

verkställts får inspektionen

förelägga institutet att göra

rättelse, om det är möjligt.

9 §

Tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett svenskt värdepappers-

institut skall återkallas av Finansinspektionen om:

1. institutet inte inom ett år från beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om institutet dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. institutet under en sammanhängande tid av sex månader inte har

drivit sådan rörelse som tillståndet avser, eller

3. institutet genom att överträda

denna lag eller föreskrift som

meddelats med stöd av lagen eller

på annat sätt visat sig olämpligt att

utöva sådan rörelse som tillståndet

avser.

3. institutet genom att överträda

en bestämmelse som avses i 7 §

eller på annat sätt visat sig

olämpligt att utöva sådan rörelse

som tillståndet avser.

Ett svenskt värdepappersinstituts tillstånd skall återkallas av

inspektionen om bolaget inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen

(1999:158) om investerarskydd, och inte vidtagit rättelse inom ett år efter

det att inspektionen har förelagt värdepappersbolaget att fullgöra sina

skyldigheter med förklaring att värdepappersbolagets tillstånd annars kan

komma att återkallas. Detsamma gäller ett värdepappersbolags tillstånd

enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 om bolaget inte fullgjort sina

skyldigheter enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti.

Ett värdepappersbolags tillstånd skall dessutom återkallas om:

1. bolagets kapitalbas understiger det minsta belopp som föreskrivs i

5 kap. 1 § andra stycket och bristen inte har täckts inom tre månader efter

det att den blev känd för bolaget, eller

2. någon som ingår i bolagets styrelse eller är verkställande direktör

eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 §

första stycket 4.

I fall som avses i tredje stycket 2 får tillstånd återkallas bara om

Finansinspektionen först beslutat att anmärka på att personen ingår i

styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare och

han eller hon, sedan en av inspektionen bestämd tid av högst tre månader

gått, fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller

dennes ställföreträdare.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 §, 4 kap. 1 § och 5 kap. 17 § lagen

(1992:1610) om finansieringsverksamhet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §

Ett kreditmarknadsföretag skall

när verksamheten påbörjas ha ett

bundet eget kapital som vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 1 § motsvarar minst fem

miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 3 och 5

lagen (1995:1559) om årsredo-

visning i kreditinstitut och värde-

pappersbolag finns bestämmelser

om vad som utgör bundet eget

kapital.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra

miljoner kronor, får Finans-

inspektionen medge att företaget

har lägre bundet eget kapital än

som anges i första stycket, dock

lägst motsvarande en miljon ecu. I

nettovärdet skall inte räknas in

värdet av tillgångarna i sådan

finansieringsverksamhet som

anges i 1 kap. 3 § första stycket.

Ett kreditmarknadsföretag skall

när verksamheten påbörjas ha ett

bundet eget kapital som vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 1 § motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 3 och 5

lagen (1995:1559) om årsredo-

visning i kreditinstitut och värde-

pappersbolag finns bestämmelser

om vad som utgör bundet eget

kapital.

Om nettovärdet av tillgångarna i

den planerade verksamheten

uppgår till högst etthundra

miljoner kronor, eller, om kredit-

marknadsföretaget avser att ha sin

redovisning i euro, tolv miljoner

euro, får Finansinspektionen

medge att företaget har lägre

bundet eget kapital än som anges i

första stycket, dock lägst

motsvarande en miljon euro. I

nettovärdet skall inte räknas in

värdet av tillgångarna i sådan

finansieringsverksamhet som an-

ges i 1 kap. 3 § första stycket.

Insatserna i en kreditmarknadsförening skall alltid fullgöras i pengar.

4 kap.

1 §

Bestämmelser om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag.

Ett kreditmarknadsföretags

kapitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten

påbörjades.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner ecu, skall om nettovärdet

av tillgångarna i företagets

verksamhet därefter överstiger

etthundra miljoner kronor ha en

kapitalbas som motsvarar minst

fem miljoner ecu, beräknat efter

den kurs som gällde vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 2 kap. 1 §.

Ett kreditmarknadsföretags

kapitalbas får inte understiga det

belopp som enligt 2 kap. 4 §

krävdes när verksamheten på-

börjades. För ett kreditmark-

nadsföretag som har bytt redo-

visningsvaluta gäller i stället att

kapitalbasen inte får understiga

det högsta av de belopp som avses

i 6 och 7 §§ lagen (1999:000) om

byte av redovisningsvaluta i

finansiella företag.

Ett kreditmarknadsföretag som

med stöd av 2 kap. 4 § andra

stycket fått Finansinspektionens

medgivande att när verksamheten

påbörjades ha ett lägre bundet eget

kapital än motsvarande fem

miljoner euro, skall om netto-

värdet av tillgångarna i företagets

verksamhet därefter överstiger

etthundra miljoner kronor ha en

kapitalbas som motsvarar minst

fem miljoner euro, beräknat efter

den kurs som gällde vid

tidpunkten för beslut om tillstånd

enligt 2 kap. 1 §. För ett

kreditmarknadsföretag som har

bytt till redovisning i kronor, skall

i stället beräkningen göras efter

den kurs som gällde vid ingången

av det första räkenskapsåret efter

det senaste bytet till redovisning i

kronor.

Har kreditmarknadsföretaget

sin redovisning i euro, gäller i

stället för vad som föreskrivs i

tredje stycket att kapitalbasen

skall uppgå till minst fem miljoner

euro om nettotillgångarna över-

stiger tolv miljoner euro.

5 kap.

17 §

Ett tillstånd att driva finansieringsverksamhet som har lämnats ett

kreditmarknadsföretag skall återkallas av Finansinspektionen om

1. företaget inte inom ett år efter beviljande av tillstånd har börjat driva

sådan rörelse som tillståndet avser, eller om företaget dessförinnan

förklarat sig avstå från tillståndet,

2. företaget under en sammanhängande tid av ett år inte drivit sådan

rörelse som tillståndet avser,

3. företaget genom att överträda en bestämmelse som avses i 16 § eller

på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan rörelse som tillståndet

avser,

4. företagets kapitalbas under-

stiger det minsta belopp som krävs

enligt 4 kap. 1 § andra eller tredje

stycket och bristen inte har täckts

inom tre månader från det att den

blev känd för företaget, eller

4. företagets kapitalbas under-

stiger det minsta belopp som krävs

enligt 4 kap. 1 § andra, tredje eller

fjärde stycket och bristen inte har

täckts inom tre månader från det

att den blev känd för företaget,

eller

5. någon som ingår i företagets styrelse eller är verkställande direktör

eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 §

första stycket 4.

Om det är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första

stycket 2 och 3 i stället för att återkalla tillståndet meddela varning. I fall

som avses i första stycket 4 får inspektionen medge förlängd tid för

täckande av bristen, om det finns särskilda skäl. I fall som avses i första

stycket 5 får tillstånd återkallas bara om Finansinspektionen först beslutat

att anmärka på att personen ingår i styrelsen eller är verkställande

direktör eller dennes ställföreträdare och han eller hon, sedan en av

inspektionen bestämd tid av högst tre månader gått, fortfarande finns

kvar i styrelsen eller är verkställande direktör eller dennes ställ-

företrädare.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta hur avvecklingen av

verksamheten skall ske.

Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta

verksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och

värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § och 4 kap. 8 § (1994:2004) om

kapitaltäckning och stora exponeringar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

6 §

Kapitalbasen utgörs av summan av primärt och supplementärt kapital

efter avräkning enligt 7 § och 5 kap. 4 § tredje stycket 2. Det primära

kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen.

Med primärt kapital avses:

A. I bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag eget

kapital med undantag för kumulativa preferensaktier, i sparbanker reserv-

fonder, i medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar eget kapital med

undantag för förlagsinsatser samt i Svenska skeppshypotekskassan

kassans reservfond. Från eget kapital skall undantas uppskrivnings-

fonder.

B. I banker, kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag kapital-

andelen av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond.

C. I banker och kreditmarknadsföretag kapitalandelen av det belopp

som svarar mot bankens eller företagets reserver till följd av avskrivning

på egendom som upplåtits till nyttjande.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagsandelslån,

förlagslån och andra skuldför-

bindelser med en ursprunglig

löptid på minst fem år och med

rätt till betalning först efter

institutets övriga borgenärer, dock

sammanlagt högst till ett belopp

som motsvarar hälften av det

primära kapitalet. Förlags-

andelslån, förlagslån och andra

skuldförbindelser vilkas åter-

stående löptid understiger fem år

får tas upp till ett belopp som

motsvarar högst 20 % av det

nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter med-

givande av Finansinspektionen,

räknas andra kapitaltillskott och

reserver än som sägs i andra och

tredje styckena.

Med supplementärt kapital avses

värdet av förlagslån och andra

skuldförbindelser med en ur-

sprunglig löptid på minst fem år

och med rätt till betalning först

efter institutets övriga borgenärer,

dock sammanlagt högst till ett

belopp som motsvarar hälften av

det primära kapitalet. Förlagslån

och andra skuldförbindelser vilkas

återstående löptid understiger fem

år får tas upp till ett belopp som

motsvarar högst 20 % av det

nominella värdet för varje helt år

som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt

kapital får dessutom, efter med-

givande av Finansinspektionen,

räknas värdet av förlagsinsatser

samt andra kapitaltillskott och

reserver än som sägs i andra och

tredje styckena.

4 kap.

8 §

Om ett instituts totala

nettoposition i utländsk valuta för

hela verksamheten överstiger 2 %

av kapitalbasen enligt 2 kap. 6

8 §§ skall kapitalkravet motsvara

8 % av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala netto-

position i utländsk valuta avses

den högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

Om ett instituts totala

nettoposition i annan valuta än

redovisningsvalutan för hela

verksamheten överstiger 2 % av

kapitalbasen enligt 2 kap. 6 8 §§

skall kapitalkravet motsvara 8 %

av det överskjutande beloppet.

Med ett instituts totala

nettoposition i annan valuta än

redovisningsvalutan avses den

högsta summan av ett instituts

korta nettopositioner eller långa

nettopositioner i olika valutor.

För balanserade positioner i nära korrelerade valutor får tillämpas ett

kapitalkrav motsvarande 4 % av värdet av den balanserade positionen.

Vidare får ett lägre kapitalkrav tillämpas för valutor som omfattas av

mellanstatliga bindande överenskommelser om valutakurssamarbete.

Efter medgivande av Finansinspektionen får en simuleringsmetod

användas vid beräkning av kapitalkravet enligt denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 1 och 8 §§, 5 kap. 4 § och 7 kap. 2 §

lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappers-

bolag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

4 kap.

1 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 2 § skall följande

bestämmelser om värderingen i 4 kap. årsredovisningslagen (1995:1554)

tillämpas:

1 § första stycket och 2 § om vad som är anläggningstillgångar och

omsättningstillgångar,

3 § om anskaffningsvärde för anläggningstillgångar,

4 § om avskrivning av anläggningstillgångar,

5 § om nedskrivning av anläggningstillgångar,

6 8 §§ om uppskrivning av anläggningstillgångar,

9 § första fjärde styckena om värdering av omsättningstillgångar,

10 § om värdering av pågående arbeten,

11 § första och andra styckena om varulagrets anskaffningsvärde,

12 § om redovisning till bestämd mängd och fast värde,

14 § om egna aktier, samt

15 § om periodisering av vissa

belopp vid upptagande av lån.

14 § om egna aktier,

15 § om periodisering av vissa

belopp vid upptagande av lån,

samt

16 § om omräkning av förlags-

insatser.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Tillgångar och skulder i

utländsk valuta skall omräknas

efter växelkursen på balansdagen,

om de inte genom särskilda

åtgärder skyddas mot eller utgör

skydd mot valutakursförändringar.

Tillgångar och skulder i annan

valuta än redovisningsvalutan

skall omräknas enligt växelkursen

på balansdagen, om de inte genom

särskilda åtgärder skyddas mot

eller utgör skydd mot valutakurs-

förändringar.

Materiella och immateriella anläggningstillgångar samt sådana

finansiella anläggningstillgångar som utgörs av andelar får utan hinder av

första stycket omräknas efter anskaffningskursen vid förvärvet.

5 kap.

4 §

Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om

skulder och eget kapital:

1. För varje efterställd skuld som uppgår till mer än tio procent av

samtliga efterställda skulder, skall uppgift lämnas om lånebelopp,

lånevaluta, räntesats, förfallodag, omständigheter som kan medföra

förtida återbetalning, efterställningsvillkoren samt förutsättningar och

villkor för betalning på förfallodagen eller för konvertering. Vidare skall

sammanfattande upplysningar lämnas om vilka regler som gäller för

övriga efterställda skulder.

2. Större belopp i posten Övriga skulder (post 4) skall specificeras till

sin storlek och art.

3. I bankaktiebolag och andra aktiebolag som omfattas av denna lag

skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital

eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp

Aktiekapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond, Reservfond och Fond

för orealiserade vinster. Under fritt eget kapital skall tas upp fria fonder,

var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för

räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas

därvid upp som avdragsposter.

4. I sparbank skall eget kapital delas upp i fonder och vinst eller förlust

för räkenskapsåret. Med fonder avses Grundfond, Uppskrivningsfond,

Reservfond, Fond för orealiserade vinster samt Garantifond. Benäm-

ningen fond får inte användas för annat belopp i balansräkningen. Förlust

för räkenskapsåret tas upp som avdragspost.

5. I medlemsbank och i kreditmarknadsförening skall eget kapital delas

upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust.

Under bundet eget kapital skall tas upp Insatskapital, Uppskrivningsfond,

Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Medlemsinsatser och

förlagsinsatser skall redovisas var för sig. Under fritt eget kapital skall

tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst

eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för

räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

6. Om en sparbank har bidrag

till garantifonden i annan valuta

än i redovisningsvalutan, skall

dessa räknas om enligt växel-

kursen på balansdagen.

Skillnaden mellan det omräk-

nade beloppet och motsvarande

belopp vid ingången av räken-

skapsåret skall föras mot Andra

fonder.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

7 kap.

2 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande

bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen

(1995:1554) tillämpas:

4 § första stycket om koncernredovisningens delar,

5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen,

6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild,

7 § andra stycket om redovis-

ningsvaluta,

8 § första stycket första meningen om allmänna krav på

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen,

9 § om minoritetsandelar,

10 § om balansdag,

12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års-

redovisningen,

13 § om elimineringar mellan koncernföretag,

15 § om förändringar i koncernens sammansättning,

16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,

18 24 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen,

samt

25 30 §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall

räknas in i koncernredovisningen.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1560) om

årsredovisning i försäkringsföretag

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 4 § och 7 kap. 2 § lagen (1995:1560)

om årsredovisning i försäkringsföretag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:130

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §

Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget

kapital och avsättningar:

1. I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet

eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond,

Konsolideringsfond, Fond för orealiserade vinster och vinst eller förlust

för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som

avdragspost.

2. I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut

vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget

kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp

Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond,

Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Under fritt eget kapital

eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad

vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad

förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

3. I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp Fond för

orealiserade vinster, Övriga fonder och vinst eller förlust för

räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som

avdragspost.

4. Om avsättningen för kvardröjande risker i posten Ej intjänade

premier och kvardröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp,

skall beloppet anges.

5. Om garanterad återbäring i posten Livförsäkringsavsättning (DD.2)

uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges.

6. Om avvecklingsresultat uppgår till väsentligt belopp skall det anges

i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avveck-

lingsresultat avses skillnaden mellan å ena sidan avsättningen för

oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets ingång, efter

avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbetalningar av ersättningar för

skador från föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade

skador från föregående år vid räkenskapsårets slut.

7. Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka

försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk.

8. Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut

vinst skall lämna närmare upplysningar om det belopp av fritt eget

kapital som inte kan anses utdelningsbart med hänsyn till

bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket

försäkringsrörelselagen (1982:713) och om de förhållanden som

motiverar bedömningen.

9. Livförsäkringsaktiebolag och ömsesidiga livförsäkringsbolag skall

lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning

eller förlusttäckning enligt bolagsordningen.

10. Om ett ömsesidigt försäk-

ringsbolag har garantikapital i

annan valuta än redovisnings-

valutan, skall detta räknas om

enligt växelkursen på balans-

dagen. Skillnaden mellan det

omräknade beloppet och mot-

svarande belopp vid ingången av

räkenskapsåret skall föras mot

- Balanserad vinst eller förlust i

ömsesidiga skadeförsäkringsbolag

och ömsesidiga livförsäkrings-

bolag som får dela ut vinst, och

- Andra fonder i ömsesidiga

livförsäkringsbolag som inte får

dela ut vinst.

7 kap.

2 §

Med beaktande av vad som föreskrivs i 3 § skall följande

bestämmelser om koncernredovisning i 7 kap. årsredovisningslagen

(1995:1554) tillämpas:

2 § om när koncernredovisning inte behöver upprättas,

4 § första stycket om koncernredovisningens delar,

5 § om dotterföretag som skall omfattas av koncernredovisningen,

6 § om överskådlighet, god redovisningssed och rättvisande bild,

7 § andra stycket om redovis-

ningsvaluta,

8 § första stycket första meningen om allmänna krav på

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen,

9 § om minoritetsandelar,

10 § om balansdag,

12 § om enhetliga principer för koncernredovisningen och års-

redovisningen,

13 § om elimineringar mellan koncernföretag,

15 § om förändringar i koncernens sammansättning,

16 och 17 §§ om uppgifter om dotterföretag och vissa andra företag,

18 24 §§ om hur dotterföretag skall räknas in i koncernredovisningen,

samt

25 30 §§ om hur andelar i intresseföretag och vissa andra företag skall

räknas in i koncernredovisningen.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

för det räkenskapsår som inleds närmast efter den 31 december 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 §, 2 kap. 4 §, 7 kap. 16 § och 10 kap.

1, 2 och 8 §§ lagen (1995:1570) om medlemsbanker skall ha följande

lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:129

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Varje medlem skall betala insats i medlemsbanken i enlighet med vad

som föreskrivs i stadgarna. Betalningen skall alltid fullgöras i pengar.

En medlemsbank skall när bankens rörelse påbörjas ha ett bundet eget

kapital som vid tidpunkten för beslut om oktroj motsvarar minst fem

miljoner euro. I 5 kap. 4 § 5 lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag finns bestämmelser om vad som

utgör bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att banken har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst motsvar-

ande en miljon euro.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor eller, om banken

kommer att ha sin redovisning i

euro, tolv miljoner euro, får

banken medges att ha lägre bundet

eget kapital än det som anges i

andra stycket, dock lägst

motsvarande en miljon euro.

Frågor om sådant medgivande

prövas av Finansinspektionen.

Ärenden som är av principiell

betydelse eller av särskild vikt

prövas dock av regeringen.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap

4 §

Stadgarna skall ange

1. medlemsbankens firma,

2. den ort i Sverige där styrelsen skall ha sitt säte,

3. de rörelsegrenar som banken avser att driva,

4. villkoren för medlemskap i banken,

5. den insats med vilken varje medlem skall delta i banken och i vilken

utsträckning medlemmarna får delta i banken med insats utöver vad de är

skyldiga att delta med,

6. antalet eller lägsta och högsta antalet styrelseledamöter och revisorer

samt eventuella suppleanter, som skall utses av stämman, samt tiden för

deras uppdrag,

7. för det fall att fullmäktige enligt 7 kap. 12 § skall finnas, deras

befogenhet, hur de skall utses och tiden för deras uppdrag,

8. inom vilken tid och hur föreningsstämman skall sammankallas samt

hur andra meddelanden skall komma till medlemmarnas eller full-

mäktiges kännedom,

9. vilka ärenden som skall förekomma på ordinarie stämma,

10. vad som skall ske med bankens behållna tillgångar när den upp-

löses, samt

11. för det fall att förlagsinsatser som avses i 5 kap. eller insats-

emission som avses i 8 kap. 2 a § skall förekomma, vad som skall gälla

för dessa.

Om banken skall ha euro som

redovisningsvaluta, skall detta

anges i stadgarna. I så fall skall

det i stadgarna också anges att

den insats med vilken varje

medlem skall delta i föreningen

skall vara bestämd i euro.

7 kap.

16 §

Ett beslut om ändring av stadgarna skall genast anmälas för

registrering sedan ändringen har stadfästs. Beslutet får inte verkställas

förrän registrering har skett.

Beslut som innebär nedsättning av medlemsinsatsernas belopp eller

annan lindring av medlemmarnas insatsskyldighet enligt stadgarna får

inte verkställas förrän ett år efter registreringen.

Ett beslut om att införa eller

ändra en sådan bestämmelse i

stadgarna som avses i 2 kap. 4 §

andra stycket får verkan vid

ingången av det räkenskapsår som

inleds närmast efter beslutet. Har

beslutet vid den tidpunkten inte

registrerats, skall dock frågan om

ändring av stadgarna anses ha

förfallit.

10 kap.

1 §

Enligt ett avtal om fusion kan en medlemsbank (den överlåtande

banken) gå upp i en annan medlemsbank (den övertagande banken). En

sådan fusion innebär att medlemmarna i den överlåtande banken blir

medlemmar i den övertagande banken och att den överlåtande banken

upplöses utan likvidation samt att dess tillgångar och skulder övertas av

den övertagande banken. För att avtalet skall bli giltigt skall det

godkännas av föreningsstämman i den överlåtande banken. Fusion kan

ske trots att den överlåtande banken har trätt i likvidation. I ett sådant fall

skall likvidationen avslutas när tillstånd till fusionen enligt 5 § har

registrerats.

Fusion får ske endast om

medlemsbankerna har samma

redovisningsvaluta.

Följande handlingar skall hållas tillgängliga för de röstberättigade,

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i den överlåtande

medlemsbanken under minst en vecka före den föreningsstämma vid

vilken frågan om godkännande av fusionsavtalet skall behandlas samt

läggas fram på stämman:

1. förslag till föreningsstämmans beslut,

2. fusionsavtalet,

3. en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara

av vikt vid bedömningen av förslagets lämplighet för medlemsbanken

och insättarna,

4. ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3, samt

5. en kopia av den övertagande medlemsbankens årsredovisning för

det senaste räkenskapsåret, försedd med anteckning om förenings-

stämmans beslut rörande bankens vinst eller förlust, samt en kopia av

revisionsberättelsen för samma räkenskapsår.

Skall den överlåtande medlems-

bankens årsredovisning inte be-

handlas på den stämma som anges

i andra stycket eller har den

övertagande bankens årsredovis-

ning för det senaste räkenskapsåret

inte behandlats på en stämma i den

banken, skall i stället för de

handlingar som anges i andra

stycket 5 följande handlingar

hållas tillgängliga och läggas fram

på den förstnämnda stämman i

enlighet med vad som anges i

andra stycket:

Skall den överlåtande medlems-

bankens årsredovisning inte be-

handlas på den stämma som anges

i tredje stycket eller har den

övertagande bankens årsredovis-

ning för det senaste räkenskapsåret

inte behandlats på en stämma i den

banken, skall i stället för de

handlingar som anges i tredje

stycket 5 följande handlingar

hållas tillgängliga och läggas fram

på den förstnämnda stämman i

enlighet med vad som anges i

tredje stycket:

1. en kopia av medlemsbankens senaste årsredovisning, försedd med

anteckning om föreningsstämmans beslut om bankens vinst eller förlust,

samt en kopia av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

2. en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser av väsentlig

betydelse för bankens ställning som har inträffat efter det att årsredo-

visningen har lämnats, samt

3. revisorernas yttrande över styrelsens redogörelse enligt 2.

Handlingarna skall genast sändas till varje röstberättigad, medlem eller

innehavare av förlagsandel som begär det och uppger sin postadress.

2 §

Enligt ett avtal om fusion kan två eller flera medlemsbanker (de

överlåtande bankerna) förenas genom att bilda en ny medlemsbank (den

övertagande banken). En sådan fusion innebär att medlemmarna i de

överlåtande bankerna blir medlemmar i den nya banken och att de

överlåtande bankerna upplöses utan likvidation samt att den nya banken

övertar deras tillgångar och skulder. Avtalet skall för att bli giltigt

godkännas av föreningsstämman i varje överlåtande medlemsbank.

Bestämmelsen i 1 § första stycket fjärde meningen skall tillämpas.

Fusion får ske endast om

medlemsbankerna har samma

redovisningsvaluta.

De handlingar som anges i 1 §

andra stycket 1 4 och tredje

stycket skall upprättas för varje

överlåtande medlemsbank. De

skall hållas tillgängliga för de

röstberättigade, medlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar i de

överlåtande bankerna under minst

en vecka före den förenings-

stämma vid vilken frågan om god-

kännande av fusionsavtalet skall

behandlas. Handlingarna skall

genast sändas till röstberättigad,

medlem och innehavare av

förlagsandel som begär det och

uppger sin postadress. Hand-

lingarna skall läggas fram på

stämmorna.

De handlingar som anges i 1 §

tredje stycket 1 4 och fjärde

stycket skall upprättas för varje

överlåtande medlemsbank. De

skall hållas tillgängliga för de

röstberättigade, medlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar i de

överlåtande bankerna under minst

en vecka före den föreningsstäm-

ma vid vilken frågan om god-

kännande av fusionsavtalet skall

behandlas. Handlingarna skall ge-

nast sändas till röstberättigad,

medlem och innehavare av

förlagsandel som begär det och

uppger sin postadress.

Handlingarna skall läggas fram på

stämmorna.

Fusionsavtalet skall innehålla ett förslag till stadgar för den nya

medlemsbanken och ange hur styrelse och revisorer skall utses. Om de

överlåtande bankerna godkänner fusionsavtalet, skall de samtidigt i

enlighet med avtalets bestämmelser utse styrelse och revisorer i den nya

banken.

8 §

Om en medlemsbank äger samtliga aktier i ett dotterbolag, kan

medlemsbankens och bolagets styrelser träffa ett fusionsavtal som

innebär att dotterbolaget skall gå upp i medlemsbanken. Styrelserna skall

anmäla avtalet för registrering hos Finansinspektionen. Därvid gäller 5

7 §§ i tillämpliga delar.

Fusion får ske endast om

medlemsbanken och bolaget har

samma redovisningsvaluta.

Dotterbolaget är upplöst när regeringens eller Finansinspektionens

beslut om tillstånd enligt 5 § har registrerats. Finansinspektionen skall

lämna uppgifter om fusionen till Patent- och registreringsverket, som

skall registrera tillståndet enligt 5 §.

Fusion enligt första stycket får ske även om det i dotterbolaget finns

egendom som medlemsbanken inte får förvärva. Sådan egendom måste

avyttras senast ett år från registreringen. Om det finns särskilda skäl, kan

Finansinspektionen förlänga denna frist.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om omräkningsförfarande m.m. vid

beskattningen för företag som har sin redovisning i euro

Härigenom föreskrivs följande.

Innehåll

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om inkomstskatt, mervärdesskatt

och reklamskatt för företag som har sin redovisning i euro eller som

byter redovisningsvaluta. I 8 och 9 §§ finns bestämmelser som gäller

även för andra företag som genomför vissa transaktioner med företag

som har sin redovisning i euro.

Inkomstskatt

Självdeklaration

2 § Företag som har sin redovisning i euro skall bifoga sin årsredovisning

till självdeklarationen.

3 § Uppgifter enligt 2 kap. 19 § första stycket lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall avse belopp som har räknats

om till kronor. De företag som enligt 2 kap. 20 § första stycket skall foga

årsredovisningen till självdeklarationen skall lämna balansräkning och

resultaträkning omräknade till kronor.

Omräkning till kronor skall göras enligt 4 - 6 §§. Det omräknade

resultatet skall vara utgångspunkt för den justering av det bokförings-

mässiga resultatet som skall göras vid den skattemässiga inkomst-

beräkningen.

4 § Resultaträkningen skall med det undantag som anges i andra stycket

räknas om enligt beskattningsårets genomsnittliga växelkurs.

För företag som ingår i samma koncern vid utgången av beskatt-

ningsåret gäller följande om företagen inte har identiska beskattningsår

på grund av att något av företagen har bildats eller förvärvats under året

Det företag som har bildats eller förvärvats skall räkna om resultat-

räkningen enligt den genomsnittliga kurs som gäller för övriga

euroredovisande koncernföretag.

5 § Balansräkningen skall med de undantag som anges i andra och tredje

styckena räknas om enligt kursen vid beskattningsårets utgång.

Periodiseringsfond som avsatts tidigare beskattningsår skall räknas om

med samma kurs som har använts i räkenskaperna för det innevarande

räkenskapsåret.

Årets resultat skall räknas om enligt den genomsnittliga växelkursen.

6 § Om omräkning enligt 4 och 5 §§ leder till att summan av tillgångarna

avviker från summan av eget kapital, obeskattade reserver, avsättningar

och skulder, skall mellanskillnaden föras upp som en korrigeringspost.

Periodiseringsfond

7 § För företag som yrkar avdrag för avsättning till periodiseringsfond

enligt 30 kap. inkomstskattelagen (1999:000) skall avsättningen i

räkenskaperna beräknas utifrån kursen vid beskattningsårets utgång.

Förändringar under senare beskattningsår av fondens bokförda värde som

beror på förändringar av valutakurser skall inte påverka det

skattemässiga resultatet.

Koncernbidrag

8 § Koncernbidrag enligt 35 kap. inkomstskattelagen (1999:000) skall

fastställas till ett belopp i kronor. Det företag som ger koncernbidrag får

inte dra av ett högre belopp än vad mottagaren tar upp.

Underprisöverlåtelse

9 § Om en tillgång överlåts utan ersättning eller mot en ersättning som

understiger marknadsvärdet utan att detta är affärsmässigt motiverat till

ett företag som inte har samma redovisningsvaluta, skall

uttagsbeskattning ske trots bestämmelserna i 23 kap. inkomstskattelagen

(1999:000).

Värdering av fordringar och skulder i annan valuta än euro

10 § I stället för vad som föreskrivs i 14 kap. 8 § inkomstskattelagen

(1999:000) skall fordringar, skulder, avsättningar och kontanter i annan

valuta än euro värderas till kursen vid beskattningsårets utgång. Om det

finns terminskontrakt eller någon annan liknande valutasäkringsåtgärd

för en sådan post, får posten tas upp till det värde som motiveras av

valutasäkringen under förutsättning att

 samma värde används i räkenskaperna, och

 värderingen står i överensstämmelse med god redovisningssed.

Representationsavdrag

11 § Avdrag för lunch, middag eller supé i samband med sådan

representation som avses i 16 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:000) får

inte överstiga det belopp i euro som motsvarar 90 kronor per person med

tillägg för mervärdesskatt till den del denna inte skall dras av enligt

8 kap. mervärdesskattelagen (1994:200) eller återbetalas enligt 10 kap.

samma lag. Det belopp som får dras av skall beräknas för varje

kalenderår utifrån den genomsnittliga växelkursen under november året

före kalenderåret.

Ändrad värdering av balansposter

12 § Om skattemyndigheterna inte godtar företagets värdering av lager,

pågående arbeten, fordringar, skulder eller avsättningar skall det belopp

som påverkar den skattepliktiga intäkten justeras med hänsyn till

skillnaden mellan kursen vid beskattningsårets utgång och beskatt-

ningsårets genomsnittliga växelkurs.

Byte av redovisningsvaluta

13 § När ett företag byter redovisningsvaluta skall företaget som värde av

ingående lager, pågående arbeten, inventarier, fordringar, skulder och

avsättningar ta upp värdet av närmast föregående beskattningsårs

utgående lager, pågående arbeten, inventarier, fordringar, skulder och

avsättningar omräknade enligt kursen vid beskattningsårets utgång.

Om företaget yrkar avdrag för avskrivning på inventarier enligt 18 kap.

17 § inkomstskattelagen (1999:000), skall anskaffningsvärdet på de

inventarier som anskaffats under de tre senaste beskattningsåren eller

så många år som behövs för en korrekt beräkning och som fortfarande

finns kvar i verksamheten räknas om enligt kursen vid beskattningsårets

utgång.

Mervärdesskatt

14 § Vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt enligt

skattebetalningslagen (1997:483) skall omräkning ske med den

genomsnittliga växelkursen för den period som redovisningen avser.

Reklamskatt

15 § Vid redovisning av uppgifter om reklamskatt enligt lagen

(1972:266) om skatt på annonser och reklam skall omräkning ske med

den genomsnittliga växelkursen för den period som redovisningen avser.

Kurser för omräkning

16 § För omräkning enligt denna lag skall de kurser som fastställs av

Europeiska centralbanken för respektive svenska bankdag användas. Om

det inte har fastställts någon kurs för dagen för beskattningsårets utgång

skall kursen för närmast föregående svenska bankdag användas.

Termer och uttryck

17 § Termer och uttryck i denna lag som används även i inkomst-

skattelagen (1999:000) har samma betydelse och tillämpningsområde

som i denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624).

Härigenom föreskrivs att det i kupongskattelagen (1970:624) skall

införas en ny paragraf, 6 a §, samt närmast före 6 a § en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valuta

6 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på

annonser och reklam

Härmed föreskrivs att det i lagen (1972:266) om skatt på annonser och

reklam skall införas en ny paragraf, 34 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 §

I lagen (1999:000) om omräk-

ningsförfarande m.m vid beskatt-

ningen för företag som har sin

redovisning i euro finns särskilda

bestämmelser om redovisning av

reklamskatt.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första

gången avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001

eller senare.

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall införas en ny paragraf, 1 kap.10 §, samt

närmast före 1 kap. 10 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

Valuta

10 §

Samtliga uppgifter enligt denna

lag skall till sina belopp anges i

kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter

dels att 1 kap. 1 § och 2 kap. 19 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 4 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag ges bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till

ledning för taxering enligt taxeringslagen (1990:324) m.m.

I lagen (1999:000) om

omräkningsförfarande m.m. vid

beskattningen för företag som har

sin redovisning i euro finns

bestämmelser för den som har

redovisningen i euro.

4 §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i kronor.

2 kap.

19 §

Den som har inkomst av näringsverksamhet skall, om inte annat

framgår av 20 eller 25 §, i sin självdeklaration för varje förvärvskälla

från boköringen lämna uppgifter om varje slag av

1. intäkter, kostnader, bokslutsdispositioner, skatter och skattemässiga

avsättningar,

2. tillgångar, skulder, avsättningar, obeskattade reserver och eget

kapital.

Uppgifter skall vidare lämnas om

1. arten och omfattningen av verksamheten,

2. hur värdesättningen på lager samt fordringar skett,

3. hur det bokföringsmässiga

vinstresultatet justerats för att

överensstämma med de för den

skattemässiga inkomstberäkningen

stadgade grunderna,

3. hur det bokföringsmässiga

resultatet justerats för att över-

ensstämma med de för den

skattemässiga inkomstberäkningen

stadgade grunderna,

4. hur avdrag för värdeminskning beräknats,

5. vad den skattskyldige satt in i form av pengar i näringsverksamheten

eller tagit ut ur näringsverksamheten i varor, pengar eller annat eller på

annat sätt använt för att betala levnadskostnader eller för andra utgifter,

som inte är hänförliga till omkostnader i verksamheten, samt om andra

förmåner som den skattskyldige fått av verksamheten,

6. ändrade redovisningsprinciper samt

7. under året anskaffade och försålda anläggningstillgångar.

Juridisk person som omfattas av 2 § 6 a mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt skall lämna uppgift om beslut om utdelning eller

annat förfogande över uppkommen vinst.

Fysisk person och dödsbo skall lämna uppgift om fördelningsunderlag

enligt 2 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning vid

utgången av närmast föregående beskattningsår samt motsvarande belopp

vid beskattningsårets utgång.

Har makar tillsammans deltagit i näringsverksamhet behöver uppgifter

som avses i första och andra styckena endast lämnas av en av makarna.

Var och en av makarna skall dock lämna uppgifter om arten och

omfattningen av sitt arbete i verksamheten samt de övriga uppgifter som

behövs för tillämpningen av anvisningarna till 52 § kommunal-

skattelagen.

Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten på ansökan av den

deklarationsskyldige medge att de uppgifter som avses i första stycket 1

lämnas i sammansatta poster. Ett sådant medgivande får omfatta en tid av

högst tre år åt gången. En ansökan skall ha kommit in till skattemyndig-

heten före ingången av taxeringsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta

på skogskontomedel m.m.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1990:676) om skatt på ränta på

skogskontomedel m.m. skall införas en ny paragraf, 6 a § av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall till

sina belopp anges i kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

dels att 12 och 13 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

I fråga om skyldighet att lämna

uppgift till den skattskyldige om

det belopp som innehållits genom

skatteavdrag gäller vad som i

fråga om arbetsgivare sägs i

5 kap. 12 § första stycket skatte-

betalningslagen (1997:483).

Den som betalar ut ersättning

för arbete skall vid varje

utbetalningstillfälle lämna mot-

tagaren uppgift om skatte-

avdragets belopp.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta skall skatte-

avdragets belopp anges i den

utländska valutan.

12 a §

Om uppgift om skatteavdragets

belopp enligt 12 § lämnats i

utländsk valuta skall

skatteavdraget räknas om till

kronor enligt valutakursen vid

utbetalningstillfället.

13 §

Beskattningsmyndigheten skall övervaka att den som är ansvarig för

betalningen av särskild inkomstskatt enligt denna lag fullgör sina

skyldigheter.

Beskattningsmyndigheten skall

på begäran lämna besked i frågor,

som angår skyldigheten att

verkställa skatteavdrag, beräk-

nande av sådant avdrag eller

tillämpningen i övrigt av bestäm-

melserna i 9 12 §§.

Beskattningsmyndigheten skall

på begäran lämna besked i frågor,

som angår skyldigheten att

verkställa skatteavdrag, beräk-

nande av sådant avdrag eller

tillämpningen i övrigt av bestäm-

melserna i 9 12 a §§.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

dels att 17 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 a och 17 a §§,

samt närmast före 3 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Valuta

3 a §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall, om

inte annat följer av 17 §, till sina

belopp anges i kronor. Detsamma

gäller sådana uppgifter som avses

i 23 § andra stycket.

17 §

Den som betalar ut ersättning

skall vid varje utbetalningstillfälle

lämna mottagaren kvitto som

utvisar skattepliktig inkomst och

att skatteavdrag gjorts. Om det

utbetalda beloppet avser flera

personer lämnas kvitto till var och

en.

Den som betalar ut ersättning

skall vid varje utbetalningstillfälle

lämna mottagaren uppgift om

skattepliktig inkomst och skatte-

avdragets belopp. Om det

utbetalda beloppet avser flera

personer lämnas uppgifterna till

var och en.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta skall uppgifterna

enligt första stycket till sina

belopp anges i den utländska

valutan.

17 a §

Om uppgifterna enligt 17 § till

sina belopp lämnats i utländsk

valuta skall beloppen räknas om

till kronor enligt valutakursen vid

utbetalningstillfället.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härmed föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)

dels att 8 kap. 6 § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 13 kap. 1 § skall lyda Allmänna

bestämmelser ,

dels att det i lagen skall införas fem nya paragrafer, 1 kap. 19 §,

11 kap. 5 c § samt 13 kap. 2, 15 a och 23 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

19 §

Med redovisningsvaluta avses

redovisningsvaluta enligt bok-

föringslagen (1999:000).

8 kap.

6 §

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är skatt-

skyldig för omsättningen eller

importen.

Den ingående skatten uppgår till

samma belopp som den utgående

skatten hos den som är

skattskyldig för omsättningen eller

importen, om inte en tillämpning

av lagen (1999:000) om omräk-

ningsförfarande m.m. vid beskatt-

ningen för företag som har sin

redovisning i euro föranleder

annat.

I 13 kap. 26 § finns bestämmelser om återförande av sådan ingående

skatt som hänför sig till ett förvärv för vilket en skattskyldig har fått

prisnedsättning efter det att han gjort avdrag för skatten.

11 kap.

5 c §

Om valutan i en faktura eller

jämförlig handling är en annan än

den skattskyldiges redovisnings-

valuta, skall mervärdesskattens

belopp anges i båda valutorna på

denna handling. Dessutom skall

den kurs som använts vid

omräkningen anges.

13 kap.

1 §

I 10 kap. skattebetalningslagen

(1997:483) finns bestämmelser om

redovisning av mervärdesskatt.

Ytterligare bestämmelser om

redovisningen finns i det följande i

6-28 a §§.

I 10 kap. skattebetalningslagen

(1997:483) och i lagen (1999:000)

om omräkningsförfarande m.m.

vid beskattningen för företag som

har sin redovisning i euro finns

bestämmelser om redovisning av

mervärdesskatt. Ytterligare be-

stämmelser om redovisningen

finns i det följande i 6-28 a §§.

15 a §

För det fall den skattskyldige

enligt 11 kap. 5 c § angett den

utgående skattens belopp i flera

valutor på en faktura eller

jämförlig handling skall den

skattskyldige vid redovisning av

skatten använda det skattebelopp

som angetts i egna redovis-

ningsvalutan.

23 a §

För det fall skattens belopp

enligt 11 kap. 5 c § angetts i flera

valutor på en faktura eller

jämförlig handling skall vid

redovisningen av den ingående

skatten det skattebelopp användas

som angetts i den skattskyldiges

egen redovisningsvaluta. Om

beloppet inte angetts i denna

valuta, skall det skattebelopp

användas som angetts i den valuta

som fakturan eller den jämförliga

handlingen är utställd i.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första gången

avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001 eller senare.

Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483)

Härigenom föreskrivs i fråga om skattebetalningslagen (1997:483)

dels att 5 kap. 12 § och rubriken till 1 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 1 kap. 7 § och 8

kap. 30 §, samt närmast före 1 kap. 7 § och 8 kap. 30 § nya rubriker av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. Tillämpningsområde och

definitioner.

1 kap. Tillämpningsområde,

definitioner och valuta.

Valuta

7 §

Samtliga uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag skall, om

inte annat följer av 5 kap. 12 §, till

sina belopp anges i kronor.

5 kap.

12§

Den som betalar ut ersättning för arbete skall vid varje

utbetalningstillfälle lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets

belopp.

Om ersättningen betalas ut i

utländsk valuta och skatteavdraget

beräknats på ersättning som

räknats om enligt en annan

valutakurs än kursen vid utbetal-

ningstillfället, skall skatteav-

dragets belopp anges i den

utländska valutan.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om undantag från första stycket i de fall avdraget är

lika stort som vid närmast föregående utbetalningstillfälle.

8 kap.

Skatteavdrag från ersättning i

utländsk valuta

30 §

Om ersättning för arbete

betalats ut i utländsk valuta och

uppgift om skatteavdragets belopp,

enligt 5 kap. 12 §, lämnats i denna

valuta, skall skatteavdraget räknas

om till kronor enligt valutakursen

vid utbetalningstillfället

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000 och tillämpas första

gången avseende det beskattningsår som inleds den 1 januari 2001

eller senare.

Lagrådets yttrande 1999-10-29

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-10-29

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 7 oktober 1999 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i bokföringslagen (1999:000),

2. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

3. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

4. lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554),

5. lag om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag,

6. lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar,

7. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

8. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

9. lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

10. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

11. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet,

12. lag om ändring i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stor

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag,

13. lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning kredit-

institut och värdepappersbolag,

14. lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäk-

ringsföretag,

15. lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker,

16. lag om omräkningsförfarande m.m. vid beskattningen för företag

som har sin redovisning i euro,

17. lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

18. lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonse och reklam,

19. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter,

20. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kon-

trolluppgifter,

21. lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogs-

kontomedel m.m.,

22. lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta,

23. lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta artister m.fl.,

24. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

25. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Anna-Karin Winroth, departementssekreteraren Peter Fredby, kanslirådet

Eva[REDACTED_EFTERNAMN], kammarrättsassessorn Catharina[REDACTED_EFTERNAMN] och

departementssekreteraren Bo[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Genom förslagen i lagrådsremissen öppnas en möjlighet för vissa

angivna juridiska personer att ha sin redovisning i euro i stället för i

svenska kronor. Av motiven till remissen framgår att regeringen avser att

i ett senare skede lägga fram förslag som öppnar möjlighet för svenska

företag att redovisa även i andra valutor än svenska kronor och euro.

Enligt Lagrådets mening hade det varit en fördel om en lagstiftning om

redovisning i andra valutor än svenska kronor hade kunnat genomföras i

ett sammanhang. Med hänsyn till att det f.n. saknas ett tillräckligt

underlag för en sådan reform och då det av lagrådsremissen framgår att

det inom näringslivet finns ett påtagligt behov av att snarast kunna

upprätta redovisningen i euro vill Lagrådet inte motsätta sig att reformen

görs i två steg.

I lagrådsremissen föreslås vissa ändringar i aktiebolagslagen. Sålunda

föreslås att i aktiebolag, som har valt att ha sin redovisning i euro, skall

aktiekapitalet och aktiernas nominella belopp vara bestämda i euro.

Vidare föreslås vissa ändringar i reglerna om bolagsordningen och om

fusion. I aktiebolagslagen finns emellertid också bestämmelser som inte

föreslås ändrade men som anknyter till i bestämmelserna angivna belopp

i svenska kronor. I författningskommentaren (s. 217) anges att bolag med

redovisningen i euro bör vid tillämpningen av sådana bestämmelser

räkna om de i svenska kronor angivna beloppen till euro med tillämpning

av den växelkurs som har fastställts av Europeiska centralbanken för den

tidpunkt som är relevant i det särskilda fallet. Enligt Lagrådets mening

kan det inte för dessa fall anses vara tillräckligt med ett motivuttalande

utan bör det direkt av lagtexten framgå när och hur en omräkning till

euro skall ske. Lagrådet förordar att i det fortsatta lagstiftningsarbetet en

komplettering görs av bestämmelserna i angivet hänseende.

Med anledning av att enheten ecu numera har ersatts av euro har i 2 kap.

4 § första stycket lagen om finansieringsverksamhet ordet ecu bytts ut

mot euro. Beteckningen ecu återfinns emellertid även på andra ställen i

lagstiftningen (se t.ex. 2 kap. 2 § andra stycket sparbankslagen). Lagrådet

anser att ett byte av namn på valuta bör ske även i dessa lagrum. Såvitt

det gäller de nu remitterade lagförslagen bör en ändring ske i detta

lagstiftningsärende. Detta kan ske lämpligen genom en komplettering av

ingressen till de olika lagförslagen.

Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen

Med hänsyn till rubriksättningen i den i prop. 1998/99:130 föreslagna

lagen bör före 4 kap. 6 § sättas in en ny rubrik, Redovisningsvaluta .

Enligt 4 kap. 6 § tredje stycket krävs skattemyndighetens tillstånd till

nytt byte av redovisningsvaluta. Några rekvisit finns inte i lagtexten för

den prövning som myndigheten därvid skall göra. I författnings-

kommentaren anges att tillstånd bör vägras, om bytet kan antas ske i

otillbörligt syfte, såsom att undandra skatt eller försvåra kontroll. Med

tanke på att ett första byte av redovisningsvaluta får ske fritt synes

avsikten vara att ett tillstånd till byte skall vägras endast om bytet kan

antas ske i otillbörligt syfte. Detta bör komma till uttryck i lagtexten,

allra helst som det generellt är olämpligt med beslut som enligt

lagstiftningen kan fattas enligt myndigheters fria skön och som såsom i

detta fall kan överklagas till domstol som då inte har några rekvisit att

tillämpa i sin sakprövning.

Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

Redan i den grundläggande bestämmelsen om aktiekapitalet, 1 kap. 3 §

första stycket, bör det anges att aktiekapitalet skall vara bestämt i

bolagets redovisningsvaluta och att det av 4 kap. 6 § bokföringslagen

framgår att redovisningsvalutan får vara antingen svenska kronor eller

euro.

Enligt första stycket i 2 kap. 4 § skall bolagsordningen ange aktie-

kapitalet och aktiernas nominella belopp. Om ett bolag beslutar att byta

redovisningsvaluta, kommer från den bolagsstämma där det beslutet

fattas och fram till den bolagsstämma som skall ta ställning till

nödvändiga följdändringar (se 9 kap. 35 a § andra stycket) aktiekapitalet

och aktiernas nominella belopp fortfarande vara angivna i den tidigare

valutan, vilket står i strid med nämnda lagrum. Ett nytt stycke bör därför

tas in i paragrafen med förslagsvis följande lydelse: "Vid byte av

redovisningsvaluta får ändring av uppgifter som avses i första stycket 4

och 5 anstå till den första ordinarie bolagsstämman efter det att beslutet

om byte av redovisningsvaluta fick verkan."

I första meningen i 9 kap. 35 a § första stycket talas om omräkning av

aktiekapitalet. Av författningskommentaren framgår att också aktiernas

nominella belopp skall räknas om till den nya valutan, något som bör

anges i lagtexten.

Förslaget till lag om ändring i lagen om ekonomiska föreningar

I ett nytt tredje stycke i 2 kap. 2 § föreskrivs bl.a. att, om en förening

skall ha euro som redovisningsvaluta, detta skall anges i stadgarna. Vad

som avses med redovisningsvaluta framgår av 4 kap. 6 § bokförings-

lagen. En uttrycklig hänvisning till detta lagrum bör därför tas in i

förevarande stycke. Lagrådet föreslår att första meningen i tredje stycket

ges följande lydelse: Om föreningen skall ha euro som redovisnings-

valuta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000), skall detta anges i

stadgarna.

En motsvarande hänvisning till 4 kap. 6 § bokföringslagen bör föras in

också i 1 § lagen om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag, 11 §

lagen om understödsföreningar, 1 kap. 6 § försäkringsrörelselagen, 2 kap.

5 § sparbankslagen, 4 kap. 8 § lagen om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag, 2 kap. 4 § lagen

om medlemsbanker,1 § lagen om omräkningsförfarande vid beskattning

för företag som har sin redovisning i euro samt 1 kap. 19 § mervärdes-

skattelagen.

Av liknande skäl som angetts i fråga om 2 kap. 4 § aktiebolagslagen bör

ett nytt stycke fogas till 2 kap. 2 § med följande lydelse: "Vid byte av

redovisningsvaluta får ändring av uppgift som avses i första stycket 4 om

insatsbelopp anstå till den första ordinarie föreningsstämman efter det att

beslutet om byte av redovisningsvaluta fick verkan."

I 7 kap. 14 § bör det tillfogas en bestämmelse som motsvarar andra

stycket i 9 kap. 35 a § aktiebolagslagen.

Förslaget till lag om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag

I 1 § i lagförslaget anges den föreslagna nya lagens tillämpningsområde.

Enligt den angivna paragrafen innehåller lagen bestämmelser för

finansiella företag om byte av redovisningsvaluta. Av författnings-

kommentaren framgår emellertid att lagen inte är avsedd att tillämpas i

det fall en filial i annat land byter redovisningsvaluta till eller från

valutan i det landet. Enligt Lagrådets mening bör denna begränsning

framgå av lagtexten. Paragrafen kan då förslagsvis utformas enligt

följande.

 Denna lag innehåller bestämmelser för finansiella företag om byte av

redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:000). Lagen

gäller dock inte när en filial byter valuta i sin redovisning i fall som avses

i fjärde stycket nämnda paragraf .

Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen

Andra meningen i 1 kap. 6 § tredje stycket bör avfattas på det sätt som

Lagrådet förordat beträffande första stycket i 1 kap. 3 § aktiebolagslagen.

Likaså bör ett nytt sista stycke tas in i 2 kap. 5 § med samma innehåll

som det Lagrådet föreslagit i fråga om 2 kap. 4 § aktiebolagslagen.

I 20 kap. 6 a § bör anges att även aktiernas nominella belopp skall räknas

om (jfr ovan angående 9 kap. 35 a § aktiebolagslagen).

Förslaget till lag om ändring i lagen om medlemsbanker

Enligt den föreslagna lydelsen av 1 kap. 4 § tredje stycket tilläggs bl.a. en

bestämmelse om att frågor om medgivande prövas av Finansinspektionen

eller, såvitt gäller ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild

vikt, av regeringen. Detta överensstämmer emellertid med paragrafens

gällande lydelse (SFS 1999:224). I proposition 1998/99:129 har

föreslagits en lydelse av paragrafen som i denna del blivit felaktig. I

samband med föredragningen i Lagrådet har upplysts att felaktigheten är

känd för vederbörande riksdagsutskott, som i sitt betänkande avser att

korrigera felet. Lagrådet förutsätter därför att regeringen i den kommande

propositionen utgår från den korrekta lydelsen av paragrafen. Utform-

ningen av det ifrågavarande tillägget har behandlats i det lagrådsyttrande

som finns intaget i proposition 1997/98:186. Detsamma gäller frågor om

överklagande av ifrågavarande beslut enligt bestämmelserna i 7 kap. 24 §

bankrörelselagen.

I 2 kap. 4 § bör tas in ett stycke som motsvarar det som lagrådet förordat

i fråga om 2 kap. 2 § lagen om ekonomiska föreningar. Vidare bör det i

7 kap. 16 § läggas till ett nytt sista stycke, motsvarande andra stycket i

9 kap. 35 a § aktiebolagslagen och den av lagrådet föreslagna

bestämmelsen i 7 kap. 14 § lagen om ekonomiska föreningar.

Förslaget till lag om omräkningsförfarande m.m. vid beskattningen för

företag som har sin redovisning i euro

Som sista paragraf i lagförslaget (17 §) förekommer en bestämmelse om

att de termer och uttryck som förekommer även i inkomstskattelagen har

samma betydelse och tillämpningsområde som i den lagen. Enligt

Lagrådets mening bör denna paragraf hellre placeras i början av den nya

lagen, förslagsvis efter 1 §. Rubriken Innehåll kan då ändras till

 Inledande bestämmelser och täcka båda de inledande paragraferna.

Förslaget till lag om ändring i lagen om självdeklaration och kontroll-

uppgifter

I remissen föreslås viss ändring av 2 kap. 19 §, varvid dock hänvisningar

till lagen om statlig inkomstskatt och till kommunalskattelagen kvarstår.

Lagförslagen i remissen har i övrigt anpassats till inkomstskattelagen,

som har föreslagits träda i kraft före de nu aktuella lagändringarna. I

samband med föredragningen i Lagrådet har dock upplysts att regeringen

inte avser att lägga fram den föreslagna ändringen i 2 kap. 19 §. Lagrådet

finner därför inte anledning till vidare yttrande i denna del.

Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen

Ingressen till lagförslaget har blivit felaktig genom att ändringen i

13 kap. 1 § inte tagits upp. Den föreslagna ändringen av rubriken närmast

före nämnda paragraf får anses onödig. Vidare anges i ingressen att fem

nya paragrafer föreslås införda, däribland en 13 kap. 2 §. En sådan

ändring finns dock inte i lagförslaget, som endast innehåller fyra nya

paragrafer. Lagrådet förutsätter att de angivna felaktigheterna korrigeras.

Enligt den föreslagna lydelsen av 8 kap. 6 § uppgår den ingående skatten

till samma belopp som den utgående skatten hos den som är skattskyldig

för omsättningen eller importen, om inte en tillämpning av lagen

(1999:000) om omräkningsförfarande m.m. vid beskattningen för företag

som har sin redovisning i euro föranleder annat . Enligt Lagrådets

mening är formuleringen inte helt klargörande. Lagrådet föreslår därför

att tillägget utformas som en självständig mening av följande lydelse.

 Om företaget har sin redovisning i euro skall beaktas vad som föreskrivs

i 14 § lagen (1999:000) om omräkningsförfarande vid beskattningen för

företag som har sin redovisning i euro, m.m. .

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 november 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Laila Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:23 Redovisning och

aktiekapital i euro

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om byte av

redovisningsvaluta i

finansiella företag

9 §

 Lagen omtryckt 1993:150.

 Senaste lydelse 1994:802.

 Senaste lydelse 1998:760.

 Senaste lydelse 1998:760.

 Senaste lydelse 1995:1555.

 Senaste lydelse 1998:1501.

 Senaste lydelse 1994:1396.

 Senaste lydelse 1995:1555.

 Senaste lydelse 1997:914.

 Senaste lydelse 1987:1254.

 Senaste lydelse 1992:1624.

 Lagen omtryckt 1995:1567.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Lagen omtryckt 1996:1001.

 Senaste lydelse 1998:1500.

1 Lagen omtryckt 1996:1005.

 Senaste lydelse 1999:223.

 Senaste lydelse 1994:2015.

 Senaste lydelse 1994:2015.

 Senaste lydelse 1999:160.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Senaste lydelse 1998:263.

 Senaste lydelse 1997:463.

 Senaste lydelse 1997:454.

 Senaste lydelse 1997:915.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:996.

 Senaste lydelse 1997:496.

 Senaste lydelse 1994:1798.

 Senaste lydelse 1997:502.

 Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av

medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för

mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1).

1 Senaste lydelse 1990:1439.

1 Senaste lydelse 1997:454.

1 Senaste lydelse 1994:802.

2 Senaste lydelse 1998:760.

1 Senaste lydelse 1998:760.

1 Senaste lydelse 1997:914.

1 Senaste lydelse 1997:914.

1 Senaste lydelse 1998:768.

1 Senaste lydelse 1996:1399.

1 Lydelse enligt förslag i prop. 1998/99:28.

1 Senaste lydelse 1995:854.

1 Senaste lydelse 1994:1798.

1 Senaste lydelse 1990:324.

2 Senaste lydelse 1997:495.

1 Senaste lydelse 1997:453.

2 Senaste lydelse 1997:453.

1 Senaste lydelse 1994:2015.

2 Senaste lydelse 1994:2015.

3 Senaste lydelse 1997:117.

1 Senaste lydelse 1997:463.

1 Senaste lydelse 1997:915.

1 Senaste lydelse 1991:1681.

1 Senaste lydelse 1995:779.

 Lagen omtryckt 1993:150.

 Senaste lydelse 1994:802.

 Senaste lydelse 1994:802.

 Senaste lydelse 1998:760.

 Senaste lydelse 1995:1555.

 Senaste lydelse 1998:1501.

 Senaste lydelse 1998:802.

 Senaste lydelse 1994:802.

 Senaste lydelse 1997:914.

 Senaste lydelse 1987:1254.

 Senaste lydelse 1992:1624.

 Lagen omtryckt 1995:1567.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Senaste lydelse 1999:600.

 Lagen omtryckt 1996:1001.

 Senaste lydelse 1998:1500.

 Lagen omtryckt 1996:1005.

 Senaste lydelse 1999:223.

 Senaste lydelse 1994:2015.

 Senaste lydelse 1994:2015.

 Senaste lydelse 1999:160.

 Lagen omtryckt 1996:1004.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Senaste lydelse 1997:453.

 Senaste lydelse 1998:263.

 Senaste lydelse 1997:463.

 Senaste lydelse 1997:454.

 Senaste lydelse 1997:915.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:996.

 Senaste lydelse 1990:324.

 Senaste lydelse 1997:495.

 Senaste lydelse 1997:496.

 Senaste lydelse 1994:1798.

 Senaste lydelse 1997:502.

Prop. 1999/2000:23

380

372

1

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 3

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 4

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:23

Bilaga 6

379

380

Prop. 1999/2000:23

380

380