Regeringens proposition

1996/97:61

Översyn av telelagen (1993:957) m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i telelagen och i lagen om tele-

terminalutrustning. Ändringarna syftar dels till att uppnå de telepolitiska

målen på ett bättre sätt än i dag, dels till att anpassa lagstiftningen efter

den framväxande regleringen inom EG.

Den grundläggande telepolitiken föreslås ligga fast. De telepolitiska

målen föreslås emellertid bli förtydligade genom att det i lagen anges att

telefonitjänsten skall tillhandahållas till ett rimligt pris samt att alla skall

få tillgång till teletjänster på likvärdiga villkor.

Telelagens regler om tillståndsplikt föreslås kompletterade med regler

om anmälningsplikt för alla operatörer, även dem med verksamhet av

mindre omfattning. Lagens regler om samtrafik föreslås skärpas. Hårdare

krav ställs på operatörer med ett betydande inflytande på marknaden,

t.ex. vad gäller kostnadsredovisning. Tillsynsmyndigheten föreslås få

utökade befogenheter, bl.a. skall den få rätt att besluta vid tvist mellan

operatörer angående villkor för samtrafik.

Post- och telestyrelsen föreslås få en utökad tillsynsroll samt ett tydli-

gare ansvar som sektorsmyndighet på teleområdet.

Avtalet mellan staten och Telia AB om särskilda åtaganden förlängs

inte efter den 1 juli 1997. Avtalet ersätts med generella regler.

Lagen om teleterminalutrustning ändras så att tillsynsmyndigheten

skall kunna hindra eller begränsa marknadstillträde för viss utrustning.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1527)

 om teleterminalutrustning 20

3 Ärendet och dess beredning 22

4 Nuvarande ordning 23

5 Allmänna utgångspunkter för en fortsatt telereglering 26

5.1 Bakgrund 26

5.2 Övergripande målsättningar för telepolitiken 30

5.3 De telepolitiska målen 31

6 Statens ansvar på teleområdet 35

6.1 Utgångspunkter för statens ansvar 35

6.2 Avgränsningar av statens ansvar 37

6.3 Nuvarande avtal mellan staten och Telia 39

6.4 Samhällsomfattande tjänster 41

6.4.1 Definitionen av samhällsomfattande tjänster 41

6.4.2 Finansieringen av samhällsomfattande tjänster 44

6.5 Totalförsvarets behov samt åtgärder mot allvarliga

 fredstida störningar 46

6.6 Funktionshindrade personers behov 49

7 Ändringar i telelagen 52

7.1 Tillståndsprövning och villkor 52

7.2 Samtrafik 55

7.2.1 Allmänt om regleringen, skyldigheten att

 bedriva samtrafik 55

7.2.2 Kostnadsbaserade samtrafiktaxor 58

7.2.3 Krav på särredovisning av samtrafik och accessnät 62

7.2.4 Utvidgade befogenheter för tillsynsmyndigheten 65

7.3 Taxesättning 68

7.4 Nummer-, adress- och katalogfrågor 74

7.4.1 Katalog och nummerupplysningstjänst för telefoni 74

7.4.2 Samlad databas för dataadresser och PTS

 ansvar för e-post- planen för Internet 76

7.4.3 Nummerplaner, nummerportabilitet och

 lika tillträde 77

7.5 Övriga frågor 79

7.5.1 Tekniska planer, servicekodplanen

 och nätgränssnitt 79

7.5.2 Straffbestämmelser 80

7.5.3 Utlämnande av uppgifter 81

7.5.4 Samutnyttjande av anläggningar 82

8 Ändringar i lagen om teleterminalutrustning 82

9 Statens deltagande i satellitorganisationerna 84

10 Post- och telestyrelsens uppgifter 86

11 Författningskommentar 92

11.1 Förslaget till lag om ändring i telelagen (1993:597) 92

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1527)

 om teleterminalutrustning 102

Bilaga 1 Departementspromemorians lagförslag 103

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

 över promemorians förslag 117

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 118

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 135

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 mars 1997 137

Rättsdatablad 138

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i telelagen (1993:597),

2. lag om ändring i lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597)

Härigenom föreskrivs i fråga om telelagen (1993:597)

dels att 34 § skall upphöra att gälla,

dels att 1, 2, 5-8, 10, 12, 13, 15-21, 23, 27, 31-33 och 35-37 §§ skall

ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tio nya paragrafer, 4 a, 4 b, 17 a, 17 b,

20 a-20 d, 32 a och 33 a §§, samt närmast före 4 a § en ny rubrik av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag innehåller bestämmelser om televerksamhet.

 I lagen avses med

 telemeddelande: ljud, text, bild,

data eller information i övrigt som

förmedlas med hjälp av radio eller

genom ljus eller elektromagnetiska

svängningar som utnyttjar särskilt

anordnad ledare,

 teletjänst: förmedling av tele-

meddelande för någon annan,

 mobil teletjänst: teletjänst där

abonnentanslutning upprättas med

hjälp av radio,

 telefonitjänst: teletjänst bestående

i överföring av tal och som medger

överföring av telefaxmeddelanden

samt datakommunikation via låg-

hastighetsmodem,

 televerksamhet: förmedling av

telemeddelanden via telenät eller

tillhandahållande av förbindelser

för sådan verksamhet,

 telenät: anläggning för förmed-

ling av telemeddelanden.

 I lagen avses med

 telemeddelande: ljud, text, bild,

data eller information i övrigt som

förmedlas med hjälp av radio eller

genom ljus eller elektromagnetiska

svängningar som utnyttjar särskilt

anordnad ledare,

 teletjänst: förmedling av telemed-

delande för någon annan,

 mobil teletjänst: teletjänst där

abonnentanslutning tillhandahålls

via radio i en mobil nätanslutnings-

punkt,

 telefonitjänst: teletjänst bestående

i överföring av tal och som medger

överföring av telefaxmeddelanden

samt datakommunikation via låg-

hastighetsmodem,

 televerksamhet: förmedling av

telemeddelanden via telenät eller

tillhandahållande av nätkapacitet,

 telenät: anläggning avsedd för

förmedling av telemeddelanden,

 nätkapacitet: överföringskapacitet

i telenät eller del därav,

 hyrd förbindelse: nätkapacitet

mellan nätanslutningspunkter som

avses i rådets direktiv 92/44/EEG

av den 5 juni 1992 om tillhanda-

hållande av öppna nät för förhyrda

förbindelser,

 samtrafik: fysisk och logisk sam-

mankoppling av telenät som möjlig-

gör att teletjänster som tillhanda-

hålls i telenäten fungerar mellan

alla användares nätanslutnings-

punkter, såväl fasta som mobila,

och där användarna ges möjlighet

att få tillgång till tjänster som till-

handahålls i näten.

 Med televerksamhet avses inte utsändning till allmänheten av program

i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket första me-

ningen yttrandefrihetsgrundlagen.

2 §

 Bestämmelserna i lagen syftar

till att enskilda och myndigheter

skall få tillgång till effektiva tele-

kommunikationer till lägsta möj-

liga samhällsekonomiska kostnad.

Häri ligger bl.a. att var och en

skall få möjlighet att från sin sta-

digvarande bostad eller sitt fasta

verksamhetsställe utnyttja telefo-

nitjänst inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät.

 Bestämmelserna i lagen syftar till

att enskilda och myndigheter skall få

tillgång till effektiva telekommuni-

kationer till lägsta möjliga samhälls-

ekonomiska kostnad. Häri ligger

bl.a.

 1. att var och en skall få möjlighet

att från sin stadigvarande bostad

eller sitt fasta verksamhetsställe ut-

nyttja telefonitjänst till ett rimligt

pris inom ett allmänt tillgängligt

telenät,

 2. att alla skall få tillgång till te-

letjänster på likvärdiga villkor, samt

 3. att telekommunikationerna skall

vara uthålliga och tillgängliga under

kriser och krig.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får be-

sluta att enskilda och myndigheter

skall tillförsäkras tillgång till tele-

tjänster eller fasta teleförbindelser

genom statlig upphandling.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får be-

sluta att enskilda och myndigheter

skall tillförsäkras tillgång till tele-

tjänster eller nätkapacitet genom

statlig upphandling.

Anmälningsplikt

4 a §

 Följande tjänster får inom ett all-

mänt tillgängligt telenät tillhan-

dahållas först efter anmälan till den

myndighet som regeringen bestäm-

mer (tillsynsmyndigheten):

 1. telefonitjänst till fast nätan-

slutningspunkt,

 2. mobil teletjänst,

 3. annan teletjänst som kräver till-

delning av kapacitet ur nummerplan

för telefoni enligt 21 §, samt

 4. nätkapacitet.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får meddela föreskrifter om undan-

tag från anmälningsplikten.

4 b §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer skall hos

Europeiska gemenskapernas kom-

mission anmäla de företag som be-

driver televerksamhet och har ett

betydande inflytande på den svenska

marknaden.

5 §

 Tillstånd enligt denna lag krävs

för rätten att inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahålla

 1. telefonitjänst eller mobil tele-

tjänst, om verksamheten har en

omfattning som med avseende på

utbredningsområde, antalet använ-

dare eller annat jämförbart för-

hållande är betydande, eller

 2. fasta teleförbindelser, om

upplåtelsen görs av nätets ägare

eller av någon annan som dispone-

rar kapacitet i nätet och tillhanda-

håller sådana förbindelser i en

omfattning som är betydande.

 Förutom anmälan enligt 4 a §

krävs tillstånd enligt denna lag för

rätten att inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahålla telefo-

nitjänst till fast nätanslutningspunkt,

mobil teletjänst eller nätkapacitet,

om verksamheten har en omfattning

som med avseende på utbrednings-

område, antalet användare eller

annat jämförbart förhållande är

betydande.

 Tillstånd får avse ett visst område eller hela landet.

6 §

 Frågor om tillstånd prövas av

den myndighet som regeringen be-

stämmer (tillståndsmyndigheten).

 Frågor om tillstånd prövas av

tillsynsmyndigheten.

7 §

 Tillståndsmyndigheten skall efter

ansökan meddela förhandsbesked

om tillstånd enligt 5 § behövs för

viss televerksamhet. Ett förhands-

besked gäller för den tid och under

de förutsättningar i övrigt som an-

ges i beskedet.

 Tillsynsmyndigheten skall efter

ansökan meddela förhandsbesked

om tillstånd enligt 5 § behövs för

viss televerksamhet. Ett förhands-

besked gäller för den tid och under

de förutsättningar i övrigt som anges

i beskedet.

8 §

 Tillståndsmyndigheten får medge

undantag från tillståndsplikten en-

ligt 5 §, om det finns särskilda

skäl. I sådant fall får tillstånds-

plikten ersättas med en anmäl-

ningsplikt.

 Tillsynsmyndigheten får i enskilda

fall medge undantag från tillstånds-

plikten enligt 5 §, om det finns sär-

skilda skäl.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om anmäl-

ningsplikt för den som inom ett all-

mänt tillgängligt telenät tillhanda-

håller teletjänster som inte omfat-

tas av tillståndsplikten enligt 5 §.

 Om det behövs för att följa ut-

vecklingen på telekommunikations-

området, får regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, tillsyns-

myndigheten meddela föreskrifter

om att den som inom ett allmänt

tillgängligt telenät bedriver tele-

verksamhet som inte omfattas av

anmälningsplikten enligt 4 a § skall

lämna upplysningar om verksam-

heten.

 Beslut och föreskrifter om an-

mälningsplikt får meddelas endast

i den utsträckning som det behövs

från allmän synpunkt för att följa

utvecklingen på telekommunika-

tionsområdet.

10 §

 Ett tillstånd skall återkallas om verksamheten bedrivs i strid med denna

lag eller i strid med föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd

av lagen och avvikelsen inte kan anses vara av mindre betydelse. Om inte

särskilda skäl föreligger får dock återkallelse ske först sedan tillståndsha-

varen har lämnats tillfälle att vidta rättelse.

 Gäller avvikelsen endast en viss del av verksamheten får återkallelsen

begränsas till denna del.

 Återkallelse får även ske om för-

utsättningarna för att meddela till-

stånd inte längre föreligger eller om

tillståndshavaren begär det.

 Om tillståndet återkallas, får till-

synsmyndigheten besluta hur verk-

samheten skall avvecklas.

12 §

 När fråga uppkommer om att meddela tillstånd att inom ett allmänt

tillgängligt telenät tillhandahålla nya eller väsentligt ändrade mobila te-

letjänster och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för

verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill driva

sådan verksamhet, skall prövningen ske efter ett förfarande med allmän

inbjudan till ansökan.

 Detsamma gäller när det frekvensutrymme som avsatts för en mobil

teletjänst utökas eller på annat sätt medger att ytterligare tillstånd med-

delas utan att pågående användning begränsas. Inbjudningsförfarandet

skall då avse endast det frekvensutrymme som härigenom blivit tillgäng-

ligt.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om de sakliga

grunder som skall tillämpas vid

prövning enligt denna paragraf.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får meddela föreskrifter om de

sakliga grunder som skall tillämpas

vid prövning enligt denna paragraf.

13 §

 Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med vill-

kor.

 Tillståndsvillkor kan avse bl.a.

skyldighet för tillståndshavare

 1. att på vissa villkor tillhanda-

hålla telefonitjänst åt var och en

som efterfrågar denna tjänst,

 2. att med beaktande av tillgäng-

lig kapacitet på vissa villkor till-

handahålla fasta teleförbindelser åt

den som efterfrågar sådana,

 3. att bedriva verksamheten un-

der de förutsättningar som följer

av de internationella överenskom-

melser som Sverige har biträtt,

 4. att i verksamheten ta hänsyn

till handikappades behov av sär-

skilda teletjänster,

 5. att medverka till att telemed-

delanden kan förmedlas till sam-

hällets alarmerings- och rädd-

ningstjänst,

 6. att beakta totalförsvarets be-

hov av telekommunikationer under

höjd beredskap,

 7. att årligen redovisa sin verk-

samhet i de delar som berörs av

tillståndet efter för verksamheten

särskilt avpassade principer samt

att ställa redovisningen till förfo-

gande för tillståndsmyndigheten

eller den som anvisas av myndig-

heten,

 8. att på skäliga villkor till annan

tillståndshavare lämna ut sådana

publicerade uppgifter om enskildas

teleabonnemang som inte omfattas

av tystnadsplikt enligt 25 § första

stycket 1 denna lag, samt

 9. att på skäliga villkor i egen

telekatalog publicera och i sin

verksamhet till allmänheten lämna

ut uppgifter om enskildas teleabon-

nemang hos annan tillstånds-

havare i den utsträckning de inte

omfattas av tystnadsplikt enligt

lag.

 Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med villkor

om skyldighet för tillståndshavare

 1. att på vissa villkor tillhanda-

hålla telefonitjänst till fast nätan-

slutningspunkt åt var och en som

efterfrågar denna tjänst,

 2. att med beaktande av tillgänglig

kapacitet tillhandahålla nätkapacitet

på vissa villkor åt den som

efterfrågar sådan,

 3. att tillhandahålla information

om verksamhetens ägare,

 4. att bedriva verksamheten var-

aktigt och med god kapacitet och

kvalitet,

 5. att på ett visst sätt fullgöra vad

som föreskrivs i 17 a eller 20 b §,

 6. att på skäliga villkor i egen te-

lekatalog publicera uppgifter om

enskildas teleabonnemang hos an-

mälningspliktig i den utsträckning

de inte omfattas av tystnadsplikt

enligt lag, samt

 7. att utan särskild ersättning upp-

rätthålla telefonautomater i en om-

fattning som i fråga om antal och

geografisk utbredning tillgodoser

allmänhetens behov.

 Tillstånd enligt 5 § att driva televerksamhet skall förenas med villkor

att på ett visst sätt fullgöra vad som föreskrivs i 14 a §.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om tillstånds-

villkor.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

meddelar närmare föreskrifter om

det sätt på vilket tillståndsvillkoren

skall fullgöras.

15 §

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller te-

letjänster eller fasta teleförbindel-

ser skall tillgodose rimliga krav på

teknisk säkerhet i verksamheten.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller tele-

tjänster eller nätkapacitet skall se till

att verksamheten uppfyller rimliga

krav på god funktion och teknisk

säkerhet.

16 §

 Tillståndshavare enligt denna

lag får, vid sidan av normala

kommersiella villkor, inte ställa

upp andra krav för anslutning till

telenät än sådana som är nödvän-

diga för att möjliggöra samverkan

mellan teletjänster eller som be-

hövs för att förebygga att nätet

eller dess användare skadas eller

att nätets drift störs.

 Den som bedriver verksamhet som

är anmälningspliktig enligt 4 a § får,

vid sidan av normala kommersiella

villkor, inte ställa upp andra krav för

anslutning till telenät än sådana som

är nödvändiga för att möjliggöra

samverkan mellan teletjänster eller

som behövs för att förebygga att nä-

tet eller dess användare skadas eller

att nätets drift störs.

17 §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

krav enligt 15 och 16 §§.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får meddela närmare föreskrifter om

krav enligt 15 och 16 §§.

 17 a §

 Den som bedriver anmälnings-

pliktig verksamhet enligt 4 a § är

skyldig

 1. att bedriva verksamheten under

de förutsättningar som följer av de

internationella överenskommelser

som Sverige har biträtt,

 2. att i verksamheten ta hänsyn till

handikappades behov av särskilda

teletjänster,

 3. att medverka till att telemed-

delanden kan förmedlas till sam-

hällets alarmerings- och rädd-

ningstjänst,

 4. att beakta totalförsvarets behov

av telekommunikationer under höjd

beredskap,

 5. att årligen redovisa sin verk-

samhet i de delar som omfattas av

anmälningsplikten efter principer

som är särskilt avpassade för verk-

samheten samt ställa redovisningen

till förfogande för tillsynsmyndig-

heten eller den som anvisas av myn-

digheten,

 6. att på skäliga villkor till någon

annan som för nummerupplysnings-

ändamål begär det lämna ut sådana

uppgifter om enskildas teleabon-

nemang som inte omfattas av tyst-

nadsplikt enligt 25 § första stycket 1

denna lag,

 7. att på skäliga villkor i sin verk-

samhet till allmänheten lämna ut

uppgifter om enskildas teleabonne-

mang hos någon annan anmäl-

ningspliktig i den utsträckning de

inte omfattas av tystnadsplikt enligt

lag, samt

 8. att på begäran av myndighet

lämna upplysningar om verksam-

heten för statistikändamål.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

meddelar närmare föreskrifter om i

vilken utsträckning krav enligt första

stycket skall fullgöras och det sätt på

vilket detta skall ske.

 17 b §

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får föreskriva att den som har

tillstånd enligt 5 § och har en do-

minerande ställning på den svenska

marknaden skall redovisa viss del av

den verksamhet som berörs av till-

ståndet avskild från annan verk-

samhet.

18 §

 Tillståndshavares taxor för an-

vändning av telefonitjänst till en

fast anslutningspunkt inom ett all-

mänt tillgängligt telenät och för

tillhandahållande av fasta teleför-

bindelser inom ett sådant nät skall

grunda sig på tillståndshavarens

kostnader. Taxorna skall hållas

allmänt tillgängliga av tillstånds-

havarna.

 Tillståndshavares taxor för an-

vändning av telefonitjänst mellan

fasta nätanslutningspunkter inom ett

allmänt tillgängligt telenät och för

tillhandahållande av nätkapacitet

inom ett sådant nät skall grunda sig

på tillståndshavarens kostnader.

Taxorna skall hållas allmänt till-

gängliga av tillståndshavarna.

19 §

 Regeringen får, utan hinder av

18 §, föreskriva att taxor för telefo-

nitjänst till en fast anslutnings-

punkt inom ett allmänt tillgängligt

telenät inte får överstiga en viss

nivå.

 Regeringen får, utan hinder av

18 §, föreskriva att taxor för telefo-

nitjänst mellan fasta nätanslut-

ningspunkter inom ett allmänt till-

gängligt telenät inte får överstiga en

viss nivå.

20 §

 Den som har tillstånd enligt 5 §

att tillhandahålla telefonitjänst

inom ett allmänt tillgängligt tele-

nät är skyldig att på begäran be-

driva samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av en annan

tillståndshavare eller av den som

är anmälningsskyldig. Om sam-

trafik upprättas med en anmäl-

ningsskyldig, har tillståndshavaren

rätt till samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av den

anmälningsskyldige.

 Den som tillhandahåller teletjänst

som är anmälningspliktig enligt

4 a § är skyldig att på begäran be-

driva samtrafik med annan som till-

handahåller teletjänst som är an-

mäld enligt nämnda paragraf. Det-

samma gäller den som inom ett all-

mänt tillgängligt telenät tillhanda-

håller annan teletjänst i en omfatt-

ning som med avseende på utbred-

ningsområde, antalet användare

eller annat jämförbart förhållande

är betydande.

 Ersättningen för förmedling av

telefonitjänster enligt första stycket

skall vara rättvis och skälig med

hänsyn till kostnaderna för presta-

tionerna. Vid beräkning av ersätt-

ningen får skälig hänsyn tas till

kostnader för särskilda uppgifter

enligt upplåtarens tillståndsvillkor.

 Ersättning för samtrafik avseende

telefonitjänst till fast nätanslut-

ningspunkt skall vara rättvis och

skälig med hänsyn till kostnaderna

för prestationen. Detsamma gäller

för samtrafik avseende telefonitjänst

till mobil nätanslutningspunkt, om

den bedrivs av någon som är an-

mäld enligt 4 b §. För annan sam-

trafik får marknadsmässiga villkor

bestämmas.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller an-

nan teletjänst än telefonitjänst i

sådan omfattning som avses i 5 §

första stycket 1 är skyldig att, om

så begärs, på marknadsmässiga

villkor bedriva samtrafik med en

tillståndshavare eller en anmäl-

ningsskyldig som tillhandahåller

teletjänster enligt denna lag. Om

samtrafik upprättas med en an-

mälningsskyldig har den som på

begäran har medgett samtrafik rätt

till samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av den an-

mälningsskyldige.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller te-

lejänst är inte skyldig att bedriva

samtrafik i den mån sådan trafik

skulle i beaktansvärd utsträckning

begränsa hans möjlighet att i den

egna verksamheten utnyttja den

nätkapacitet han förfogar över.

 Tillsynsmyndigheten får i enskilda

fall medge undantag från skyldig-

heten enligt första stycket om den

begärda samtrafiken i beaktansvärd

utsträckning skulle begränsa den

samtrafikskyldiges verksamhet.

20 a §

 Den som bedriver samtrafik skall

anmäla sådana tekniska föränd-

ringar i nätet som påverkar sam-

trafiken till tillsynsmyndigheten i god

tid före genomförandet.

 20 b §

 Utöver vad som följer av 20 § är

den som tillhandahåller teletjänst

som är anmälningspliktig enligt

4 a § och är anmäld enligt 4 b §

skyldig

 1. att tillgodose varje rimlig be-

gäran om sammankoppling med

telenät för samtrafik,

 2. att publicera sina taxor för

samtrafik,

 3. att erbjuda likvärdiga villkor till

alla som begär samtrafik,

 4. att på begäran lämna sådan

information som är nödvändig för

överenskommelser om samtrafik,

 5. att ge in avtal om samtrafik till

tillsynsmyndigheten, samt

 6. att i sin redovisning av rörelsen

hålla intäkter och kostnader för

samtrafik avskilda från intäkter och

kostnader för annan verksamhet.

 Den som är anmäld enligt 4 b §

skall på begäran av tillsynsmyndig-

heten styrka att ersättning för sam-

trafik är sådan som sägs i 20 §

andra stycket första meningen.

 Om en taxa som avses i första

stycket 2 inte stämmer överens med

denna lag eller med tillståndsvillkor

eller föreskrifter som meddelats med

stöd av lagen, får tillsynsmyndig-

heten besluta att den skall ändras på

ett visst sätt.

 20 c §

 Om det finns synnerliga skäl, får

tillsynsmyndigheten för att tillgo-

dose ändamål av väsentligt allmänt

intresse besluta att den som tillhan-

dahåller teletjänst som är anmäl-

ningspliktig enligt 4 a § skall be-

driva samtrafik med annan som ut-

övar sådan verksamhet.

 Tillsynsmyndigheten får därvid

fastställa nödvändiga villkor för

samtrafiken.

 20 d §

 Den som tillhandahåller nätkapa-

citet inom ett allmänt tillgängligt

telenät är, när någon annan som

tillhandahåller sådan nätkapacitet

begär det, skyldig att medverka till

sammankoppling av telenätet med

dennes telenät för att upprätta sam-

manhängande förbindelser i näten.

 Beträffande sådan sammankopp-

ling skall bestämmelserna om sam-

trafik i 20 a, 20 b första stycket 3-5

och andra stycket samt 20 c §§ till-

lämpas.

21 §

 Nummerplaner skall upprättas i

syfte att främja effektiva telekom-

munikationer.

 Nummerplanerna fastställs av

regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter för nummer-

planerna och får ta initiativ till att

ändra dessa.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten fastställer nummerplaner och

får meddela föreskrifter om pla-

nerna och deras användning.

23 §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om skyldighet för den

som bedriver televerksamhet eller

ansöker om tillstånd att bedriva

sådan verksamhet eller ansöker om

förhandsbesked enligt 7 § att betala

avgift för tillståndsmyndighetens

verksamhet enligt denna lag.

 Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, tillsynsmyndigheten

får föreskriva om skyldighet att

betala avgift för tillsynsmyndig-

hetens verksamhet enligt denna lag

för den som enligt lagen

 1. bedriver verksamhet som är

anmäld enligt 4 a §,

 2. anmäler sådan verksamhet,

 3. ansöker om tillstånd, eller

 4. ansöker om förhandsbesked.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får fö-

reskriva att den som bedriver verk-

samhet som är anmäld enligt 4 a §

skall betala avgift för finansiering

av beredskapsåtgärder på tele-

kommunikationsområdet.

27 §

 Den som driver televerksamhet och därvid har fått del av eller tillgång

till uppgift som avses i 25 § första stycket skall på begäran lämna

 1. uppgift, som avses i 25 §

första stycket 1, till en myndighet

som i ett särskilt fall behöver en

sådan uppgift för delgivning enligt

delgivningslagen (1970:428), om

myndigheten finner att det kan an-

tas att den som söks för delgivning

håller sig undan eller att det annars

finns synnerliga skäl,

 2. uppgift, som avses i 25 §

första stycket 1 och som angår

misstanke om brott, till åklagar-

myndighet, polismyndighet eller

någon annan myndighet som har

att ingripa mot brottet, om fängelse

är föreskrivet för brottet och detta

enligt myndighetens bedömning

kan föranleda annan påföljd än

böter,

 1. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 till en myndighet som i ett

särskilt fall behöver en sådan upp-

gift för delgivning enligt delgiv-

ningslagen (1970:428), om myndig-

heten finner att det kan antas att den

som söks för delgivning håller sig

undan eller att det annars finns syn-

nerliga skäl,

 2. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 och som angår misstanke

om brott till åklagarmyndighet,

polismyndighet eller någon annan

myndighet som skall ingripa mot

brottet, om fängelse är föreskrivet

för brottet och detta enligt myndig-

hetens bedömning kan föranleda

annan påföljd än böter,

 3. uppgift som avses i 25 § första stycket 3 och som angår misstanke

om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myn-

dighet som skall ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i två år,

 4. uppgift som avses i 25 § första stycket 1 till en kronofogdemyndig-

het som behöver uppgiften i exekutiv verksamhet, om myndigheten fin-

ner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett

ärende,

 5. uppgift som avses i 25 § första stycket 1 till en skattemyndighet som

behöver uppgiften i verksamhet som avser kontroll av skatt eller avgift

eller i utredning om rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen

(1991:481), om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig bety-

delse för handläggningen av ett ärende,

 6. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 till polismyndighet, om

myndigheten finner att uppgiften

behövs i samband med underrät-

telse, efterforskning eller identifie-

ring vid olyckor eller dödsfall eller

för att myndigheten skall kunna full-

göra uppgift som avses i 12 § po-

lislagen (1984:387),

 7. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 till polismyndighet eller

åklagarmyndighet, om myndigheten

finner att uppgiften behövs i ett sär-

skilt fall för att myndigheten skall

kunna fullgöra underrättelseskyldig-

het enligt 31 § tredje stycket lagen

(1964:167) med särskilda bestäm-

melser om unga lagöverträdare.

31 §

 Tillståndsmyndigheten skall ha

tillsyn över efterlevnaden av

denna lag och av de föreskrifter

och villkor som har meddelats

med stöd av lagen.

 Tillståndsmyndigheten har rätt

att för tillsynen

 1. på begäran få de upplys-

ningar och handlingar som be-

hövs, och

 2. få tillträde till områden, lo-

kaler och andra utrymmen, dock

inte bostäder, där verksamhet

som omfattas av denna lag be-

drivs.

 Tillsynsmyndigheten skall ha till-

syn över efterlevnaden av denna lag

och av de föreskrifter och villkor

som har meddelats med stöd av la-

gen.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att för

tillsynen

 1. på begäran få de upplysningar

och handlingar som behövs, och

 2. få tillträde till områden, lokaler

och andra utrymmen, dock inte bo-

städer, där verksamhet som omfattas

av denna lag bedrivs.

 Tillståndsmyndigheten har rätt

att få verkställighet hos kronofog-

demyndigheten av beslut som av-

ser åtgärder för tillsynen enligt

andra stycket.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att få

verkställighet hos kronofogdemyn-

digheten av beslut som avser åtgär-

der för tillsynen enligt andra stycket.

Därvid gäller bestämmelserna i ut-

sökningsbalken om sådan verkstäl-

lighet som avses i 16 kap. 10 § den

balken.

32 §

 Tillståndsmyndigheten skall vid

tillsynen ägna särskild uppmärk-

samhet åt att avtal om samtrafik

och om upplåtelse av fasta

teleförbindelser träffas i enlighet

med denna lag och meddelade

tillståndsvillkor samt åt att

överenskommelser ingås angåen-

de användningen av nummer-

resurser enligt fastställda num-

merplaner.

 Uppkommer tvist som rör vill-

kor för samtrafik eller i övrigt

tillämpning av lagen eller av

föreskrifter eller tillståndsvillkor

som har meddelats med stöd av

lagen, skall tillståndsmyndigheten

skyndsamt undersöka förhål-

landena och, om särskilda skäl

inte talar för annat, medla mellan

parterna. I tvist som nu sagts kan

tillståndsmyndigheten på begäran

av part yttra sig över om

erbjudna tekniska, operationella

och ekonomiska villkor för sam-

trafik eller uthyrning av fasta

teleförbindelser är godtagbara.

 Tillsynsmyndigheten skall vid till-

synen ägna särskild uppmärksamhet

åt att avtal om samtrafik och om

upplåtelse och sammankoppling av

nätkapacitet träffas i enlighet med

denna lag och meddelade

tillståndsvillkor samt åt att

användningen av nummerkapacitet

sker enligt fastställda nummer-

planer.

 Uppkommer tvist som rör tillämp-

ning av lagen eller av föreskrifter

eller tillståndsvillkor som har med-

delats med stöd av lagen, skall till-

synsmyndigheten skyndsamt under-

söka förhållandena och, om

särskilda skäl inte talar för annat,

medla mellan parterna. Myndigheten

får i en sådan tvist yttra sig på

begäran av en part.

 32 a §

 Om det pågår förhandling som rör

villkor för samtrafik, skall till-

synsmyndigheten på begäran av en

part bestämma en tidsgräns inom

vilken förhandlingen skall vara av-

slutad. Om förhandlingen inte är

avslutad inom tidsgränsen, skall

myndigheten medla mellan par-

terna.

33 §

 Tillståndsmyndigheten får med-

dela de förelägganden och förbud

som behövs för efterlevnaden av

denna lag eller av tillståndsvillkor

eller föreskrifter som har medde-

lats med stöd av lagen. Sådana

förelägganden och förbud får för-

enas med vite.

 Tillsynsmyndigheten får meddela

de förelägganden och förbud som

behövs för efterlevnaden av denna

lag eller av tillståndsvillkor eller

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen.

 Vid tvist om samtrafikvillkor eller

villkor om sammankoppling av nät-

kapacitet enligt 20 d § skall tillsyns

myndigheten på ansökan av en

part, i den mån detta är nödvändigt

för att lagen eller tillståndsvillkor

eller föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen skall efterlevas,

föreskriva vad som skall gälla

mellan parterna i de frågor som

tvisten gäller.

33 a §

 Tillsynsmyndigheten får förelägga

den som bedriver anmälningspliktig

verksamhet i strid mot denna lag

eller mot föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen att helt eller

delvis upphöra med verksamheten.

Myndigheten får därvid besluta hur

verksamheten skall avvecklas.

34 §

 Till böter eller fängelse i högst

sex månader döms den som med

uppsåt eller av oaktsamhet

 1. utan tillstånd bedriver verk-

samhet som är tillståndspliktig

enligt denna lag,

 2. begär eller tar emot ersättning

efter ett högre pris än som är med-

givet i en föreskrift som avses i

19 §, eller

 3. inte följer en myndighets begä-

ran att lämna uppgifter enligt 27 §.

 Bestämmelser om ansvar för den

som bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 25 eller 26 § finns

i brottsbalken.

35 §

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 29 § döms till böter. I ringa fall döms inte till ansvar.

 Bestämmelser om ansvar för den

som bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 25 eller 26 § finns i

brottsbalken.

36 §

Den som inte har rättat sig efter

ett vitesföreläggande enligt 33 §

eller som har överträtt ett vites-

förbud enligt samma paragraf får

inte dömas till ansvar enligt

denna lag för en gärning som

omfattas av föreläggandet eller

förbudet.

Förelägganden och förbud

enligt denna lag får förenas med

vite

37 §

 Tillståndsmyndighetens beslut

enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som regeringen har med-

delat med stöd av lagen får över-

klagas hos länsrätten.

 Tillsynsmyndighetens beslut enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som regeringen har meddelat med

stöd av lagen får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätten.

 Beslut som inte avser återkallelse av tillstånd eller påförande av avgift,

gäller omedelbart om inte annat har bestämts.

 Tillståndsmyndigheten och dom-

stol som prövar ett överklagande

får bestämma att ett beslut om

återkallelse av tillstånd skall gälla

omedelbart, om det finns särskilda

skäl för det.

 Tillsynsmyndigheten och domstol

som prövar ett överklagande får be-

stämma att ett beslut om återkallelse

av tillstånd skall gälla omedelbart,

om det finns särskilda skäl för det.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Den som vid ikraftträdandet har tillstånd enligt 5 § skall anses ha

anmält verksamheten enligt 4 a §. Andra som vid ikraftträdandet bedriver

verksamhet som är anmälningspliktig enligt 4 a § skall senast den 1 no-

vember 1997 anmäla verksamheten till tillsynsmyndigheten.

 3. I ärenden som gäller ansökan om tillstånd gäller de nya bestämmel-

serna vid prövning efter ikraftträdandet.

 4. Föreskriften i 37 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de

fall där det första beslutet i ärendet fattats före ikraftträdandet.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1527) om

 teleterminalutrustning

Härigenom föreskrivs att 5-7 och 12 §§ lagen (1992:1527) om teletermi-

nalutrustning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §

 Den myndighet som regeringen

bestämmer utövar tillsyn över ef-

terlevnaden av denna lag och av

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen.

 Den myndighet som regeringen

bestämmer utövar tillsyn över ef-

terlevnaden av denna lag och av

föreskrifter som har meddelats med

stöd av lagen (tillsynsmyndigheten).

 Tillsynsmyndigheten har rätt att för tillsynen

 1. på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs,

 2. få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bo-

städer, och

 3. hos den som tillverkar, importerar, saluför eller hyr ut teleterminal-

utrustning få tillgång till sådan utrustning för kontroll.

 6 §

 Myndigheten får för genomfö-

rande av den tillsyn som avses i

5 § andra stycket meddela de före-

lägganden som behövs. Ett sådant

föreläggande får förenas med vite.

 Tillsynsmyndigheten får för ge-

nomförande av den tillsyn som av-

ses i 5 § meddela de förelägganden

och förbud som behövs. Sådana fö-

relägganden och förbud får förenas

med vite.

 7 §

 Myndigheten har rätt att få verk-

ställighet hos kronofogdemyndig-

heten av beslut som avser åtgärder

för tillsynen enligt 5 § andra

stycket.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att få

verkställighet hos kronofogdemyn-

digheten av beslut som avser åtgär-

der för tillsynen enligt 5 § andra

stycket. Därvid gäller bestämmel-

serna i utsökningsbalken om sådan

verkställighet som avses i 16 kap.

10 § den balken.

 12 §

 Tillsynsmyndighetens beslut om

förelägganden enligt 6 § får över-

klagas hos länsrätten.

 Tillsynsmyndighetens beslut en-

ligt denna lag får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätten.

 Beslut enligt denna lag som inte

avser påförande av avgift gäller

omedelbart, om inte annat har be-

stämts.

_____________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Föreskriften i 12 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de

fall där det första beslutet i ärendet har meddelats före ikraftträdandet.

3 Ärendet och dess beredning

I mars 1993 lade den tidigare regeringen fram ett förslag till telelag och

en förändrad verksamhetsform för Televerket, m.m. (prop. 1992/93:200).

I enlighet med riksdagens beslut trädde en telelag i kraft den 1 juli 1993

(bet. 1992/93:TU30, rskr. 1992/93:443). Samtidigt ombildades Telever-

ket till Telia AB.

I propositionen Funktionshindrades tillgång till teletjänster (prop.

1995/96:86, bet. 1995/96:TU9, rskr. 1995/96:128) aviserade regeringen

en samlad översyn av telelagen under år 1996.

Under år 1995 och våren 1996 redovisades ett antal rapporter som be-

lyser utvecklingen på telemarknaden samt hur telelagen och dess till-

lämpning har fungerat. Av dessa rapporter har två tillkommit på uppdrag

av regeringen: Riksrevisionsverkets rapport Två år med telelagen

(1995:31) och Närings- och teknikutvecklingsverkets rapport Teletjänster

och IT-användning i Sverige (NUTEK R 1995:38). Båda dessa rapporter

har remissbehandlats.

I departementspromemorian Moderna telekommunikationer åt alla

(Ds 1996:38) behandlas bl.a. frågor som belyses i rapporterna. De

lagförslag som läggs fram i promemorian återfinns i bilaga 1. Promemo-

rian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig hos

Kommunikationsdepartementet (dnr K96/2437/1).

Regeringen beslutade den 21 september 1995 att tillkalla en särskild

utredare med uppdrag att analysera förutsättningar för samt lämna förslag

till en nationell katalog för teleadresser. Utredningen, som antog namnet

Katalogutredningen, överlämnade i juni 1996 sitt betänkande Nationell

teleadresskatalog (SOU 1996:94). Betänkandet har remissbehandlats.

Remissyttrandena finns tillgängliga hos Kommunikationsdepartementet

(dnr K96/2394/1).

Post- och telestyrelsen (PTS) har på regeringens uppdrag utrett frågor

som rör dels en framtida reglering av slutkundstaxor och samtrafikpriser

på teleområdet, dels överlåtelse av fastighetsnät för bostadsändamål.

Uppdragen har redovisats i rapporter under hösten 1996 (dnr

K96/2437/1, dnr K96/3226/1). Synpunkter på den förstnämnda rapporten

har inhämtats vid en hearing den 23 oktober 1996. Den senare rapporten

har inte remissbehandlats.

I en promemoria upprättad inom Kommunikationsdepartementet före-

slås en avgiftsfinansiering av beredskapsåtgärder inom telekommunika-

tionsområdet (dnr K96/3644/1). Promemorian har remissbehandlats.

I en skrivelse den 14 oktober 1996 föreslår Rikspolisstyrelsen en änd-

ring av reglerna i telelagen om utlämnande av uppgifter till polisen (dnr

K96/3746/RS). Skrivelsen har remissbehandlats.

Regeringen kommer i denna proposition att behandla dels de ändringar

i telelagen och i lagen om teleterminalutrustning som föreslagits i pro-

memorian, dels vissa av Katalogutredningens förslag till ändringar i te-

lelagen. Promemorians förslag om ändringar i lagen om radiokommuni-

kation kommer att behandlas av regeringen senare under år 1997.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 16 januari 1997 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i det remitterade lagförslaget.

Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag. Dess-

utom har vissa redaktionella ändringar gjorts i texten.

4 Nuvarande ordning

Lagreglering på teleområdet

Nu gällande telepolitiska mål fastställdes av riksdagen år 1993 i samband

med behandlingen av förslaget till telelag och en förändrad verksamhets-

form för Televerket m.m. (prop. 1992/93:200, bet. 1992/93:TU30, rskr.

1992/93:443, i texten fortsättningsvis återgiven som 1993 års telelags-

proposition). Målen bygger på de mål som fastställdes dels i 1988 års

telepolitiska beslut (prop. 1987/88:118, bet. 1987/88:TU28, rskr.

1987/88:402), dels i samband med behandlingen av propositionen Nä-

ringspolitik och tillväxt (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:TU28, rskr.

1990/91:369).

Det övergripande telepolitiska målet kommer till uttryck i 2 § telelagen

(1993:597):

 Bestämmelserna i lagen syftar till att enskilda och myndigheter skall

få tillgång till effektiva telekommunikationer till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnad. Häri ligger bl.a. att var och en skall få

möjlighet att från sin stadigvarande bostad eller sitt fasta

verksamhetsställe utnyttja telefonitjänst inom ett allmänt tillgängligt

telenät.

Utöver det övergripande målet gäller de tidigare beslutade telepolitiska

målen.

Vad gäller telefonitjänsten fastslås i telelagen att den skall vara av så-

dan kvalitet att även telefaxmeddelanden och datakommunikation via

låghastighetsmodem kan förmedlas.

Vid tillämpningen av lagen skall en strävan vara att skapa utrymme för

och upprätthålla en effektiv konkurrens inom alla delar av telekommuni-

kationsområdet såsom ett medel att uppnå det angivna syftet. Lagen in-

nehåller bestämmelser bl.a. om tillståndsplikt, tillståndsprövning, till-

ståndsvillkor, taxor, samtrafik, nummerplanering och tillsyn.

Tre kategorier tjänster är tillståndspliktiga under förutsättning att verk-

samheten har en omfattning som är betydande och tillhandahålls inom ett

allmänt tillgängligt telenät: telefonitjänst, mobil teletjänst samt fasta tele-

förbindelser. Ett tillstånd får förenas med villkor, bl.a. skyldighet att på

vissa villkor tillhandahålla telefonitjänst åt var och en som efterfrågar

den, att i verksamheten ta hänsyn till funktionshindrade personers behov

av särskilda teletjänster och att beakta totalförsvarets behov av telekom-

munikationer vid höjd beredskap. PTS prövar frågor om tillstånd.

Lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning innehåller bestämmelser

om krav på sådan utrustning.

Avtalet mellan staten och Telia

I samband med bolagiseringen av Televerket tecknade staten och det bli-

vande Telia ett avtal om särskilda åtaganden för perioden den 1 juli 1993

t.o.m. den 31 december 1996. Det har nu förlängts att gälla till utgången

av juni 1997. Avtalet syftar till att övergångsvis, i liberaliseringens in-

ledningsskede, säkerställa att vissa telepolitiska mål uppfylls.

Avtalet innehåller förpliktelser om bl.a. pristak för telefonitjänster,

tillhandahållande av olönsamma telefonautomater i glesbygd och överlå-

telse av fastighetsnät. Enligt avtalet förbinder sig Telia också att inte be-

gära ersättning för eventuella underskott som följer av att bolaget tillhan-

dahåller telefonitjänst till enhetliga taxor.

PTS har av regeringen utsetts att övervaka att avtalet efterlevs.

EG:s reglering

Ett flertal rättsakter har beslutats inom ramen för den pågående liberali-

serings- och harmoniseringsprocessen inom EG. I juni 1990 antogs två

direktiv som är grundläggande för denna process: Rådets direktiv

90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden

för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, det s.k. ONP-ramdi-

rektivet (EGT nr L 192, 24.7.1990, s. 1) och kommissionens direktiv

90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för te-

letjänster, det s.k. tjänstedirektivet (EGT nr L 192, 24.7.1990, s. 10). Ett

annat grundläggande direktiv för en liberaliserad telemarknad kommer

att bli direktivet om gemensamma bestämmelser för tillståndsgivning

inom telekommunikationsområdet (gemensam ståndpunkt, (EG) nr 7/97,

EGT nr C 41, 10.2. 1997, s. 48). Direktivet kommer att antas slutligt

under år 1997.

Tjänstedirektivet har ändrats flera gånger, senast genom kommissio-

nens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 om ändring av direktiv

90/388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på

marknaderna för teletjänster (EGT nr L 74, 22.3.1996, s. 13). Enligt detta

direktiv är medlemsstaterna skyldiga bl.a. att senast den 1 januari 1998

avskaffa exklusiva och speciella rättigheter avseende tillhandahållandet

av teletjänster, inklusive taltelefoni.

Syftet med ONP-ramdirektivet är att genom harmoniserade principer

och villkor skapa en marknad för konkurrerande leverantörer av tele-

tjänster. Med ramdirektivet som grund har två direktiv antagits: Rådets

direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna

nät för förhyrda förbindelser (EGT nr L 165, 19.6.1992, s. 27) och Euro-

paparlamentets och rådets direktiv 95/62/EG av den 13 december 1995

om tillhandahållande av öppna nät (ONP) för taltelefoni (EGT nr L 321,

30.12.1995, s. 6). Ett tredje direktiv om samtrafik utarbetas för närva-

rande, detta kommer att antas under år 1997.

Syftet med taltelefonidirektivet är bl.a. att uppnå harmoniserade villkor

för tillhandahållande av taltelefoni inom gemenskapen. Direktivet inne-

håller bl.a. bestämmelser för abonnemangsavtal, taxe- och debiterings-

principer, kostnadsredovisning, nummerupplysningstjänster, telefon-

automater och telefonkort.

Kommissionen har under år 1995 och år 1996 lämnat förslag till änd-

ringar i ONP-ramdirektivet och i direktivet om förhyrda förbindelser

(gemensam ståndpunkt (EG) nr 58/96, EGT nr C 315, 24.10.1996, s. 41)

samt förslag till ett nytt taltelefonidirektiv (KOM(96) 419 slutlig). Änd-

ringarna i ramdirektivet avser bl.a. reviderade definitioner samt krav på

en effektiv strukturell separering mellan den reglerande funktionen och

alla aktiviteter som är förknippade med ägarskap eller kontroll i de fall

staten bibehåller ett visst mått av ägande i telebolaget. Ändringarna i tal-

telefonidirektivet syftar till att dels göra det tillämpligt på alla operatörer

på en liberaliserad marknad, dels förtydliga innehållet av samhällsom-

fattande tjänster i takt med utvecklingen på området. I förslaget föreslås

också att samhällsomfattande tjänster skall erbjudas till ett rimligt pris

(med samhällsomfattande tjänster avses en minimiuppsättning tjänster

som är tillgängliga för alla användare oavsett var de bor och som tillhan-

dahålls till ett rimligt pris). Intäktsbortfall på grund av för låga priser i

vissa områden får inte kompenseras genom ökade priser i andra områden,

med undantag för justeringar i syfte att uppnå kostnadsorienterade taxor.

Direktivet om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser

fastställer att inga tekniska restriktioner får finnas för anslutning av olika

förhyrda förbindelser med varandra eller till ett allmänt tillgängligt tele-

nät. Direktivet syftar till att säkerställa att alla användare har tillgång till

förbindelser från åtminstone en operatör. Genom ändringarna betonas

principen om icke-diskriminering ytterligare. Samma villkor skall t.ex.

gälla för såväl externa som interna kunder inom teleorganisationen.

Förslaget till direktiv om samtrafik (gemensam ståndpunkt (EG) nr

34/96, EGT nr C 220, 29.7.1996, s.13), som även inkluderar principer för

finansiering av samhällsomfattande tjänster, preciserar de skyldigheter

som skall gälla för medlemsländerna att öppna de allmänt tillgängliga

telenäten för samtrafik med andra operatörer, såväl från det egna landet

som från andra medlemsländer. Principer anges för hur kostnader för

samtrafik skall beräknas samt hur eventuella kostnader för samhällsom-

fattande tjänster skall fördelas.

Förslaget till direktiv om tillståndsgivning syftar till att skapa ett över-

gripande regelverk för allmänna auktorisationer och individuella tillstånd

att bedriva televerksamhet. Avsikten är att villkoren för allmänna aukto-

risationer skall vara specificerade på förhand och att ingen särskild pröv-

ning av televerksamheten skall behöva ske. Det skall vidare vara befogat

att utfärda individuella tillstånd utöver de allmänna auktorisationerna i de

fall verksamhetens bedrivande förutsätter vissa behov, såsom behov av

nummer och frekvenser, men också för att ålägga företaget vissa skyl-

digheter såsom tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster m.m.

Samtliga nu angivna förslag till nya rättsakter måste vara genomförda i

medlemsstaternas rättsordningar den 1 januari 1998.

5 Allmänna utgångspunkter för en fortsatt

 telereglering

5.1 Bakgrund

Orsaker till översynen av regleringen

Telelagen har varit i kraft i tre och ett halvt år. Under dessa år har ut-

vecklingen gått mycket snabbt framåt. Det är främst tre inbördes samver-

kande faktorer som driver på utvecklingen inom telebranschen och som

motiverar att teleregleringen nu ses över: den fortsatta tekniska utveck-

lingen, den marknadsmässiga utvecklingen samt internationaliseringen.

De viktigaste erfarenheterna av de tre gångna åren är att konkurrensen

utvecklats framför allt på mobil- och utlandstelefoniområdena. Konkur-

rensen har lett till nya tjänster och i vissa fall lägre priser. Den snabba

tekniska utvecklingen har medfört en allt större integrering av tidigare

åtskilda tillämpningar som tal-, bild- och datakommunikation.

Telefoni på lokal nivå har inte varit utsatt för samma starka konkurrens

som utlandstelefonin. Svårigheterna att åstadkomma en effektiv konkur-

rens i dessa delar sammanhänger med den kontroll över det s.k. access-

nätet, dvs. anslutningarna till de enskilda abonnenterna som Telia har.

Tillämpningen av telelagen har på några punkter inte fungerat helt till-

fredsställande. Det gäller bl.a. samtrafikregleringen, där förhandlingarna

mellan Telia och dess motparter blivit utdragna och där Post- och telesty-

relsen (PTS) inte haft möjlighet att ingripa annat än genom medling. Vi-

dare har rollfördelningen mellan PTS och Konkurrensverket framstått

som delvis oklar.

Översynen av telelagen syftar till att anpassa regleringen till den ut-

veckling som skett på telemarknaden med hänsyn tagen till de erfaren-

heter som uppnåtts under de gångna åren. Teleregleringen måste dess-

utom anpassas till den reglering som växer fram inom ramen för EU.

Det är viktigt att regleringen är i takt med den snabba utvecklingen på

teleområdet. Även om de grundläggande principerna ligger fast kan tele-

regleringen i framtiden komma att behöva justeras i vissa avseenden allt-

eftersom marknaden och infrastrukturen ändras.

Utvecklingen på teleområdet Sverige i ett internationellt perspektiv

Sverige är med 68 linjer per 100 invånare världens telefontätaste land.

Nästan 99 % av den svenska befolkningen har tillgång till telefon. Sam-

talspriserna är samtidigt bland världens lägsta. Även när det gäller andra

serviceindikatorer som leveranstider för abonnemang, felavhjälpningsti-

der m.m. visar siffror om än något svårjämförbara att Sverige har en

tätposition.

Också på mobiltelefonisidan ligger Sverige i topp när det gäller antal

abonnemang per invånare. Då marknaden är under ständig tillväxt blir

siffrorna snabbt föråldrade, men sommaren 1996 fanns 24 abonnemang

per 100 invånare. Motsvarande siffra år 1995 var för EU som helhet 6,5

och för USA 9,5. Även på detta område ligger Sverige prismässigt för-

hållandevis lågt. En priskorgsjämförelse från år 1994 visar att de svenska

mobiltelefonipriserna ligger cirka 30 % under snittet för industriländerna.

Utsträcks jämförelserna till andra områden som ISDN och Internet,

som är förhållandevis nya företeelser, framträder svårigheter att hitta

jämförbar statistik (ISDN är ett s.k. digitalt flertjänstnät där man med

speciell teleterminalutrustning ansluten till nätet i en nätterminal kan be-

driva helt digital trafik där tal, text, ljud och bild överförs över en och

samma ledning). ISDN har inte fått en lika stor spridning i Sverige som i

vissa andra länder som USA, Tyskland och Storbritannien. Den begrän-

sade spridningen förklaras i viss mån av att det svenska, på AXE-tekni-

ken baserade telefonnätet, möjliggjort tilläggstjänster som inte funnits

tillgängliga i dessa andra länder. ISDN introducerades också förhållan-

devis sent i Sverige.

Uppskattningsvis var fjärde svensk har tillgång till Internet hemma el-

ler på jobbet, och 10 % använder Internet minst en gång i veckan. Endast

USA och de nordiska grannländerna uppvisar en motsvarande spridning.

Det som framför allt karaktäriserar teleområdet är att det är en växande

marknad. Telia har, trots sjunkande priser och trots att det på vissa områ-

den förlorat marknadsandelar, behållit och t.o.m. något ökat sina omsätt-

ningssiffror i absoluta termer. De viktigaste konkurrenterna på området

för fast telefoni är Tele2 AB, som uppskattningsvis har 20 % av ut-

landstelefonimarknaden, samt Telenordia AB och France Telecom/Glo-

bal One, som båda ingår i större internationella allianser och som i första

hand riktar in sig på företagsmarknaden.

På mobiltelefonisidan är konkurrensen hård. Telia Mobile AB domi-

nerar alltjämt om de analoga NMT-systemen och det digitala GSM-sys-

temet vägs samman. Sett till endast GSM-systemet har Telia Mobile

dock fått betydande konkurrens från Comviq och Europolitan.

Utvecklingen på teleområdet ur ett konsumentperspektiv

Den ovan beskrivna utvecklingen har inneburit många fördelar för kon-

sumenterna. Samtalstaxorna på framför allt utlands- och fjärrtelefoni har

sjunkit kraftigt och konsumenterna har fått tillgång till ett alltmer varierat

utbud av tjänster. Studier som gjorts av hur servicen fungerar på tele-

marknaden (bl.a. PTS rapport Regionala konsekvenser av avregleringen

på telemarknaden, maj 1996) visar att Telia och Tele2 mer än väl klarar

de servicekrav avseende leveranstid av abonnemang, tid för felavhjälp-

ning, framkomlighet m.m. som ställts upp i tillståndsvillkoren. Det före-

kommer inga påtagliga skillnader mellan tätort och glesbygd i detta avse-

ende.

AXE-systemet i Telias telefonnät har fortsatt att byggas ut så att mer

än 96 % av alla abonnenter nu kan ta del av de tjänster som detta system

möjliggör. Genom en successiv uppgradering av tekniken förbättras

också möjligheterna till datakommunikation via modem. Vid telelagens

tillkomst betraktades en överföringskapacitet på 2 400 bitar per sekund

som en slags standardkapacitet, i dag används en hastighet på 28 800

bitar per sekund på de flesta håll (Bitar, bittar , är dataspråk för binära

siffror, 1/0). Den successivt ökade kapaciteten, i kombination med stadigt

sjunkande priser, har medfört allt bättre möjligheter till kommunikation

över Internet. Detta återspeglas också i det kraftigt ökande antalet Inter-

netabonnemang.

ISDN introducerades år 1993, och inledningsvis var priserna för en an-

slutning höga, framför allt i glesbygd. Priserna har sedan sjunkit kraftigt,

och genom minskningen av antalet s.k. ISDN-zoner till två har också

prisskillnaden mellan tätort och glesbygd minskat betydligt.

Utvecklingen har ur konsumentperspektiv således varit synnerligen po-

sitiv. Fortfarande finns dock vissa områden som ännu inte upplevt för-

bättringar i samma grad. Detta gäller bl.a. priserna på lokaltelefoni, som

ökat påtagligt de senaste åren, glesbygdstäckningen för mobiltelefoni, där

vissa delar av landet ännu inte täcks av något av de mobila näten, samt

den ännu inte fullbordade spridningen av AXE, där knappt 4 % av abon-

nenterna ännu inte omfattas av systemet.

Prisökningarna på lokaltelefonin förklaras till stor del av att lokaltele-

fonin tidigare varit kraftigt subventionerad i förhållande till långdistans-

telefonin. Emellertid kan man också peka på att området inte varit före-

mål för konkurrens i någon nämnvärd utsträckning. Detta beror bl.a. på

att de samtrafikavgifter som Telia hittills tagit ut av konkurrerande ope-

ratörer har varit högre än Telias egna lokaltelefonitaxor.

Lokaltelefonipriserna kan vid det här laget anses ha nått en nivå som

ligger i paritet med de verkliga kostnaderna. Med fortsatta effektivitets-

förbättringar, i kombination med samtrafikavgifter som inte stänger ute

konkurrenter, kan man förvänta en viss prispress även på detta område.

Även vad avser mobiltelefonitäckningen går utvecklingen åt rätt håll.

De olika GSM-näten har nu en täckning som i stort sett motsvarar NMT

900-nätet, och konkurrensen mellan operatörerna driver dem till fortsatt

utbyggnad.

Telia beräknas ha fullgjort utbyggnaden av AXE-systemet i telefonnä-

tet under år 1998. Vidare har Telia nu inlett ett arbete med att etablera en

nationell bredbandsstruktur. Med bredbandskommunikation menas

kommunikation med en överföringskapacitet som överstiger 2 000 000

bitar per sekund. Detta möjliggör bl.a. överföring av rörliga bilder, som

är den mest kapacitetskrävande kommunikationsformen. Denna satsning

kommer enligt Telia att innebära att 98 % av landets hushåll år 2004 har

tillgång till bredbandstjänster. Dessa hushåll kan då åtnjuta

kommunikationsmöjligheter som vida överträffar dem som är möjliga via

låghastighetsmodem eller vanlig ISDN-anslutning. Telia har för avsikt att

påbörja utbyggnaden av bredbandskommunikation inom de områden som

ännu inte nåtts av AXE-utbyggnaden.

Uppfyllandet av de telepolitiska målen

Det övergripande telepolitiska målet är att enskilda och myndigheter

skall få tillgång till effektiva telekommunikationer till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnad. Detta mål innebär bl.a. att var och en från

sin stadigvarande bostad eller fasta verksamhetsställe skall kunna ut-

nyttja telefonitjänst. Andra viktiga delmål som riksdagen beslutat är att

telesystemet skall bidra till ett effektivt resursutnyttjande, att det skall

bidra till regional balans och möjliggöra sociala hänsynstaganden samt

att det skall vara uthålligt i kriser och i krig.

Vad gäller det övergripande målet framgår av beskrivningen i avsnittet

ovan att Sverige i en internationell jämförelse har synnerligen effektiva

telekommunikationer, samt att tillgängligheten till dessa är tämligen god.

Genom den öppnade svenska marknaden har ett stort antal aktörer etable-

rats som alla bidrar till att ge spridning åt alltmer avancerade kommuni-

kationsmöjligheter. Spridningen av t.ex. Internetabonnemang visar att

den avancerade tekniken heller inte är begränsad till en liten krets använ-

dare.

Målet att var och en skall ha tillgång till telefonitjänst kan sedan länge

anses vara nöjaktigt uppfyllt. Som anges ovan har 99 % av Sveriges hus-

håll tillgång till telefon. Vidare klarar telefonoperatörerna i allt väsentligt

de servicekrav som ställts på dem i deras tillstånd.

Snarare än att tillgången till telefonitjänst som sådan skulle vara ett

problem handlar det om att spridningen av vissa tjänster inte är fullstän-

dig. Den ännu inte fullbordade AXE-utbyggnaden innebär att en mindre

andel abonnenter ännu inte har tillgång till tilläggstjänster som vidare-

koppling, återuppringning vid upptaget m.m. En annan nackdel för icke

AXE-abonnenter är att de inte kan få teletjänster förmedlade av andra

operatörer, vilket innebär en begränsning i mångfalden. Riksdagens re-

visorers rapport Uppföljning av post- och telepolitiska mål (1995/96:5)

pekar vidare på att de serviceindikatorer som operatörerna redovisar, som

visserligen uppfyller kraven i tillstånden, inte finns nedbrutna per sta-

tionsområde. Detta gör att regionala skillnader i servicekvalitet inte kan

bedömas.

Vad avser delmålet att telesystemet skall bidra till ett effektivt resurs-

utnyttjande i samhället får man åter peka på Sveriges ledande position i

förhållande till andra länder. Framsteg inom svensk tele- och elektronik-

industri, ledda av bolag som[REDACTED_EFTERNAMN] AB, i kombination med en fram-

synt och utvecklingsfrämjande telepolitik har gjort att både mer grund-

läggande telekommunikationer som fast och mobil telefoni och mer

avancerade sådana som data- och videokommunikation håller en synner-

ligen hög standard och en god spridning. Detta har berett vägen för till-

lämpningar som videokonferenser, distansarbete och telemedicin, till-

lämpningar som alla bidrar till en effektivare kommunikation och därmed

ett effektivare utnyttjande av samhällets resurser.

Den regionala balansen har till stor del berörts ovan. Den kan samman-

fattas med att den är bra men att den kan bli bättre vad avser AXE-ut-

byggnad, mobiltelefonitäckning och möjligheter till datakommunikation.

Vad avser målet om socialt hänsynstagande är den enskilt viktigaste

aspekten funktionshindrade personers tillgång till teletjänster. Detta har

tillgodosetts dels genom att PTS med biträde av Handikappinstitutet

upphandlar tjänster som t.ex. texttelefoni, dels genom forskningsinsatser

som leds av Kommunikationsforskningsberedningen (KFB). Vidare har

PTS vid tillståndsgivningen till operatörerna möjlighet att ställa upp vill-

kor för rätten att tillhandahålla telefonitjänst. Därutöver kan nämnas att

ett arbete pågår, lett av PTS, med att öka medvetenheten och kunskapen

om funktionshindrade personers behov vid standardisering av teletjänster

och apparater.

Målet om telekommunikationernas uthållighet i kristider och i krig,

slutligen, kan bedömas som väl tillgodosett genom den upphandlings-

modell som PTS tillämpar. Det bör också framhållas att en viktig orsak

till att telenätens säkerhet förbättras är operatörernas eget intresse av att

skydda sig mot avbrott.

5.2 Övergripande målsättningar för telepolitiken

Väl fungerande telekommunikationer och ett brett utbud av teletjänster i

hela landet är en nödvändig förutsättning för medborgarnas välfärd och

ger goda betingelser för näringslivet. Betydelsen av telekommunikationer

ökar i takt med informationsteknologins utbredning inom allt fler

samhällssektorer.

Det övergripande målet för statens telepolitik är att alla, enskilda och

myndigheter, i landets olika delar skall ha tillgång till effektiva tele-

kommunikationer. Staten har ett ansvar för att skapa förutsättningar för

att det övergripande målet skall kunna uppfyllas. Telelagen är i detta av-

seende ett grundläggande verktyg. En väl avvägd telereglering skapar

förutsättningar för en effektiv telemarknad samtidigt som den ger möj-

ligheter att tillgodose grundläggande behov av telekommunikationer hos

användarna.

Regleringen skall vara enkel och tydlig, utan att styra alltför mycket i

detalj. Ingripanden bör i första hand inrikta sig på områden där markna-

den inte fungerar och om det finns en risk för att de telepolitiska målen

inte uppfylls. Utvecklingen har visat att det i vissa avseenden finns ett

behov av att tydliggöra den statliga styrningen på teleområdet. Det har

framförts kritik att staten blandar ihop sina roller som ägare och lagstift-

are. Det är viktigt att regleringen är tydlig och neutral i förhållande till de

olika aktörerna på området. De telepolitiska målen bör därför uppnås

genom lagstiftning och dess tillämpning i form av tillståndsgivning och

tillsyn och inte genom ägardirektiv till vissa aktörer på marknaden. Häri-

genom tillgodoses också kravet i ONP-ramdirektivet om effektiv struktu-

rell separering mellan statens roll som regulator och rollen som ägare.

Erfarenheterna av telelagens effekter på telemarknaden har visat på

behov av förändringar. Det är av betydelse för mångfalden och valfrihe-

ten för konsumenterna att det finns goda förutsättningar för de aktörer

som verkar på området. Möjligheterna för andra aktörer vid sidan av

Telia att erbjuda sina tjänster behöver ses över, så att konsumenterna än

bättre kan åtnjuta fördelarna av en effektiv marknad. Det är dock inte

aktuellt att helt överlåta utvecklingen till marknaden. Ansvaret för att

hela landet, även de glesast befolkade områdena, har fullgoda telekom-

munikationer kommer även fortsättningsvis att ligga på staten. Konkur-

rensen bör ses som ett bland flera medel att uppnå de telepolitiska målen.

Telemarknaden är en mycket dynamisk marknad. Den tekniska ut-

vecklingen driver fram nya och bättre produkter. Fler aktörer på markna-

den sätter en press på priserna och tvingar fram nytänkande, och en ökad

internationalisering innebär att telekommunikationerna inte längre är na-

tionella utan globala. I en sådan föränderlig värld är det svårt att för en

alltför lång tid låsa fast lagstiftningen och definitionen av vilka tjänster

som samhället skall garantera som självklara och nödvändiga för alla. I

1993 års telelagsproposition slogs fast att med telefoni avses taltelefoni,

telefax och datakommunikation via låghastighetsmodem. Denna defini-

tion står sig fortfarande och uppfyller det basbehov som konsumenterna

har. Definitionen stämmer också väl överens med den avgränsning som

gjorts inom EU vilket innebär att vi har ett samstämmigt begrepp inom

Europa. Det är däremot viktigt att såväl regelverk som statens ansvar

analyseras med jämna mellanrum för att kunna anpassas till den förän-

derliga värld som telekommunikationer utgör.

5.3 De telepolitiska målen

Regeringens förslag: De telepolitiska målen förtydligas i vissa avse-

enden. Det övergripande telepolitiska målet skall alltjämt vara att en-

skilda och myndigheter i landets olika delar skall ha tillgång till ef-

fektiva telekommunikationer. Detta innebär att telekommunika-

tionerna skall bidra till regional balans, att de skall vara öppna och

flexibla, att de skall bidra till ett effektivt resursutnyttjande i samhället

samt att de i sig skall vara effektiva.

Inom ramen för det övergripande målet föreslås att tre specifika mål

formuleras:

- Var och en skall ha möjlighet att till ett rimligt pris, från sin stadig-

varande bostad eller sitt fasta verksamhetsställe, utnyttja telefo-

nitjänst inom ett allmänt tillgängligt telenät.

- Alla skall få tillgång till teletjänster på likvärdiga villkor.

- Telekommunikationerna skall vara uthålliga och tillgängliga under

kriser och i krig.

Konkurrensen skall fortsatt vara ett viktigt medel att uppnå de tele-

politiska målen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ett stort antal instanser ställer sig bakom prome-

morians förslag till reviderade telepolitiska mål. Vissa vill dock se en del

förtydliganden och kompletteringar.

Kommunförbundet och Kommunförbundet Kronoberg anser att defini-

tionen av vad som menas med effektiva telekommunikationer bör göras

tydligare. Socialstyrelsen och Handikappinstitutet anser att de förtydli-

gade målen behöver kompletteras med förslag till konkreta åtgärder.

Skyldigheter vad gäller tjänster till personer med funktionshinder bör

enligt dessa regleras mycket tydligt och konkret. Övergripande målsätt-

ningar räcker inte.

Handikappförbundens Samarbetsorgan framhåller att det tydligare

måste framgå att det övergripande målet, liksom målet om tillgång på

likvärdiga villkor, även gäller funktionshindrade. Handikappombuds-

mannen framför liknande synpunkter, och anser att det bör framgå direkt

ur lagtexten eller i propositionen till ny telelag att målet om tillgång på

likvärdiga villkor särskilt avser funktionshindrade personer.

Europolitan finner inga skäl att särskilt lyfta fram delmålen rörande

tillgänglighet till likvärdiga villkor samt tillgänglighet under kriser och

krig framför andra delmål som anges i texten. Dessa delmål bör därför

inte anges i 2 § telelagen såsom föreslagits.

RRV pekar på ett motsatsförhållande mellan vissa av målen och kon-

kurrensen som medel att uppnå målen. Detta gäller t.ex. målet att telefo-

nitjänsten skall tillhandahållas till ett rimligt pris. Detta motsatsförhål-

lande diskuteras inte alls i promemorian, trots att den i praktiken ägnar

huvuddelen åt olika ingrepp i marknaden för att säkra målen.

Telia ansluter sig till nu gällande telepolitiska mål, som de anser lämp-

ligt formulerade.

Konkurrensverket och ett antal operatörer skulle vilja att konkurren-

sens betydelse framhävs ännu tydligare. Comviq och Tele2 anser att te-

lelagens 2 § och 3 § bör slås samman. Europolitan och Telenordia anser

att konkurrensen i lagtexten skall anges som det viktigaste medlet att

uppnå lagens syften.

Statskontoret saknar en diskussion av tänkbara politiska ambitionsni-

våer för att åstadkomma en bred spridning av mer kraftfulla tekniker,

t.ex. bredbandskommunikation. Även Stattel-delegationen skulle vilja se

en förhöjd ambitionsnivå, där det borde anges som ett uttryckligt mål att

höja Sveriges konkurrenskraft. Den föreslagna formuleringen att konkur-

rensen skall vara ett fortsatt viktigt medel anser delegationen vara för

tam.

SITO och[REDACTED_EFTERNAMN] anser att telepolitik inte bör blandas ihop med andra

politikområden, exempelvis försvars-, social- eller regionalpolitik. Skriv-

ningarna i promemorian är inte helt entydiga på denna punkt, menar

SITO. Enligt Ericssons uppfattning bör regionalpolitiska önskemål, för-

svarets krav samt funktionshindrade personers behov tillgodoses genom

särskild upphandling och finansieras över statsbudgeten. Kostnader för

detta bör inte tas ut av operatörerna, anser[REDACTED_EFTERNAMN].

Skälen för regeringens förslag: De telepolitiska målen, som i stora

delar varit desamma sedan år 1988, har varit ändamålsenliga som rikt-

märken för att långsiktigt tillgodose samhällets behov i den föränderliga

telemarknaden. Något motiv att ändra dessa mål på något påtagligt sätt

finns därför inte. Däremot finns det behov av att samla och förtydliga

målen.

Riksdagen har fastställt målen i tre olika sammanhang, i samband med

behandlingen av propositionerna Inriktning av telepolitiken (prop.

1987/88:118, bet. 1987/88:TU28, rskr. 1987/88:402), Näringspolitik och

tillväxt (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:TU28, rskr. 1990/91:369) samt

1993 års telelagsproposition. Målen har därigenom blivit något svår-

överblickbara. Ett förtydligande av målen är viktigt bl.a.för att de skall

bli lättare att följa upp.

Det övergripande målet

Det övergripande telepolitiska målet föreslås vara, i likhet med tidigare,

att enskilda och myndigheter i landets olika delar skall ha tillgång till

effektiva telekommunikationer.

Det övergripande målet innebär följande, utan inbördes rangordning.

- Telekommunikationerna skall bidra till regional balans.

- Telekommunikationerna skall vara öppna och flexibla samt främja

mångfald och valfrihet för användarna.

- Telekommunikationerna skall bidra till ett effektivt resursutnyttjande i

samhället.

- Telekommunikationerna skall i sig vara effektiva, vilket bl.a. innebär

att de skall främja samverkan mellan operatörer, samt att de skall bi-

dra till skapandet av nya, kostnadseffektiva och högkvalitativa tele-

tjänster.

De specifika målen

Utöver det övergripande målet föreslås tre specifika mål som är mer

konkreta till sin karaktär. De specifika målen är följande.

- Var och en skall ha möjlighet att till ett rimligt pris, från sin stadigva-

rande bostad eller sitt fasta verksamhetsställe, utnyttja telefonitjänst

inom ett allmänt tillgängligt telenät.

- Alla skall ha tillgång till teletjänster på likvärdiga villkor.

- Telekommunikationerna skall vara uthålliga och tillgängliga under

kriser och i krig.

Det första målet innebär att statens ansvar för telefonitjänsten som en

samhällsomfattande tjänst tydliggörs och avgränsas från övriga typer av

teletjänster. En skillnad från nuvarande formulering i 2 § telelagen

(1993:597) avseende telefonitjänsten är tillägget till ett rimligt pris . Det

pris som avses är priset för konsumenterna. Se avsnitt 7.3.

Det andra målet innebär att en särskild tonvikt läggs på att olika grup-

per i samhället med särskilda behov skall kunna ha tillgång till teletjäns-

ter. De som närmast avses är funktionshindrade personer, men även

andra grupper, t.ex. äldre med särskilda behov, omfattas.

Det tredje målet slutligen, om telekommunikationernas uthållighet och

tillgänglighet i kriser och i krig, innebär ingen egentlig förändring i för-

hållande till tidigare. Betydelsen av att upprätthålla funktionssäkerheten i

telesystemet bör dock uppmärksammas mer i en situation med allt fler

samtrafikerande operatörer och med mer varierade kommunikationsfor-

mer.

De telepolitiska målen har som framgår ett tydligt konsumentpers-

pektiv. Detta innebär att PTS i sin tillämpning av telelagen skall ha ett

övergripande ansvar för att konsumentintressena enligt de telepolitiska

målen uppfylls. En viktig del i konsumentintresset är att skapa förutsätt-

ningar för en effektiv konkurrens, där PTS befogenheter vad gäller bl.a.

fastställandet av samtrafikvillkor har stor betydelse.

Konkurrensens roll

Konkurrensen kommer även i fortsättningen att vara ett viktigt medel i

uppfyllandet av de telepolitiska målen. Dess roll blir dels att bidra till

mångfald och valfrihet för användarna, dels att skapa kostnadseffektivitet

i tillhandahållandet av teletjänsterna.

Ambitionen är att generell reglering, dvs. konkurrenslagstiftning,

marknadsföringslagstiftning m.m., skall vara styrande även för telemark-

naden. Under ett övergångsskede, med en aktör på marknaden som starkt

dominerar såväl tjänster som infrastruktur, finns det emellertid behov av

en särskild sektorreglering.

En i vissa avseenden skärpt reglering av samtrafiken införs för att kon-

kurrensen skall bli ett effektivt medel att uppnå de telepolitiska målen.

Denna reglering är i samklang med de regler som kommer att gälla inom

EU fr.o.m. den 1 januari 1998.

I beskrivningen av det övergripande målet ovan anges att samverkan

mellan operatörer bör främjas. Sådan samverkan måste ske inom ramen

för konkurrenslagen. Det bör framhållas att det inte behöver råda någon

motsättning mellan denna samverkan å ena sidan, och konkurrens mellan

operatörerna i tillhandahållandet av teletjänsterna å andra sidan. Samver-

kan kan avse tekniska aspekter på nyttjandet av infrastrukturen, t.ex.

standarder som skall användas i gränssnitten (dvs. kontaktytan) mellan

olika nät, samarbete om master och adressering, medan konkurrensen

skall gälla utbudet av samt priset och kvaliteten på tjänsterna.

6 Statens ansvar på teleområdet

6.1 Utgångspunkter för statens ansvar

Regeringens bedömning: Statens ansvar bör bedömas mot bakgrund

av den snabba tekniska utvecklingen och den pågående integreringen

mellan olika tekniker. Statens roll bör vara att fastställa mål för tele-

politiken och nödvändiga riktlinjer för att uppnå målen.

Regeringen kommer att se över förutsättningarna för en närmare

samordning av lagstiftningen om ljudradio, television och televerk-

samhet.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: PTS framhåller att konsekvenserna av den i pro-

memorian påtalade konvergensen mellan tele-, multimedie- och rund-

radioområdena redan visat sig och att justeringar kan komma att behöva

göras inom 3 5 år. SITO framhåller att regelverket redan nu behöver ses

över till följd av konvergensen. Liknande synpunkter framförs av Telia,

Folkrörelserådet, Svenska kabel-TV-föreningen och Teracom.

RRV anser att detaljreglering så långt möjligt bör undvikas, men fram-

håller samtidigt att behovet av reglering inte är begränsat till de områden

där konkurrensen inte fungerar.

Telenordia frågar sig, mot bakgrund av Telias planer att uppgradera

accessnätet (dvs. anslutningarna till de enskilda abonnenterna), varför

promemorian inte redan i dag föreslår en särskild reglering av in-

frastrukturen.

Skälen för regeringens bedömning: Den tekniska utvecklingen går

mycket snabbt framåt. Den traditionella telefonin har vidareutvecklats

och framtidens sätt att kommunicera sker genom alltmer avancerade

former av informationsteknik. Regeringen har i sin proposition om åtgär-

der för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik

(prop.1995/96:125) IT-propositionen pekat ut Sveriges fortsatta väg

in i informations- och kunskapssamhället.

De flesta visioner om morgondagens IT-system tar fasta på tre viktiga

sammanhängande utvecklingslinjer som brukar sammanfattas under ru-

brikerna konvergens, integrering och universalitet. Med konvergens av-

ses att den tekniska utvecklingen minskar eller helt eliminerar skillna-

derna mellan tele, data och media. Med integrering avses att olika medier

som text, tal, ljud och bild kan hanteras parallellt och med universalitet

att olika tjänster och nät kan erbjudas och nås överallt. Med andra ord

kan olika slag av innehåll såsom text, stillbilder, ljud och rörliga bilder

komma att hanteras samtidigt och förmedlas genom olika slag av

distributionssystem, vilket leder till ett närmande mellan olika tjänster.

Det framtida kommunikationssystemet kommer sannolikt att känne-

tecknas av en växande teknisk enhetlighet i de fasta näten, av att gränsen

mellan fast och mobil tillgänglighet suddas ut och av att näten och tjäns-

terna blir alltmer sofistikerade. Det är i denna miljö som nya använd-

ningsområden och tillämpningar av informationsteknik förväntas växa

fram i snabb takt under de kommande åren.

I den föränderliga värld som skissats ovan måste statens roll och upp-

gifter fortlöpande anpassas till samhällsutvecklingen i stort och till

grundläggande strukturförändringar. Statsmakterna skall ge riktlinjer till

marknadens aktörer genom politiskt fastställda mål. Dessa riktlinjer skall

förenas med valfrihet för användarna och med en marknadsmässig ut-

veckling av nät, tillämpningar och tjänster. För att bli verkningsfulla

måste de övergripande riktlinjerna i stor utsträckning utformas i interna-

tionell samverkan. Här har staten en roll när det gäller att bevaka

Sveriges intressen på IT-området och ta initiativ på områden där den na-

tionella beslutsrätten inte längre räcker till.

Sverige har inte, som många andra länder i Europa, använt detaljregle-

ring för att t.ex. skapa konkurrens inom olika områden av samhällseko-

nomin. Sverige har heller inte valt att i onödan reglera marknader som

redan har konkurrens. Även fortsättningsvis bör detta förhållningssätt

vara riktmärke för statens agerande. Statens roll bör vara att fastställa

mål för telepolitiken och nödvändiga riktlinjer för att uppnå målen.

Den snabba teknikutvecklingen kan inom en snar framtid ha förändrat

förutsättningarna för samhällets ansvar kraftigt. I den framtid som skissas

ovan, med en långtgående sammansmältning av nuvarande tekniker, kan

lagstiftningen behöva ändras. Lagstiftaren bör därför fortlöpande följa

utvecklingen för att vid behov kunna se över regleringen.

IT-kommissionen har i sina tilläggsdirektiv (dir. 1996:46) bl.a. fått i

uppgift att följa hur utbyggnaden av infrastrukturen i form av tele- och

datakommunikationsnät fortskrider samt hur medier utvecklas. Vidare

har IT-kommissionen nyligen bildat ett rättsligt observatorium med upp-

gift att följa den rättsliga utvecklingen på området och att ha ett helhets-

perspektiv på förändringsbehovet. Även PTS kommer, som till-

synsmyndighet, att följa den tekniska utvecklingen noga och informera

regeringen om utvecklingen kräver ändringar i nuvarande lagstiftning.

Behov av framtida förändringar som redan nu kan förutses är en när-

mare samordning av regleringen om ljudradio, television och televerk-

samhet. De tekniska förutsättningarna för en integrerad tele- och rund-

radioverksamhet finns redan i dag. Emellertid krävs det omfattande in-

vesteringar innan integrerade tjänster kan börja erbjudas i större utsträck-

ning. Vidare är det inte helt klart hur bred efterfrågan kommer att bli på

dessa integrerade tjänster. Det finns därför skäl att avvakta med en för-

ändring av lagstiftningen i denna del. För att utreda behovet av och förut-

sättningarna för en samordning av lagstiftningarna avser emellertid rege-

ringen att tillsätta en utredning under våren 1997.

Av intresse i detta sammanhang är Mediekommitténs (dir. 1994:104)

arbete. Kommittén utreder tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets-

grundlagens tillämplighet på nya medier såsom Internet. Huruvida dessa

grundlagar är tillämpliga påverkar vilka möjligheter som finns att lag-

stifta på området. Kommitténs arbete bör inte föregripas.

Ett annat område där förändringar kan förutses gäller tillgången till in-

frastruktur. Beredskap bör finnas för att i en framtida situation säkerställa

att konkurrerande operatörer har tillgång till nödvändig infrastruktur på

icke-diskriminerande villkor. Ett exempel på krav som kan komma att

aktualiseras är möjligheten till samtrafik för bredbandstjänster till kost-

nadsbaserade taxor.

6.2 Avgränsningar av statens ansvar

Regeringens bedömning: Teleregleringen bör även fortsättningsvis

hållas åtskild från regleringen av utsändning till allmänheten av ljud-

radioprogram och annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrande-

frihetsgrundlagen. Liksom tidigare föreslås också att regleringen en-

dast skall avse förmedling av telemeddelanden, inte dess innehåll.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser har uttryckt synpunkter

kring promemorians avgränsning att inte räkna in datakommunika-

tionstjänster, exempelvis e-post, bland de tillståndspliktiga tjänsterna.

Bland annat Länsrätten i Stockholms län anser att datakommunika-

tionstjänster i vart fall borde bli anmälningspliktiga. ÖCB framhåller att

den totala spridningen av tjänsten inte är den från totalförsvarssynpunkt

viktiga bedömningsgrunden, utan dess betydelse. Även KFB anser att

datakommunikationstjänsternas än så länge begränsade spridning inte

kan anses vara ett fullgott argument mot att inte tillståndsbelägga

tjänsten. Bristen på kunskap om konsekvenserna av en utvidgning gör att

KFB ändå stödjer en avvaktande hållning i denna fråga.

Statskontoret anser att konkurrensen på datakommunikationsområdet

är god och att det därför av konkurrensskäl inte är motiverat med ytterli-

gare reglering. Statskontoret instämmer därför i att datakommunikation i

dagsläget inte bör vara tillståndspliktigt, men anser att frågan bör stude-

ras av Internetutredningen (se nedan).

Skälen för regeringens bedömning: Den snabba tekniska utveck-

lingen och integreringen av de olika användningsområdena kommer i en

framtid troligen att kräva en annan lagstiftning än den som finns i dag.

Ännu är det dock långt ifrån klart i vilken riktning de olika integrations-

trenderna går. I avvaktan på de i föregående avsnitt diskuterade utred-

ningarna (bl.a. Mediekommittén) föreslås i detta sammanhang ingen änd-

ring av teleregleringens omfattning, utan den skall tills vidare endast om-

fatta överföring av telemeddelanden och inte dess innehåll.

Att i telelagstiftningen inbegripa sändningar till allmänheten av ljudra-

dio och annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihets-

grundlagen ansågs inte lämpligt vid telelagens tillkomst (1993 års tele-

lagsproposition s. 83). Mot bakgrund av ovanstående resonemang före-

slås för närvarande inte att någon annan bedömning görs. Bestämmel-

serna om lagens tillämpningsområde enligt 1 § telelagen (1993:597) samt

undantaget att med televerksamhet inte avses utsändningar i ljudradio

eller liknande, föreslås således fortsätta gälla.

De tjänster som enligt ovan diskuterade avgränsningar faller inom ra-

men för teleregleringen regleras i telelagen. Dessa regler gäller telenätens

öppenhet, funktionalitet och säkerhet samt upprätthållandet av nummer-

planer. Tillhandahållande av nätkapacitet (med nätkapacitet avses det-

samma som fasta teleförbindelser, se närmare författningskommentaren

till 1 §) och teletjänster som tillhandahålls inom ett allmänt tillgängligt

telenät omfattas av dessa krav.

Marknadsutvecklingen har inneburit att andra tjänster vid sidan om de

nu tillståndspliktiga tjänsterna utvecklats snabbt. Detta gäller framför allt

elektronisk post och annan data-, bild- och talkommunikation som till-

handahålls över telefonnäten. I den utsträckning låghastighetsmodem kan

användas för förmedling av dessa tjänster faller de inom ramen för tele-

fonitjänsten, eftersom denna enligt definitionen i 1 § telelagen skall

medge datakommunikation via låghastighetsmodem. Frågan är emellertid

om datatjänster som tillhandahålls separat, t.ex. elektronisk post och

andra Internettjänster, är av sådan betydelse att de bör regleras med till-

ståndsplikt generellt i stället för som nu, endast när de erbjuds tillsam-

mans med telefonitjänsten såsom en del av denna.

Internet har vuxit lavinartat på senare år och allt pekar på att detta

kommer att bli ett mycket viktigt informations- och kommunikationsnät i

det framtida samhället. Just den starka tillväxten och den snabba förän-

derligheten i dess användning är emellertid ett skäl att avvakta något med

en reglering. Det är inte helt okomplicerat att identifiera vilka Inter-

nettjänster som skulle behöva resp. inte behöva tillståndsbeläggas.

Ett viktigt skäl för att närmare följa upp Internets utveckling är säker-

heten i systemet. Ju fler stora organisationer och viktiga samhällsfunk-

tioner som blir beroende av att kunna kommunicera över Internet, desto

mer motiverat skulle det vara att ålägga operatörerna att uppfylla sär-

skilda säkerhetskrav. Statskontoret har mot denna bakgrund den 26 sep-

tember 1996 fått regeringens uppdrag att utreda hur den svenska delen av

Internet bör vara strukturerad och organiserad för att motsvara ökande

krav på bl.a. säkerhet och uthållighet. Uppdraget skall redovisas senast

den 1 oktober 1997.

Inom EU har en debatt förts om hur olagligt och skadligt material kan

hanteras på Internet. I november 1996 enades teleministerrådet om en

resolution där EU:s medlemsstater förklarar sig villiga att verka för att

initiera och stödja självregleringsprocesser riktade mot olagligt och

skadligt material samt aktivt delta i internationellt samarbete i frågan. I

Sverige har arbetet med gemensamma etiska regler för IT-branschen re-

dan startats på initiativ av Svenska IT-företagens organisation (SITO).

Mot bakgrund av ovanstående föreslås i detta sammanhang ingen yt-

terligare reglering av Internet eller datakommunikationstjänster. Det bör

dock påpekas att reglerna i telelagstiftningen i övrigt är tillämpliga. Detta

innebär bl.a. att tillhandahållande av dessa tjänster, liksom alla teletjäns-

ter som tillhandahålls inom ett allmänt tillgängligt telenät, måste följa

bestämmelserna om krav på teknisk säkerhet enligt 15 § telelagen. Vi-

dare omfattas de operatörer som tillhandahåller den nätkapacitet som

Internet utnyttjar av tillståndsplikt och därmed förenade krav.

6.3 Nuvarande avtal mellan staten och Telia

Regeringens förslag: De telepolitiska målen uppnås genom lagstift-

ning och dess tillämpning i form av tillståndsgivning och tillsyn och

inte genom separata avtal mellan staten och operatörer.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Promemorians förslag stöds av ett stort antal

remissinstanser.

Konkurrensverket har en kommentar till promemorians ståndpunkt att

rätten till tredjepartsservice för abonnentväxlar för närvarande reglerat i

avtalet mellan staten och Telia bör kunna lösas inom ramen för konkur-

renslagstiftningen. Konkurrensverket framhåller att det som regel inte går

att på förhand uttala sig huruvida ett agerande är oförenligt med konkur-

renslagen.

Några remissinstanser tar upp frågan om åtskiljande av statens ägar-

resp. regulatorsroll. Stattel-delegationen anför att en uppdelning genom

att förlägga frågorna till skilda departement kan vara en tillfällig lösning i

avvaktan på en privatisering av Telia. Enligt delegationen är emellertid

statens viktigaste roll att verka för att Sverige får goda tele-

kommunikationer och i jämförelse med detta är ägarrollen underordnad.

SITO anser det olämpligt att statens ägaransvar utövas av Kommunika-

tionsdepartementet. Detta skapar enligt SITO ständig misstänksamhet

mot att departementet tar hänsyn till den egna affärsverksamheten vid

bedömningar av hur det generella regelsystemet skall utformas. Även

Lantmäteriverket, Europolitan, Telenordia och[REDACTED_EFTERNAMN] anser att man

bör särskilja ägar- och regulatorsrollen.

Några remissinstanser kommenterar den fortsatta regleringen av tele-

fonautomater i glesbygd. Kommunförbundet anser att staten bör upp-

handla denna tjänst om den inte inräknas bland de samhällsomfattande

tjänsterna. Kommunförbundet Kronoberg anser, med hänvisning till de

relativt låga kostnaderna för att upprätthålla telefonautomater i glesbygd,

att det inte är motiverat med någon som helst förändring vad gäller Telias

skyldighet att upprätthålla telefonautomater. Räddningsverket och Folk-

rörelserådet betonar vikten av att teleservice genom olönsamma telefon-

automater får minst samma utbredning som i dag. Telia ser emellertid

inget behov av särskild reglering av telefonautomater i glesbygd.

Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att reglerna för statens

handlande är tydliga, öppna och förutsägbara för samtliga parter, annars

uppstår osäkerhet om vilka spelregler som gäller på marknaden. Ett steg i

denna riktning är förtydligandet att de telepolitiska målen bör uppnås

genom lagstiftning och inte genom avtal mellan staten och operatörer.

RRV har i sin rapport Två år med telelagen framhållit att de särskilda

krav som staten i avtalet ställt på Telia har förhindrat PTS att ställa andra

krav på Telia i tillståndsvillkoren.

Inriktningen på att styrning skall ske genom lagstiftning stämmer

överens med de riktlinjer som utarbetas inom EU.

Telia har genom avtalet åtagit sig förpliktelser inom följande områden.

- Taxor för telefonitjänst till fast anslutningspunkt inom allmänt till-

gängligt telenät (innehåller förpliktelser om pristak och lågförbrukar-

taxa).

- Olönsamma telefonautomater i glesbygd.

- Beräkning av ersättning för samtrafik med anledning av särskilda

uppgifter enligt tillståndsvillkor.

- Överlåtelse av fastighetsnät.

- Tredjepartsservice på kontorsväxlar.

- Säkerhetsskydd.

Som framgår nedan bedömer regeringen att samtliga frågor i avtalet,

bör regleras på annat sätt än genom avtal.

Vad avser den första punkten ovan föreslås i avsnitt 7.3 att den nuva-

rande, i avtal fastställda prisregleringen ersätts med en generellt gällande

prisreglering.

Vad gäller tillhandahållandet av olönsamma telefonautomater i gles-

bygd framhålls i 1993 års telelagsproposition att dessa telefonautomater i

första hand bör ses som nödtelefoner och att behovet av automaterna bör

utredas närmare, bl.a. mot bakgrund av utbredningen av mobiltelefoner.

Enligt EG-kommissionens förslag till nytt taltelefonidirektiv kommer

krav att ställas på medlemsstaterna att tillhandahålla telefonautomater i

en rimlig omfattning. Detta krav kan därvid, enligt EG:s kommande till-

ståndsdirektiv, ingå som ett villkor i operatörers tillstånd.

Regeringen anser att det även fortsättningsvis skall finnas telefonau-

tomater som i fråga om antal och utbredning tillgodoser allmänhetens

behov. Regeringen föreslår att detta säkerställs genom tillståndsvillkor

och att upprätthållandet sker utan särskild ersättning. Inledningsvis bör

ett sådant villkor ställas enbart på Telia. Vid utformandet av villkoren bör

utgångspunkten vara att uppnå en utbredning av telefonautomater som i

huvudsak motsvarar utbredningen av de telefonautomater som, med vissa

justeringar under avtalsperioden, finns förtecknade i det nuvarande avta-

let mellan staten och Telia. Behovet av telefonautomater är dock inte sta-

tiskt. Den alltmer ökande utbredningen av mobiltelefoni kan vägas in i

bedömningen av behovet av telefonautomater. Regeringen avser därför

att ge PTS i uppdrag att närmare utreda vilka kriterier som bör gälla för

säkerställande av telefonautomater.

När det gäller frågan om ersättning för samtrafik med anledning av

särskilda uppgifter enligt tillståndsvillkor faller detta inom ramen för

regleringen av samhällsomfattande tjänster. Med särskilda uppgifter av-

ses tillhandahållandet av telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt åt var

och en som efterfrågar denna tjänst. Som framgår av avsnitt 6.4.2 före-

slås i dagsläget ingen särskild finansiering av de samhällsomfattande

tjänsterna. Detta innebär att det inte kommer att bli aktuellt att reglera

finansieringen av de samhällsomfattande tjänsterna genom avtal.

När det gäller överlåtelse av fastighetsnät var syftet med överlåtelse-

villkoret i avtalet framför allt att skapa bättre konkurrensförutsättningar

på marknaden för kontorsväxlar eftersom merparten av nyinstallationer

av växlar i realiteten var utbyte av gamla växlar i fastighetsnät ägda av

Televerket. Ett antal större och medelstora företag har utnyttjat rätten att

överta näten.

Avtalet var tänkt som en övergångslösning för att skapa bättre konkur-

rensförutsättningar. Regeringen bedömer att det inte föreligger något be-

hov av fortsatt reglering av överlåtelse av fastighetsnät för företag vare

sig i avtal eller i tillståndsvillkor. Överlåtelser av dessa nät bör efter den

1 juli 1997 således bli en uppgörelse mellan berörda parter på normala

kommersiella villkor.

Frågan om överlåtelse av fastighetsnät för bostäder har under senare

tid aktualiserats. Några utomstående intressenter har hört av sig till Telia

och begärt att få överta fastighetsnät för bostäder. Regeringen gav den

19 september 1996 PTS i uppdrag att utreda de tekniska och ekonomiska

förutsättningarna för att i lag eller på annat sätt reglera detta.

Av PTS utredning framgår att tvångsöverlåtelser av fastighetsnät för

bostäder är förenat med uppenbara problem från såväl teknisk, ekono-

misk, integritetsmässig och driftsäkerhetsmässig synpunkt. Vidare fram-

går det att vissa rättsliga frågor, bl.a. om ansvaret för att telefonitjänsten

tillhandahålls åt var och en som efterfrågar detta, är svårbedömbara. Med

nuvarande underlag finner regeringen inte det motiverat att föreslå en

reglering i lagtext eller i avtal. Regeringen avser emellertid att noga följa

utvecklingen.

Rätten till tredjepartsservice för abonnentväxlar bör kunna lösas inom

ramen för konkurrenslagstiftningen. Överträdelser mot avtalet i denna

fråga kan samtidigt utgöra en överträdelse mot konkurrenslagens regler

om missbruk av dominerande ställning (19 §). Av detta skäl förefaller det

överflödigt att särskilt reglera denna fråga i ett avtal.

Avtalets regler om säkerhetsskydd tillgodoses numera genom säker-

hetsskyddslagen (1996:627).

Genom ett tillägg den 20 december 1993 till avtalet mellan staten och

Telia om överlåtelse av Televerkets verksamhet regleras förvaltningen av

rättigheter och skyldigheter i satellitorganisationerna Intelsat, Inmarsat

och Eutelsat enligt detta avtal. Satellitfrågor behandlas i avsnitt 9.

6.4 Samhällsomfattande tjänster

6.4.1 Definitionen av samhällsomfattande tjänster

Regeringens bedömning: Bland de samhällsomfattande tjänsterna

skall även fortsättningsvis endast telefonitjänst mellan fasta nätanslut-

ningspunkter inräknas. Nuvarande definition av telefonitjänsten, dvs.

överföring av tal med möjlighet till överföring av telefaxmeddelanden

och datakommunikation via låghastighetsmodem, bibehålls.

En framtida utvidgning av de tjänster som skall räknas in bland de

samhällsomfattande tjänsterna bör baseras på en bred efterfrågan. En

utvidgning av tjänsterna bör vidare inte låsas till en särskild teknik.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Länsrätten i

Stockholms län, Konsumentverket, Landstingsförbundet, Banverket, Kon-

kurrensverket, Europolitan och Telia ställer sig bakom promemorians

förslag avseende samhällsomfattande tjänster. SEKO och Handikappin-

stitutet delar uppfattningen att de samhällsomfattande tjänsterna inte skall

kopplas till viss teknik. Handikappinstitutet menar att det viktiga i stället

är att ange funktioner som skall ingå. Texttelefoni är därvid en självklar

funktion.

KFB och RRV anser att hänvisningen till att en utvidgning skall base-

ras på en bred efterfrågan bör kompletteras med idéer kring hur denna

efterfrågan kan utvecklas.

NUTEK anser att avgränsningen av samhällsomfattande tjänster till

enbart telefonitjänster och fasta förbindelser kommer att göra det svårt att

uppnå målen om tillgång till teletjänster på likvärdiga villkor och om

regional balans om telelagen förväntas gälla under längre tid. NUTEK

framför vidare kritik mot de invändningar som promemorian anför mot

att utöka omfattningen av de samhällsomfattande tjänsterna. Vad gäller

promemorians argument att endast den dominerande operatören skulle ha

råd att bygga ut nätet, och därmed hindra konkurrensneutraliteten, hävdar

NUTEK att alternativet i så fall kan bli att ingen bygger ut och att man

därmed helt avstår från teknikens landvinningar. Avseende promemo-

rians argument att en utökning som knyts till en viss teknik kan leda till

stora felinvesteringar menar NUTEK att uteblivna investeringar kan vara

ett minst lika stort misstag.

Kommunförbundet anser att statens passiva hållning när det gäller att

ställa krav på operatörerna att tillhandahålla tjänster av högre kvalitet än

telefoni kan leda till att kommunerna tvingas finansiera operatörernas

utbyggnad i regioner där en fungerande konkurrens inte finns. Genom att

dessa tjänster (t.ex. ISDN, ADSL och ATM) inte i dag omfattas av krav

på rättvis eller skälig samtrafikersättning kan samverkan med lokala och

regionala myndigheter leda till att det inom vissa regioner kommer att

råda monopol på moderna teletjänster.

Sveriges Konsumentråd anser att funktionshindrade personers behov

bör ingå bland de samhällsomfattande tjänsterna i så måtto att tjänsterna

blir lika tillgängliga för funktionshindrade personer som för andra utan

högre avgift. Handikappförbundets samarbetsorgan anser att de sam-

hällsomfattande tjänsterna inte kan begränsas till taltelefonitjänsten så-

som den nu definieras. För personer som inte kan tala eller höra måste

samhället garantera möjligheter till text- och bildkommunikation. Syn-

skadades Riksförbund anför mot bakgrund av EG-kommissionens defini-

tion av samhällsomfattande tjänster att de synskadade ingår i den grupp

som omfattas av de samhällsomfattande tjänsterna.

Telia och Europolitan tycker att begreppet samhällsomfattande tjänster

skall preciseras till att gälla telefonitjänst till fast anslutningspunkt.

Skälen för regeringens bedömning: Samhällsomfattande tjänster är

en översättning av det i EU-sammanhang använda engelska begreppet

universal service. Med samhällsomfattande tjänster avses sådana tjänster

som skall tillhandahållas alla användare oavsett var de bor till ett rimligt

pris. För Sveriges del har traditionellt telefonitjänsten mellan fasta nätan-

slutningspunkter räknats som en sådan samhällsomfattande tjänst.

Tillhandahållandet av telefoni som en samhällsomfattande tjänst säker-

ställs för närvarande genom ett villkor i Telias tillstånd. Detta villkor

gäller till utgången av år 1999. Även efter detta datum kommer vars och

ens tillgång till telefoni till ett rimligt pris att säkerställas i lag.

För en närmare diskussion kring själva begreppet rimligt pris, se av-

snitt 7.3.

Den nuvarande definitionen av telefonitjänsten, såsom den återges i 1 §

telelagen (1993:597), täcker in överföringsmöjligheter av telefaxmedde-

landen samt datakommunikation via låghastighetsmodem. Kritik har rik-

tats mot denna definition då den dels baseras på specifika terminalutrust-

ningar (telefax, modem), dels inte tar hänsyn till att kommunikationerna

utvecklas så snabbt att såväl telefax som låghastighetsmodem riskerar att

bli föråldrade företeelser. Ett antal remissinstanser har även framfört att

omfattningen av de samhällsomfattande tjänsterna bör utvidgas till att

innehålla mer än telefonitjänster, exempelvis datakommunikation till

högre hastigheter.

Regeringen anser dock att definitionen av telefonitjänsten tills vidare

bör vara oförändrad. Även om definitionen kan sägas vara kopplad till

viss typ av utrustning, är det ändå själva tjänsten (tal- och telefaxöver-

föring samt datakommunikation) som definitionen riktar in sig på.

Regeringen instämmer i påståendet att man inom en inte alltför avläg-

sen framtid troligtvis kommer att använda andra och mer kraftfulla typer

av kommunikationsmedel än telefax och modem. Begreppet låghastig-

hetsmodem är emellertid ett relativt flexibelt begrepp. Överföringshas-

tigheten ökar i takt med teknikutvecklingen vilket innebär att det som

betraktas som låg hastighet successivt höjs.

I takt med den snabba tekniska utvecklingen måste statens roll och om-

fattningen av de samhällsomfattande tjänsterna fortlöpande anpassas.

Som nämndes tidigare måste lagstiftaren fortlöpande följa utvecklingen

för att kunna se över lagstiftningen vid behov. Regeringen anser emeller-

tid att begreppen telefax och låghastighetsmodem tills vidare kan anses

vara relevanta och tillräckligt väl definierade för att vara föremål för ett

särskilt statligt ansvar.

När det gäller remissinstansernas synpunkter om utökning av de tjäns-

ter som skall ingå i samhällsomfattande tjänster måste det tas i beaktande

att en för tidigt beslutad utökning kan leda till att användare och hushåll

betalar för tjänster som de inte efterfrågar. Det kan samtidigt innebära en

subvention till användare som skulle kunna betala marknadspriser. Vi-

dare kan en utökning av samhällsomfattande tjänster som knyts till en

viss teknik (t.ex. ISDN), innan man kunnat konstatera vare sig dess tek-

niska livslängd eller den efterfrågan som finns på tekniken, innebära ris-

ker för stora felinvesteringar.

Vad gäller just ISDN bör det framhållas att det är en teknik bland flera

och att det i dagsläget klarar en överföringshastighet på 2 gånger 64 000

bitar per sekund. Det finns utrustning som via den vanliga koppartråden

ut till hushållen klarar överföringshastigheter på upp till 8 000 000 bitar

per sekund. Under år 1998 räknar Telia med att klara överföringshastig-

heter på 25 000 000 bitar per sekund.

Då utvecklingen på telemarknaden är mycket dynamisk kan självfallet

inte omfattningen av de samhällsomfattande tjänsterna vara statisk. Re-

geringen anser dock att en bred efterfrågan bör vara utgångspunkten för

en utökning av dessa tjänster. Innan en sådan efterfrågan kunnat konsta-

teras bör endast telefonitjänsten ingå bland de samhällsomfattande

tjänsterna. Det är också viktigt att inte låsa sig till en viss teknik. Det är

tjänsten som sådan som skall vara samhällsomfattande. Vilken teknik

som används skall inte regleras. En samhällsstyrning av tekniken kan

medföra felbedömningar och risker för stora felinvesteringar.

Regeringens överväganden ligger väl i linje med den definition av

samhällsomfattande tjänst som framgår av förslagen till samtrafikdirektiv

och nytt taltelefonidirektiv.

Handikapporganisationerna har framhållit att tjänster avsedda för

funktionshindrade bör ingå bland de samhällsomfattande tjänsterna. Det

är emellertid viktigt att framhålla att de samhällsomfattande tjänsterna

skall gälla alla och inte rikta sig mot någon särskild grupp.

6.4.2 Finansieringen av samhällsomfattande tjänster

Regeringens bedömning: I dagsläget bör ingen särskild finansiering

av de samhällsomfattande tjänsterna införas. En sådan bör emellertid

kunna övervägas om konkurrenssituationen på telemarknaden ändras

påtagligt eller om de ekonomiska villkoren för Telia att tillhandahålla

samhällsomfattande tjänster ändras, t.ex. till följd av en förändrad

pris- och samtrafikreglering.

Om det uppkommer behov av ersättning för de samhällsomfattande

tjänsterna eller om dessa tjänster i framtiden tillhandahålls av fler ope-

ratörer, bör en solidarisk finansieringsmodell väljas.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Banverket, Comviq, Europolitan, Telenordia och

Konkurrensverket anser, i likhet med promemorian, att Telia inte är i be-

hov av särskild finansiering för de samhällsomfattande tjänsterna. Om en

särskild finansiering skulle bli aktuell i framtiden, anser Comviq och

Europolitan att detta skall ske genom en för ändamålet upprättad fond,

varifrån tjänsterna upphandlas i konkurrens.

Telias grundinställning är att eventuella underskott som beror på krav

att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster skall finansieras solidariskt

av alla som tillhandahåller telefonitjänst. Telia ser dock för närvarande

inget behov av ersättning för samhällsomfattande tjänster, även om kost-

naderna för tillhandahållandet enligt Telia är högre än enligt den i pro-

memorian återgivna rapporten av konsultföretaget Analysys. Situationen

kan dock snabbt förändras om Telia belastas med olika slags krav från

statens sida.

Riksrevisionsverket finner ett par risker med den möjliga framtida fi-

nansieringsmodell som presenteras i promemorian. Dels skulle en om-

fattande administrativ apparat byggas upp som inte står i proportion till

vad de samhällsomfattande tjänsterna kostar, dels är det att gå händel-

serna i förväg att redan nu presentera en upphandlingsmodell motsva-

rande den som nyligen föreslagits vad gäller postverksamhet.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens bedömning

förefaller nettokostnaden för tillhandahållandet av telefonitjänsten inom

olönsamma områden vara blygsam. Enligt en rapport utförd av konsult-

företaget Analysys uppgår den totala kostnaden för olönsamma områden

och olönsamma kunder till runt 1 % av Telias omsättning för telefoni-

verksamhet, eller en halv procent av hela Teliakoncernens omsättning.

I dagsläget föreslås därför ingen särskild finansiering av de samhälls-

omfattande tjänsterna. Två delvis sammanhängande skäl talar emellertid

för att en viss beredskap bör finnas för att införa en särskild finansiering.

För det första kan konkurrenssituationen på telemarknaden ändras så

att Telia inte längre erhåller en lika stor del av de totala intäkterna på

telefonimarknaden. I det läget kan det inte längre anses rimligt att Telia

skall stå för hela kostnaden för att tillhandahålla telefonitjänsten även där

det inte är kommersiellt motiverat, även om kostnaden är begränsad.

För det andra kan de nu föreslagna förändringarna i regleringen av

samtrafiktaxor och slutkundspriser (se avsnitt 7) leda till att de samhälls-

omfattande tjänsterna blir en relativt sett större börda. Intäkterna i mer

konkurrensutsatta områden kan minska, samtidigt som kravet på rimligt

pris gör det svårare än i dag att kompensera intäktsminskningar genom

höjningar i icke konkurrensutsatta områden.

Även en striktare samtrafikreglering, med hårdare krav på redovis-

ningsmässig separation och med taxor som baseras på andra kalkylmo-

deller än den hittills gällande självkostnadsmodellen, kan innebära för-

ändrade ekonomiska förutsättningar för tillhandahållandet av samhälls-

omfattande tjänster.

Det bör emellertid framhållas att effekterna av förändrade regler för

prissättning och samtrafik också kan leda till minskade kostnader för

samhällsomfattande tjänster, genom en ökad efterfrågan och därmed

högre intäkter, såväl i lönsamma som icke lönsamma områden.

Om Telia visar att kostnaden för att tillhandahålla telefonitjänsten åt

alla är så stor att en finansiering är motiverad avser regeringen att åter-

komma med förslag om en särskild finansiering. Ett sådant förslag kom-

mer enligt regeringens nuvarande bedömning att innebära en skyldighet

för alla anmälningsskyldiga operatörer att betala en avgift. Denna avgift

bör tas ut i förhållande till operatörens omsättning eller på annan likvär-

dig objektiv grund. Den grundläggande servicen bör sedan upphandlas.

Det beskrivna avgiftssystemet överensstämmer i stort med den modell

som återfinns i EG:s förslag till samtrafikdirektiv.

6.5 Totalförsvarets behov samt åtgärder mot allvarliga

 fredstida störningar

Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen be-

stämmer bemyndigas att ta ut en offentligrättslig avgift för att finansi-

era åtgärder mot allvarliga fredstida störningar på teleområdet. Övriga

beredskapsåtgärder upphandlas även fortsättningsvis med medel från

statsbudgeten.

Bakgrund: Förslaget har presenterats i en separat promemoria upp-

rättad inom Kommunikationsdepartementet (dnr K96/3644/1). Prome-

morians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Försvarsmakten, ÖCB och PTS stöder förslaget.

PTS betonar att arbetet med att genomföra de aktuella åtgärderna även i

fortsättningen bör upphandlas av PTS av kostnads- och effektivitetsskäl.

Konkurrensverket (KV) tillstyrker i princip strävan efter robusthet i

näten förutsatt att avgifterna inte får utgöra något etablerings- eller kon-

kurrenshinder. KV understryker också att eventuell kompensation för

dessa kostnader för operatören inte bör få tas ut via samtrafikavgiften.

Dock, menar KV, kan man förvänta sig att den eller de operatörer som

drabbas kommer att kompensera sig på annat sätt via abonnemangs- eller

samtalsavgifter och att det är viktigt för statsmakterna att vara uppmärk-

samma på prishöjningar på grund av detta.

Telia påpekar att företaget redan sedan länge vidtagit och kontinuerligt

vidtar alla åtgärder som är kommersiellt motiverade för att skydda trafi-

ken mot avbrott och avlyssning och för att försvåra manipulation av in-

formationen. Telia anser inte att företaget skall behöva bekosta skydd

utöver vad drift under normala förhållanden kräver. Telia ställer sig

också tveksamt till huruvida det föreslagna systemet är i enlighet med

EG:s direktiv 96/19 om full konkurrens på teleområdet samt förslag till

tillståndsdirektiv.

Om förslaget ändå genomförs, måste det vara konkurrensneutralt och

inte bara omfatta operatörer med betydande inflytande på relevant mark-

nad. Kompensation för de kostnader företaget åsamkas måste, om de inte

får tas ut via samtrafikavgifterna, i stället täckas genom påslag på abon-

nentavgiften eller via samtalsavgifterna. Annars kommer det att belasta

ägaren genom minskad avkastning.

Telia anser det vidare rimligt att företaget, om systemet införs, bör få

vara med och påverka vilka åtgärder som skall genomföras. En begräns-

ning bör också införas så att avgiften inte ökar över tiden.

Telenordia tillstyrker fördelningsprinciperna för det ansvar som skall

läggas på operatörerna.

Tele2, Comviq, MFS, Europolitan och Tele8 är mycket kritiska till för-

slaget. Flera av dessa framför uppfattningen att det samhällsintresse som

förväntas tillgodoses till följd av det utökade ansvaret för beredskaps-

tjänster i fredstid typiskt sett är ett ansvar som inte skall övervältras på

operatörer utan i stället finansieras inom ramen för statsbudgeten. Om

förslaget ändå genomförs är det viktigt att upphandlingsmodellen även

fortsättningsvis tillämpas, samt att kompensation för avgiftsuttaget inte

får ske via samtrafikavgifterna.

Även Banverket har svårt att se några fördelar med den föreslagna ny-

ordningen och anser att verket redan i dag är med och finansierar mer-

parten av nödvändiga åtgärder till 50 %.

RRV ser en del problem förknippade med förslaget, bl.a. vad gäller

frågan om avgränsning mellan vad som är rimligt att belasta operatörerna

med och vad staten bör ta på sitt ansvar mot bakgrund av att operatörerna

redan vidtar åtgärder för att minska sårbarheten i näten. Vidare ser RRV

problem med avgränsningen av begreppet betydande marknadsinfly-

tande och relevant marknad eftersom uppgifter om operatörerna och

deras verksamhet ogärna lämnas ut och marknadssituationen dessutom

kan förändras snabbt.

RRV ifrågasätter den avgiftskonstruktion som föreslås eftersom den

kan leda till en mängd problem. I stället föreslår RRV att de nödvändiga

åtgärderna täcks genom att lägga en avgift på nätägarna, vilka sedan får

kompensera sig via egen trafik eller genom uthyrning av nätkapacitet då

kompensation kan tas ut i förhållande till nätutnyttjande. Fördelen skulle

vara att det skulle bli lättare att bedöma vilka företag som skall omfattas

av avgiften.

Skälen för regeringens förslag: Telekommunikationerna skall vara

uthålliga såväl i fredstid som under kriser och i krig. Inriktningen av be-

redskapsplaneringen på teleområdet har senast lagts fast genom 1996 års

totalförsvarsbeslut (prop.1996/97:4,bet.1996/97:FöU1, rskr.1996/97:36).

I fredstid har inte minst operatörerna ett intresse av att telenäten utfor-

mas och är försedda med sådana skyddsanordningar att en kontinuerlig

och störningsfri drift kan upprätthållas. I en krigssituation blir kraven på

skydd givetvis större och delvis av en annan art. Det kan t.ex. gälla full-

träffsskydd, något som operatörerna under normala förhållanden inte kan

anses ha behov av.

Den hittillsvarande principen har varit att operatörerna själva svarar för

det fredstida skyddet medan staten via statsbudgeten finansierar de extra

åtgärder som behövs för att skydda nätet i en krigssituation. Finansie-

ringsansvaret har således varit väl definierat utifrån begreppen krig resp.

fred. PTS upphandlar totalförsvarsåtgärder till kostnadsbaserade priser av

operatörerna i kombination med upphandling av vissa anläggningar i

konkurrens. Denna metod har varit effektiv både när det gäller en ökad

säkerhet för funktionen i krig och när det gäller ett effektivt utnyttjande

av statliga medel.

Sedan ett antal år har emellertid hotbilden mot Sverige delvis ändrat

karaktär, vilket beskrivs i propositionerna Totalförsvar i förnyelse (prop.

1995/96:12), Totalförsvar i förnyelse etapp 2 (prop. 1996/97:4) samt

Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (prop.

1996/97:11). I propositionerna framhåller regeringen att de senaste årens

utveckling medför att vi i dag måste teckna en bredare bild av tänkbara

risker, hot och påfrestningar. Exempel på sådana hot är fredstida terro-

rism och sabotage. En fråga som därmed uppstår är hur man skall skilja

på åtgärder som avser beredskapen inför krig och åtgärder som avser be-

redskap mot terrorism och sabotage i fred. Vissa åtgärder mot fredstida

störningar finansieras redan i dag av operatörerna. Gränsdragningen är

inte helt lätt. Det handlar snarare om en gråzon där vissa åtgärder som

ändå måste vidtas för att skydda mot angrepp i krig även skyddar mot

sabotage och terroristangrepp i fred, medan andra åtgärder kan avse en

annan typ av skydd mot just de fredstida hoten.

Oavsett var denna gräns dras, bedömer regeringen det som rimligt att

operatörerna är med och finansierar de åtgärder som bedöms nödvändiga

för att skydda det fasta allmänt tillgängliga telenätet mot terrorism och

sabotage i fred. Detta bör ske genom att en offentligrättslig avgift tas ut

av teleoperatörer med betydande inflytande på marknaden. Regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få bemyndigan-

de att ta ut en sådan avgift.

I propositionen Totalförsvar i förnyelse etapp 2 har regeringen före-

slagit att avgifterna för beredskapsåtgärder mot allvarliga fredstida hot

och påfrestningar bör uppgå till en nivå om 100 miljoner kronor per år.

Avgiftssystemet föreslås träda i kraft den 1 juli 1997 och avgiftsintäk-

terna beräknas för år 1997 till 50 miljoner kr. Regeringen har vidare

framhållit att avgifterna skall hållas på en sådan nivå att de inte kan anses

utgöra någon form av etablerings- och konkurrenshinder. En lämplig ut-

gångspunkt är därvid begreppet betydande marknadsinflytande som före-

kommer i flera förslag till EG-direktiv på teleområdet, bl.a. i förslagen

till samtrafikdirektiv och nytt taltelefonidirektiv. Definitionen förklaras i

författningskommentaren till nya 4 b § telelagen.

Fördelningen av den finansiella bördan på de operatörer som kommer

ifråga för avgiftsuttag bör ske i proportion till resp. operatörs omsättning.

De operatörer som blir föremål för avgiftsuttag får heller inte indirekt

låta dessa avgifter belasta andra operatörer genom t.ex. påslag på

samtrafikavgifterna.

RRV har i sitt remissvar ifrågasatt förslaget till avgiftskonstruktion.

RRV har bl.a. framhållit problemet med att avgränsa avgiftsskyldigheten

till företag med betydande marknadsinflytande . RRV anser att en sådan

konstruktion ger små och nya operatörer en konkurrensfördel, även

mindre operatörer borde bära sin del av kostnaderna. Regeringen anser

emellertid att den anförda skillnaden mellan nätägare och övriga operatö-

rer i allt mindre utsträckning föreligger. RRV tenderar även att överskatta

de nya operatörernas lönsamhet och konkurrensförutsättningar.

Det samlade avgiftsuttagets storlek bör årligen beslutas av regeringen.

Enligt PTS preliminära beräkningar bör åtgärder som faller inom den

definierade kategorin kunna rymmas inom de ramar som har angivits i

prop. 1996/97:4. PTS skall återkomma till regeringen med bedömningar

av den fortsatta omfattning som kan krävas för att en god beredskapsnivå

skall uppnås och därmed lämplig kostnadsomfattning. Regeringen kan

därför ha anledning att återkomma till riksdagen i denna fråga. Bered-

skapsinvesteringar i samband med utbyggnad av näten kommer troligen

att avta med tiden då en fullgod robusthet har uppnåtts.

Den nuvarande upphandlingsmodellen där PTS upphandlar tjänster, ut-

rustning m.m. bedöms som mest kostnadseffektiv och skall även fortsätt-

ningsvis tillämpas. Intäkter och kostnader förknippade med den avgifts-

finansierade upphandlingen skall särredovisas löpande samt i PTS årsre-

dovisning. I årsredovisningen skall PTS redovisa de åtgärder som upp-

handlats och effekterna härav. Då avgiften för teleberedskapen är en

offentligrättslig avgift bör anslaget B 7 Funktionen Telekommunika-

tioner bruttobudgeteras. Detta innebär att avgiften inbetalas till

statsbudgetens inkomstsida och motsvaras av anslag på statsbudgetens

utgiftssida. Regeringen avser att återkomma till riksdagen i tilläggs-

budgeten angående budgetkonsekvenserna av detta. Utgifterna för tele-

beredskapen får varken överstiga eller understiga vad som inlevererats

mot inkomsttitel. Vid fastställandet av avgiftsnivån bör därför hänsyn

kunna tas till eventuella överskott resp. underskott av avgiftsinkomster.

Avgiftsuttaget skall motsvara kostnaden för PTS upphandling över viss

tid.

6.6 Funktionshindrade personers behov

Regeringens förslag: Funktionshindrade personers behov av goda

telekommunikationer skall liksom i dag tillgodoses genom statlig

upphandling, genom tillståndsvillkor samt genom fortsatt stöd till

forskningsinsatser. En samordning sker emellertid så att PTS får ett

helhetsansvar för upphandlingen av de tjänster som funktionshindrade

personer behöver. Anslaget för funktionshindrade personers behov på

post- och telesidan utformas så att PTS friare kan prioritera mellan

olika post- och teletjänster.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: NUTEK, Folkrörelserådet och Europolitan

stödjer promemorians förslag. Synskadades riksförbund ställer sig bakom

förslaget att PTS ges ett helhetsansvar. Socialstyrelsen,

Handikappombudsmannen och Handikappinstitutet tillstyrker förslaget

att upphandlingsansvaret för förmedlingen av texttelefonitjänsten

överflyttas från Socialstyrelsen till PTS. Socialstyrelsen stödjer därtill

förslaget om ett samlat anslag på post- och teleområdet.

Telia framhåller att finansieringen av funktionshindrade personers be-

hov av teletjänster bör behandlas som en socialpolitisk fråga och därför

bör finansieras via statsbudgeten.

Flera instanser, framför allt handikapporganisationer, framför emeller-

tid allmän kritik mot förslaget att behålla den nuvarande ordningen, vari-

genom funktionshindrade personers behov tillgodoses genom upphand-

ling. Kritiken gäller främst att förslagen i alltför hög grad innebär en an-

passning till EU samt att den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen inte

utretts.

Synskadades riksförbund framhåller att kärnproblemet är att principen

om allas lika rätt att få sina behov tillgodosedda strider mot EU:s prin-

ciper om fri konkurrens. Förbundet ser som enda lösning en lagreglering

och ett förändrat synsätt inom EU. Även Handikappombudsmannen och

Handikappinstitutet anser att Sverige bör verka för en förändring av EU-

regleringen (i första hand samtrafik- och terminaldirektiven), bl.a. för att

medlemsstaterna skall kunna ställa handikappanpassade krav på termi-

nalutrustning samt för att möjliggöra tillämpning av ansvars- och finansi-

eringsprincipen.

Såväl Handikappinstitutet som Socialstyrelsen hade förväntat sig en

närmare diskussion kring ansvars- och finansieringsprincipen i prome-

morian, eftersom en sådan hade ställts i utsikt enligt prop. 1995/96:86

Funktionshindrades tillgång till teletjänster. Även HSO och Sveriges

Konsumentråd anser att ansvars- och finansieringsprincipen skall

tillämpas snarare än upphandlingsmodellen.

Domstolsverket och Stattel-delegationen anser att Statskontoret, och

inte PTS, skall ges ansvaret för upphandling av tjänster för funktions-

hindrade.

RRV anser att det måste klargöras om det överflyttade ansvaret från

Socialstyrelsen till PTS också innebär att anslaget på 156 miljoner kronor

flyttas över.

Skälen för regeringens förslag: Funktionshindrade personers behov

tillgodoses i dag dels genom upphandling, dels genom tillståndsvillkor

för tillhandahållare av telefonitjänst varvid dessa erhåller kompensation.

Regeringen anser att detta är ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt

att uppfylla de telepolitiska målen.

Funktionshindrade personers behov av telekommunikationer behand-

lades i prop. 1995/96:86 Funktionshindrades tillgång till teletjänster. I

propositionen refererades förslag som presenterats i Handikapputred-

ningens slutbetänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) och i

Statskontorets rapport Finansiering av handikappstöd på teleområdet

(september 1993).

Handikapputredningen föreslog bl.a. att den s.k. ansvars- och finansie-

ringsprincipen införs på teleområdet. Denna innebär i korthet att teleope-

ratörerna skall ta ansvar för att teletjänsterna och teleutrustningen är an-

passad till funktionshindrade personers behov, samt att operatörerna

själva skall finansiera denna anpassning. Finansieringen borde ske i form

av en fond till vilken operatörerna betalar.

Statskontoret ansåg i sin rapport att en avtalslösning är att föredra

framför en fondlösning om ansvars- och finansieringsprincipen skall till-

lämpas. Avtalslösningen skulle innebära att operatörerna tillhandahåller

nummerupplysning och förmedlingstjänst för texttelefonsamtal i egen

regi eller genom avtal med andra operatörer. Statskontoret menade dock

att en avtalslösning med en stark part och några små kan medföra svårig-

heter. I ett övergångsskede förordades därför en lösning som innebär att

PTS tar in en särskild avgift från operatörerna och upphandlar handi-

kappstödet på teleområdet.

I propositionen instämde regeringen i Statskontorets slutsats att en

fond inte är nödvändig för att uppnå de mål som Handikapputredningen

eftersträvar med sitt förslag. Regeringen ansåg emellertid i nämnda pro-

position, i likhet med flertalet remissinstanser till Statskontorets rapport,

att en avtalslösning inte bör införas, då det inte är ett realistiskt alternativ

under överskådlig tid p.g.a den rådande marknadssituationen med en

dominerande operatör.

I propositionen aviserades att regeringen senast år 1997, i samband

med översynen av telelagen, skulle återkomma med sin syn på ansvars-

och finansieringsprincipen.

Regeringens nu presenterade förslag innebär att funktionshindrade per-

soners behov även fortsättningsvis betalas via statsbudgeten. Någon till-

lämpning av ansvars- och finansieringsprincipen föreslås således inte.

Ett införande av ansvars- och finansieringsprincipen skulle i princip

innebära att tjänster avsedda för funktionshindrade personer skulle ingå

bland de samhällsomfattande tjänsterna. Ur funktionshindrade personers

synvinkel skulle det innebära fördelar, såtillvida att de kan ha tillgång till

teletjänster utan extra kostnader och utan att funktionshindrade personer

som grupp känner sig utpekade genom den riktade åtgärd som upphand-

lingen innebär. Principen innebär vidare att funktionshindrade personer

blir mindre beroende av att statliga budgetmedel årligen avsätts för deras

behov.

Flera skäl kan emellertid framföras mot ett införande av ansvars- och

finansieringsprincipen på teleområdet. Ett system där operatörernas kost-

nader för tillhandahållande av tjänster anpassade för personer med funk-

tionshinder skall beräknas och där kostnaderna sedan skall fördelas rätt-

vist mellan operatörerna och dess abonnenter innebär att en kontrollappa-

rat måste skapas. Problem kan vidare uppstå med att åstadkomma en av-

gränsning av tjänsterna till de personer som verkligen är i behov av dem.

Antingen måste en tillsynsmyndighet i detalj föreskriva vilka typer av

funktionshinder som skall anses motivera ett kostnadsfritt eller kost-

nadsreducerat tillhandahållande, eller så ikläder sig operatörerna en

myndighetsroll genom att själva bedöma vilka personer som skall

komma i åtnjutande av tjänster kostnadsfritt eller till nedsatt pris.

I avsnitt 6.4 framhålls de problem som uppstår om de samhällsomfat-

tande tjänsterna knyts till en viss teknik. En samhällsstyrning av tekniken

kan leda till felbedömningar och risker för stora felinvesteringar. Dessa

problem gör sig också gällande om ansvars- och finansieringsprincipen

skulle införas.

I anslutning till ovan kan nämnas att Kommissionen i sitt dokument

om samhällsomfattande tjänster (KOM(96)73) har angivit att finansie-

ringen av funktionshindrade personers behov av goda telekommunika-

tioner i första hand bör vara en socialpolitisk fråga för resp. medlemsstat.

Regeringen anser sammanfattningsvis att upphandling visat sig vara ett

bra sätt att hålla kostnaderna nere, och att ett upphandlingsförfarande

även fortsättningsvis bör tillämpas för att tillförsäkra funktionshindrade

personer tillgång till effektiva telekommunikationer.

Regeringen har i budgetprop. 1996/97:1 föreslagit att Socialstyrelsens

upphandlingsansvar för förmedling av samtal mellan tal- och texttelefo-

ner överförs till PTS i enlighet med Riksdagens revisorers förslag i rap-

porten Uppföljning av post- och telepolitiska mål (1995/96:5). Härige-

nom åstadkoms en effektivisering och de vinster som uppnås bör kunna

användas för att ytterligare förbättra för funktionshindrade personer. För

bl.a. detta ändamål har 54,9 miljoner kr överförts från utgiftsområde 9,

anslaget D 8 Ersättning för texttelefoner till utgiftsområde 22 anslaget

C 2 Upphandling av särskilda samhällsåtaganden, som disponeras av

PTS.

Slutligen föreslås att anslaget för funktionshindrade personers behov

på post- och telesidan utformas så att PTS, med eventuellt biträde av

Handikappinstitutet, fritt skall kunna prioritera inom vilket område som

särskilda satsningar bör ske. Medel som tidigare varit öronmärkta för

t.ex. postområdet skall således kunna användas för upphandling av

tjänster på teleområdet och vice versa. Medel skall heller inte

specialdestineras till någon särskild tjänst. Resultatet av en sådan lösning

är att flexibiliteten i anslaget ökar och att PTS år från år kan prioritera

viktiga delområden. Härigenom får också PTS möjlighet att satsa på

eventuella nya och mer effektiva tjänster.

Regeringen har i regleringsbrev för året 1997 begärt av PTS en

redovisning av vilka åtgärder som vidtagits och vilka resultat som

uppnåtts inom ramen för det aktuella anslaget.

RRV och Stattel-delegationen framhåller att Statskontoret, snarare än

PTS, bör ha upphandlingsansvaret för tjänster åt funktionshindrade. Re-

geringen bedömer emellertid att PTS har upparbetat en värdefull erfa-

renhet på området och att förslaget att ge PTS upphandlingsansvaret lig-

ger i linje med inriktningen att ge PTS ett helhetsansvar som sek-

torsmyndighet på teleområdet.

7 Ändringar i telelagen

7.1 Tillståndsprövning och villkor

Regeringens förslag: Den nuvarande modellen för tillståndsgivning

bibehålls huvudsakligen, dock med vissa modifieringar, bl.a. för att

anpassas till de EG-regler som föreslås gälla fr.o.m. den 1 januari

1998.

Ett generellt krav på anmälningsplikt införs för tillhandahållandet

inom ett allmänt tillgängligt telenät av telefonitjänst, mobil teletjänst,

andra teletjänster som kräver tilldelning ur en nummerplan för telefoni

samt nätkapacitet. En anmälan skall dock inte föranleda någon sär-

skild prövning av verksamheten på förhand.

Den som har anmält sig får samma möjlighet till samtrafik som till-

ståndshavare har enligt gällande bestämmelser.

Vissa villkor som enligt nuvarande bestämmelser får ställas i till-

stånd för tillhandahållande av telefonitjänst, mobil teletjänst eller nät-

kapacitet kommer i stället att gälla generellt för alla anmälningsplik-

tiga. Detta gäller bl.a. villkor rörande hänsyn till funktionshindrade

personers behov av särskilda teletjänster och förmedling av nödsamtal

till alarmerings- och räddningstjänst.

Vissa nya krav kan ställas som tillståndsvillkor. Dessa gäller bl.a. att

upprätthålla telefonautomater i en omfattning som i fråga om antal och

geografisk utbredning tillgodoser allmänhetens behov.

Promemorians förslag: Överensstämmer i övervägande del med rege-

ringens förslag. I promemorian föreslås att tillståndsplikten avseende

tillhandahållandet av nätkapacitet (ersätter det nuvarande begreppet fasta

teleförbindelser) begränsas till att avse endast operatörer som har ett be-

tydande inflytande på marknaden. Förslaget innehåller inte heller rege-

ringens förslag att sådana andra teletjänster än telefonitjänster och mobila

teletjänster, som kräver tilldelning ur en nummerplan skall omfattas av

anmälningsplikt.

Remissinstanserna: Följande instanser stödjer i princip promemorians

förslag avseende tillståndsgivning: Länsrätten i Stockholms län, Kommu-

nikationsforskningsberedningen, Riksrevisionsverket, NUTEK, Konkur-

rensverket, Europolitan, Svenska Kraftnät och Teracom.

PTS anser att kravet på tillstånd för fasta teleförbindelser först när

marknadsandelen överstiger 25 % knappast är ändamålsenligt utifrån

syftet med tillståndsplikten och väsentligt skulle minska möjligheterna

att åstadkomma en fungerande konkurrens. PTS anser därvid att även

mindre operatörer kan vara av väsentlig betydelse. Vidare anser PTS att

anmälningsplikten bör omfatta även sådana teletjänster som kräver till-

delning ur en nummerplan eller annan plan för teleadresser, t.ex. betal-

teletjänster.

Konsumentverket ser det som angeläget att de generella och individu-

ella tillståndsvillkor som föreslås kunna ställas verkligen används för att

uppnå förbättringar för konsumenterna. Det bör vidare finnas utrymme

att vid behov löpande revidera eller införa nya villkor.

Telia kan inte se att förslagen till tillståndsdirektiv innebär att det

svenska tillståndssystemet kommer att behöva ändras. Regeringen bör

avvakta den slutgiltiga utformningen av EG:s regler innan förslag till

ändringar i det svenska tillståndssystemet läggs fram.

Telenordia instämmer i promemorians förslag att minska omfattningen

av tillståndsplikten i telelagen. Indelningen i anmälningsplikt, tillstånds-

plikt, anmälan till EG-kommissionen m.m. anser dock Telenordia vara

onödigt komplicerad.

Handikappinstitutet framför, med anledning av promemorians förslag

till skyldigheter för anmälningspliktiga enligt 17 a §, att det är mycket

viktigt att funktionshindrade personers speciella behov tillgodoses.

Skälen för regeringens förslag: I 1993 års telelagsproposition anges

(s. 89) motiven för en tillståndsplikt på teleområdet. För att säkerställa

telesystemets grundläggande funktion behöver staten utöva styrning och

kontroll samt ha tillsyn inte bara över en operatör som tidigare utan över

flera. Dessutom behöver deras inbördes samverkan styras. Ett system

med tillståndsplikt ansågs därför vara det som mest verksamt främjade

uppfyllelsen av de telepolitiska målen samtidigt som det gav utrymme för

en nödvändig flexibilitet.

I propositionen anges som en utgångspunkt för regleringen att till-

ståndskravet inte skall omfatta fler verksamhetsgrenar än vad som är

nödvändigt för att säkerställa att de grundläggande målen för lagtillämp-

ningen uppfylls.

Mot denna bakgrund är enligt nuvarande bestämmelser telefonitjänst,

mobil teletjänst samt fasta teleförbindelser tillståndspliktiga om tjänst-

erna tillhandahålls inom ett allmänt tillgängligt telenät i en betydande

omfattning.

Skälen som anges i 1993 års telelagsproposition avseende tillstånds-

plikt och en avgränsning av denna till verksamheter av betydande om-

fattning är fortfarande relevanta. Reglerna i telelagen behöver dock an-

passas till det kommande EG-direktivet som bygger på en allmän aukto-

risation och individuella tillstånd i vissa fall. En självklar utgångspunkt

måste vara att inte skapa en längre gående individuell tillståndsplikt än

vad som är nödvändigt då denna i sig utgör ett etableringshinder som inte

bör inrättas om inte särskilda skäl föreligger. En annan utgångspunkt

skall vara att de krav som måste ställas på operatörerna för att uppfylla

de telepolitiska målen i huvudsak skall framgå av lagen eller annan för-

fattning.

Tillämpningen av telelagen och det nuvarande tillståndssystemet har

inneburit en omfattande tillståndsprövning med i vissa fall långa hand-

läggningstider. Detta kan dock vara en följd av initiala problem vid till-

lämpningen av en ny lagstiftning.

Även om det har framgått att den omfattande tillståndsprövningen i sig

inte varit avgörande för konkurrensutvecklingen på telemarknaden finns

det ytterligare anledning att modifiera systemet för tillståndsgivning i

syfte att underlätta etablering och bedrivande av televerksamhet.

Den som inom ett allmänt tillgängligt telenät tillhandahåller telefo-

nitjänst, mobil teletjänst, andra teletjänster som kräver tilldelning ur en

nummerplan för telefoni samt nätkapacitet skall vara berättigad till detta

om en anmälan sker hos tillsynsmyndigheten. De anmälningspliktiga

måste följa bestämmelserna i telelagen bl.a. vad gäller krav på medver-

kan vid förmedling av nödsamtal till samhällets alarmerings- och rädd-

ningstjänst, särskilda arrangemang för funktionshindrade och för total-

försvarets behov samt tekniska villkor för nätgränssnitt i samband med

samtrafik (med nätgränssnitt avses kontaktytan mellan två telenät). Vissa

av dessa krav ställs enligt nuvarande bestämmelser endast för sådan

verksamhet som enligt lagen omfattas av tillståndplikt, men bör gälla

även för anmälningspliktiga.

De som har anmält sig skall få samma möjlighet till samtrafik på kost-

nadsbaserade villkor som tillståndshavare har enligt nuvarande bestäm-

melser, se närmare härom i avsnitt 7.2.

En anmälan bör innehålla information om vilken verksamhet som av-

ses bedrivas. Någon särskild prövning på förhand av verksamheten skall

inte ske. Tillsynsmyndigheten bör dock vid en anmälan bekräfta att an-

mälan inkommit och registrerats. Det bör sedan falla inom ramen för den

ordinarie tillsynsverksamheten att kontrollera att den anmälda verksam-

heten bedrivs i enlighet med lagen och om den behöver tillstånd enligt

5 §. De nuvarande bestämmelserna för tillståndsplikt för tillhandahål-

lande av telefonitjänst, mobil teletjänst eller nätkapacitet föreslås, med

vissa språkliga och redaktionella justeringar, bibehållas. Vissa nya vill-

kor föreslås kunna ställas som tillståndsvillkor. Dessa villkor gäller bl.a.

att upprätthålla telefonautomater i en omfattning som i fråga om antal

och geografisk utbredning tillgodoser allmänhetens behov, att på visst

sätt fullgöra vad som föreskrivs i 20 b § samt att tillhandahålla informa-

tion om verksamhetens ägare.

De föreslagna modifieringarna av systemet för tillståndsgivning avser

att skapa tydligare och enklare regler för bedrivande av televerksamhet.

Genom att på förhand tydligare fastställa under vilka villkor televerk-

samhet är anmälningspliktig kan etablering av ny televerksamhet för-

enklas. Dessutom blir systemet mer öppet för insyn vilket förbättrar

rättssäkerheten samt underlättar granskningen och tillsynen. Själva till-

ståndsprövningen blir också mindre omfattande, vilket ger tillsynsmyn-

digheten mer tid och resurser åt tillsynen.

7.2 Samtrafik

7.2.1 Allmänt om regleringen, skyldigheten att bedriva samtrafik

Regeringens förslag: Den grundläggande skyldigheten att bedriva

samtrafik enligt 20 § telelagen (1993:597) utvidgas till att gälla även

dem som är anmälningspliktiga och tillhandahåller teletjänster inom

ett allmänt tillgängligt telenät. Tillståndshavare och andra anmäl-

ningspliktiga skall således på begäran bedriva samtrafik med annan

anmälningspliktig för sådan tjänst.

Vidare ställs ytterligare krav på operatörer med betydande inflytande

på den relevanta marknaden, bl.a. vad gäller skyldighet att styrka att

avgifterna är kostnadsbaserade samt att tillgodose alla rimliga önske-

mål om sammankoppling med nätet vad avser geografiska hopkopp-

lingspunkter, nivåer, nätprotokoll etc. De åläggs också att publicera

standardprislistor. Principen om icke-diskriminering lagregleras.

Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med rege-

ringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har några invänd-

ningar mot att den grundläggande skyldigheten att tillhandahålla samtra-

fik enligt 20 § telelagen behålls.

Telia anser att nuvarande system med affärsmässiga förhandlingar

fungerar bra och att någon ytterligare reglering på denna punkt inte be-

hövs.

PTS påpekar att tillsynsmyndigheten bör kunna bevilja undantag från

samtrafikskyldigheten i vissa fall, t.ex. om den operatör som fått en begä-

ran om samtrafik på grund av tekniska svårigheter eller brist på nätkapa-

citet har svårt att tillhandahålla den begärda tjänsten. Förutsättningen för

sådant undantag är emellertid att det finns tekniska och kommersiellt

likvärdiga alternativ.

PTS betonar vidare vikten av att samtrafikskyldigheten i enlighet med

taltelefonidirektivets (95/62/EG) artikel 10 även gäller till förmån för

tjänsteleverantörer med s.k. special network access, t.ex. leverantörer av

betalteletjänster.

Förslaget om att operatörer med betydande inflytande på den relevanta

marknaden skall åläggas en uttalad skyldighet att tillgodose krav vad

avser hopkopplingspunkter, nätprotokoll etc. får stöd av remissinstan-

serna. SITO framhåller emellertid att den föreslagna rimlighetsbedöm-

ningen avseende tekniska villkor för samtrafik bör stödjas av en grund-

läggande föreskrift om krav på lika behandling av alla som begär samtra-

fik.

Även de strängare kraven på öppenhet och insyn välkomnas överlag,

även om det framförs en del farhågor eller krav på förtydliganden från

olika håll. Telenordia anser att skyldigheten att inlämna gällande samtra-

fikavtal som omnämns i promemorian även bör få stöd i lagtexten.

Kammarrätten i Stockholm anser att operatörernas informationsskyl-

dighet behöver klarläggas för att undvika tillämpningssvårigheter.

SITO, Telenordia,[REDACTED_EFTERNAMN] liksom Tele8 vill att lagen tydligare beto-

nar informationsplikten mellan samtrafikerande operatörer. Främst gäller

detta förändringar i nätet, där information bör ges i så god tid att de an-

passningar som är nödvändiga hinner göras i nätet. Europolitan och

Telenordia föreslår också att det skall slås fast tydligare att taxor och

villkor för samtrafik skall vara offentliga.

Skälen för regeringens förslag: Regeringens principiella inställning

är att telemarknaden i huvudsak skall regleras genom generell lagstift-

ning och att den telespecifika regleringen bör hållas på ett minimum. Er-

farenheten visar emellertid att det kan ta många år innan en marknad där

det tidigare rått monopol stabiliseras och de initiala konkurrensproble-

men är lösta. Regeringen anser därför att en särskild sektorsreglering

behövs under en övergångsperiod. En i vissa avseenden skärpt reglering

av samtrafiken är nödvändig för att uppnå de telepolitiska målen.

Samtrafiken är en förutsättning för ett effektivt telesystem på en öppen

marknad. För att telekommunikationerna skall kunna betraktas som ef-

fektiva måste abonnenterna kunna nå varandra, oavsett vilken operatör de

är anslutna till och vilket allmänt tillgängligt nät denne utnyttjar. Flertalet

abonnenter i Sverige, inte minst hushåll, är fortfarande direktanslutna

endast till Telia och, i mindre utsträckning, indirekt anslutna till en annan

operatör. Detta innebär t.ex. att en kund hos Tele2 även måste vara abon-

nent hos Telia för att kunna utnyttja Tele2:s tjänster. Därefter är det möj-

ligt att slå ett särskilt prefix, 007, och på så vis få sitt samtal förmedlat

och fakturerat av Tele2. Konkurrenterna är således synnerligen beroende

av samtrafik med Telia för att kunna tillhandahålla sina tjänster.

Den grundläggande skyldighet som fastställs i 20 § telelagen bör där-

för kvarstå i huvudsak oförändrad. Regeringen föreslår emellertid ett

förtydligande av samtrafikskyldigheten genom införandet av en defini-

tion i telelagen av själva begreppet samtrafik.

Samtrafikskyldighetens omfattning bör ta sin utgångspunkt i de tele-

politiska målen. Dessa innebär bl.a., som framgår av avsnitt 5.3, att an-

vändare i olika delar av landet skall ha tillgång till effektiva telekommu-

nikationer, att telekommunikationerna skall vara öppna och flexibla och i

sig vara effektiva. För att användare på ett effektivt sätt skall kunna få

tillgång till tjänster i andra nät är det således av betydelse att samtrafiken

inte endast inbegriper själva överföringen av telemeddelanden mellan

olika operatörers nät, utan också att nödvändiga driftsmässiga och admi-

nistrativa rutiner finns så att det väsentliga, nämligen tjänsten, verkligen

kan erbjudas och levereras över näten. Samtrafikskyldigheten gäller öm-

sesidigt, dvs. parterna är skyldiga att bedriva samtrafik med varandra. Se

vidare författningskommentaren till 1 och 20 §§.

En faktisk förändring i samtrafikskyldigheten föreslås också av rege-

ringen, nämligen att skyldigheten till samtrafik skall omfatta alla som

tillhandahåller anmälningspliktiga teletjänster.

Tjänsteleverantörer (t.ex. av betalteletjänster) behandlas inte särskilt i

1993 års telelagsproposition. Denna typ av tjänster har emellertid vuxit

snabbt under senare år. Leverantörer som tillhandahåller sådana tjänster

och som tilldelas nummer ur nummerplanen för telefoni föreslås omfattas

av anmälningsplikt. Därav följer att de har samma möjlighet att bedriva

samtrafik som övriga anmälningspliktiga. Jämför rätten till särskild

nätanslutningspunkt enligt artikel 10 i taltelefonidirektivet (95/62/EG).

Skyldigheten att på begäran bedriva samtrafik gäller, liksom tidigare,

även den som i betydande omfattning tillhandahåller andra teletjänster än

sådana som är anmälningspliktiga inom ett allmänt tillgängligt telenät,

t.ex. paketkopplade datatjänster (X.25).

Regeringen instämmer i PTS bedömning att det kan komma att uppstå

situationer då undantag från samtrafikskyldigheten måste kunna medde-

las. Främst gäller detta då tekniska hinder uppstår eller t.ex. kapaciteten i

operatörens nät inte räcker till. Detta gäller redan enligt telelagen (20 §

fjärde stycket). Undantagsmöjligheten bör dock uttryckligen göras bero-

ende av ett särskilt beslut av tillsynsmyndigheten i varje enskilt fall. I en

undantagssituation torde det vara en fördel för den mindre operatören,

som i normalfallet begär samtrafik med en betydande operatör, att den

senare måste utverka myndighetens tillstånd att bli befriad från samtra-

fikskyldigheten.

Regeringen anser det vidare rimligt att organisationer med ett bety-

dande inflytande på marknaden åläggs särskilda krav att inte diskrimi-

nera övriga operatörer. Operatörerna skall därför om möjligt tillgodose

alla rimliga krav på sammankoppling med nätet, inklusive speciella öns-

kemål om hopkopplingspunkter och gränssnitt. Ett liknande krav finns

uttryckt i 1993 års telelagsproposition (s. 139), där det sägs att operatö-

rens önskemål om anslutningsnivå och antalet anslutningspunkter bör

beaktas i största möjliga utsträckning.

Vilket signalprotokoll som erbjuds en operatör avgör t.ex. vilka tjäns-

ter denne i sin tur kan erbjuda sina kunder. Det sätt på vilket hopkoppling

sker påverkar kostnaderna för samtrafik. Dessa är således mycket vä-

sentliga krav för att åstadkomma likvärdiga förutsättningar för alla. Som

påpekats i tidigare avsnitt har Telia fortfarande ett de facto-monopol på

accessnätet, dvs. nätet av anslutningar till de enskilda abonnenterna.

Detta förhållande måste så långt möjligt kompenseras genom strikta krav

på likabehandling och möjlighet till kontroll.

Företag med ett betydande inflytande på marknaden är enligt förslaget

till samtrafikdirektiv skyldiga att tillämpa principen om icke-diskrimine-

ring när villkor för samtrafik erbjuds. Med icke-diskriminering avses att

alla som efterfrågar samtrafik under likartade förhållanden skall erbjudas

jämförbara priser och villkor. Särskilt angeläget är att externa parter inte

diskrimineras i förhållande till enheter inom den egna organisationen,

med vilka de externa parterna konkurrerar. Olika avgifter för olika parter

kan dock accepteras om det kan motiveras utifrån typen av anslutning

eller av andra objektiva skäl. Regeringen anser det därför viktigt att detta

grundläggande krav på likabehandling kommer till uttryck i lagtexten.

Enligt förslaget till samtrafikdirektiv skall operatörer med ett bety-

dande inflytande på marknaden också åläggas att publicera listor över

standardpriser för samtrafik, där de i samtrafiken ingående komponen-

terna finns nedbrutna enligt marknadens behov. En samtrafikerande ope-

ratör skall bara behöva betala för just den funktion som begärs.

Före förhandling om samtrafik skall en operatör med ett betydande in-

flytande också tillhandahålla all övrig nödvändig information, inklusive

upplysning om kända framtida förändringar av intresse för motparten.

När avtalet är slutet skall det ges in till tillsynsmyndigheten och blir som

allmän handling offentlig i den mån den inte innehåller uppgifter som är

sekretessbelagda enligt sekretesslagen.

7.2.2 Kostnadsbaserade samtrafiktaxor

Regeringens förslag: Det generella kravet på kostnadsbaserade sam-

trafikavgifter för telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt föreslås

omfatta även den som tillhandahåller mobiltelefonitjänst och som har ett

betydande inflytande på marknaden. Kostnader för särskilda uppgifter

som ålagts operatören, t.ex. för samhällsomfattande tjänster får inte tas

ut via samtrafikavgifter.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: PTS redovisade i oktober resultatet av den utred-

ning om beräkning av samtrafiktaxor den gjort på uppdrag av regeringen

(dnr K96/2437/1). PTS föreslår i korthet att den nuvarande kalkylmo-

dellen baserad på självkostnad som grund tills vidare bibehålls, men att

en successiv övergång kan ske till en beräkningsmodell baserad på fram-

åtsyftande särkostnader i takt med att metoder för detta utvecklas. Princi-

perna bör dock redan nu modifieras så att särkostnaderna för samtrafiken

utgör grunden för ersättningsanspråken. Därutöver skall ersättningen

kunna omfatta en viss andel av de gemensamma kostnader som uppstår

till följd av nödvändiga åtgärder för tillhandahållande av samtrafik.

Synpunkter på kraven på kostnadsbasering och hur dessa skall beräk-

nas har framförts dels i skriftliga remissvar, dels vid en hearing den

23 oktober 1996. Flera remissinstanser betonar samtrafiktaxornas

avgörande betydelse för konkurrensen.

Konkurrensverket anser att PTS bör ha möjlighet att fastställa samtra-

fikpriserna på en nivå som gynnar nya aktörer. Verket påpekar också att

ett åtskiljande av accessnätet från övriga Telia egentligen vore en bättre

lösning.

Comviq menar att krav på kostnadsbasering endast bör ställas på den

dominerande aktören eftersom övriga aktörer i många fall, åtminstone

under ett uppbyggnadsskede, kan ha mycket höga kostnader, vilket skulle

kunna innebära att de tvingas ta ut samtrafikavgifter som vida överstiger

dagens nivå.

Telia anser att regeringen helst bör avvakta utvecklingen inom EU vad

avser beräkningsprinciper för samtrafik innan några förändringar görs i

den svenska regleringen. I princip ställer sig dock Telia bakom PTS för-

slag till beräkningsmetoder.

Telenordia efterlyser större möjlighet för operatören att själv välja den

struktur för debitering av samtrafik som passar företaget bäst och att

Telia bör ha bevisbördan för att de kostnader som tas med i beräkning-

arna verkligen är de särkostnader som uppstår till följd av begärd

samtrafik.

Flera remissinstanser (RSL COM, SITO, Tele8, Enator Dotcom,

Telenordia m.fl.) påpekar att det inte är samtrafikpriserna i sig som är det

viktigaste för övriga operatörers möjlighet att bedriva verksamhet utan

relationen mellan samtrafikpriset och Telias slutkundstaxor. Det faktum

att samtrafikpriset länge överstigit slutkundspriset på närsamtal uppges

vara huvudorsak till att någon konkurrens inte uppstått på denna mark-

nad.

Även Stattel-delegationen menar att kostnadsbaseringsbegreppet spelat

ut sin roll och pekat på det meningslösa i att försöka fastställa en

operatörs exakta kostnad för att producera eller terminera ett samtal.

Statskontoret påpekar att frågan om konkurrensneutrala samtrafikav-

gifter inte kan reduceras till en redovisningsmässig uppgift, utan att rege-

ringen framför allt bör ta ställning till konsekvenserna av att samtrafik-

avgifterna är för höga eller för låga.

Förslaget om att inkludera även mobiltelefonioperatörer med bety-

dande marknadsinflytande i kravet på kostnadsbaserade samtrafiktaxor

får stöd av RRV, Europolitan och Comviq är kritiska till förslaget och

anser det principiellt fel att reglera en marknad med hård konkurrens.

Europolitan anser emellertid att om kostnadsbaseringskravet enligt 20 §

skall gälla så bör förmedling av den mobila telefonitjänsten bytas ut

mot förmedling av telefonitjänst till mobil anslutningspunkt .

SITO, Europolitan och Telenordia anser att kravet på kostnadsbaserad

samtrafikersättning bör utsträckas till att omfatta inte bara telefonitjänst

och fasta teleförbindelser, utan även andra tjänster som tillhandahålls

över det fasta nätet.

Ett förslag som också framfördes vid hearingen och som fick visst stöd

var att koppla samtrafikavgiften till slutkundspriset. I stället för att rela-

tera samtrafiktaxorna till kostnaderna för samtrafiken med alla de svårig-

heter det medför, borde samtrafikavgiften enligt det synsättet fastställas

som en procentuell andel av dominantens slutkundspris. Siffran 50 %

nämndes därvidlag.

Skäl för regeringens förslag: Prissättningen av samtrafik är inte helt

okomplicerad eftersom en stor andel av kostnaderna är fasta och gemen-

samma och fördelningen av dem på enskilda samtal kan göras på ett

godtyckligt sätt. Detta, i kombination med grundprincipen om affärsmäs-

siga förhandlingar och hittills begränsade befogenheter för PTS att såväl

styra beräkningsprinciperna som att ingripa och fatta beslut, har gjort en

del samtrafikkonflikter mycket svårlösta.

Konkurrensen är ett viktigt medel för att åstadkomma mångfald i utbu-

det av telekommunikationstjänster, prispress, bättre service och valfrihet

för telekunderna. Relationen mellan samtrafiktaxan och slutkundspriset

är därför, som påpekats från många håll, av fundamental betydelse för

möjligheten att konkurrera. Detta behandlas bl.a. i rapporten Nästa steg i

telepolitiken (Ds 1996:29), som gjorts av ekonomerna Lars Hultkrantz

och Maria Bergendahl-Gerholm på uppdrag av Expertgruppen för studier

i offentlig ekonomi (ESO). I rapporten (fortsättningsvis kallad ESO-

rapporten), som analyserar konkurrensförutsättningarna på marknaden

för fast telefoni, belyses den s.k. klämeffekten, dvs. det faktum att Telias

samtrafikavgifter hittills varit så höga att de i flera fall överskrider slut-

kundspriset. Detta förhållande har effektivt motverkat konkurrens fram-

för allt på närsamtal, som är den volymmässigt största delen av telefonin.

En radikal åtgärd för att komma tillrätta med problemet kan då tyckas

vara att sätta upp ett relationskriterium för samtrafikavgiften som en viss

procent av slutkundspriset. Detta skulle garantera en positiv bruttovinst

för alla och säkerligen stimulera konkurrensen på alla samtalsslag.

Det finns emellertid uppenbara nackdelar och risker med det. Dels

skulle det innebära att konkurrenterna knyts till den dominerande opera-

törens prissättning vilket knappast gynnar variation i taxestrukturen. Dels

finns det en uppenbar risk att ett system där parterna enas om att samtra-

fikavgiften skall utgöra en viss procent av samtalspriset driver priserna

uppåt. Ju högre samtalspriser, desto mer kommer alla parter att få i brut-

tovinst. Det ligger nära till hands att befara att det med ett sådant system

på sikt skulle komma att utvecklas priskarteller.

Ytterligare ett påtagligt skäl emot en sådan struktur är det faktum att

EG:s reglering kräver kostnadsorientering, och Sverige är som medlem i

EU skyldigt att införa dessa regler i den nationella lagstiftningen. Det är

viktigt att inför år 1998, då merparten av telemarknaderna inom EU skall

avregleras och det öppnas en gemensam marknad för teletjänster, skapa

någorlunda likartade principer för såväl beräkning av taxorna som övriga

villkor för samtrafik. Kostnadsorientering skulle kunna tolkas som ett

något lindrigare krav än kostnadsbasering, vilket är det begrepp som an-

vänds här och som är liktydigt med det som anges i 20 § telelagen, dvs.

att ersättning för samtrafik skall vara rättvis och skälig med hänsyn till

kostnaderna för prestationen. Så är dock inte fallet om man ser till vilka

krav som förslaget till samtrafikdirektiv innehåller.

Ett par remissorgan har framfört att kravet på kostnadsbasering av

samtrafiktaxorna bara bör omfatta operatörer med betydande inflytande

på marknaden. Motiveringen är att nya operatörer med mycket höga in-

vesteringskostnader annars kan tvingas ta ut samtrafikavgifter som blir

högre än Telias, vilket i sin tur skulle försvåra parternas förhandlingar.

Det förtjänar därför påpekas att syftet med kravet på kostnadsbasering är

att förhindra att någon operatör försvårar samtrafik eller i övrigt hindrar

konkurrens genom att ta ut alltför höga avgifter, dvs. att det sätts en övre

gräns för samtrafikavgifterna. Däremot står det alla operatörer fritt att ta

ut avgifter som ligger lägre.

Kravet på kostnadsbaserade samtrafiktaxor i telelagen omfattar alla

tillståndshavare som tillhandahåller telefonitjänst, vilket har ansetts avse

endast telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt. Regeringen ser inga

skäl att ändra nu gällande ordning. Däremot bör kravet, för att harmoni-

sera den svenska lagstiftningen med EG:s, utsträckas till att gälla även de

mobiloperatörer som av myndigheten bedömts ha ett betydande infly-

tande på marknaden.

Kostnadsbasering är inget exakt definierat begrepp. Enligt 1993 års

telelagsproposition (s. 139) avses härmed att avgifterna för samtrafik

skall fastställas med de faktiska kostnaderna som grund. I beräknade

kostnader bör ingå även en rimlig avkastning på investerat kapital, lik-

som avskrivningar, dvs. en slags självkostnadskalkyl. Den som tillhanda-

håller samtrafik skall också kunna ställa krav på skälig lönsamhet. Detta

är den metod som hittills tillämpats i Sverige och då främst av Telia.

Självkostnadskalkylen innebär emellertid, som bl.a. framhållits i ESO-

rapporten, ett visst mått av godtycke då historiska kostnader skall förde-

las på enskilda samtal. Den utredning som PTS gjort på regeringens upp-

drag har studerat för- och nackdelar med såväl självkostnadsmetoden

som alternativa kostnadsberäkningsmetoder. PTS drar slutsatsen att den

metod som på engelska kallas Long Run Average Incremental Costing

(LRAIC) skulle kunna spegla de relevanta särkostnaderna för samtrafik

på ett bättre sätt än den nuvarande självkostnadsmetoden och på sikt san-

nolikt leda till lägre samtrafiktaxor. Metoden innebär att man använder

kostnaderna för framtida ytterligare kapacitetsutbyggnad som utgångs-

punkt, snarare än de historiska kostnaderna. Samma slutsats har också

flera andra, av varandra oberoende, utredningar kommit fram till (t.ex.

brittiska regleringsmyndigheten Oftel och ovan nämnda ESO-rapport).

De olika beräkningsmetoderna håller också på att utvärderas av EG-

kommissionen, och riktlinjer för beräkning av samtrafikavgifter planeras

att publiceras under år 1997. Enligt preliminära uppgifter från kommis-

sionen kommer den i riktlinjerna sannolikt att rekommendera en över-

gång till LRAIC-kalkylering.

Ett problem med de alternativa kalkyleringsmetoderna, t.ex. LRAIC, är

att de än så länge är outvecklade och att det kan vara svårt i början att

finna rätt avvägningar. Enligt PTS bedömning bör därför självkost-

nadskalkylen tills vidare användas som utgångspunkt för beräkningarna,

och att man avvaktar något med att börja tillämpa en ny beräkningsmetod

till dess riktlinjer kommer från kommissionen eller praxis utvecklas.

Regeringen instämmer i PTS bedömning och anser att det på sikt bör

finnas möjlighet att använda andra sätt att beräkna kostnaderna för sam-

trafik än självkostnadskalkylen.

Bevisbördan för att samtrafiktaxorna är kostnadsbaserade föreslås, lik-

som i förslaget till samtrafikdirektiv, läggas på betydande operatörer.

Detta innebär i praktiken att operatörer som omfattas av kravet alltid

måste hålla en beredskap att på begäran från tillsynsmyndigheten kunna

visa sina kostnadskalkyler och underlag för dessa. Det blir operatörens

uppgift att framlägga utredning till styrkande av att taxorna är kostnads-

baserade, varefter det blir myndighetens sak att bedöma det framlagda

bevismaterialet. En särskild bestämmelse härom införs i lagen.

Att hitta ett lämpligt sätt att fördela kostnaderna för samtrafik är som

framgår av ovanstående en komplicerad procedur. Det ligger alltid nära

till hands för konkurrenter till en dominerande operatör att misstänka

operatören för diskriminering t.ex. av konkurrerande operatörer i förhål-

lande till den egna organisationen. Ett sätt att förenkla problematiken,

som föreslagits av bl.a. Konkurrensverket, vore att strukturellt separera

accessnätet från övriga Telia för att därmed åstadkomma en neutral be-

handling av alla operatörer. Detta förslag behandlas under nästa avsnitt

om särredovisning.

Enligt 20 § telelagen får samtrafikavgifterna inkludera ersättning för

särskilda åtaganden enligt tillståndshavarens villkor. I förslaget till sam-

trafikdirektiv ges medlemsländerna viss valfrihet när det gäller finansie-

ringen av samhällsomfattande tjänster, genom en fond eller via samtra-

fikavgifter. Direktivet anger vad som får räknas in i den totalkostnad som

får finansieras kollektivt via andra operatörer. Syftet är därmed att

undvika att olika länder kräver kollektiv finansiering av eventuella övriga

extra åtaganden som de valt att lägga på operatörerna och därigenom

skapar hinder för marknadsinträde.

Regeringen bedömer, i det fall en kollektiv finansiering av särskilda

åtaganden för samhällsomfattande tjänster blir aktuell, att denna bör tas

ut i form av en särskild avgift för alla anmälningsskyldiga operatörer.

Avgiften bör beräknas i förhållande till operatörens omsättning eller på

annan likvärdig objektiv grund. Den grundläggande servicen bör sedan

upphandlas. Huvudskälet till att finansieringen inte bör ske genom sam-

trafikavgifter är att avgifterna för samtrafik resp. för tillhandahållande av

samhällsomfattande tjänster så långt som möjligt bör renodlas.

Regeringen föreslår därför att bestämmelsen i 20 § om ersättning via

samtrafikavgifterna för eventuella särskilda åtaganden utgår.

7.2.3 Krav på särredovisning av samtrafik och accessnät

Regeringens förslag: För att underlätta myndighetens kontroll åläggs

alla operatörer som bedriver samtrafik och som har ett betydande in-

flytande på marknaden att ha separat redovisning av samtliga kostna-

der och intäkter för samtrafik. Krav får ställas på den dominerande

operatören att redovisa viss del av verksamheten avskild från annan

verksamhet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstansernas: SIKA, Europolitan, Global One, Svenska

Kraftnät, Telenordia, Stattel-delegationen, m.fl. remissinstanser stöder

kravet på separat redovisning. Telia påpekar vikten av att detta krav även

omfattar organisationer som har betydande inflytande inom annan

bransch än telebranschen.

Tele2 tror inte att särredovisning får någon praktisk betydelse om det

inte kopplas till ett förbud för Telia att av slutkunden ta ut samma pris för

tjänsterna som Telia själva betalar internt inom bolaget till sin nätenhet.

Ett mycket stort antal remissorgan, bl.a. Konkurrensverket, Kommun-

förbundet samt de flesta operatörer vid sidan om Telia, förespråkar en

radikalare lösning innebärande att Telias accessnät (dvs. nätet av anslut-

ningar till enskilda abonnenter), som utgör ett de facto-monopol, bör av-

skiljas i eget bolag för att åstadkomma verklig konkurrensneutralitet.

Konkurrensverket anser dessutom att Telias kabel-TV-nät, Telia InfoMe-

dia Tele Vision AB, bör skiljas från koncernen eftersom Telia är domine-

rande även på denna marknad. Som ensamägare till i princip all övrig

access har Telia ännu inte haft några direkta incitament att utnyttja den

potential för telefoni som kabel-TV-nätet utgör.

Stattel-delegationen påpekar vikten av en externt kontrollerad

bokföringsmässig avskiljning av accessnätet inom Telia. Stattel poäng-

terar också det angelägna i att konkurrerande operatörer försäkras till-

gång till nyare förbindelsekapacitet i Telias nät, t.ex. digital-X-line och

framtida ATM-baserade tjänster.

Folkrörelserådet föreslår att frågan om accessnätets huvudmannaskap

utreds förutsättningslöst med utgångspunkt i att en väl fungerande kon-

kurrens på marknaden eftersträvas. RRV menar att frågan om en organi-

satorisk lösning bör kunna tas upp igen om samtrafiken inte utvecklas

tillfredsställande. SIKA finner argumentationen mot ett avskiljande av

accessnätet föga övertygande, men intar en avvaktande hållning i brist på

en mer ingående analys av konsekvenserna.

TCO delar promemorians bedömning att ett avskiljande av accessnätet

från Telia skulle göra mer skada än nytta.

Skäl för regeringens förslag: Enligt EG-kommissionens förslag till

samtrafikdirektiv skall alla operatörer med betydande inflytande på

marknaden som tillhandahåller telefonitjänst mellan fasta nätanslut-

ningspunkter vara skyldiga att hålla redovisningen av intäkter och kost-

nader för samtrafik åtskild från övrig redovisning. Detta krav på särredo-

visning syftar till att åstadkomma bättre insyn och underlätta kontroll.

Kravet omfattar även organisationer som har exklusiva och speciella rät-

tigheter inom en annan bransch än telebranschen och som tillhandahåller

samtrafik.

Regeringen finner kraven i förslaget till samtrafikdirektiv väl motive-

rade. Genom en ökad insyn och kontroll kan man undvika långdragna

konflikter, som förekommit hittills, om samtrafiktaxornas storlek. För

tillsynsmyndigheten kommer kravet på separat redovisning av samtrafik-

kostnader att underlätta arbetet med bl.a. tillsyn och konfliktlösning.

Redan inför bolagiseringen av Televerket år 1993 fördes en diskussion

om ett eventuellt avskiljande av accessnätet (dvs. nätet av anslutningar

till de enskilda abonnenterna) eller alternativt Telias hela nät. De hu-

vudargument för ett avskiljande som senare framförts i flera rapporter

och av flera remissinstanser, är Telias dominerande ställning och avsak-

naden av öppenhet i beräkningar av kostnader samt bristande konkur-

rensneutralitet.

I ESO-rapporten Nästa steg i telepolitiken skisseras olika möjligheter

att kompensera för denna dominans genom ett avskiljande av de delar av

verksamheten som inte är konkurrensutsatta i någon nämnvärd grad,

främst accessnätet. En avskiljning av accessnätet skulle enligt rapporten

kunna ske på fyra olika sätt:

 1. separat ekonomisk redovisning,

 2. ett eget bolag inom Telia,

 3. ett separat externt bolag men under samma ägare (staten),

 4. ett separat externt bolag under annan ägare.

En sådan avskiljning skulle kunna medföra såväl för- som nackdelar.

Bland fördelarna kan framför allt nämnas en mer konkurrensneutral för-

handlingsposition för marknadens alla parter, inklusive Telia. Genom att

accessbolaget skulle teckna avtal med alla underlättas också kontroll och

Telia skulle därmed undgå misstankar om favorisering av det egna för-

säljningsbolaget. Ett avskiljande av accessnätet i någon form skulle också

tvinga fram en tydlig avgränsning av detta näts början och slut, vilket

skulle underlätta kontroll av kostnadsbilden vid eventuella diskussioner

kring prissättning.

Ytterligare ett skäl som framförts som argument för en strukturell se-

paration är att Telias planerade satsning på bredbandskapacitet till hus-

hållen, som bygger på tillgången till accessnätet, eventuellt i kombination

med kabel-TV-nätet, ytterligare kan förstärka den dominans Telia har

och t.o.m. utvidga denna dominans till att gälla andra tjänster än telefoni.

Det finns emellertid också starka skäl som talar emot en avskiljning,

åtminstone i dess mer långtgående form. Dels förlorar Telia samdrifts-

fördelar, t.ex. genom dubblering av servicepersonal, dels kan det inne-

bära en fördyring totalt sett genom ytterligare administrativ överbyggnad.

Det har också ofta framhållits av Telia att accessnätet är mycket dyrt att

underhålla. Om så är fallet är utsikterna för lönsamhet i det separata

accessbolaget små med litet utrymme för investeringar, såvida bolaget

inte kompenserar sig för detta genom att ta ut extra avgifter av de andra

operatörerna för att finansiera framtida investeringar. Detta riskerar att

hämma den tekniska utvecklingen alternativt fördyra tjänsterna för

abonnenterna.

Regeringens bedömning är att det så småningom kommer att utvecklas

konkurrens på accessnätet. Dels kommer detta att åstadkommas genom

utbyggnad av ny infrastruktur så som nu sker i en hel del kommuner, dels

genom radiolösningar (markbaserade eller satellit) och inte minst genom

att kabel-TV-näten kan kompletteras med utrustning som möjliggör

telefoni.

Ytterligare en faktor som talar mot ett avskiljande av accessnätet är att

inget av de europeiska telebolagen som utgör konkurrenter till Telia har

gjort ett sådant ingrepp. Det är viktigt att Telia får samma verksamhets-

förutsättningar som övriga stora teleoperatörer i Europa. Regeringen an-

ser att ett avskiljande av acessnätet avsevärt skulle försvaga bolaget och

därmed minska allmänhetens möjligheter att få tillgång till god teleser-

vice. Regeringens samlade bedömning är således att ett fysiskt avskil-

jande av accessnätet inte bör göras. Däremot föreslår regeringen att krav

skall kunna ställas på en dominerande operatör att särredovisa viss del av

sin verksamhet. För att öka insyn och kontroll kan med stöd av bemyn-

digandet i 17 b § en dominerande operatör bl.a. åläggas att särskilt redo-

visa intäkter och kostnader för accessnätet.

7.2.4 Utvidgade befogenheter för tillsynsmyndigheten

Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheten får utvidgade befogen-

heter på ett antal punkter. Den kan kräva ändringar i publicerade stan-

dardprislistor om taxorna inte stämmer överens med lagen. Till-

synsmyndigheten skall vidare kunna ålägga operatörer att bedriva

samtrafik om viktiga samhällsintressen så kräver. Den skall också på

begäran av endera parten sätta tidsgränser för förhandlingar om sam-

trafikvillkor samt, om förhandlingarna inte är avslutade inom tids-

gränsen, medla mellan parterna. Tillsynsmyndigheten skall på ansökan

av en part inom sex månader fatta det beslut som behövs för att sam-

trafik skall kunna bedrivas enligt lagen. Ett sådant beslut överklagas

liksom andra beslut av tillsynsmyndigheten till allmän förvaltnings-

domstol.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Förslaget att ge tillsynsmyndigheten ökade befo-

genheter får ett brett stöd bland operatörerna med undantag av Telia som

menar att nuvarande system fungerar bra, att samtrafikavtal framför allt

bör vara en kommersiell angelägenhet mellan parterna och att det därför

inte är befogat att utöka PTS befogenhet på denna punkt. Telia menar

också att regeringen bör avvakta det slutliga ställningstagandet rörande

samtrafikdirektivet innan beslut om ändrad reglering tas. Även TCO an-

ser att det är omotiverat att ge PTS utvidgade befogenheter.

Comviq vill särskilt betona tidsfaktorn och menar att tre månader bör

räcka innan PTS kan fatta beslut. Global One och Telenordia vill ut-

sträcka PTS befogenheter ifråga om samtrafik till att gälla även tillhanda-

hållandet av fasta förbindelser. Banverket ställer sig tveksamt till om

ändring av standardavtal skall ges retroaktiv verkan. Tele2, Comviq och

Telenordia liksom SITO efterlyser sanktionsmöjligheter samt uttryckliga

bestämmelser om skadeståndsskyldighet vid brott mot telelagen.

PTS och Konkurrensverket stöder också förslaget om utökade befo-

genheter. PTS framhåller dock att den ökade beslutsrätten bör begränsas

till en tillämpning av den tvingande förvaltningsrättsliga lagstiftningen

om tillståndsvillkor m.m. PTS anmärker också att ett beslut om ett sam-

trafikavtal inte kan betraktas som en del av ett sådant avtal utan snarare

som ett förvaltningsbeslut som reglerar förhållandet mellan parterna i

avsaknad av ett giltigt avtal på det aktuella området. PTS menar att det

bör betonas i lagtexten att rätten att föreskriva om villkor för samtrafik

har till syfte att stimulera konkurrensen och att säkerställa funktionalitet i

telesystemet.

Kammarrätten i Stockholm och Länsrätten i Stockholms län ifrågasät-

ter det lämpliga i att tillsynsmyndigheter ges befogenheter att föreskriva

vad som skall ingå i ett samtrafikavtal. Kammarrätten avstyrker att PTS

på offentligrättslig grund ges rätt att ersätta innehållet i ett civilrättsligt

avtal. Konsekvenserna av ett sådant förfarande anser kammarrätten, lik-

som även Statskontoret, bör analyseras mer.

Skälen för regeringens förslag: Skyldigheten att bedriva samtrafik är

helt avgörande för att det övergripande telepolitiska målet, att alla skall

ha tillgång till effektiva telekommunikationer, skall kunna säkerställas på

en konkurrensutsatt telemarknad. Mot denna bakgrund och med

beaktande av att en dominerande operatör inte alltid har ett naturligt

kommersiellt intresse av att ingå samtrafikavtal med andra som bedriver

konkurrerande verksamhet föreligger ett starkt samhällsintresse av en

effektiv ordning för tvistlösning.

I lagen föreskrivs nu att tillsynsmyndigheten skall ägna särskild upp-

märksamhet åt att samtrafikavtal kommer till stånd. Om det uppkommer

tvist om villkor som rör samtrafik skall myndigheten skyndsamt under-

söka förhållandena och, om särskilda skäl inte talar för annat, medla

mellan parterna. Myndigheten har därvid möjlighet att på begäran av part

yttra sig över om erbjudna villkor för samtrafik är godtagbara (32 §).

Tillsynsmyndigheten kan däremot inte fatta för parterna bindande beslut i

dessa frågor. I lagstiftningsärendet vid telelagens tillkomst diskuterades

om tillsynsmyndighetens medlings- och yttrandemöjlighet skulle komp-

letteras med någon form av tvistlösning. Ingående kunskap i teletekniska

frågor ansågs som en förutsättning för förståelse av problemställning-

arna. Likaså måste ekonomiska bedömningar av olika slag göras om ett

kostnadsorienterat pris skulle kunna bestämmas. Regeringen bedömde att

det förelåg ett behov av särskild sakkunskap (prop. 1992/93:200 s. 152).

Olika lösningar övervägdes och en form av legalt skiljeförfarande för-

ordades. Mot en sådan ordning talade dock de allmänna strävandena mot

enhetlighet och samordning av domstolsväsendet. En principiell utgångs-

punkt var att en fristående specialdomstol skall accepteras endast om det

finns mycket starka skäl för en särreglering inom ett visst rättsområde.

De skäl som talade för att skapa en särskild ordning för tvistlösning på

teleområdet var visserligen starka. Med beaktande av de synpunkter som

förts fram under översynen i specialdomstolsfrågan avstod emellertid

regeringen att lägga fram en lösning som innebar att det tillskapades en

s.k. domstolsliknande nämnd för avgörande av tvistefrågor på teleom-

rådet (a. prop. s. 153).

Dessa överväganden i fråga om specialdomstolar har alltjämt bärkraft.

Ett stort antal remissinstanser har dock tillstyrkt promemorians förslag

att ge tillsynsmyndigheten ökade befogenheter. Enligt regeringens be-

dömning är det också mot bakgrund av samtrafikens betydelse för säker-

ställandet av det övergripande telepolitiska målet av väsentlig betydelse

att samtrafik ytterst kan framtvingas genom medverkan av myndighet.

Regeringen har vidare att beakta de skyldigheter som följer av

Sveriges medlemskap i EU. Genom rådets direktiv 90/388/EEG av den

28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster, det s.k.

tjänstedirektivet, har EG-kommissionen använt sig av sin befogenhet

enligt art. 90.3 i Romfördraget att avskaffa exklusiva och speciella

rättigheter på teleområdet. Direktivet har ändrats flera gånger, senast

genom direktivet om full konkurrens (96/19/EG). I detta senare direktiv

anges i art. 4 a.3 andra stycket att medlemsstaterna, om affärs-

förhandlingar inte leder till ett avtal inom en skälig tidsfrist, på begäran

av part skall fatta ett motiverat beslut i vilket de nödvändiga

driftsmässiga och ekonomiska villkoren för och kraven på en sådan

samtrafik fastslås. Motsvarande bestämmelse finns i EG-kommissionens

förslag till parlaments- och rådsdirektiv om samtrafik. Ministerrådet har

antagit en gemensam ståndpunkt över förslaget. Enligt detta skall

myndigheten vid en tvist om samtrafik på begäran av part vidta åtgärder

för att lösa tvisten (art. 9.5). Europaparlamentet har inte föreslagit några

ändringar i den gemensamma ståndpunkten när det gäller tvistlösningen.

Med beaktande av det anförda föreslår regeringen att tillsynsmyndig-

heten vid tvist om villkor som rör samtrafik på ansökan av part skall

meddela det beslut som behövs för efterlevnaden av lagen. Denna befo-

genhet skall i enlighet med förslaget till samtrafikdirektiv gälla även vid

tvist om villkor som rör sammankoppling av nätkapacitet enligt 20 d §

telelagen. Det är således fråga om att förvaltningsbeslut med tillämpning

av telelagens regler träder i stället när parterna inte lyckas sluta avtal om

samtrafik. Tillsynsmyndighetens beslut kan liksom andra beslut enligt

lagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Se i övrigt författnings-

kommentaren till 33 § telelagen. Dessa frågor bör inom myndigheten

avgöras av befattningshavare som inte tagit del i tillsyns- eller med-

lingsärendet. Regeringen avser att meddela närmare föreskrifter om detta

i förordningsform efter vidare överväganden.

Enligt direktivförslaget skall tillsynsmyndigheten fatta beslut inom sex

månader. Denna skyldighet för tillsynsmyndigheten behöver dock inte

föreskrivas genom lag. Comviq föreslår att tidsgränsen minskas till tre

månader för att underlätta för den part som vill komma i gång med

verksamheten. Regeringen instämmer i Comviqs bedömning att tidsfak-

torn är viktig. Tillsynsmyndigheten är enligt förvaltningslagen

(1986:223) skyldig att handlägga varje ärende där enskild är part så en-

kelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det är

dock inte befogat att sätta en så snäv tidsgräns med tanke på det svåra

utrednings- och analysarbete som ofta är förknippat med en komplicerad

samtrafikkonflikt.

Denna befogenhet för tillsynsmyndigheten kommer även att få bety-

delse för att underlätta konkurrensen på samtrafikområdet. Erfarenhe-

terna sedan telelagens tillkomst visar att nuvarande bestämmelser när det

gäller samtrafik inte riktigt har varit tillfyllest för att åstadkomma full

konkurrens. Telia har behållit sin dominans på när- och regionsamtalen.

Samtrafikförhandlingarna har varit långdragna.

Regeringens bedömning är därför att tillsynsmyndigheten bör få ökade

befogenheter även på ett antal andra punkter för att åstadkomma en ökad

effektivitet i samtrafikförfarandet. Detta är också i linje med förslaget till

samtrafikdirektiv, där regleringsmyndigheten ges en mycket central roll.

EG-kommissionens förslag stöds även i denna del av Europaparlamentet.

Tillsynsmyndigheten skall således på begäran av endera parten sätta

tidsgränser för när en samtrafikförhandling skall vara avslutad. Om för-

handlingen misslyckas, är myndigheten skyldig att medla mellan par-

terna.

Om synnerliga skäl föreligger skall tillsynsmyndigheten också ha be-

fogenhet att tvinga två operatörer att bedriva samtrafik. Ett sådant beslut

måste dock förutsätta att viktiga samhällsintressen, främst målet om

effektiva telekommunikationer för alla, står på spel.

Operatörer med betydande inflytande på marknaden åläggs att publi-

cera sina taxor för samtrafik. Om taxorna inte överensstämmer med lagen

får tillsynsmyndigheten möjlighet att begära ändring av taxorna.

Om PTS i samband med sin granskning av till myndigheten inlämnade

samtrafikavtal finner villkor som kan tänkas vara i strid med konkur-

renslagen bör myndigheten ha en skyldighet att uppmärksamma Konkur-

rensverket på förhållandet.

Det har från flera remissinstanser framförts att telelagen bör komplet-

teras med någon typ av sanktioner efter mönster bl.a. i konkurrenslagen.

Denna fråga kräver dock ytterligare analys och beredning. Ett sådant för-

slag kan därför inte tas upp i detta lagstiftningsärende utan får övervägas

i annat sammanhang.

Flera remissinstanser har också påtalat att tillsynsmyndigheten bör ha

samma befogenheter vid tvister om upplåtelse av nätkapacitet som vid

samtrafiktvister. En sådan befogenhet följer inte av något EG-direktiv.

Enligt regeringens bedömning föreligger inte heller samma behov av en

sådan möjlighet till bindande konfliktlösning när det gäller upplåtelse av

nätkapacitet. Regeringen vill därför inte nu föreslå att tillsynsmyndig-

heten får sådana befogenheter även på detta område. Däremot föreslås

reglerna för samtrafik gälla även vid tvist som kan uppstå vid samman-

koppling av nät för tillhandahållande av nätkapacitet.

7.3 Taxesättning

Regeringens bedömning: Tillhandahållandet av telefonitjänsten skall

ske till rimligt pris. Bedömningen av vad som skall avses med rimligt

pris bör göras utifrån ett konsumentperspektiv.

Kravet på rimligt pris innebär samtidigt att vissa geografiska varia-

tioner i taxorna bör kunna medges. Sänkningar av taxor i vissa regio-

ner skall emellertid inte kompenseras genom höjningar i andra regio-

ner.

Telelagens 18 och 19 §§ utgör utgångspunkter för en fortsatt pris-

reglering sedan statens avtal med Telia, och den däri ingående pris-

taksregleringen, löpt ut den 1 juli 1997.

Med stöd av 19 § avser regeringen att införa ett pristak på domine-

rande operatörers abonnemangsavgifter avseende telefoni mellan fasta

nätanslutningspunkter för hushåll och företag med direkttelefon. PTS

ges i uppdrag att löpande följa prisutvecklingen.

Bakgrund: I promemorian diskuteras begreppet rimligt pris, och pro-

memorians bedömning överensstämmer med regeringens. Vad gäller

prisregleringen i övrigt ger promemorian endast en övergripande rekom-

mendation att inte reglera de konkurrensutsatta delarna av marknaden.

PTS har på regeringens uppdrag utrett hur en prisreglering kan utfor-

mas, som på ett bättre sätt än dagens modell tillvaratar användarnas in-

tressen och säkerställer konkurrensneutraliteten. I rapporten diskuteras

ett antal alternativa former för prisreglering. Det som föreslås är antingen

ett förstärkt krav på lågförbrukarabonnemang i kombination med vilande

pristak eller en reglering av hushållens när- och regionsamtal, enbart eller

i kombination med abonnemangsavgiften, knutet till utvecklingen av

nettoprisindex (NPI).

Remissinstansernas synpunkter: Beträffande promemorians förslag

om rimligt pris för samhällsomfattande tjänster anser Europolitan att

definitionen av rimligt pris är oklar varför en tydligare definition ef-

terlyses. Länsrätten i Stockholms län skulle ha sett som en fördel om be-

greppet rimligt pris kunde preciseras i samarbete med EG-kommissionen

och medlemsstaterna.

Riksrevisionsverket menar att de olika utgångspunkterna för bedöm-

ningen av rimlighet leder till ett otydligt resonemang, vilket kan leda till

tolkningsproblem.

Sveriges Konsumentråd anser att promemorians diskussion om att reg-

leringen av priset skall ske från användarsynpunkt inte är tillräckligt ut-

vecklad. Den omständigheten att prishöjningar inte föranleder uppsäg-

ning av abonnemang eller minskning av bruket av tjänsterna kan inte

användas som utgångspunkt för bedömningen av rimligheten i taxorna.

Telia anser, i likhet med promemorian, att geografiska prisvariationer

bör få förekomma inom rimliga gränser. NUTEK, Glesbygdsverket,

Kommunförbundet, Sveriges Konsumentråd, Folkrörelserådet, Telenord-

ia och Global One kritiserar dock i större eller mindre utsträckning

förslaget att tillåta geografiska prisvariationer.

Enligt NUTEK kommer geografiska prisvariationer att leda till regio-

nala obalanser, med risk för att kommunerna kommer att bygga egna nät

för att kunna erbjuda sina invånare rimlig tillgång till mer avancerade

datakommunikationstjänster. NUTEK anser vidare att promemorians

jämförelse med andra grundläggande produkter som inte är prisreglerade

(baslivsmedel, kläder, husgeråd etc.) är missvisande, eftersom det hand-

lar om områden där infrastrukturen inte kan delas på flera individer.

Folkrörelserådet, som betraktar annat än marginella geografiska prisvari-

ationer som helt oacceptabla, avvisar också jämförelsen med baslivsme-

del, kläder och husgeråd.

Telenordia anser att Telia under inga omständigheter får tillåtas diffe-

rentiera taxorna förrän PTS utrett och genomfört principer om särredo-

visning av accessnät (dvs. nätet av anslutningar till de enskilda abonnen-

terna) och om samtrafikavgifter.

Flera remissinstanser instämmer i promemorians förslag att inte reglera

konkurrensutsatta teletjänster. Länsrätten, NUTEK, Folkrörelserådet,

SEKO och Landstingsförbundet ställer sig bakom de resonemang kring

prisreglering som förs i promemorian.

Telia instämmer i promemorians krav på kostnadsbasering av samtals-

taxorna, men anser det i övrigt inte vara motiverat med någon prisregle-

ring alls. Med rådande marknadskrafter bedömer Telia inte att det finns

någon risk att taxorna kommer att höjas till orimliga nivåer och man före-

slår därför att även 19 § i telelagen utgår.

SITO och[REDACTED_EFTERNAMN] anser att om prisreglering trots allt måste införas så

skall den vara tidsbegränsad.

Banverket är kritiskt till principen att kräva kostnadsbasering av alla

operatörer, då det enligt verket leder till en byråkratisering som gynnar

de stora aktörerna och de små aktörerna förhindras att tillämpa en flexi-

bel prissättning.

PTS påpekar att det bör framgå att enbart taxor för samtal som sker

mellan fasta nätanslutningspunkter skall ha krav på kostnadsbasering.

Flera remissinstanser framhåller att relationen mellan kostnaden för

tjänsterna, inte minst samtrafikkostnaden, och slutkundstaxor måste tas i

beaktande när krav på rimlighet fastställs. T.ex. menar Tele2 att Telia

inte bör tillåtas ta ut samma priser av sina slutkunder som de tar av kon-

kurrenter som begär samtrafik med Telia.

Europolitan anser att förhållandet mellan kravet på kostnadsbasering

och kriteriet rimligt pris är oklart och bör förtydligas. Telenordia anser

att PTS bör ges rätt att godkänna Telias ändringar i teletaxorna till slut-

kund samt att telelagen bör innehålla ett uttryckligt förbud mot under-

prissättning.

Vad gäller PTS utredning om framtida prisreglering upprepades delvis

samma synpunkter som redovisas ovan vid en hearing som Kommunika-

tionsdepartementet anordnade den 23 oktober 1996. Några synpunkter

återges nedan.

Telia redogjorde för en utredning av utvecklingen på telemarknaden

som bl.a. visar att samtalstaxorna i Sverige ligger mycket lågt internatio-

nellt sett, att konkurrensen ökat avsevärt räknat i samtrafiktillväxt och

samtalsminuter utanför Telia samt att telefonitjänsten inte är särskilt

priskänslig. Telias budskap var att något behov av prisreglering inte

längre föreligger. Telia hävdade att det framför allt är nuvarande pris-

reglering som motverkat konkurrensen, eftersom det förhindrat bolaget

att höja närsamtalen till den nivå de egentligen bör ha i förhållande till

kostnaderna.

Stattel-delegationen framhöll vikten av att i en eventuell prisreglering

framför allt värna om den bräckliga konkurrensen. Prisreglering bör vara

i en form som följer den allmänna prisutvecklingen och som omfattar alla

kundgrupper, även småföretag.

Konkurrensverket betonade vikten av stabilitet och tydlighet i prisreg-

leringen samt att staten klargör vilket syftet med regleringen är. Verket

frågar sig också när eller utifrån vilka kriterier det i PTS utredning för-

slagna vilande pristaket skulle träda ikraft. PTS svarade att det inte

skulle utgöra något problem att uppställa sådana kriterier om denna mo-

dell väljs.

Kommunförbundet opponerade sig mot kombinationen höga abonne-

mangsavgifter och låga samtalskostnader och menade att det finns risk att

många kan komma att behöva säga upp sina abonnemang på grund av för

höga fasta kostnader.

Skälen för regeringens bedömning: I 1993 års telelagsproposition

(s. 78) framhålls vikten av att telefoni skall tillhandahållas under sådana

villkor att alla har råd att utnyttja tjänsten. Detta övervägande ligger i

linje med definitionen av samhällsomfattande tjänster enligt förslaget till

nytt taltelefonidirektiv, där kommissionen föreslår att telefonitjänsten

skall erhållas till ett rimligt pris.

Rimligt pris för telefonitjänst

Att definiera vad som avses med rimligt pris är naturligtvis en bedöm-

ningsfråga, men ett par viktiga utgångspunkter bör vara följande.

- Rimligheten i priset bör ses utifrån konsumentens perspektiv. En ut-

veckling av kostnaderna där en allt större andel av användarna av pri-

vatekonomiska skäl avstår från att utnyttja telefonitjänsten kan inte

accepteras. I syfte att säkerställa att priset är rimligt på vissa grund-

läggande tjänster som inte är konkurrensutsatta i någon nämnvärd grad

bör en fortsatt prisreglering gälla.

- Hänsyn bör även tas till kostnaderna för tillhandahållandet av tjäns-

terna. Om den tekniska utvecklingen leder till kostnadssänkningar bör

dessa också leda till sänkningar i priset för tjänsterna. Vidare bör inte

investeringar i infrastruktur och tjänster, vars syfte är att tillhandahålla

mer sofistikerade tjänster än telefonitjänsten, påverka priset på själva

telefonitjänsten.

- Alltför stora prisvariationer mellan regioner eller mellan olika mark-

nadssegment i tillhandahållandet av mer eller mindre likvärdiga

tjänster bör inte accepteras. Genomsnittspriser bör vara styrande: om

taxor i t.ex. storstadsområden sjunker till följd av en effektiv konkur-

rens och de genomsnittliga taxorna därmed sjunker, bör inte taxorna i

regioner där samma grad av konkurrens inte råder släpa påtagligt efter,

utan följa den genomsnittliga utvecklingen.

Av den sistnämnda punkten ovan framgår att regeringen anser att geo-

grafiska variationer i taxorna bör tillåtas, vilket är en avvikelse från tidi-

gare praxis. Kravet på enhetliga taxor finns i dagens läge visserligen inte

angivet i telelagen, men vissa avsnitt i 1993 års telelagsproposition

(s. 112 113) kan tolkas som att enhetlighet i vissa avseenden ändå skall

gälla. Det är denna tolkning Post- och telestyrelsen har gjort vid medde-

landet av Telias tillstånd. Där anges som villkor för tillståndet att telefo-

nitjänsten skall tillhandahållas på likartade villkor, vilket dock medger att

olika villkor kan gälla för olika kundkategorier eller för samma kundka-

tegori i olika marknadssituationer.

Regeringen anser att det är viktigt att se till att telemarknaden blir en

marknad där konsumenterna erbjuds mångfald och valfrihet och där pris

och produktutveckling tillåts följa de principer som gäller för andra

marknader. Onödig reglering kan leda till skevheter i prisbildningen och

kan hämma produktutvecklingen, vilket på sikt missgynnar konsumen-

terna.

Ett enhetligt pris, utan möjligheter att sänka priser i regioner eller i

marknadssegment där konkurrensen är hårdare, leder inte bara till att an-

vändarintressena i dessa regioner eller segment blir lidande, utan också

att samtliga användare går miste om positiva effekter. Genom att priset

inte tillåts sjunka någonstans kommer heller inte genomsnittspriset att

sjunka, vilket med den föreslagna tillämpningen annars skulle leda till

prissänkningar även för de mindre hårt konkurrensutsatta regionerna och

segmenten. Ytterligare ett argument för en geografisk prisdifferentiering

är att den dominerande operatören måste tillåtas möta konkurrensen i de

områden där konkurrensen är hårdast.

Fortsatt prisreglering

Syftet med en prisreglering av fast telefoni är i första hand att skydda

konsumenterna mot för höga priser. En prisreglering bör samtidigt inte

vara så utformad att den motverkar konkurrens.

För att skydda främst hushållsabonnenterna mot alltför snabba höj-

ningar av samtalstaxorna i samband med telelagens ikraftträdande ingick

som en del i avtalet mellan staten och Telia ett särskilt pristak på föränd-

ringar av nettoprisindex minskat med en procentenhet på en korg av

tjänster bestående av abonnemang och samtliga samtalsslag.

PTS har i sin uppföljning av pristaket under perioden 1993 1996 fun-

nit att taxorna för när- och regionsamtal under perioden ökat med 102 %

räknat i löpande priser, dvs. en fördubbling. Långdistans- eller fjärrsam-

talen har samtidigt minskat med drygt en tredjedel, eller 36 %. Abonne-

mangsavgifterna per kvartal har under samma period ökat med drygt

20 % för privatpersoner medan de i princip varit oförändrade för före-

tagskunder med direkttelefon. Avgifterna för den senare gruppen var re-

dan ombalanserade innan den nuvarande prisregleringen infördes. Tax-

orna för utlandssamtalen har under dessa tre år minskat med 5 10 % per

år på de vanliga samtalspriserna, en total minskning med närmare 30 %.

Räknar man in effekterna av olika prisplaner blir minskningen ännu mer

markant.

Siffrorna visar att en kraftig s.k. ombalansering av priserna skett från

utlands- och långdistanssamtal till lokalsamtal och abonnemangsavgifter.

Det bör då hållas i minnet att de tidigare prissättningarna innebar en

kraftig obalans mellan kostnader och intäkter för olika samtalsslag.

Denna obalans hade sitt ursprung i dåvarande tekniska förutsättningar

samt en medveten politik att subventionera lokaltrafik genom att sätta

extra höga priser på långdistanstrafik. Vidare har EG-kommissionen i

direktivet om full konkurrens (96/19/EG) ansett att en sådan prispolitik

står i strid med konkurrensreglerna i Romfördraget.

Ombalanseringen har på kort sikt inneburit negativa effekter på de

hushåll som ringer många närsamtal. För att uppnå långsiktigt effektiva

telekommunikationer är det dock viktigt att undvika de snedvridningar

som kraftiga subventioner mellan olika samtalsslag innebär.

Telia uppger att ombalanseringen nu i princip är genomförd. De juste-

ringar som återstår bör enligt bolagets bedömning vara genomförda un-

der första hälften av år 1997.

Statens avtal med Telia, och den däri ingående pristaksregleringen,

löper ut den 1 juli 1997. Utgångspunkten för en fortsatt prisreglering bör

vara telelagens 18 § och 19 §. I 18 § föreskrivs att taxor för telefonitjänst

mellan fasta nätanslutningspunkter inom ett allmänt tillgängligt telenät

skall grunda sig på tillståndshavarens kostnader. Enligt 19 § får rege-

ringen rätt att, utan hinder av 18 §, föreskriva att dessa taxor inte får

överstiga en viss nivå.

Enligt regeringens bedömning talar marknadssituationen inom telefo-

niområdet, med en ensam aktör som dominerar marknaden med ca 90 %,

för en fortsatt reglering av priset för vissa telefonitjänster.

I likhet med vad som uttalas i promemorian och av flertalet remissin-

stanser anser regeringen att en reglering av konkurrensutsatta tjänster är

obehövlig. Hit hör definitivt utlands- och fjärrsamtalen. Beträffande de

tjänster som inte är föremål för konkurrens för närvarande i någon nämn-

värd grad, nämligen abonnemang samt när- och regionsamtal, har PTS

angivit olika alternativ för hur dessa kan regleras.

Viktigt för bedömningen av behovet av fortsatt prisreglering är att de

investeringar som görs för att tillhandahålla ytterligare tjänster vid sidan

om telefonitjänsten inte leder till fördyringar i tillhandahållandet av

själva telefonitjänsten.

Såvitt regeringen nu kan bedöma kommer abonnemangen inte att ut-

sättas för någon nämnvärd konkurrens under överskådlig tid. En prisreg-

lering bör därför omfatta abonnemangsavgifter. Därigenom säkerställs att

kostnaden för tillgången till telefonitjänsten hålls på en rimlig nivå. Det

finns däremot inte tillräckliga skäl att låta en sådan reglering omfatta

även priserna för när- och regionsamtal, trots att det ännu inte föreligger

någon nämnvärd konkurrens på dessa områden. Utrymmet att höja taxor-

na på dessa tjänster torde nämligen vara begränsat. Det viktigaste skälet

för detta är att successivt sänkta samtrafikavgifter bl.a. till följd av

ovan föreslagna ändringar i samtrafikreglerna kommer att innebära att

det sannolikt räcker med en relativt begränsad höjning i närsamtalstax-

orna för att sådana marginaler skall uppstå att det lönar sig för konkur-

renter att gå in på marknaden. Den därvid uppkomna konkurrensen kan i

sin tur förmodas begränsa utrymmet för ytterligare prishöjningar. Ett

ytterligare skäl är att abonnenten har möjlighet att påverka sin

samtalskostnad genom att anpassa ringandet.

Regeringen avser därför att i en förordning utforma ett pristak där

abonnemangsavgiften hos operatörer med dominerande ställning på den

relevanta marknaden endast får förändras i takt med prisutvecklingen,

mätt i nettoprisindex. De abonnemang som avses är hushåll och företag

med direkttelefon. Pristaket skall också gälla de kringtjänster som är för-

knippade med abonnemang.

I dagsläget kommer pristaket i praktiken endast att omfatta Telia. I takt

med att övriga operatörer etablerar egen infrastruktur med direktanslut-

ning till abonnenterna är det emellertid inte uteslutet att en annan opera-

tör än Telia kan bli dominerande på en avgränsad marknad.

Ett argument som skulle kunna anföras mot ett pristak på abonne-

mangsavgiften är att kostnaderna för att tillhandahålla och upprätthålla

själva anslutningen, dvs. accesskostnaden, inte helt täcks av abonne-

mangsintäkterna. Detta resonemang framförs bl.a. av Telia, som menar

att det förekommer ett s.k. accessunderskott.

Den fördelning av kostnaderna som Telia refererar till är emellertid

inte en självklar modell utan baserar sig i stor utsträckning på tradition.

Merparten av kostnaderna för att tillhandahålla telefoni är som nämnts

fasta, givet en viss kapacitet. Att täcka fasta kostnader, eller i realiteten i

detta fall en del av de fasta kostnaderna, med en öronmärkt fast intäkt är

ingen självklarhet. Argumentet att abonnemangsavgiften måste höjas för

att täcka accesskostnaden kan därför starkt ifrågasättas.

För att uppnå en tillfredsställande bevakning av målen om rimligt pris

och om likvärdiga villkor är det viktigt att prisutvecklingen på telefo-

nitjänsten noga följs ur ett konsumentperspektiv. Regeringen avser att i

PTS instruktion ålägga myndigheten att följa utvecklingen av telefonipri-

serna inom olika regioner och för olika abonnentkategorier samt årligen

redovisa den i samband med sin årsredovisning. Särskild uppmärksamhet

bör därvid läggas på effekterna av eventuella prisförändringar för särskilt

utsatta grupper som t.ex. funktionshindrade personer och äldre. PTS bör

dock även däremellan uppmärksamma regeringen på om priserna snabbt

förändras i en för vissa konsumentgrupper ogynnsam riktning. Rege-

ringen avser att årligen rapportera om utvecklingen till riksdagen.

Den föreslagna regleringen bör i första hand gälla under tre fyra år.

Erfarenheten av tidigare prisreglering på teleområdet har visat att en så-

dan tidsperiod är en optimal tid för en prisreglering, eftersom det dröjer

en viss tid för regleringen att få effekt. Under perioden kommer en över-

syn av hela pristakskonstruktionen att göras. Regeringen avser att ge

PTS i uppdrag att till den 1 september 1999 bl.a. analysera hur eventuella

rationaliseringar eller tekniska förändringar hos Telia påverkat kostna-

derna för tillhandahållandet av telefonitjänsten och prissättningen på bo-

lagets övriga, icke prisreglerade tjänster samt hur marknaden påverkats.

7.4 Nummer-, adress- och katalogfrågor

7.4.1 Katalog och nummerupplysningstjänst för telefoni

Regeringens förslag: Kravet att lämna ut publicerad abonnentinfor-

mation utsträcks till att gälla alla anmälningsskyldiga operatörer. In-

formationen skall göras tillgänglig för allmänheten genom en num-

merupplysningstjänst. Operatören skall på skäliga villkor lämna ut re-

gister med informationen till den som för nummerupplysningsändamål

begär det.

Katalogutredningens förslag: Utöver regeringens förslag vill utreda-

ren att en tryckt katalog med geografisk indelning skall spridas utan sär-

skild avgift till alla abonnenter i regionen, inte bara egna kunder. Dess-

utom vill utredaren att teleoperatörerna tvingas samverka för att åstad-

komma en komplett nummerupplysning.

Remissinstanserna: Det råder stor enighet om behovet av att tillskapa

en möjlighet att i ett sammanhang få tillgång till uppgifter om samtliga

operatörers abonnenter. Däremot framförs kritik mot förslaget att tvinga

fram kataloger i tryckt form. Remissinstanserna pekar på möjligheten att

använda tekniska lösningar t.ex. CD-ROM som gör det onödigt med ett

definitivt krav på tryckt katalog. Dessutom framhåller man att kostna-

derna för att tillhandahålla en tryckt katalog kan bli orimligt höga och att

en sådan inte är miljövänlig. Ett stort antal av remissinstanserna vill se

Post- och telestyrelsen som den yttersta garanten för att en samlad kata-

log kommer till stånd.

Skälen för regeringens förslag: Förslaget syftar främst till att ge

grundläggande förutsättningar för den som vill skapa en sammanhållen

nummerupplysningstjänst. Syftet med detta är i sin tur att underlätta an-

vändarnas sökning av teleadresser. På sikt bör ambitionen vara att göra

alla teleadresser, oavsett om det är telefoni eller data, sökbara i ett sam-

manhang. Regeringen ser liksom utredaren den framtida katalogen som

datorbaserade delkataloger, vilka via datakommunikation samverkar så

att de för en användare uppfattas som en och samma katalog. Regeringen

delar utredarens uppfattning att det i dagsläget inte går att skapa en sådan

katalog. På kort sikt måste behovet av en samlad katalog troligtvis lösas

med en gemensam databas.

Regeringens förslag innebär i huvudsak att det som tidigare var regle-

rat med tillståndsvillkor för Telia nu föreslås omfatta alla som har an-

mälningsplikt. Skyldigheten att tillhandahålla katalog kommer dock fort-

sättningsvis att regleras enbart genom tillståndsvillkor.

En operatör skall på skäliga villkor lämna ut sitt register till den som

begär det för nummerupplysningsändamål. Bestämmelsen om skälighet

är ett nödvändigt led om en eller flera sammanhållna nummerupplys-

ningstjänster skall kunna åstadkommas. Den som tar initiativ till att

skapa en katalogtjänst måste kunna göra detta på affärsmässiga grunder.

Utan ett krav på skälighet kan det bli svårt för aktörerna att komma fram

till uppgörelser som gör det möjligt att bygga en samlad nummerupplys-

ningstjänst.

Den tryckta telefonkatalogen som ges ut av Telia fyller givetvis en

nödvändig funktion för tillhandahållandet av effektiva telekommunika-

tioner, men regeringen anser att detta inte är skäl nog för att tvinga andra

operatörer att ge ut en tryckt katalog. För andra operatörer än Telia är det

tveksamt om nyttan med tryckt katalog uppväger kostnaden. Även om en

katalog skall tillhandahållas kostnadsfritt finns det risk för kostnadsöver-

vältring på konsumenterna. Det finns dessutom ett ökande antal abon-

nenter som lika gärna eller hellre tar emot en digitaliserad katalog. Den

typ av aktörer som i dag ger ut lokala telefonkataloger såsom t.ex. Lokal-

delen kommer att få en utmärkt källa för katalogproduktion med en ge-

mensam databas. Dessa produkter finansieras vanligtvis med annonser

och är kostnadsfria för användarna.

Regeringens förslag innebär inget krav på att teleoperatörerna skall

samverka för att åstadkomma en gemensam databas för nummerupplys-

ning. Regeringen kommer dock att uppdra åt PTS att se över förutsätt-

ningarna för hur en gemensam nummerdatabas kan skapas. Detta är en

lösning som förordas av ett flertal remissinstanser som vill se PTS som

den yttersta garanten för att en nummerdatabas kommer till stånd. Num-

merupplysning via en gemensam databas bör ske till ett för konsumenten

rimligt pris.

7.4.2 Samlad databas för dataadresser och PTS ansvar för e-post-

 planen för Internet

Regeringens bedömning: Med hänsyn till en pågående utredning om

Internet avvaktar regeringen med ställningstaganden till förslagen om

en samlad databas med elektroniska postadresser och om ansvaret för

namn- och adressplan till elektronisk post på Internet.

Katalogutredningens och promemorians förslag: Katalogutredningens

förslag går ut på att den som tilldelas kapacitet i namn- och adressplan

för e-post, dvs. registrerat en e-postdomän, är skyldig att föra register

över de e-postadresser som skall publiceras. Om domäninnehavaren är en

e-postoperatör avgör abonnenten om adressen skall publiceras. Om

domäninnehavaren är annan organisation, som har domänen för eget

bruk, t.ex. egna anställda, avgör domäninnehavaren vilka adresser som

skall publiceras.

Domäninnehavaren är skyldig att publicera sitt register. Utredaren fö-

reslår inte i detalj formerna för publicering, men förutsätter att uppgif-

terna skall vara åtkomliga via datakommunikation och att branschen kan

samverka så att användare kan söka på ett enda ställe. Utredaren pekar på

det av branschen nyligen startade Katalogforum som en lämplig plats för

att nå en överenskommelse om samverkan.

Domäninnehavare skall vara skyldig att lämna ut sitt register på skä-

liga villkor till den som begär det för adressupplysningsändamål.

Post- och telestyrelsen skall fortlöpande följa arbetet. Senast den

1 september 1997 skall PTS rapportera till regeringen om kravet på

katalog för datakommunikationsområdet uppfyllts. Har det inte skett

föreslås att tvingande regler införs.

I promemorian föreslås att PTS, som redan har ansvaret för namn- och

adressplanen för X.400, även får ansvaret för namn- och adressplanen för

e-post på Internet.

Remissinstanserna: Liksom i fallet med en samlad katalog för tele-

foni vill många remissinstanser se PTS som en garant för att en funge-

rande katalogtjänst kommer till stånd. I övrigt vill en övervägande del av

remissinstanserna i det längsta undvika reglering till förmån för frivilliga

lösningar.

Skälen till regeringens bedömning: I dag är det Kungliga Tekniska

högskolan (KTH) som på uppdrag av Informationstekniska Standardise-

ringen inom Standardiseringsorganisationen i Sverige (SIS-ITS) tilldelar

domännamn inom X.400 systemet. PTS har ett övergripande ansvar för

denna namn- och adressplan. När det gäller namn- och adressplan för

e-post på Internet anser sig PTS inte ha något ansvar i dagsläget.

Ansvaret för tilldelning av och registrering av domännamn ligger på en

tjänsteman vid KTH, (SUNET-KTH), som utför detta på uppdrag av

Internet Network Information Center (INIC), som är den globala

Internet-organisationen. En klart övervägande del av dagens e-posttrafik

sker med stöd av Internet-adresser.

I promemorian föreslås att PTS skall få ansvaret för namn- och

adressplanen för den svenska delen av Internet. Frågan om staten skall ta

ett ansvar för planen och var ett sådant ansvar bör läggas utreds för när-

varande av Statskontoret (regeringsbeslut 26 september 1996, dnr

K96/3411/1). I riktlinjerna sägs att Statskontoret skall bedöma om den

nuvarande administrationen av Internet är adekvat, eller om den bör or-

ganiseras på annat sätt. Utredningen skall vara klar till den 1 oktober

1997.

Mot bakgrund av ovanstående bör ställningstagandena i dessa frågor

avvakta det uppdrag som Statskontoret genomför för närvarande.

7.4.3 Nummerplaner, nummerportabilitet och lika tillträde

Tillgången till nummer är en grundförutsättning för att kunna tillhanda-

hålla telefoni till egna kunder, dvs. att ha abonnenter som är direktan-

slutna till det egna nätet. I direktivet om full konkurrens 96/19/EG skall

alla medlemsstater senast den 1 juli 1997 ha omstrukturerat sina num-

merplaner så att de medger tilldelning av nummer till nytillkomna ope-

ratörer.

Att utarbeta en helt ny nummerplan är ett mycket omfattande arbete

som just har inletts av PTS och beräknas vara fullt genomfört först efter

sekelskiftet. Den svenska nummerplanen som fastställdes 1994 innebar

en övergångsslösning för att kunna tillhandahålla nummer till de nya

operatörerna och baserades på en anpassning av förutvarande Televerkets

nummerplan. Alla operatörer tilldelas numera nummerkapacitet på lik-

värdiga villkor.

Men även de kunder som är direktanslutna till en operatör, t.ex. Telia,

kan på samtalsbasis utnyttja en annan operatör, t.ex. Tele2, genom att slå

ett prefix (i Tele2:s fall 007). Även prefixen bör vara likvärdiga i fråga

om längd och komplexitet. I fråga om prefix föreligger emellertid en si-

tuation med provisoriska och delvis icke likvärdiga lösningar. Så har t.ex.

Telenordia och Global One fyrsiffriga prefix (0087 resp. 0086) och på

senare tid tillkomna operatörer kan t.o.m. få femsiffriga prefix (som t.ex.

First Telecom Europe 00808). Enligt ett beslut av ministerrådet 1992

skall hela unionen 1998 övergå till ett gemensamt internationellt prefix

00 (92/264/EEG), varvid alla operatörsvalsprefix måste justeras. Vid det

tillfället kommer en helt konkurrensneutral lösning baserad på förval, s.k.

lika tillträde, att införas.

Av mycket stor betydelse för konkurrensen mellan operatörer är också

möjligheten till nummerportabilitet. Med detta menas att en abonnent

som väljer att byta operatör får, inom vissa ramar, behålla sitt gamla

nummer. Att byta ett invant eller kommersiellt inarbetat nummer är både

obekvämt och för större företag ganska dyrbart. För vissa privatpersoner

kanske det också innebär ett rent känslomässigt motstånd. Allt detta

sammantaget missgynnar givetvis nya operatörer som vill konkurrera

med den dominerande och sedan många år tillbaka etablerade operatören

i ett land.

Frågan om nummerportabilitet har uppmärksammats i flera EG-direk-

tiv. I förslaget till samtrafikdirektiv fastslås att nummerportabilitet skall

vara infört i alla större befolkningscentra senast den 1 januari 2003. Detta

kan tyckas sent med tanke på att den europeiska telemarknaden skall vara

liberaliserad senast den 1 januari 1998. En anledning är att EG-kommis-

sionen bedömt att det kommer ta flera år innan alla medlemsländer har

möjlighet att leva upp till kravet. Många länder kommer dock att ha in-

fört nummerportabilitet långt innan år 2003, flera redan under 1998

1999. Ytterligare ett skäl till förseningen är att det länge rått oenighet om

vad det kan komma att kosta samt hur dessa kostnader bör fördelas mel-

lan operatörerna. Flera utredningar i olika länder under senare år har

dock visat att kostnaderna sannolikt inte blir så höga som först befarades,

även om det fortfarande råder delade meningar om hur beräkningarna

skall göras. De cost-benefit-analyser som gjorts avseende införandet av

nummerportabilitet, visar dock i samtliga fall att nyttan för samhället

överstiger kostnaderna.

Som ett underlag för kommande ställningstaganden om nummerfrågor

publicerade EG-kommissionen i slutet av 1996 en grönbok där såväl frå-

gor kring nummerplaner som nummerportabilitet behandlas. I grönboken

föreslås bl.a. att senaste införandedatumet skall flyttas fram till år 2000,

något som enligt PTS inte skulle orsaka Sverige några egentliga problem.

Grönboken är för närvarande föremål för en konsultationsprocess.

I Sverige utreder PTS bl.a. olika alternativa tekniska lösningar samt

hur kostnaderna skall fördelas mellan berörda operatörer för att införa

nummerportabilitet. Myndigheten avser att under våren inkomma med en

skrivelse i frågan till regeringen.

Enligt regeringen bör möjligheten till nummerportabilitet införas sna-

rast möjligt. Vissa ekonomiska och juridiska frågor återstår dock ännu att

lösa. Därefter avser regeringen att återkomma med förslag om införande

av nummerportabilitet i Sverige. En ambition bör vara att möjlighet till

nummerportabilitet mellan fastnätsoperatörer skall vara införd i större

befolkningscentra samt för digital mobiltelefoni och frisamtalstjänster

senast 1 januari 1999.

7.5 Övriga frågor

7.5.1 Tekniska planer, servicekodplanen och nätgränssnitt

Regeringens förslag: PTS ges möjlighet att vid behov utfärda före-

skrifter dels om tekniska planer, servicekodplanen och vissa standar-

der för gränssnitt, dels rörande andra viktiga funktionella områden

som rör nätet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Promemorians förslag har inte föranlett några

särskilda kommentarer. Endast Telia ifrågasätter varför PTS skall ges de

föreslagna vidgade befogenheterna och menar att utarbetandet av tek-

niska planer m.m. är områden som väl lämpar sig för branschöverens-

kommelser.

Skälen för regeringens förslag: PTS har i dag ett ansvar för att det

finns ett sammanhållet och öppet telenät som täcker hela landet. För att

nätet även i fortsättningen, i en situation med ett flertal operatörer som

bygger egna nät och tillhandahåller tjänster, skall kunna anses vara öppet

och sammanhållet krävs att vissa nätfunktioner samordnas av ett fristå-

ende organ. Nätfunktionerna finns angivna i olika tekniska planer, t.ex.

planen för signalpunktskoder rörande nätsignalsystem (både nationella

och internationella) och planen för mobila nätkoder enligt ITU-T rekom-

mendation E.212.

Utöver tekniska planer finns också en servicekodplan. Den innehåller

uppsättningar av servicekoder för användarprocedurer för olika tjänster,

speciellt tilläggstjänster. Exempel på dessa är samtal väntar och

 medflyttning (medflyttning har aktiveringsproceduren *21*b-nr#, där

21 står för själva servicekoden). I ett utkast till ETSI-standard (prETS

300 738) anges att servicekoderna 10 till 19, som är avsedda för nationell

användning, skall tilldelas av den nationella regleringsmyndigheten.

Dessutom finns det andra funktionella områden som är viktiga för att

telenätet även fortsättningsvis skall vara sammanhållet och också upp-

fattas av slutanvändarna som sådant. Detta gäller särskilt tonbesked inom

allmänt tillgängliga telenät och textbesked (cause codes) som förekom-

mer inom digitala flertjänstnät (ISDN). När det gäller tonbesked har EG-

kommissionen gett ett mandat till ETSI att utarbeta en teknisk rapport

som eventuellt kommer att leda till en standard. I dag saknas speciella

standarder som specificerar dessa funktionella områden. Detta kan till

viss del utläsas i svenska standarder som används för typgodkännande av

teleterminalutrustning, men en sådan ordning kan inte anses tillfredsstäl-

lande, speciellt inte för nya teleoperatörer.

Lagen och förordningen bör utformas på ett sådant sätt att det blir

möjligt för PTS att utfärda föreskrifter om dessa planer när det finns ett

påvisbart behov. Den närmare specificeringen av standarden kan sedan

utföras av en arbetsgrupp inom Informationstekniska standardiseringen

(ITS), eller motsvarande organisation, som har rätt kompetens.

För att samtrafiken mellan operatörerna skall kunna fungera på ett till-

fredsställande sätt föreslås PTS också få ett bemyndigande att vid behov

föreskriva om vissa standarder som skall gälla i gränssnittet, dvs. kon-

taktytan, mellan olika operatörers nät. Detta tas även upp under avsnitt

7.2.

7.5.2 Straffbestämmelser

Regeringens förslag: Samtliga straffbestämmelser i 34 § telelagen ut-

mönstras ur lagen.

Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att straffbestäm-

melsen beträffande den som bryter mot en föreskrift som avses i 19 §

skulle behållas.

Remissinstanserna: Endast Riksåklagaren har yttrat sig över prome-

morians förslag. Riksåklagaren förordar att samtliga straffbestämmelser i

telelagen tas bort.

Skälen för regeringens förslag: Kriminaliseringen som metod för att

söka hindra överträdelse av olika normer i samhället bör användas med

stor försiktighet. Rättsväsendet bör inte belastas med sådant som har

ringa eller inget straffvärde. Kriminalisering är vidare inte det enda och

inte heller det mest effektiva medlet för att motverka oönskade beteen-

den. Det allmännas resurser för brottsbekämpning bör koncentreras på

sådana förfaranden som kan föranleda påtaglig skada eller fara och som

inte kan bemötas på annat sätt (jfr. prop. 1994/95:23 s. 52 ff).

Utvecklingen på flera lagstiftningsområden, bl.a. inom bank- och vär-

depapperslagstiftningen, har gått mot att ersätta straffbestämmelser med

vitesförfaranden. Även på teleområdet torde vitesförelägganden vara en

betydligt effektivare metod för att upprätthålla efterlevnaden av lagen än

att föreskriva straff. Tillräckliga skäl saknas för att behålla en straffbe-

stämmelse som rör den som utan tillstånd bedriver tillståndspliktig verk-

samhet. I stället föreslås att tillsynsmyndigheten ges möjlighet att ingripa

med vitesförelägganden mot den som bedriver sådan verksamhet. Se vi-

dare kommentaren till 33 a §.

Med hänsyn till att myndighet som begär uppgifter enligt 27 § ges

möjlighet med stöd av 36 a § att förena sitt föreläggande med vite före-

slås att kriminaliseringen av en vägran att följa en sådan begäran slopas.

I promemorian föreslås att straffbestämmelsen beträffande den som

begär eller tar emot ersättning efter ett högre pris än som är medgivet i en

föreskrift som avses i 19 § skall behållas. Riksåklagaren har emellertid

anfört att vitessanktioner är en effektivare metod än kriminalisering även

i detta fall. Regeringen delar den bedömningen och föreslår därför att

samtliga straffbestämmelser i 34 § telelagen utmönstras ur lagen.

7.5.3 Utlämnande av uppgifter

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 27 § telelagen som reglerar i

vilken omfattning tystnadsplikten enligt 25 § får brytas utvidgas till att

omfatta även situationer när en polismyndighet fullgör sin underrätt-

elseskyldighet enligt 12 § polislagen och vid olyckor eller dödsfall.

Tystnadsplikten bryts även när polismyndighet eller åklagarmyndighet

behöver uppgiften för att fullgöra skyldighet enligt 31 § tredje stycket

lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

Bakgrund: Enligt 25 § första stycket telelagen föreligger tystnadsplikt

för den som i televerksamhet fått del av eller tillgång till bl.a. uppgift om

teleabonnemang, varmed bl.a. avses vilket telefonnummer en viss person

har. Enligt 27 § kan dock en uppgift av detta slag lämnas ut till bl.a.

polisen, nämligen dels för delgivning under vissa förutsättningar (p.1),

dels när det föreligger misstanke om brott av en viss svårighetsgrad och

det bedöms att brottet kan föranleda annan påföljd än böter (p.2).

Rikspolisstyrelsen har i en skrivelse föreslagit en utökad skyldighet för

teleoperatörer att lämna ut uppgift om hemliga telefonnummer. Det gäller

när polisen skall fullgöra sin skyldighet enligt 31 § tredje stycket lagen

(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare att un-

derrätta barnets vårdnadshavare. Motsvarande behov för polisen att ha

tillgång till telefonnummer föreligger enligt styrelsen när någon som är

under arton år har tagits om hand med stöd av 12 § polislagen (1984:387)

för att därefter lämnas ut till förälder eller annan vårdnadshavare. Även i

ett antal situationer där polisen enligt 2 § 4 polislagen fullgör sina skyl-

digheter att hjälpa eller ge service gentemot allmänheten kan i bland fö-

religga ett berättigat behov för polisen att kunna få tillgång till någons

teleabonnemang. Det kan gälla underrättelse eller efterforskning eller

identifiering vid olyckor eller dödsfall eller när ägare till hittegods skall

informeras. Rikspolisstyrelsen föreslår att 27 § telelagen kompletteras

med en skyldighet för teleoperatören att på begäran lämna ut uppgift om

teleabonnemang till polisen, när uppgiften behövs enligt 31 § tredje

stycket lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller i

ett särskilt fall är nödvändig för att polisen skall kunna fullgöra uppgift

som avses i 2 § 4 eller 12 § polislagen.

Skrivelsen har vid remissbehandling fått ett blandat mottagande. Riks-

åklagaren och Post- och telestyrelsen har tillstyrkt förslaget eller lämnat

det utan erinran. Europolitan och Telia har motsatt sig att förslaget införs

i telelagen. Comviq kan möjligen beträffande polisens underrättelse-

skyldighet enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöver-

trädare och polislagen se att intresset av att bryta telehemligheten över-

träffar skyddsvärdet av dessa uppgifter.

Skälen för regeringens förslag: Den i Rikspolisstyrelsens framställ-

ning begärda utvidgningen av möjligheterna att ta del av hemliga tele-

abonnemang enligt 27 § telelagen till att också omfatta uppgifter som be-

hövs enligt 31 § tredje stycket lagen med särskilda bestämmelser om

unga lagöverträdare och 12 § polislagen anser regeringen vara väsentlig

för att polisen effektivt skall kunna utföra de uppgifter dessa lagrum krä-

ver. Detsamma gäller vid underrättelse, efterforskning eller identifiering

vid olyckor eller dödsfall. Utredning enligt 31§ lagen med särskilda be-

stämmelser om unga lagöverträdare kan göras av polis eller åklagare.

Möjlighet att få tillgång till uppgift om teleabonnemang bör därför gälla

även åklagarmyndighet. Regeringen föreslår att en bestämmelse med den

innebörden införs i 27 § telelagen. Däremot framstår en utvidgning som

omfattar polisens generella serviceskyldighet enligt 2 § 4 polislagen som

alltför omfattande som grund för att bryta tystnadsplikten.

7.5.4 Samutnyttjande av anläggningar

I departementspromemorian anges att PTS bör uppmuntra till samut-

nyttjande av anläggningar samt att tvingande lagstiftning kan övervägas

om samutnyttjande ändå inte kommer till stånd. Även om de flesta re-

missinstanser är positiva till ett ökat samutnyttjande av anläggningar,

ställer sig flera negativa till en tvingande lagstiftning. Som skäl anges

bl.a. att olika operatörer har olika strategier och nätstrukturer och att de

därför inte alltid klarar av att samlokalisera.

Regeringen instämmer i remissinstansernas synpunkter. En tvingande

lagstiftning övervägs därför inte för närvarande inom regeringen.

8 Ändringar i lagen om teleterminalutrustning

Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheten ges befogenhet att hindra

eller begränsa marknadstillträde för teleterminalutrustning och med-

dela förelägganden om tillbakadragande av sådan utrustning i de fall

utrustningen inte uppfyller krav som följer av lagen eller av föreskrif-

ter som meddelats med stöd av lagen. Myndighetens beslut skall gälla

omedelbart.

Promemorians förslag: Promemorian innehåller inget förslag om att

tillsynsmyndighetens beslut skall gälla omedelbart.

Remissinstanserna: Av remissinstanserna är det endast Kammarrät-

ten i Stockholm som har haft erinringar mot förslaget. Kammarrätten

ifrågasätter om inte ett beslut om förbud är av så ingripande karaktär att

beslutet omgående bör underställas en domstolsprövning. Det behövs

också klargöranden avseende frågan om ett förbud skall gälla omedelbart

eller först när det underliggande myndighetsbeslutet har vunnit laga kraft.

Skälen för regeringens förslag: Rådets direktiv 91/263/EEG om till-

närmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning

och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, ändrat

senast genom rådets direktiv 93/97/EEG (terminaldirektivet) föreskriver

att terminalutrustning skall uppfylla följande s.k. väsentliga krav för att

få placeras på marknaden och användas (art. 4):

- Användarsäkerhet och säkerhet för personal vid företag som driver

allmänt tillgängliga telenät i den utsträckning dessa krav inte omfattas

av lågspänningsdirektivet (73/23/EEG).

- Krav på elektromagnetisk kompatibilitet såvitt de är specifika för ter-

minalutrustning.

- Skydd mot skada på allmänt tillgängligt telenät.

- Effektivt utnyttjande av frekvensspektrumet där så är lämpligt.

- Samverkan mellan terminalutrustningar och utrustning i ett allmänt

tillgängligt telenät samt samverkan mellan terminalutrustningar, där så

är motiverat.

Direktivet innehåller vidare en säkerhetsklausul (art. 8) som föreskri-

ver att en medlemsstat skall, om den upptäcker att terminalutrustning inte

överensstämmer med relevanta väsentliga krav när den används på rätt

sätt och för det ändamål som tillverkaren avsett, vidta alla lämpliga åt-

gärder för att dra tillbaka sådana produkter från marknaden eller för att

begränsa eller hindra att de släpps ut på marknaden.

Direktivets bestämmelser har i huvudsak införlivats genom lagen

(1992:1527) om teleterminalutrustning och föreskrifter som meddelats

med stöd av lagen. Enligt 5 § första stycket utövar den myndighet rege-

ringen bestämmer tillsyn över efterlevnaden av lagen och av föreskrifter

som har meddelats med stöd av lagen. Tillsynsmyndigheten har rätt att

för tillsynen på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs,

få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder,

och hos den som tillverkar, importerar, saluför eller hyr ut terminalut-

rustning få tillgång till sådan utrustning för kontroll (5 § andra stycket).

Enligt 6 § får tillsynsmyndigheten för genomförandet av den tillsyn som

avses i 5 § andra stycket meddela de förelägganden som behövs. Ett så-

dant föreläggande får förenas med vite.

Dessa bestämmelser ger inte tillsynsmyndigheten befogenhet att hindra

eller begränsa marknadstillträde för teleterminalutrustning eller meddela

förelägganden om tillbakadragande av sådan utrustning vid brist på över-

ensstämmelse med de väsentliga krav som terminaldirektivet föreskriver.

Direktivet är därmed i detta avseende inte införlivat med svensk rätt så-

vitt avser andra aspekter än skada på person eller egendom. I dessa se-

nare avseenden är produktsäkerhetslagen (1988:1604) tillämplig.

Bestämmelser som ger tillsynsmyndigheten samtliga de befogenheter

som följer av terminaldirektivet bör lämpligen tas in i lagen om teleter-

minalutrustning och i de andra föreskrifter som meddelas med stöd av

lagen. Detta föreslås ske genom att man i 6 § bemyndigar tillsynsmyn-

digheten att för den tillsyn som avses i 5 § meddela de förelägganden och

förbud som behövs för efterlevnaden av lagen eller av föreskrifter som

meddelas med stöd av lagen. Beslutet bör gälla omedelbart utan hinder

av att det inte vunnit laga kraft.

Enligt Kammarrätten i Stockholm kan det inte uteslutas att ett förbud

enligt 6 § mycket väl kan få till konsekvens att den till vilket förbudet

riktas helt kan hindras i sin näringsverksamhet. Kammarrätten har därför

ifrågasatt om inte ett sådant beslut om förbud är av så ingripande karaktär

att det omgående bör underställas en domstolsprövning.

 Även om beslut enligt 6 § i vissa fall kan bli mycket ingripande för den

som berörs av förbudet är det enligt regeringens bedömning tillräckligt

från rättssäkerhetssynpunkt att beslutet kan överklagas till domstol, som

också har möjlighet att förordna att beslutet i avvaktan på ett slutligt av-

görande tills vidare inte skall gälla. Beträffande övriga författningsänd-

ringar hänvisas till författningskommentaren.

9 Statens deltagande i satellitorganisationerna

Regeringens bedömning: Staten bör även fortsättningsvis delta som

part i satellitorganisationerna Eutelsat, Inmarsat och Intelsat. Statens

uppgift skall vara att se till att satellitorganisationerna, i första hand

Inmarsat, tillhandahåller de tjänster som Sverige enligt andra konven-

tioner förbundit sig att tillhandahålla.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: NUTEK och Teracom ställer sig bakom prome-

morians förslag. Teracom framhåller, angående promemorians förslag att

avtalet mellan staten och Telia om Telias signatärskap skall förlängas i

tre år, att staten i avtalet bör tillförsäkras rätt att säga upp avtalet innan

treårsperiodens slut när möjligheterna öppnas till anslutning för flera sig-

natärer per land och/eller möjligheter ges till direkt tillträde.

Skälen för regeringens bedömning: De internationella satellitkon-

ventionerna Intelsat, Inmarsat och Eutelsat har alla formen av mellan-

statliga konventioner. Varje konvention är uppdelad på en huvudöver-

enskommelse, avsedd att ingås mellan stater, och en driftsöverenskom-

melse, avsedd att ingås mellan staterna eller av dem utsedda telekommu-

nikationsorgan (signatären). Intelsats huvudsyfte är att på kommersiell

grundval upplåta rymdsektorskapacitet för allmänna internationella tele-

kommunikationer mellan alla delar av världen. Inmarsat har till syfte att

tillhandahålla en rymdsektor för att förbättra de maritima telekommuni-

kationerna. I Inmarsats tjänsteutbud ingår emellertid också land- och

aeromobil trafik. Eutelsats huvudsyfte är att tillhandahålla en rymdsektor

för internationella allmänna telekommunikationer i Europa. Satellitsys-

temet används till 80 % för TV-distribution.

Sverige inträdde i Intelsat år 1972, i Inmarsat år 1979 och i Eutelsat år

1983. Enligt avtalet mellan staten och Telia innehar Telia som signatär

rättigheter och skyldigheter enligt de tre konventionernas driftsöverens-

kommelser. Sveriges inträde i Intelsat motiverades bl.a. (prop. 1971:149,

s. 16ff) med satellitteknikens betydelse för att utvidga telekommunika-

tionerna till alla delar av världen samt Sveriges framträdande roll i det

internationella samarbetet på telekommunikationsområdet. Sverige hade

även deltagit i de tidigare provisoriska arrangemangen för satellitsamar-

betet.

Som skäl till inträdet i Inmarsat år 1979 angavs bl.a. (prop.

1978/79:166, s. 14ff) att satellittekniken avsevärt kan förbättra sjöfartens

telekommunikationer och härigenom förbättra sjösäkerheten och sjö-

folkets sociala situation. Vidare var uppfattningen att automatiserad tra-

fik bl.a. via satellit på sikt kan bidra till att förbättra ekonomin i den pers-

onalkrävande kustradiorörelsen. Även industripolitiska skäl och bety-

delsen av inflytande i Inmarsat framhölls som motiv för inträde i organi-

sationen.

Som skäl för inträdet i Eutelsat år 1983 angavs (prop. 1982/83:173,

s. 7f) angelägenheten av att fortsätta det västeuropeiska samarbetet på

rymdteknologins område samt Sveriges framträdande roll i det interna-

tionella samarbetet på telekommunikationsområdet och deltagandet i det

nära nordiska samarbetet i dessa frågor.

Enligt avtalet om överlåtelse av Televerkets verksamhet mellan staten

och Telia innehar Telia rättigheter och skyldigheter som signatär enligt

de tre konventionernas driftsöverenskommelser. Avtalet innebär även,

om så tillåts av resp. satellitorganisation, att annan operatör ges samma

möjligheter som Telia att få tillgång till satellitkapacitet.

Diskussioner pågår för närvarande i samtliga tre satellitorganisationer

om att anpassa strukturerna till att bli mer öppna för konkurrens. Proble-

met är att organisationerna i dag har omständliga beslutsstrukturer som

inte längre är anpassade till den snabba och allt mer kommersiellt inrik-

tade utvecklingen på området. I diskussionerna belyses även stat-

ens/partens framtida roll i organisationerna. Förändrade beslutsstrukturer

kan leda till att denna roll blir av mer övervakande karaktär och som

garant för bevarande av vissa basfunktioner. Vidare förs diskussioner om

att tillåta fler operatörer/signatärer från varje medlemsland samt att även

tillåta direkt tillträde till satellitkapacitet för andra operatörer än signatä-

ren, dvs. utan krav på medlemskap i organisationen.

Sverige bör även fortsättningsvis ha intresse av deltagande i de tre

satellitorganisationerna. Generellt har staten ett intresse av en väl funge-

rande telefonitjänst som medger telefonering till hela världen. Då detta

kräver satellitkapacitet har staten ett intresse i att tillförsäkra i Sverige

verksamma operatörer tillgång till och inflytande i satellitorganisatio-

nerna.

På sjöfartsområdet har Sverige tillträtt den internationella sjösäker-

hetskonventionen SOLAS (Safety of Life at Sea) som bl.a. innehåller

krav på tillhandahållande av generella radiokommunikationer mellan

land och fartyg. Detta upprätthålls bl.a. genom satellitkapacitet via

Inmarsat.

På luftfartsområdet pågår diskussioner både internationellt och natio-

nellt om en övergång från markbaserade navigationshjälpmedel till satel-

litbaserade.

Staten har ett övergripande intresse av den satellitkapacitet som orga-

nisationerna genererar. Detta avser särskilt Inmarsat med avseende på

den maritima radiokommunikationen.

Mot den givna bakgrunden bör staten även fortsättningsvis delta som

part i de tre satellitorganisationerna. Statens uppgift bör vara att tillför-

säkra att de tjänster som Sverige enligt andra konventioner förbundit sig

att tillhandahålla upprätthålls av satellitorganisationerna, i första hand

Inmarsat. Detta innebär att staten som part bör koncentrera sitt intresse

på organisationernas samhällsuppgift, dvs. den verksamhet som syftar till

att tillhandahålla satellitkapacitet som gynnar det allmänna, t.ex. till-

gången till radiokommunikation via Inmarsat.

Sverige bör därmed kunna stödja de förändringar av organisationerna

som innebär att strukturerna blir mer anpassade till en kommersiellt in-

riktad verksamhet, men där parterna/staterna behåller en övergripande

kontroll över organisationernas samhällsuppgift. Denna kontroll bör dock

inte gå längre än vad som hittills är fallet.

Staten bör även fortsättningsvis tillförsäkra tillträde för minst en

svensk signatär per satellitorganisation. I annat fall är det, enligt gällande

konventioner, parten som får ta över signatärens roll. Mot bakgrund av

organisationernas struktur och att signatärerna är ansvariga för den

kommersiella driften av organisationerna, inklusive investeringarna, är

det inte lämpligt att staten även har denna roll. Staten har, genom PTS,

emellertid övertagit ansvaret för de funktioner av myndighetskaraktär

som åvilar signatären, t.ex. godkännande av jordstationer och s.k. koor-

dineringsärenden.

Regeringen har i avsnitt 6.3 angivit att de telepolitiska målen i huvud-

sak bör uppnås genom lagstiftning. Separata avtal mellan staten och ope-

ratörer bör därför undvikas. Ett undantag från denna princip är avtal av-

seende förvaltningen av ansvaret för åtagandena i satellitorganisatio-

nerna. Relationen mellan staten och operatören avseende deltagandet som

part resp. signatär i Eutelsat, Inmarsat och Intelsat är, som framgår av

beskrivningen ovan, av sådan karaktär att avtal lämpar sig bättre än

föreskrifter från statens sida.

Avtalet mellan staten och Telia i denna fråga bör således i huvudsak

kvarstå oförändrat. Enligt avtalet förbinder sig Telia att utan särskild er-

sättning skriftligen till resp. satellitorganisation anmäla och medge att

sådana operatörer som är erkända enligt den internationella telekon-

ventionen eller som har tillstånd enligt telelagen ges möjlighet att genom

direktkontakt med resp. organisaton träffa avtal om tillgång till efter-

frågad satellitkapacitet. Avtalet bör ändras så att även den som tillhan-

dahåller anmälningspliktig verksamhet enligt 4 a § kan ges tillgång till

satellitkapacitet.Om satellitorganisationernas strukturer förändras kan det

även bli aktuellt med direkta avtal mellan staten och andra operatörer.

Detta kan påverka avtalet mellan staten och Telia.

10 Post- och telestyrelsens uppgifter

Regeringens förslag: Post- och telestyrelsen (PTS) skall i högre grad

än tidigare fungera som en sektorsmyndighet på teleområdet. PTS

skall ha ett övergripande ansvar för att telemarknaderna fungerar ef-

fektivt ur såväl konsument- som konkurrensperspektiv. Myndigheten

ges därför vidgade befogenheter på ett antal punkter.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Följande remissorgan stödjer promemorians för-

slag om utökade och förtydligade tillsynsuppgifter för PTS: Länsrätten i

Stockholms län, FOA, RRV, NUTEK, Folkrörelserådet, Banverket, Euro-

politan, Global One, Telenordia, Svenska Kraftnät, Teracom och SEKO.

Telia anser att de behov av samordning, tillsyn och rapportering som

anges i promemorian är betydligt överdrivna. Någon närmare analys och

värdering av utökat myndighetsengagemang på telemarknaden redovisas

inte.

Handikappförbundens Samarbetsorgan noterar med tillfredsställelse

promemorians förslag om PTS tillsyn ur ett användarperspektiv, vilket

bl.a. innebär att PTS i sin årliga uppföljning särskilt noga skall granska

funktionshindrade personers tillgång till telekommunikationer. Även

Handikappinstitutet är positivt till den årliga uppföljningen, liksom det

promemorian diskuterar om samhällsåtaganden på teleområdet.

Socialstyrelsen är positiv till PTS föreslagna samordningsroll gentemot

Konkurrensverket och Konsumentverket. En samordning med Handi-

kappombudsmannen saknas dock enligt Socialstyrelsen.

PTS anser att möjligheten att yttra sig enligt nuvarande 32 § bör gälla

samtliga tvister enligt lagen.

Såväl PTS, RRV, Statskontoret och[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller problemet med

PTS resurser för att klara de utökade uppgifterna.[REDACTED_EFTERNAMN] anser även att

Konkurrensverket bör tilldelas tillräckliga resurser och kompetens för att

klara sina uppgifter snabbt. Enligt Statskontoret har frågan behandlats

mycket översiktligt i promemorian.

RRV anför därutöver att de årliga rapporteringarna, bl.a. om regionala

konsekvenser, inte skall rapporteras i PTS årsredovisning som promemo-

rian föreslår. Detta bör göras separat och inte anges knapphändigt i års-

redovisningen. RRV har haft anmärkningar på det stora omfånget på PTS

årsredovisning och anser att den skall begränsas till att ge en god bild av

myndighetens arbete under det gångna året.

Statskontoret framhåller såsom en viktig förutsättning för en effektiv

tillsyn att de företag som är föremål för tillsyn avkrävs väldefinierade

uppgifter om verksamheten. Promemorian analyserar inte hur rapporte-

ringskraven bör utformas.

Socialstyrelsen anser att promemorian inte ger tillräcklig vägledning

beträffande tillsynen över att de särskilda behov som personer kan ha blir

tillgodosedda. Socialstyrelsen anser vidare att PTS bör få samma typ av

utvidgade befogenheter att föreskriva vad som skall ingå i avtal mellan

operatörer avseende åtgärder för funktionshindrade som PTS har vad

gäller samtrafiken.

Comviq anser att handläggningstiderna hos PTS och övriga till-

synsmyndigheter måste bli kortare om deras beslut skall ha någon positiv

effekt på konkurrensen.

Handikappinstitutet anser att det i PTS roll som samordnande sektors-

myndighet också bör ingå att driva på det svenska arbetet med europeisk

och internationell standardisering på området.

Skälen för regeringens förslag: Post- och telestyrelsen (PTS) skall

enligt sin nuvarande instruktion främja ett effektivt telesystem enligt fast-

lagda telepolitiska mål, främja en sund konkurrens, övervaka prisutveck-

lingen samt följa den tekniska utvecklingen. Statsmakterna har fastlagt

regionala och sociala mål för teleområdet. Syftet är att utjämna regionala

och sociala skillnader mellan invånare i glesbygd och tätort samt mellan

olika grupper av människor i samhället. På en konkurrensutsatt marknad

är det inte längre en utan flera aktörers skyldighet att bidra till att målen

uppnås. För närvarande uppnås vissa av de telepolitiska målen genom ett

avtal mellan staten och Telia. Då de telepolitiska målen i första hand

skall uppnås med lagstiftning bör PTS roll som övervakare av uppfyllan-

det av de telepolitiska målen stärkas. PTS bör således få rollen som sekt-

orsmyndighet på teleområdet med de samordningsuppgifter, utrednings-

uppgifter och rapporteringsskyldigheter som detta innebär. Myndigheten

bör också få vidgade befogenheter på ett antal punkter, bl.a. skall den på

begäran av part meddela beslut enligt lagen vid tvister om villkor för

samtrafik. Tillämpningen av telelagen och det nuvarande tillståndssyste-

met har inneburit en omfattande tillståndsprövning med i vissa fall långa

handläggningstider. Riksdagens revisorer har framfört förslag angående

uppföljning av post- och telepolitiska mål (1995/96:RR10). Revisorerna

ansåg att årligen återkommande krav på rapporteringar borde föras in i

PTS instruktion. Regeringen avser att mot bakgrund härav se över myn-

dighetens instruktion.

Europolitan anser att något krav på prövningstillstånd inte bör införas i

telelagen med hänsyn till den stora betydelse för en operatör som

tillsynsmyndighetens beslut kan ha.

Prövningstillstånd föreskrivs normalt i mål där beslut av förvaltnings-

myndighet skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Mål enligt

telelagen skiljer sig inte på något väsentligt sätt från andra sådana mål-

typer. Regeringen föreslår därför att det i telelagen införs en bestämmelse

om att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Av

övergångsbestämmelserna framgår att detta krav inte gäller om till-

synsmyndighetens beslut har fattats före ikraftträdandet.

Ansvarsområde

Regeringen anser att PTS skall vara sektorsmyndighet på teleområdet.

Det innebär att följa utvecklingen och bevaka att alla invånare i landet får

effektiva telekommunikationer till ett rimligt pris. Myndigheten bör ha

ett övergripande ansvar för att telemarknaden fungerar effektivt ur såväl

konsument- som konkurrensperspektiv. PTS skall vidare få en

samordnande och sammanhållande funktion gentemot Konsumentverket

och Konkurrensverket beträffande konsument- och konkurrensfrågor på

telemarknaden. Detta innebär bl.a. att PTS skall ta initiativ till

regelbundna avstämningsmöten mellan myndigheterna samt ansvara för

att kunskap som är baserad på samtliga myndigheters erfarenheter byggs

upp över utvecklingen på teleområdet. Sektorsmyndigheten bör även ha

ett övergripande ansvar för information om t.ex. beslut om föreskrifter,

tidsplaner för viktiga händelser i den närmaste framtiden, eventuella

förändringar av frekvensfördelning m.m.

I PTS uppgift att följa utvecklingen på telemarknaden ingår också att

följa den tekniska utvecklingen vad avser teletjänster samt tjänster på

angränsande områden såsom data och media. PTS skall följa den pågå-

ende integrationen på tele-, data- och medieområdena, även om den stat-

liga regleringen av dessa områden delvis faller utanför myndighetens

direkta ansvarsområde. Detsamma gäller IT-kommissionens arbete.

Myndigheten skall vidare i god tid informera regeringen om utvecklingen

på dessa marknader föranleder behov av ändringar av lagstiftningen eller

andra åtgärder från statsmakternas sida.

I PTS ansvar ingår att tillgodose totalförsvarets och funktionshindrade

personers behov av teletjänster. PTS skall även i fortsättningen säker-

ställa detta genom upphandling med medel över statsbudgeten, undantag

är vissa beredskapsåtgärder som är till nytta för operatörerna i fredstid.

Enligt beredskapsförordningen (1994:242) är PTS funktionsansvarig

myndighet för funktionen Telekommunikationer.

Tillsynsverksamheten

PTS skall bevaka att alla får tillgång till effektiva telekommunikationer

till ett rimligt pris. Bevakningen ur ett användarperspektiv innebär bl.a.

att årligen följa upp prisutvecklingen för olika tjänster samt kontrollera

att prisregleringen följs. Detta bör ske bl.a. genom uppföljning av upp-

handling av tjänster för funktionshindrade personer samt en uppföljning

av forskarinsatser liksom de frivilliga insatserna från operatörernas sida.

I bevakningen skall vidare ingå att följa upp hur olika abonnentgruppers

behov tillgodoses samt särskilt noga granska funktionshindrade personers

tillgång till teletjänster.

Bevakningen över målet om uthålliga och tillgängliga telekommunika-

tioner under kriser och i krig består i bl.a. tillsyn över efterlevnaden av de

föreskrifter som PTS får meddela om den fredstida planeringen för

totalförsvarets behov av telekommunikationer. Utbudet och kvaliteten på

olika tjänster samt eventuella regionala skillnader bör särskilt analyseras

och följas upp. Slutligen bör PTS, ur ett användarperspektiv, utvärdera

den information som ges kring tjänsterna och i samband med detta sam-

råda med Konsumentverket angående anmälningar på området.

PTS skall även bedriva tillsyn ur ett konkurrensperspektiv. Även fort-

sättningsvis bör det ankomma på PTS att i tillsynsarbetet analysera och

följa upp de problem som finns för en effektiv och sund konkurrens på

telemarknaden och genomföra eller föreslå nödvändiga förändringar i

föreskrifter, tillståndsvillkor, lagstiftning m.m. i detta avseende.

För att uppnå en effektiv tillsyn är det viktigt att PTS utökar samarbe-

tet med övriga myndigheter som har betydelse för telekommunikatio-

nerna. Detta gäller särskilt Konsumentverket och Konkurrensverket.

Konsumentverket har, bl.a. genom de anmälningar som kommer in,

betydelsefull kunskap och information om vilka problem de enskilda

abonnenterna på teleområdet har. Konkurrensverket har utöver sin

allmänna erfarenhet från fall rörande underprissättning och annat

missbruk av dominerande ställning också värdefull information om

tvister m.m. mellan företag i telefrågor.

Genom ett utökat och bredare samarbete med dessa myndigheter ska-

pas möjligheter för PTS att effektivisera tillsynsarbetet. PTS bör bl.a.

mer aktivt ta del av utredningar av förhållanden som ligger bakom de

anmälningar på teleområdet som inkommer till Konsumentverket resp.

Konkurrensverket. PTS bör även bistå Konsumentverket resp.

Konkurrensverket i deras arbete med sina kunskaper om telemarknaden

och telesystemet som helhet.

En viktig del i en effektiv tillsyn är att inhämta tillförlitlig och relevant

information. Den nuvarande telelagen ger tillsynsmyndigheten rätt att på

begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen.

Denna befogenhet blir än viktigare i samband med att tillsynsmyn-

digheten enligt förslagen i avsnitt 7.2 skall ha tillgång till information

avseende principerna för kostnadsberäkningar för samtrafik, standard-

priser och villkor, medlingsärenden samt avtal mellan två parter. Utöver

den löpande tillsynen av att televerksamhet bedrivs i enlighet med lagen

och med tillståndsvillkoren skall PTS även årligen analysera konkurrens-

situationen på olika delmarknader samt avrapportera detta till regeringen.

En särskild betoning bör läggas på befintliga eller nya svårigheter eller

hinder för marknadstillträde. Detta arbete bör bedrivas i samarbete med

Konkurrensverket.

PTS skall vidare kräva insyn i samtliga samtrafikavtal och granska

dessa. Om PTS finner villkor i avtalen som misstänks strida mot konkur-

renslagen skall detta anmälas till Konkurrensverket. Teknikutvecklingen

och dess implikationer på konkurrenssituationen skall noga följas. Sär-

skilt noga bör utvecklingen på de delar av marknaden som inte är kon-

kurrensutsatta i någon nämnvärd grad bevakas.

Samhällsåtaganden

PTS uppgifter avseende funktionshindrade personers behov gäller tjänst-

er som är av speciell vikt för funktionshindrade personers tillgång till

effektiva telekommunikationer. Speciellt viktiga tjänster är t.ex. num-

merupplysningstjänster samt förmedling av texttelefoni. Myndigheten

organiserar även den standardiseringsgrupp som har till uppgift att öka

medvetenheten och kunskapen om funktionshindrade personers behov

vid standardisering av teletjänster och terminaler samt säkra att handi-

kappaspekterna beaktas i det nationella och internationella standardise-

ringsarbetet. Vid behov kan PTS även fortsättningsvis upphandla biträde

från främst Handikappinstitutet och Informationstekniska standardise-

ringen (ITS).

Uppgiften som funktionsansvarig myndighet innebär bl.a. ansvar för

samordning av beredskapsförberedelser. PTS skall även fortsättningsvis

upphandla beredskapsåtgärder som långsiktigt leder till en minskad sår-

barhet för samhället i en krigssituation och vid svåra påfrestningar på

samhället i fred. Myndigheten skall planera efter dialog med de vikti-

gaste avnämarna: Försvarsmaktens högkvarter, Överstyrelsen för civil-

beredskap (ÖCB), Militärbefälhavarna (MB) och Civilbefälhavarna

(CB). Även i fortsättningen skall PTS ha dialoger med teleoperatörena

angående vilka sårbarheter som finns inom funktionen och hur de kan

åtgärdas i samband med utbyggnad av nät och i samband med teknikbyte.

Liksom tidigare ansvarar ÖCB för att lämna förslag samt vid behov fö-

reslå ändringar i gränsdragningen mellan funktioner och myndigheters

ansvar om avvägning mellan funktioner till regeringen.

Återrapportering

PTS skall förse regeringen med de uppgifter och den information som

krävs enligt instruktion, regleringsbrev och särskilda uppdrag. Riksda-

gens möjligheter att långsiktigt styra utvecklingen förutsätter en löpande

information från regeringen om hur de telepolitiska målen uppfylls. PTS

skall i enlighet med Riksdagens revisorers förslag (RR 1995/96:RR10

s. 47) årligen, i samband med årsredovisningen, rapportera till regeringen

regionala konsekvenser av avregleringen på teleområdet med avseende

på servicegrad, prisutveckling och tjänsteutbud. I samband med sin års-

redovisning skall PTS även lämna en redovisning avseende klagomål

som allmänheten framfört till operatörerna samt en värdering av de olika

typer av klagomål som framförts till operatörerna under det aktuella året

samt omfattningen av dessa klagomål. PTS bör särskilt ange omfatt-

ningen av de klagomål som är relaterade till de regionala och sociala

målen.

Inom totalförsvars- och handikappområdena skall PTS årligen redo-

göra för resultatet av upphandlingsarbetet. Redovisningen skall innehålla

en analys av utfallet av upphandlingen och en beskrivning av de eventu-

ella ändringar som gjorts med anledning av utvecklingen. Riksrevi-

sionsverket (RRV), Statskontoret samt PTS har i sina remissvar framhål-

lit att de nya uppgifter myndigheten åläggs torde medföra ett ökat resurs-

behov. Regeringen har i sitt förslag till förvaltningsanslag till PTS prop.

1996/97:1, utgiftsområde 22, tagit hänsyn till de utökade uppgifter myn-

digheten kommer att få i och med ändringarna av såväl telelagen som

postlagen

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om ändring i telelagen (1993:597)

1 §

Paragrafen innehåller definitioner av vissa begrepp som används i lagen.

Definitionen av mobil teletjänst förtydligas på så sätt att den avser tjänst

där abonnentanslutningen tillhandahålls via radio i en mobil nätanslut-

ningspunkt. Därigenom tydliggörs att begreppet inte omfattar s.k. fast

radioaccess, dvs. där en fast nätanslutningspunkt upprättas med hjälp av

radio i accessnätet. Med telenät avses liksom tidigare en anläggning

som är avsedd för förmedling av teletjänster. Ett telenäts omfattning kan

variera högst avsevärt. Under definitionen faller exempelvis även enstaka

stationer, som drivs av en operatör i syfte att tillhandahålla teletjänster

genom samtrafik med andra operatörer. Ett och samma fysiska nät kan

också innehålla delar av olika (logiska) nät för olika ändamål. Vad som

skall betraktas som ett nät eller en del av ett nät i lagens mening får avgö-

ras i det enskilda fallet. Någon skillnad för lagens tillämpning torde be-

dömningen härav inte medföra.

Någon definition av vad som utgör ett allmänt tillgängligt telenät före-

slås inte i detta lagstiftningsärende. Begreppet som sådant finns definie-

rat i tjänstedirektivet (90/388/EEG). Därmed avses telenät, vari tele-

tjänster eller nätkapacitet tillhandahålls allmänheten. Med begreppet all-

mänheten avses inte nödvändigtvis alla och envar, utan tillgängligheten

kan vara begränsad av objektiva omständigheter, t.ex. till ett geografiskt

område, en viss marknad eller viss kategori användare.

Begreppet nätkapacitet definieras i enlighet med Lagrådets förslag

som överföringskapacitet i telenät eller del därav och avser detsamma

som det tidigare använda uttrycket fasta teleförbindelser. Genom den nya

benämningen markeras tydligare att begreppet omfattar alla former av

överföringskapacitet i telenät: allt från större sammanhängande system

till enstaka förbindelser samt även rent fysiska ledningar utan elektronisk

utrustning, s.k. svart fiber. Den ändrade terminologin föranleder en änd-

ring även i definitionen av televerksamhet. Det bör understrykas att

någon saklig ändring inte är avsedd. I televerksamhet ingår liksom tidi-

gare förmedling av telemeddelanden såväl för egen som för annans

räkning.

Den särskilda definitionen av hyrd förbindelse avser att inom begrep-

pet nätkapacitet urskilja sådana förbindelser, som regleras särskilt i ONP-

direktivet om förhyrda förbindelser (92/44/EEG). En hänvisning till di-

rektivet bör därför göras i definitionen av begreppet.

En definition av samtrafik införs i lagen. Samtrafik innebär dels att te-

lenät sammankopplas, dels att sammankopplingen medger att teletjänster

fungerar mellan alla användares nätanslutningspunkter, såväl fasta som

mobila, och att alla användare har möjlighet att nå tjänster som till-

handahålls i de olika näten. Det sistnämnda innebär exempelvis att i

samtrafiken ingår utväxling av telemeddelanden i båda riktningarna, så-

väl till som från den samtrafikerandes nät. Sammankoppling från ett tele-

nät till ett annat nät sker vid en hopkopplingspunkt mellan näten vars

tekniska egenskaper definieras genom ett s.k. gränssnitt. Att alla skall ges

möjlighet att få tillgång till de tjänster som erbjuds i näten och att tjäns-

terna skall fungera kan dessutom innebära ett krav på tillhandahållande

av administration och driftsmässiga aktiviteter och funktioner såsom en

del av samtrafikskyldigheten. Exempel på sådana aktiviteter är fakture-

ring och avräkning. Se närmare om samtrafikskyldigheten under kom-

mentaren till 20 §.

2 §

Paragrafen ansluter till de telepolitiska målen, vilka behandlas under av-

snitt 5.3. Där anges att tre specifika mål bör lyftas fram inom ramen för

det övergripande målet om effektiva telekommunikationer. Detta har

kommit till uttryck i lagtexten. Statens ansvar för telefonitjänsten föreslås

omfatta även att tillhandahållandet skall ske till ett rimligt pris. Innebörd-

en härav berörs i avsnitt 6.4.

4 a §

Paragrafen är ny. Den föreskriver att den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller telefonitjänst till fast nätanslutningspunkt, mo-

bil teletjänst, nätkapacitet eller teletjänst som kräver tilldelning av kapa-

citet ur en nummerplan för telefoni enligt 21 § får bedriva sådan verk-

samhet först efter anmälan hos tillsynsmyndigheten. Skälen för att en

anmälningsplikt införs behandlas i avsnitt 7.1. Regeringen föreslår att

den ansvariga myndigheten på området skall benämnas tillsynsmyndig-

heten för att bättre beskriva myndighetens samlade verksamhet inom ra-

men för telelagen. De tre förstnämnda verksamheterna har sin motsva-

righet i 5 § och är således tillståndspliktiga om de tillhandahålls i en om-

fattning som avses där. Den sistnämnda verksamheten omfattar t. ex. be-

talteletjänster som tillhandahålls utan att det samtidigt tillhandahålls fast

eller mobil telefonitjänst.

En anmälan kan ske på flera olika sätt. Exempelvis borde en verksam-

het som har angetts i en ansökan om tillstånd enligt 5 § i allmänhet anses

anmäld enligt 4 a §.

Någon prövning av förutsättningarna för att kunna bedriva den an-

mälda verksamheten skall inte ske från myndighetens sida i samband

med att en anmälan tas emot. En annan sak är att en ansökan om tillstånd

eller nummertilldelning kräver den prövning en sådan ansökan föranled-

er. Tillsynsmyndigheten får dock anledning när den tagit emot en anmä-

lan att inom ramen för sin tillsynsverksamhet bl.a pröva om verksamhe-

ten kräver tillstånd enligt 5 § och underrätta företaget om så är fallet.

4 b §

Företag med ett betydande inflytande på den svenska marknaden åläggs

enligt 20 b § vissa ytterligare skyldigheter i fråga om samtrafik. Enligt

förslaget till samtrafikdirektiv skall den nationella regleringsmyndighe-

ten hos EG-kommissionen anmäla de företag som har ett sådant bety-

dande inflytande.

Direktivet innehåller viss ledning för bedömningen om vad som avses

med betydande inflytande. Om ett företag har mer än 25 % av en relevant

telekommunikationsmarknad i det geografiska område i en medlemsstat

inom vilket företaget får vara verksamt föreligger enligt direktivet en

presumtion för att företaget i fråga har ett betydande inflytande på mark-

naden. Ett sådant inflytande kan dock anses föreligga även om andelen

av den relevanta marknaden är lägre än 25 %. Förhållandena kan även

vara sådana att företaget inte skall anses ha ett betydande inflytande trots

att det har mer än 25 % av den relevanta marknaden.

Vid bedömningen skall beaktas bl.a. företagets möjlighet att påverka

förhållandena på den aktuella marknaden, företagets omsättning i för-

hållande till marknadens storlek, företagets inflytande över slutanvän-

darnas möjlighet att få tillgång till den aktuella tjänsten, samt dess eko-

nomiska resurser och erfarenhet på marknaden. Av ingressen till direkti-

vet framgår att myndigheten bör ta hänsyn även till bl.a. företagets inter-

nationella anknytning och till den situation som råder på den berörda

marknaden. Det omfattningskriterium som avses här är sålunda ett annat

än det som enligt 5 § föranleder krav på tillstånd.

Vid bedömningen av vad som skall anses som relevant marknad kan

ledning hämtas från konkurrenslagstiftningen.

5 §

Paragrafen har genomgått vissa redaktionella förändringar, bl.a. för att

anpassa den till ny terminologi. Inga förändringar i sak är åsyftade.

6 7 §§

Ändringarna föranleds av att tillståndsmyndigheten nu benämns till-

synsmyndigheten. Se närmare kommentaren till 4 a §. Förhandsbesked

kan avse endast tillståndsskyldighet, inte anmälningsplikt.

8 §

Enligt första stycket får tillsynsmyndigheten liksom tidigare i enskilda

fall meddela undantag från tillståndsplikten. Enligt andra stycket får till-

synsmyndigheten meddela föreskrifter om upplysningsskyldighet för viss

televerksamhet om det behövs från allmän synpunkt för att följa utveck-

lingen på telekommunikationsområdet. Det gäller verksamhet som inte

omfattas av anmälningsplikten enligt 4 a §.

10 §

Enligt nuvarande lydelse kan återkallelse av tillstånd ske endast om verk-

samheten bedrivs i strid med lagen. Enligt det nya tredje stycket föreslås

att ett tillstånd kan återkallas även när förutsättningarna för att meddela

tillstånd enligt lagen inte längre föreligger. Detta innebär att tillsyns-

myndigheten kan återkalla ett tillstånd om verksamheten inte längre i

något av de avseenden som anges i 5 § är betydande. Ett tillstånd bör

dock inte återkallas om inte verksamhetens omfattning bedöms ligga be-

tydligt under vad som enligt 5 § är betydande. Återkallelse bör inte heller

komma i fråga om minskningen av verksamhetens omfattning bedöms

vara av endast tillfällig natur.

Ett tillstånd kan med stöd av tredje stycket återkallas även när förut-

sättningarna för att meddela tillstånd enligt 11 resp. 12 §§ inte längre

föreligger. Tillstånd skall enligt 11 § meddelas om inte den sökan-de

saknar förutsättningar att bedriva verksamheten varaktigt och med god

kapacitet och kvalitet. Utrymmet för att med stöd enbart av detta förhåll-

ande återkalla ett tillstånd torde emellertid vara ganska begränsat. I fråga

om 12 § torde förhållandena i huvudsak regleras av tillståndsvillkoren.

Tillsynsmyndigheten får även möjlighet att återkalla ett tillstånd om till-

ståndshavaren begär det.

Flera remissinstanser har tagit upp frågan om väsentliga förändringar

hos den som meddelats tillstånd, t.ex. en ändrad ägarbild. Ett tillstånd

enligt telelagen meddelas en viss fysisk eller juridisk person. Det innebär

att ett tillstånd inte kan överlåtas. Den som avser att förvärva en rörelse

som bedriver tillståndspliktig verksamhet måste därför ansöka om till-

stånd. Om det däremot är fråga om en ändrad ägarbild eller om andra

väsentliga förändringar hos tillståndshavaren åvilar det tillsynsmyndig-

heten att i sin tillsynsverksamhet bedöma vilka följder denna förändring

får för tillståndshavarens förutsättningar att bedriva televerksamheten

framgent. Detta underlättas genom att tillståndshavare föreslås genom

tillståndsvillkor bli skyldiga att tillhandahålla information om verksam-

hetens ägare. Den bedömning som därvid skall göras är i princip den-

samma som vid tillståndsprövning enligt 11 § eller i förekommande fall

12 § jämte de vid tillståndet knutna villkoren. Enligt fjärde stycket kan

tillsynsmyndigheten vid behov bestämma hur verksamheten skall av-

vecklas.

12 §

I bemyndigandet anges nu att det är till tillsynsmyndigheten som reger-

ingen kan delegera möjligheten att meddela föreskrifter.

13 §

Det kommande tillståndsdirektivet medför att paragrafen måste anpassas

i flera avseenden. Det måste framgent uttömmande anges vilka frågor

som får regleras i form av villkor. Flera av de områden som nu är upp-

räknade i paragrafen kan enligt förslaget till direktiv inte längre regleras

enbart genom tillståndsvillkor. Det gäller punkterna 3 7. Dessa frågor

kommer i stället att regleras direkt av lagen och de föreskrifter som med-

delas med stöd av lagen. Se härtill kommentaren till 17 a §. Direktivet

medger dock att samma frågor även regleras genom tillståndsvillkor.

Punkterna 3 5 följer av förslaget till tillståndsdirektiv. I punkt 6, vil-

ken delvis motsvaras av punkt 9 enligt nu gällande lydelse, behålls kravet

på publicering av telekatalog. Nummerupplysningsskyldigheten och nu-

varande punkt 8 rörande tillståndshavares skyldighet att lämna ut upp-

gifter till annan tillståndshavare förs över till 17 a §. Se närmare avsnitt

7.4. Enligt punkt 7 ges tillsynsmyndigheten möjlighet att ställa upp som

villkor för tillstånd att telefonautomater skall upprätthållas i viss ut-

sträckning. Se närmare härom under avsnitt 6.3.

I tredje stycket har befogenheten att meddela föreskrifter förtydligats.

15 §

Enligt bestämmelsen skall den som inom ett allmänt tillgängligt telenät

tillhandahåller teletjänster eller nätkapacitet se till att verksamheten upp-

fyller rimliga krav på god funktion och teknisk säkerhet. Därigenom ges

utrymme för tillsynsmyndigheten att meddela föreskrifter om tekniska

planer, servicekodplaner, vissa standarder för gränssnitt och andra frågor

som rör funktionen i nätet. Se i övrigt avsnitt 7.5.

16 §

Bestämmelsen föreslås utvidgas så att inte bara den som bedriver verk-

samhet som kräver tillstånd utan även den som bedriver annan anmäl-

ningspliktig verksamhet enligt 4 a § omfattas.

17 §

Se kommentaren till 12 §.

17 a §

Paragrafen är ny. I denna upptas sådant som tidigare enbart reglerades

genom tillståndsvillkor med stöd av 13 §. I enlighet med det kommande

tillståndsdirektivet omfattas alla som driver verksamhet som är anmäl-

ningspliktig enligt 4 a § av bestämmelserna i denna paragraf. Genom

skyldigheten för operatörerna att för statistikändamål lämna upplysningar

om verksamheten får tillsynsmyndigheten möjlighet att uppfylla krav på

årlig rapportering till regeringen avseende bl.a. regionala konsekvenser

av konkurrensen på teleområdet och de klagomål från allmänheten som

framförts.

I andra stycket anges att närmare föreskrifter kan meddelas om i vilken

utsträckning krav enligt första stycket skall fullgöras och det sätt på vil-

ket detta skall ske.

17 b §

Paragrafen är ny. Enligt denna får regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer föreskriva att den som har tillstånd enligt 5 § och

har en dominerande ställning på den svenska marknaden skall redovisa

viss del av den verksamhet som berörs av tillståndet avskild från annan

verksamhet. Begreppet dominerande ställning på marknaden avses ha

samma innebörd som inom konkurrenslagstiftningen.

Endast Telia har för närvarande en sådan ställning på den svenska

telemarknaden. Genom bestämmelsen blir det möjligt att ställa krav på

särredovisning av intäkter och kostnader som har samband med det s.k.

accessnätet. Förslaget är motiverat i avsnitt 7.2.3.

18 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på kostnadsbasering av

taxor för användning av telefonitjänst mellan fasta nätanslutningspunkter

och för tillhandahållande av nätkapacitet. Ingen ändring i sak är avsedd.

19 §

Paragrafen har utan ändring i sak anpassats till den nya terminologin.

20 §

Bestämmelserna i paragrafen reglerar den s.k. samtrafikskyldigheten.

Definitionen på samtrafik finns i 1 §. Som framgår där innefattar skyldig-

heten att bedriva samtrafik en skyldighet att förmedla telemeddelanden

såväl till som från egna nät och även mellan egna nät. Skyldigheten om-

fattar bl.a. ett krav på att träffa samtrafikavtal på vissa villkor. Detta är

emellertid inte tillräckligt. För att tillgodose kraven på ett sammanhållet

telesystem av telenät, där alla kan nå varandra och alla kan tillhandahålla

teletjänster, får inte heller utnyttjandet av samtrafiken motverkas eller

förhindras genom andra åtgärder sedan avtal har ingåtts. Exempelvis kan

den som vägrar eller ställer upp orimliga villkor för att medverka i eller

tillhandahålla administration eller driftsmässiga aktiviteter och funktio-

ner såsom fakturering eller avräkning i allmänhet inte sägas uppfylla sin

samtrafikskyldighet. Ett annat sätt att motverka utnyttjandet av samtrafi-

ken kan vara att särbehandla vissa samtalsslag, t.ex. samtal till andra ope-

ratörers nät. Huruvida sådana förfaranden innebär ett avsteg från samtra-

fikskyldigheten får avgöras från fall till fall av tillsynsmyndigheten.

Samtrafikskyldigheten innebär i vissa fall även en skyldighet att tillgo-

dose rimliga krav på s.k. särskild nätanslutningspunkt enligt art. 10 i tal-

telefonidirektivet (95/62/EG), se även under 20 a §.

Skyldigheten att bedriva samtrafik, som regleras i första stycket, har

utvidgats till att gälla den som tillhandahåller teletjänst som är anmäl-

ningspliktig enligt 4 a §. Enligt det förslag som remitterades till Lagrådet

gällde skyldigheten i förhållande till den som bedriver motsvarande verk-

samhet, om denna är anmäld hos tillsynsmyndigheten. Regeringen delar

Lagrådets uppfattning att det med den föreslagna lydelsen kan upp-

komma viss tvekan om vad som åsyftas med uttrycket motsvarande verk-

samhet. Föreskriften bör därför som Lagrådet förordat förtydligas. Med

den lydelse som Lagrådet föreslagit blir dock samtrafikskyldigheten allt-

för vidsträckt. Skyldigheten att på begäran bedriva samtrafik bör gälla

endast i förhållande till den som tillhandahåller teletjänst som är anmäld

enligt 4 a §, dvs. sådan verksamhet som anges i första till tredje punkten i

paragrafen.

Samtrafikskyldigheten gäller även den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller annan teletjänst än telefonitjänst i en betydande

omfattning. Den senare förpliktelsen, som tidigare reglerades i tredje

stycket, omfattar efter ändringen de teletjänster som inte kräver kapacitet

i nummerplan för telefoni, t.ex. datakommunikationstjänster och

tilläggstjänster som t.ex. nummerpresentation.

I andra stycket regleras frågan om ersättning för samtrafik. Ändringen

innebär att kravet på att taxor för samtrafik avseende förmedling av tele-

fonitjänst skall vara rättvisa och skäliga med hänsyn till kostnaderna för

prestationen utvidgas till att gälla även samtrafik avseende telefonitjänst

till mobil nätanslutningspunkt, om den bedrivs av någon som är anmäld

enligt 4 b §. Se avsnitt 7.2.2. På förslag av Lagrådet har en föreskrift

lagts till om att marknadsmässiga villkor får bestämmas för samtrafik

avseende andra teletjänster än telefonitjänsten. Föreskriften har sin mot-

svarighet i nuvarande tredje stycket. Tillsynsmyndigheten får därmed

viss hållpunkt för sådana förvaltningsbeslut som kan meddelas enligt

33 § andra stycket. Detta innebär inte att myndigheten skall fastställa vad

som är marknadsmässigt. Detta ankommer på marknadens aktörer genom

avtal. Myndigheten får dock ett visst utrymme att vidta åtgärder för att

förhindra krav på ersättning eller andra villkor som ter sig uppenbart

oskäliga från marknadsmässiga utgångspunkter.

Begränsningen av samtrafikskyldigheten enligt tredje stycket behålls

men görs uttryckligen beroende av tillsynsmyndighetens beslut i varje

enskilt fall. Se även avsnitt 7.1.1.

20 a §

Paragrafen är ny. I bestämmelsen föreskrivs att den som bedriver samtra-

fik skall anmäla sådana tekniska förändringar i nätet som påverkar sam-

trafiken till tillsynsmyndigheten i god tid före genomförandet. Vad som

kan anses som god tid får avgöras i det enskilda fallet med hänsyn till

arten och omfattningen av de planerade förändringarna.

20 b §

Paragrafen är ny och innehåller mot bakgrund bl.a. av det kommande

EG-direktivet på samtrafikområdet ytterligare skyldigheter i fråga om

samtrafik för den som har ett betydande inflytande på marknaden. Så-

dana företag skall enligt förslaget till 4 b § anmälas till EG-kommissio-

nen.

Utöver den grundläggande skyldigheten enligt 20 § att på begäran be-

driva samtrafik skall dessa företag enligt första punkten i första stycket

tillgodose varje rimlig begäran om sammankoppling med telenät. Med

detta avses att även mera speciella önskemål om sammankoppling vad

gäller exempelvis hopkopplingsnivå och hopkopplingspunkter skall till-

godoses om begäran är rimlig. Detta krav anses med stöd av uttalanden i

1993 års telelagsproposition i princip gälla även i dag. Det föreslås nu få

uttryckligt lagstöd.

Företag med betydande inflytande åläggs vidare enligt andra punkten

att publicera sina standardprislistor för samtrafik. Av tredje stycket fram-

går att tillsynsmyndigheten kan besluta att ändring skall ske i den publi-

cerade listan om den innehåller villkor som inte överensstämmer med

lag.

I tredje punkten fastslås att principen om icke-diskriminering måste

iakttas när villkor om samtrafik erbjuds. Detta innebär bl.a. att för en lik-

värdig tjänst sämre villkor inte får erbjudas konkurrenter än t.ex. egna

dotterbolag.

Genom fjärde punkten införs för denna kategori operatörer en skyldig-

het att på begäran lämna sådan information som är nödvändig för över-

enskommelser om samtrafik. Det kan gälla tekniska specifikationer, nät-

struktur, nätgränssnitt, hopkopplingspunkter m.m. Skyldigheten omfattar

även administrativa funktioner såsom faktureringsrutiner.

Vidare blir enligt femte punkten dessa företag skyldiga att lämna in de

avtal om samtrafik som ingås till tillsynsmyndigheten.

Krav ställs enligt sjätte punkten på separat redovisning av samtrafik-

verksamheten. Se i övrigt avsnitt 7.2.3.

I andra stycket av paragrafen intas en särskild regel om bevisbördans

placering för samtrafikersättning avseende telefonitjänst till fast och mo-

bil nätanslutningspunkt i enlighet med förslaget till samtrafikdirektiv.

Den omfattar endast operatörer med ett betydande inflytande på markna-

den. I direktivförslaget sägs att bevisbördan för att samtrafikavgifterna

härrör från verkliga kostnader skall ligga hos den organisation som till-

handahåller samtrafik och att den nationella regleringsmyndigheten kan

ålägga en organisation att fullständigt styrka sina samtrafikavgifter (art.

7.2). Se närmare härom under avsnitt 7.2.2. Bestämmelsen är utformad i

enlighet med Lagrådets förslag.

20 c §

Paragrafen är ny och följer av förslaget till samtrafikdirektiv. Bestäm-

melsen är behandlad i avsnitt 7.2.4. Tillämpningsområdet för bestäm-

melsen är begränsat och den torde sällan komma att tillämpas.

20 d §

Enligt förslaget till samtrafikdirektiv räknas även sammankoppling av

nätkapacitet in under begreppet samtrafik. En sådan sammankoppling är

naturligtvis nödvändig som grund för att bedriva samtrafik. Det finns

emellertid anledning att hålla isär dessa begrepp. Samtrafik har nämligen

inte samma innebörd när det gäller tillhandahållande av nätkapacitet som

i fråga om teletjänster. Vad gäller nätkapacitet är det fråga om att fysiskt

sammankoppla egen överföringskapacitet med sådan som disponeras av

en annan teleoperatör och därmed erbjuda möjlighet till förmedling av

telemeddelanden, snarare än att aktivt förmedla sådana meddelanden.

Den sammankoppling som avses här syftar till att endast tillhandahålla

nätkapacitet. Skyldigheten att medverka till en sådan sammankoppling

regleras därför särskilt i lagen. Andra stycket hänvisar till att tillämpliga

bestämmelser om samtrafik gäller även sammankoppling av nätkapacitet.

21 §

Paragrafen har sammanförts till ett stycke. Nummerplaner kan upprättas

antingen genom föreskrift eller genom förvaltningsbeslut. Enligt nuva-

rande lydelse skall planerna upprättas i syfte att främja effektiva tele-

kommunikationer. Av 2 § framgår dock att bestämmelserna i lagen syftar

till att enskilda och myndigheter skall få tillgång till effektiva telekom-

munikationer till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Detta syfte

skall naturligtvis alltid beaktas vid tillämpning av lagen. Någon särskild

föreskrift härom behöver därför inte tas in i denna paragraf.

23 §

Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om möjlighet att ta ut

avgifter för att finansiera tillsynsmyndighetens verksamhet.

Beträffande andra stycket hänvisas till avsnitt 6.5.

27 §

Paragrafen innehåller bestämmelser som bryter tystnadsplikten enligt

25 §. Enligt förslaget får polismyndighet och åklagarmyndighet utöver

vad som följer av 1 3 punkterna tillgång till uppgift rörande hemligt tele-

abonnemang när den behövs för att myndigheten skall kunna fullgöra

sådana uppgifter som anges i punkterna 6 och 7. Härutöver har vissa re-

daktionella ändringar vidtagits i punkterna 1 och 2.

31 §

Enligt den nuvarande lydelsen av andra stycket torde inte kronofogde-

myndigheten ha någon befogenhet att utöva tvång. Genom hänvisningen

till utsökningsbalken blir bl.a. dennas bestämmelser om tvång i 2 kap.

17 § tillämpliga. Av 37 § följer att beslut enligt denna paragraf gäller

omedelbart om inte annat har bestämts.

32 §

Enligt nuvarande lydelse av paragrafens andra stycke skall tillsynsmyn-

digheten om tvist uppkommer som rör tillämpning av lagen skyndsamt

undersöka förhållandena och, om inte särskilda skäl talar för annat,

medla mellan parterna. Myndigheten har härutöver en möjlighet att yttra

sig i tvisten på begäran av en part. Denna yttrandemöjlighet är dock in-

skränkt till om erbjudet villkor för samtrafik eller uthyrning av nätkapa-

citet är godtagbart. Genom ändringen har tillsynsmyndigheten på begäran

av en part möjlighet att yttra sig i tvisten i samtliga medlingsfall enligt

lagen. Paragrafen har i övrigt anpassats till ny terminologi.

32 a §

Paragrafen är ny. Den innehåller särskilda bestämmelser om samtrafik

föranledda av det kommande samtrafikdirektivet. Pågår förhandling om

villkor för samtrafik skall tillsynsmyndigheten på begäran av en part be-

stämma en tidsgräns inom vilken förhandlingen skall vara avslutad. En

tidsgräns medför en viss press på parterna att driva förhandlingarna ef-

fektivt i syfte att snabbt komma överens. Vilken tid som skall bestäm-

mas får bedömas mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet.

Om tidsgränsen passeras utan att parterna har kommit överens om alla

villkor för avtalet är tillsynsmyndigheten skyldig att medla mellan parter-

na. Om myndigheten har satt en tidsgräns skall den normalt avvakta att

denna löpt ut innan medling inleds. Med stöd av den allmänna bestäm-

melsen om medling vid tvister i 32 § har myndigheten emellertid möjlig-

het att, om förhållandena påkallar det, inleda medling trots att tidsfristen

inte löpt ut. Det kan exempelvis vara fallet om det är uppenbart att en av

parterna obstruerar förhandlingen.

33 §

Vitesbestämmelsen i första stycket överförs till 36 §.

En utgångspunkt på samtrafikområdet är att sådana avtal sluts efter

sedvanliga kommersiella förhandlingar mellan operatörerna. Avtalsfri-

heten är emellertid inskränkt genom tvingande regler i olika avseenden.

Ersättning för samtrafik avseende såväl fast som mobil telefonitjänst

skall vara kostnadsbaserad och tillsynsmyndigheten har vid tvist möjlig-

het att medla. Regeringen föreslår nu regler särskilt beträffande dem

som har ett betydande inflytande på marknaden som ytterligare be-

gränsar parternas avtalsfrihet. I paragrafens andra stycke ges sålunda

tillsynsmyndigheten en befogenhet att vid tvist om samtrafikvillkor eller

villkor om sammankoppling av nätkapacitet enligt 20 d § på ansökan av

part meddela ett förvaltningsbeslut som reglerar förhållandet mellan par-

terna i de avseenden som parterna själva inte lyckats avtala om. Förvalt-

ningsbeslutet träder i stället för avtalsvillkor i den utsträckning det är

nödvändigt för att samtrafik skall kunna bedrivas enligt lagen. Myndig-

heten skall därvid tillämpa telelagens regler och meddela det beslut som

behövs för efterlevnaden av lagen, i förekommande fall förenat med ett

vitesföreläggande. Vid beslutet är myndigheten inte bunden av parternas

yrkanden. Beslutet kan i likhet med andra beslut enligt lagen överklagas

till allmän förvaltningsdomstol. Beträffande partsställningen efter över-

klagande, se kommentaren under 37 §. Om en ansökan inte har föregåtts

av medling av tillsynsmyndigheten bör myndigheten först undersöka om

en sådan kan få parterna att komma överens.

33 a §

Paragrafen är ny. Enligt denna ges tillsynsmyndigheten möjlighet att fö-

relägga den som bedriver anmälningspliktig verksamhet i strid mot lagen

eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen att helt eller del-

vis upphöra med verksamheten. Ett sådant beslut kan i vissa fall få långt-

gående konsekvenser för den enskilde och bör därför meddelas endast

sedan andra mindre ingripande åtgärder har visat sig verkningslösa. Ett

föreläggande skall givetvis bara avse den lagstridiga delen av verksam-

heten om den låter sig avgränsas. Bestämmelsen gäller all anmälnings-

pliktig verksamhet och således även tillståndshavare. Beträffande dessa

blir det dock naturligen aktuellt att i första hand överväga om tillståndet

helt eller delvis skall återkallas.

34 35 §§

34 § upphävs. Se närmare härom under avsnitt 7.5. Paragrafens andra

stycke överförs till 35 §.

36 §

Eftersom straffbestämmelserna i 34 § upphävs är 36 § i nuvarande ly-

delse inte längre erforderlig.

I denna paragraf intas i stället bestämmelser om vite. Om det skulle bli

aktuellt att döma ut vite kan myndigheten ansöka om detta hos länsrätten

i enlighet med lagen (1985:206) om viten.

37 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande m.m. Enligt vad

som numera blivit vedertaget i detta sammanhang anges att myndighet-

ens beslut skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, jfr 14 § lagen

(1971:389) om allmänna förvaltningsdomstolar. Krav på prövningstill-

stånd införs vid överklagande till kammarrätten, se även avsnitt 10.

Enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen, som trädde i kraft den 1 maj

1996, skall om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut

den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart

sedan handlingarna överlämnats till domstolen. Av 33 § i lagen följer att

myndigheten därigenom får rätt att överklaga domstolens beslut. Förde-

len med en tvåpartsprocess är framför allt att utredningsmaterialet blir

fylligare genom parternas dialog. Syftet med att ge förvaltningsmyndig-

heter rätt att överklaga förvaltningsdomstols avgörande är främst att ut-

rymmet för prejudikatsbildning vidgas. Dessutom minskar risken för att

materiellt oriktiga avgöranden blir bestående (se prop. 1995/96:22 s. 75).

När det gäller överklagande av beslut som tillsynsmyndigheten med-

delat enligt 33 § andra stycket telelagen får dessa skäl inte samma styrka

eftersom det alltid förekommer två enskilda parter med motstående in-

tressen i ärendet hos tillsynsmyndigheten. Dessa kommer att ha parts-

ställning även i länsrätten om ena parten eller båda överklagar. Mot bak-

grund av det starka samhällsintresset som ligger bakom tillsynsmyndig-

hetens vidgade befogenheter i denna fråga är det dock väsentligt att även

myndigheten får ställning som part.

Övergångsbestämmelser

Genom andra punkten anses den som vid ikraftträdandet har tillstånd

enligt 5 § redan ha anmält sin verksamhet enligt 4 a §. Eftersom det inte

förekommer någon som har anmälningsplikt enligt nuvarande bestäm-

melser är det inte erforderligt att meddela övergångsbestämmelser för

denna situation. Den som vid ikraftträdandet bedriver anmälningspliktig

verksamhet enligt de nya bestämmelserna får skäligt rådrum att anmäla

verksamheten till tillsynsmyndigheten.

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1527) om

teleterminalutrustning

5 §

En definition av tillsynsmyndigheten införs i lagen.

6 §

Ändringen i bestämmelsen har motiverats i avsnitt 8.

7 §

Beträffande ändringen i andra meningen hänvisas till kommentaren under

31 § telelagen.

12 §

Enligt förslaget blir det möjligt att överklaga samtliga tillsynsmyndig-

hetens beslut som meddelas enligt lagen. I andra stycket föreslås efter

mönster i telelagen att myndighetens beslut normalt gäller omedelbart. Se

närmare härom i avsnitt 8. Beträffande övriga ändringar hänvisas till

kommentaren under 37 § telelagen.

Departementspromemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597)

Härigenom föreskrivs i fråga om telelagen (1993:597)

dels att 2, 5 8, 10, 13, 15, 16, 18, 20 23, 25, 31 34 och 37 §§ skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tolv nya paragrafer, 4 a, 5 a, 17a, 17 b,

20 a 20 c, 32 a 32 c, 36 a och 36 b §§ samt närmast före 36 b § en ny

rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Bestämmelserna i lagen syftar till

att enskilda och myndigheter skall

få tillgång till effektiva telekom-

munikationer till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnad. Häri

ligger bl.a. att var och en skall få

möjlighet att från sin stadigvarande

bostad eller sitt fasta verksamhets-

ställe utnyttja telefonitjänst inom

ett allmänt tillgängligt telenät.

Bestämmelserna i lagen syftar till att

enskilda och myndigheter skall få

tillgång till effektiva telekommuni-

kationer till lägsta möjliga samhälls-

ekonomiska kostnad. Häri ligger

bl.a.

1. att var och en skall få möjlighet

att till ett rimligt pris från sin sta-

digvarande bostad eller sitt fasta

verksamhetsställe utnyttja telefo-

nitjänst inom ett allmänt tillgängligt

telenät,

2. att alla skall få tillgång till tele-

tjänster på likvärdiga villkor, samt

3. att telekommunikationerna skall

vara uthålliga och tillgängliga un-

der kriser och krig.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta

att enskilda och myndigheter skall tillförsäkras tillgång till teletjänster

eller fasta teleförbindelser genom statlig upphandling.

4 a §

Den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller telefo-

nitjänst, mobil teletjänst eller fasta

teleförbindelser får bedriva sådan

verksamhet först efter anmälan hos

den myndighet som regeringen be-

stämmer (tillsynsmyndigheten).

5 §

Tillstånd enligt denna lag krävs för

rätten att inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahålla

Tillstånd enligt denna lag krävs för

rätten att inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahålla

1. telefonitjänst eller mobil teletjänst, om verksamheten har en omfatt-

ning som med avseende på utbredningsområde, antalet användare eller

annat jämförbart förhållande är betydande, eller

2. fasta teleförbindelser, om upp-

låtelsen görs av nätets ägare eller

av någon annan som disponerar

kapacitet i nätet och tillhandahål-

ler sådana förbindelser i en om-

fattning som är betydande.

2. fasta teleförbindelser, om upplå-

telsen görs av någon som är anmäld

enligt 5 a §.

Tillstånd får avse ett visst område eller hela landet.

5 a §

Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer skall hos Eu-

ropeiska gemenskapernas kommis-

sion anmäla de företag som bedriver

televerksamhet och har ett bety-

dande inflytande på den svenska

marknaden.

6 §

Frågor om tillstånd prövas av den

myndighet som regeringen be-

stämmer (tillståndsmyndigheten).

Frågor om tillstånd prövas av

tillsynsmyndigheten.

7 §

Tillståndsmyndigheten skall efter

ansökan meddela förhandsbesked

om tillstånd enligt 5 § behövs för

viss televerksamhet. Ett förhands-

besked gäller för den tid och under

de förutsättningar i övrigt som an-

ges i beskedet.

Tillsynsmyndigheten skall efter an-

sökan meddela förhandsbesked om

anmälan enligt 4 a § eller tillstånd

enligt 5 § behövs för viss televerk-

samhet. Ett förhandsbesked gäller

för den tid och under de förutsätt-

ningar i övrigt som anges i beskedet.

8 §

Tillståndsmyndigheten får medge

undantag från tillståndsplikten en-

ligt 5 §, om det finns särskilda

skäl. I sådant fall får tillstånds-

plikten ersättas med en anmäl-

ningsplikt.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om anmäl-

ningsplikt för den som inom ett

allmänt tillgängligt telenät tillhan-

dahåller teletjänster som inte om-

fattas av tillståndsplikten enligt

5 §.

Beslut och föreskrifter om anmäl-

ningsplikt får meddelas endast i

den utsträckning som det behövs

från allmän synpunkt för att följa

utvecklingen på telekommunika-

tionsområdet.

Tillsynsmyndigheten får medge un-

dantag från anmälningsplikten enligt

4 a § eller tillståndsplikten enligt

5 §, om det finns särskilda skäl. Till-

ståndsplikten får därvid ersättas

med en anmälningsplikt.

Om det behövs för att följa utveck-

lingen på telekommunikationsområ-

det får regeringen eller den myndig-

het som regeringen bestämmer

meddela föreskrifter om skyldighet

för den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller te-

letjänster som inte omfattas av an-

mälningsplikten enligt 4 a § att

lämna upplysningar om verksamhe-

ten.

10 §

Ett tillstånd skall återkallas om verksamheten bedrivs i strid med denna

lag eller i strid med föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd

av lagen och avvikelsen inte kan anses vara av mindre betydelse. Om inte

särskilda skäl föreligger får dock återkallelse ske först sedan tillstånds-

havaren har lämnats tillfälle att vidta rättelse.

Gäller avvikelsen endast en viss del av verksamheten får återkallelsen

begränsas till denna del.

Återkallelse får även ske om till-

ståndshavaren begär det eller om

verksamheten har upphört.

Om tillståndet återkallas får till-

synsmyndigheten besluta hur av-

vecklingen av verksamheten skall

ske.

13 §

Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med vill-

kor.

Tillståndsvillkor kan avse bl.a.

skyldighet för tillståndshavare.

Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med villkor

om skyldighet för tillståndshavare

1. att på vissa villkor tillhandahålla telefonitjänst åt var och en som ef-

terfrågar denna tjänst,

2. att med beaktande av tillgänglig kapacitet på vissa villkor tillhanda-

hålla fasta teleförbindelser åt den som efterfrågar sådana,

3. att bedriva verksamheten under

de förutsättningar som följer av de

internationella överenskommelser

som Sverige har biträtt,

4. att i verksamheten ta hänsyn till

handikappades behov av särskilda

teletjänster,

5. att medverka till att telemedde-

landen kan förmedlas till samhäl-

lets alarmerings- och räddnings-

tjänst,

6. att beakta totalförsvarets behov

av telekommunikationer under

höjd beredskap,

7. att årligen redovisa sin verk-

samhet i de delar som berörs av

tillståndet efter för verksamheten

särskilt avpassade principer samt

att ställa redovisningen till förfo-

gande för tillståndsmyndigheten

eller den som anvisas av myndig-

heten,

8. att på skäliga villkor till annan

tillståndshavare lämna ut sådana

publicerade uppgifter om enskildas

teleabonnemang som inte omfattas

av tystnadsplikt enligt 25 § första

stycket 1 denna lag, samt

9. att på skäliga villkor i egen tele-

katalog publicera och i sin verk-

samhet till allmänheten lämna ut

uppgifter om enskildas teleabon-

nemang hos annan tillståndshavare

i den utsträckning de inte omfattas

av tystnadsplikt enligt lag.

3. att på skäliga villkor till annan

tillståndshavare lämna ut sådana

publicerade uppgifter om enskildas

teleabonnemang som inte omfattas

av tystnadsplikt enligt 25 § första

stycket 1 denna lag,

4. att på skäliga villkor i egen tele-

katalog publicera och i sin verksam-

het till allmänheten lämna ut upp-

gifter om enskildas teleabonnemang

hos annan tillståndshavare i den ut-

sträckning de inte omfattas av tyst-

nadsplikt enligt lag,

5. att tillhandahålla information i

fråga om verksamhetens ägare,

6. att bedriva verksamheten varak-

tigt och med god kapacitet och kva-

litet, samt

7. att på visst sätt fullgöra vad som

föreskrivs i 20 a §.

Tillstånd enligt 5 § att driva televerksamhet skall förenas med villkor att

på ett visst sätt fullgöra vad som föreskrivs i 14 a §.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om tillstånds-

villkor.

Tillståndsvillkor skall vara berätti-

gade och inte mer omfattande eller

ingripande än nödvändigt för att

uppnå syftet med villkoren.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får med-

dela föreskrifter om det sätt på vil-

ket tillståndsvillkoren skall fullgö-

ras.

15 §

Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller te-

letjänster eller fasta teleförbindel-

ser skall tillgodose rimliga krav på

teknisk säkerhet i verksamheten.

Den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller teletjäns-

ter eller fasta teleförbindelser skall

tillgodose rimliga krav på funktio-

nalitet och teknisk säkerhet i verk-

samheten.

16 §

Tillståndshavare enligt denna lag

får, vid sidan av normala kommer-

siella villkor, inte ställa upp andra

krav för anslutning till telenät än

sådana som är nödvändiga för att

möjliggöra samverkan mellan tele-

tjänster eller som behövs för att

förebygga att nätet eller dess an-

vändare skadas eller att nätets drift

störs.

Den som bedriver verksamhet som

är anmälningspliktig enligt 4 a § får,

vid sidan av normala kommersiella

villkor, inte ställa upp andra krav för

anslutning till telenät än sådana som

är nödvändiga för att möjliggöra

samverkan mellan teletjänster eller

som behövs för att förebygga att

nätet eller dess användare skadas

eller att nätets drift störs.

17 a §

Den som bedriver verksamhet som

är anmälningspliktig enligt 4 a § är

skyldig

1. att bedriva verksamheten under

de förutsättningar som följer av de

internationella överenskommelser

som Sverige har biträtt,

2. att i verksamheten ta hänsyn till

handikappades behov av särskilda

teletjänster,

3. att medverka till att telemedde-

landen kan förmedlas till samhällets

alarmerings- och räddningstjänst,

4. att beakta totalförsvarets behov

av telekommunikationer under höjd

beredskap, samt

5. att årligen redovisa sin verksam-

het i de delar som omfattas av an-

mälningsplikten efter för verksam-

heten särskilt avpassade principer

samt ställa redovisningen till förfo-

gande för tillsynsmyndigheten eller

den som anvisas av myndigheten.

Regeringen eller den myndighet re-

geringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om det sätt på

vilket, samt i vilken utsträckning,

krav enligt första stycket skall full-

göras.

17 b §

Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får före-

skriva att den som har tillstånd en-

ligt 5 § och har en dominerande

ställning på den svenska marknaden

skall redovisa viss del av den verk-

samhet som berörs av tillståndet

avskild från annan verksamhet.

18 §

Tillståndshavares taxor för an-

vändning av telefonitjänst till en

fast anslutningspunkt inom ett all-

mänt tillgängligt telenät och för

tillhandahållande av fasta teleför-

bindelser inom ett sådant nät skall

grunda sig på tillståndshavarens

kostnader. Taxorna skall hållas

allmänt tillgängliga av tillstånds-

havarna.

Den som bedriver verksamhet som

är anmälningspliktig enligt 4 a §

skall för användning av telefo-

nitjänst till en fast anslutningspunkt

inom ett allmänt tillgängligt telenät

och för tillhandahållande av fasta

teleförbindelser inom ett sådant nät

tillämpa taxor som grundar sig på

kostnaderna för tjänsten. Taxorna

skall hållas allmänt tillgängliga av

de anmälningsskyldiga.

20 §

Den som har tillstånd enligt 5 § att

tillhandahålla telefonitjänst inom

ett allmänt tillgängligt telenät är

skyldig att på begäran bedriva

samtrafik med motsvarande verk-

samhet som drivs av en annan till-

ståndshavare eller av den som är

anmälningsskyldig. Om samtrafik

upprättas med en anmälningsskyl-

dig, har tillståndshavaren rätt till

samtrafik med motsvarande verk-

samhet som drivs av den anmäl-

ningsskyldige.

Ersättningen för förmedling av

telefonitjänster enligt första stycket

skall vara rättvis och skälig med

hänsyn till kostnaderna för presta-

tionerna. Vid beräkning av ersätt-

ningen får skälig hänsyn tas till

kostnader för särskilda uppgifter

enligt upplåtarens tillståndsvillkor.

Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller an-

nan teletjänst än telefonitjänst i

sådan omfattning som avses i 5 §

första stycket 1 är skyldig att, om

så begärs, på marknadsmässiga

villkor bedriva samtrafik med en

tillståndshavare eller en anmäl-

ningsskyldig som tillhandahåller

teletjänster enligt denna lag. Om

samtrafik upprättas med en anmäl-

ningsskyldig har den som på begä-

ran har medgett samtrafik rätt till

samtrafik med motsvarande verk-

samhet som drivs av den anmäl-

ningsskyldige.

Den som är anmälningsskyldig en-

ligt 4 a § och tillhandahåller telefo-

nitjänst inom ett allmänt tillgängligt

telenät är skyldig att på begäran be-

dria samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av en annan

anmälningsskyldig.

Ersättningen för förmedling av tele-

fonitjänster till en fast anslutnings-

punkt enligt första stycket skall vara

rättvis och skälig med hänsyn till

kostnaderna för prestationerna. Det-

samma skall gälla för förmedling av

mobiltelefonitjänster och för sam-

mankoppling av fasta teleförbindel-

ser om dessa tjänster tillhandahålls

av någon som är anmäld enligt 5 a §

Den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller annan

teletjänst än som avses i första och

andra stycket i sådan omfattning

som avses i 5 § första stycket 1 är

skyldig att, om så begärs, på mark-

nadsmässiga villkor bedriva samtra-

fik med en anmälningsskyldig enligt

4 a §. Om samtrafik upprättas med

en anmälningsskyldig har den som

på begäran har medgett samtrafik

rätt till samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av den an-

mälningsskyldige.

Den som inom ett allmänt tillgängligt telenät tillhandahåller teletjänst är

inte skyldig att bedriva samtrafik i den mån sådan trafik skulle i beak-

tansvärd utsträckning begränsa hans möjlighet att i den egna verksamhe-

ten utnyttja den nätkapacitet han förfogar över.

20 a §

Utöver vad som följer av 20 §, skall

den som inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahåller telefo-

nitjänst eller fasta teleförbindelser

och är anmäld enligt 5 a §

1. tillgodose varje rimlig begäran

om tillträde till telenätet för sam-

trafik,

2. publicera taxor för samtrafik,

3. erbjuda lika villkor för likvärdiga

tjänster till alla som begär samtra-

fik,

4. lämna all information som är

nödvändig för att främja överens-

kommelser om samtrafik, samt

5. i sin redovisning av rörelsen

hålla intäkter och kostnader som

har samband med samtrafik avskild

från annan verksamhet.

Om en taxa som avses i första

stycket inte överensstämmer med

denna lag eller med föreskrifter som

meddelats med stöd av lagen får

tillsynsmyndigheten besluta att den

skall ändras på visst sätt.

20 b §

Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om rättigheter

och skyldigheter enligt 20 §.

20 c §

Om det föreligger synnerliga skäl

får tillsynsmyndigheten för att till-

godose ändamål av väsentligt all-

mänt intresse besluta att den som

bedriver verksamhet som är anmäl-

ningspliktig enligt 4 a § skall be-

driva samtrafik med motsvarande

verksamhet som bedrivs av en annan

anmälningsskyldig.

Tillsynsmyndigheten får därvid fast-

ställa nödvändiga villkor för samtra-

fiken.

21 §

Nummerplaner skall upprättas i

syfte att främja effektiva telekom-

munikationer.

Nummerplanerna fastställs av

regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter för nummer-

planerna och får ta initiativ till att

ändra dessa.

Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer skall upp-

rätta nummerplaner och andra

planer för teleadresser.

Regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om nummerplaner och

nummeranvändning och om planer

för teleadresser och användning av

sådana planer.

22 §

Den som tillhandahåller teletjäns-

ter inom ett allmänt tillgängligt

telenät eller i samtrafik med ett

sådant telenät är skyldig att följa

fastställda nummerplaner.

Den som tillhandahåller teletjänster

inom ett allmänt tillgängligt telenät

eller i samtrafik med ett sådant tele-

nät är skyldig att följa fastställda

nummerplaner och andra planer för

teleadresser.

23 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

föreskriva om skyldighet för den

som bedriver televerksamhet eller

ansöker om tillstånd att bedriva

sådan verksamhet eller ansöker

om förhandsbesked enligt 7 § att

betala avgift för tillståndsmyn-

dighetens verksamhet enligt denna

lag.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får före-

skriva om skyldighet för den som

bedriver televerksamhet eller ansö-

ker om tillstånd att bedriva sådan

verksamhet eller ansöker om för-

handsbesked enligt 7 § att betala

avgift för tillsynsmyndighetens

verksamhet enligt denna lag.

25 §

Den som i televerksamhet har fått

del av eller tillgång till

1. uppgift om teleabonnemang,

2. innehållet i ett telemeddelande,

eller

3. annan uppgift som angår ett

särskilt telemeddelande får inte

obehörigen föra vidare eller ut-

nyttja det han fått del av eller till-

gång till.

Den som i televerksamhet har fått

del av eller tillgång till

1. uppgift om ett teleabonnemang

eller en teleadress,

2. innehållet i ett telemeddelande,

eller

3. annan uppgift som angår ett sär-

skilt telemeddelande får inte obehö-

rigen föra vidare eller utnyttja det

han fått del av eller tillgång till.

Tystnadsplikt enligt första stycket gäller inte i förhållande till den som

har tagit del i utväxlingen av ett telemeddelande eller som på annat sätt

har sänt eller tagit emot ett sådant meddelande.

Tystnadsplikt i fråga om uppgifter

som avses i första stycket 1 och 3

gäller inte heller i förhållande till

innehavare av ett abonnemang

som använts för ett telemedde-

lande.

Tystnadsplikt i fråga om uppgifter

som avses i första stycket 1 och 3

gäller inte heller i förhållande till

innehavare av ett abonnemang eller

en teleadress som använts för ett

telemeddelande.

31 §

Tillståndsmyndigheten skall ha

tillsyn över efterlevnaden av

denna lag och av de föreskrifter

och villkor som har meddelats

med stöd av lagen.

Tillståndsmyndigheten har rätt att

för tillsynen

Tillsynsmyndigheten skall ha tillsyn

över efterlevnaden av denna lag och

av de föreskrifter och villkor som

har meddelats med stöd av lagen.

Tillsynsmyndigheten har rätt att för

tillsynen

1. på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs, och

2. få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bo-

städer, där verksamhet som omfattas av denna lag bedrivs.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få

verkställighet hos kronofogde-

myndigheten av beslut som avser

åtgärder för till synen enligt andra

stycket.

Tillsynsmyndigheten har rätt att få

verkställighet hos kronofogdemyn-

digheten av beslut som avser åtgär-

der för tillsynen enligt andra stycket.

Därvid gäller bestämmelserna i ut-

sökningsbalken om sådan verksam-

het som avses i 16 kap. 10 § den

balken.

32 §

Tillståndsmyndigheten skall vid

tillsynen ägna särskild uppmärk-

samhet åt att avtal om samtrafik

och om upplåtelse av fasta tele-

förbindelser träffas i enlighet med

denna lag och meddelade till-

ståndsvillkor samt åt att överens-

kommelser ingås angående an-

vändningen av nummerresurser

enligt fastställda nummerplaner.

Uppkommer tvist som rör villkor

för samtrafik eller i övrigt till-

lämpning av lagen eller av före-

skrifter eller tillståndsvillkor som

har meddelats med stöd av lagen,

skall tillståndsmyndigheten skynd-

samt undersöka förhållandena

och, om särskilda skäl inte talar

för annat, medla mellan parterna.

I tvist som nu sagts kan till-

ståndsmyndigheten på begäran av

part yttra sig över om erbjudna

tekniska, operationella och eko-

nomiska villkor för samtrafik eller

uthyrning av fasta teleförbindelser

är godtagbara.

Tillsynsmyndigheten skall vid tillsy-

nen ägna särskild uppmärksamhet åt

att avtal om samtrafik och om

upplåtelse av fasta teleförbindelser

träffas i enlighet med denna lag och

meddelade tillståndsvillkor samt åt

användningen av nummerresurser

enligt fastställda nummerplaner och

andra planer för teleadresser.

32 a §

Pågår förhandling som rör villkor

för samtrafik, skall tillsynsmyndig-

heten på begäran av part bestämma

en tidsgräns inom vilken förhand-

lingen skall vara avslutad. Myndig-

heten får också på begäran av part

bestämma tekniska, driftsmässiga

och ekonomiska villkor som skall

ingå i avtalet. Om förhandlingen

inte är avslutad inom tidsgränsen,

eller om annars förhållandena på-

kallar det, skall tillsynsmyndigheten

medla mellan parterna.

32 b §

Uppkommer tvist vid förhandling

om villkor som rör samtrafik skall

tillsynsmyndigheten avgöra tvisten

om någon av parterna begär det.

32 c §

Uppkommer tvist som rör annat än

villkor för samtrafik och som rör

tillämpning av lagen eller av före-

skrifter eller tillståndsvillkor som

har meddelats med stöd av lagen,

skall tillsynsmyndigheten skyndsamt

undersöka förhållandena och, om

särskilda skäl inte talar för annat,

medla mellan parterna. I tvist som

nu sagts kan tillsynsmyndigheten på

begäran av part yttra sig över om

erbjudna tekniska, driftsmässiga och

ekonomiska villkor för uthyrning av

fasta teleförbindelser är godtag-

bara.

33 §

Tillståndsmyndigheten får med-

dela de förelägganden och förbud

som behövs för efterlevnaden av

denna lag eller av tillståndsvillkor

eller föreskrifter som har medde-

lats med stöd av lagen. Sådana

förelägganden och förbud får för-

enas med vite.

Tillsynsmyndigheten får meddela de

förelägganden och förbud som be-

hövs för efterlevnaden av denna lag

eller av tillståndsvillkor eller före-

skrifter som har meddelats med stöd

av lagen.

34 §

Till böter eller fängelse i högst sex

månader döms den som med upp-

såt eller av oaktsamhet

1. utan tillstånd bedriver verk-

samhet som är tillståndspliktig

enligt denna lag,

2. begär eller tar emot ersättning

efter ett högre pris än som är

medgivet i en föreskrift som avses

i 19 §, eller

3. inte följer en myndighets begä-

ran att lämna uppgifter

enligt 27 §.

Till böter eller fängelse i högst sex

månader döms den som med uppsåt

eller av oaktsamhet begär eller tar

emot ersättning efter ett högre pris

än som är medgivet i en föreskrift

Bestämmelser om ansvar för den som bryter mot den tystnadsplikt som

föreskrivs i 25 eller 26 §§ finns i brottsbalken.

36 a §

Tillsynsmyndigheten skall förelägga

den som utan tillstånd bedriver tele-

verksamhet som är tillståndspliktig

enligt 5 § att upphöra med verksam-

heten. Detsamma gäller om anmäl-

ningspliktig verksamhet enligt 4 a §

bedrivs utan att en sådan anmälan

gjorts. Tillsynsmyndigheten får be-

sluta hur avvecklingen av verksam-

heten skall ske.

Är det osäkert om viss verksamhet

utgör sådan verksamhet som avses i

första stycket, får tillsynsmyndig-

heten förelägga den som bedriver

verksamheten att lämna de upplys-

ningar om verksamheten som be-

hövs för att bedöma om så är fallet.

Bestämmelserna i 31 § andra och

tredje stycket skall tilllämpas även i

fråga om åtgärder enligt denna pa-

ragraf.

Vite

36 b §

Förelägganden och förbud enligt

denna lag får förenas med vite.

37 §

Tillståndsmyndighetens beslut

enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som regeringen har med-

delat med stöd av lagen får över-

klagas hos länsrätten.

Tillsynsmyndighetens beslut enligt

denna lag eller enligt föreskrifter

som regeringen har meddelat med

stöd av lagen får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Pröv-

ningstillstånd krävs vid överkla-

gande till kammarrätten.

Vid överklagande av tillsynsmyn-

dighetens beslut enligt 32 b § skall

tillsynsmyndigheten inte vara den

enskildes motpart sedan handling-

arna överlämnats till domstolen.

Beslut som inte avser återkallelse av tillstånd eller påförande av avgift,

gäller omedelbart om inte annat har bestämts.

Tillståndsmyndigheten och dom-

stol som prövar ett överklagande

får bestämma att ett beslut om

återkallelse av tillstånd skall gälla

omedelbart, om det finns särskilda

skäl för det.

Tillsynsmyndigheten och domstol

som prövar ett överklagande får be-

stämma att ett beslut om återkallelse

av tillstånd skall gälla omedelbart,

om det finns särskilda skäl för det.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Företag som vid ikraftträdandet har tillstånd enligt 5 § skall anses

ha gjort en anmälan enligt 4 a §. Beträffande andra företag som vid

ikraftträdandet bedriver verksamhet som är anmälningspliktig enligt 4 a §

träder föreskriften om anmälan i kraft den 1 september 1997.

 3. I ärenden som gäller ansökan om tillstånd gäller de nya bestämmel-

serna vid prövning efter ikraftträdandet.

 4. Tillståndsvillkor som meddelats enligt äldre bestämmelser äger

fortsatt giltighet till dess annat meddelas, dock längst till den 1 juli 1998.

 5. Föreskriften i 37 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de

fall där det första beslutet i ärendet fattats före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1527) om

teleterminalutrustning

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1527) om teleterminal-

utrustning att 6, 7, 11 och 12 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Myndigheten får för genomförande

av den tillsyn som avses i 5 §

andra stycket meddela de föreläg-

ganden som behövs. Ett sådant

föreläggande får förenas med vite.

Myndigheten får för genomförande

av den tillsyn som avses i 5 § med-

dela de förelägganden och förbud

som behövs. Ett sådant föreläggande

får förenas med vite.

7 §

Myndigheten har rätt att få verk-

ställighet hos kronofogdemyndig-

heten av beslut som avser åtgärder

för tillsynen enligt 5 § andra

stycket.

Myndigheten har rätt att få verkstäl-

lighet hos kronofogdemyndigheten

av beslut som avser åtgärder för till-

synen enligt 5 § andra stycket. Där-

vid gäller bestämmelserna i utsök-

ningsbalken om sådan verkställighet

som avses i 16 kap. 10 § den balken.

12 §

Tillsynsmyndighetens beslut om

förelägganden enligt 6 § får över-

klagas hos länsrätten.

Tillsynsmyndighetens beslut enligt

denna lag får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Prövningstill-

stånd krävs vid överklagande till

kammarrätten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2. Föreskriften i 12 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de

fall där det första beslutet i ärendet har meddelats före ikraftträdandet.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

promemorians förslag

Efter remiss har yttranden över departementspromemorian inkommit från

Hovrätten för Övre Norrland, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i

Stockholms län, Domstolsverket, Riksåklagaren (RÅ), Rikspolisstyrelsen,

Datainspektionen, Kommerskollegium, Internationella Handelskammarens

Svenska Nationalkommitté (ICC), Försvarsmakten, Försvarets forsknings-

anstalt (FOA), Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB), Statens räddnings-

verk, Post- och telestyrelsen (PTS), Banverket, Statens institut för

kommunikationsanalys (SIKA), Kommunikationsforskningsberedningen

(KFB), Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV), Kungliga Tekniska

högskolan (KTH), Glesbygdsverket (GBV), Radio- och TV-verket,

Granskningsnämnden för radio och TV, Konkurrensverket (KV), Boverket,

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Konsumentverket (KO),

Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Lantmäteriverket, Svenska Kommun-

förbundet, Sveriges Industriförbund, Sveriges Konsumentråd, Datalags-

utredningen, Stattel-delegationen (Stattel), Svenska IT-företagens organisa-

tion (SITO), Näringslivets telekommitté, Handikappförbundens Samarbets-

organ (HSO), Synskadades Riksförbund (SRF), Folkrörelserådet, SOS

Alarmering AB, MobilTeleLeverantörerna (MTL), Telia AB, Tele2 AB,

Comviq GSM AB, Europolitan AB, Global One AB, MFS Communications

AB (MFS), Enator/Dotcom AB, Telenordia AB, RSL COM Sweden AB

(RSL COM), Tele8 AB, Svenska Kraftnät AB,[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Posten AB,

Svenska Kabel-TV-föreningen, Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB

(SvT), Teracom Svensk Rundradio AB (Teracom), Tjänstemännens central-

organisation (TCO), Facket för Service och Kommunikation (SEKO),

Socialstyrelsen, Handikappombudsmannen (HO), Handikappinstitutet (HI),

Landstingsförbundet samt Elsäkerhetsverket.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597)

Härigenom föreskrivs i fråga om telelagen (1993:597)

dels att rubriken närmast före 34 § samt 34 och 36 §§ skall upphöra att

gälla,

dels att 1, 2, 5-8, 10, 12, 13, 15-21, 23, 27, 31-33, 35 och 37 §§ skall

ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas elva nya paragrafer, 4 a-4 b, 17 a-

17 b, 20 a-20 d, 32 a, 33 a och 36 a §§ samt närmast före 4 a, 35 och

36 a §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag innehåller bestämmelser om televerksamhet.

I lagen avses med

 telemeddelande: ljud, text, bild,

data eller information i övrigt som

förmedlas med hjälp av radio eller

genom ljus eller elektromagnetiska

svängningar som utnyttjar särskilt

anordnad ledare,

 teletjänst: förmedling av tele-

meddelande för någon annan,

 mobil teletjänst: teletjänst där

abonnentanslutningen upprättas

med hjälp av radio,

 telefonitjänst: teletjänst bestående

i överföring av tal och som medger

överföring av telefaxmeddelanden

samt datakommunikation via låg-

hastighetsmodem,

 televerksamhet: förmedling av

telemeddelanden via telenät eller

tillhandahållande av förbindelser

för sådan verksamhet,

 telenät: anläggning för förmed-

ling av telemeddelanden.

I lagen avses med

 telemeddelande: ljud, text, bild,

data eller information i övrigt som

förmedlas med hjälp av radio eller

genom ljus eller elektromagnetiska

svängningar som utnyttjar särskilt

anordnad ledare,

 teletjänst: förmedling av telemed-

delande för någon annan,

 mobil teletjänst: teletjänst där

abonnentanslutningen tillhanda-

hålls via radio i en mobil nätan-

slutningspunkt,

 telefonitjänst: teletjänst bestående

i överföring av tal och som medger

överföring av telefaxmeddelanden

samt datakommunikation via låg-

hastighetsmodem,

 televerksamhet: förmedling av

telemeddelanden via telenät eller

tillhandahållande av nätkapacitet,

 telenät: anläggning avsedd för

förmedling av telemeddelanden,

 nätkapacitet: telenät eller del

därav,

 hyrd förbindelse: nätkapacitet

som består av sådan överfö-

ringskapacitet mellan nätanslut-

ningspunkter som avses i rådets

direktiv 92/44/EEG av den 5 juni

1992 om tillhandahållande av

öppna nät för förhyrda förbindel-

ser,

 samtrafik: fysisk och logisk sam-

mankoppling av telenät som möjlig-

gör att teletjänster som tillhanda-

hålls i telenäten fungerar mellan

alla användares nätanslutnings-

punkter, såväl fasta som mobila,

och där användarna ges möjlighet

att få tillgång till tjänster som till-

handahålls i näten.

 2 §

 Bestämmelserna i lagen syftar till

att enskilda och myndigheter skall

få tillgång till effektiva telekom-

munikationer till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnad. Häri

ligger bl.a. att var och en skall få

möjlighet att från sin stadigvarande

bostad eller sitt fasta verksamhets-

ställe utnyttja telefonitjänst inom

ett allmänt tillgängligt telenät.

Bestämmelserna i lagen syftar till

att enskilda och myndigheter skall

få tillgång till effektiva telekom-

munikationer till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnad. Häri

ligger bl.a.

1. att var och en skall få möjlighet

att från sin stadigvarande bostad

eller sitt fasta verksamhetsställe

utnyttja telefonitjänst till ett rimligt

pris inom ett allmänt tillgängligt

telenät,

2. att alla skall få tillgång till te-

letjänster på likvärdiga villkor,

samt

3. att telekommunikationerna

skall vara uthålliga och tillgängliga

under kriser och krig.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får be-

sluta att enskilda och myndigheter

skall tillförsäkras tillgång till tele-

tjänster eller fasta teleförbindelser

genom statlig upphandling.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får be-

sluta att enskilda och myndigheter

skall tillförsäkras tillgång till tele-

tjänster eller nätkapacitet genom

statlig upphandling.

Anmälningsplikt

4 a §

 Följande tjänster får inom ett all-

mänt tillgängligt telenät tillhan-

dahållas först efter anmälan till den

myndighet som regeringen bestäm-

mer (tillsynsmyndigheten):

 1. telefonitjänst till fast nätan-

slutningspunkt,

 2. mobil teletjänst,

 3. annan teletjänst som kräver

tilldelning av kapacitet ur nummer-

plan för telefoni enligt 21 §, samt

 4. nätkapacitet.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får meddela föreskrifter om

undantag från anmälningsplikten.

4 b §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer skall

hos Europeiska gemenskapernas

kommission anmäla de företag som

bedriver televerksamhet och har ett

betydande inflytande på den sven-

ska marknaden.

 5 §

 Tillstånd enligt denna lag krävs

för rätten att inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahålla

 1. telefonitjänst eller mobil tele-

tjänst, om verksamheten har en

omfattning som med avseende på

utbredningsområde, antalet använ-

dare eller annat jämförbart för-

hållande är betydande, eller

 2. fasta teleförbindelser, om upp-

låtelsen görs av nätets ägare eller

av någon annan som disponerar

kapacitet i nätet och tillhandahåller

sådana förbindelser i en omfattning

som är betydande.

 Förutom anmälan enligt 4 a §,

krävs tillstånd enligt denna lag för

rätten att inom ett allmänt tillgäng-

ligt telenät tillhandahålla telefo-

nitjänst till fast nätanslutnings-

punkt, mobil teletjänst eller nätka-

pacitet om verksamheten har en

omfattning som med avseende på

utbredningsområde, antalet använ-

dare eller annat jämförbart för-

hållande är betydande.

 Tillstånd får avse ett visst område eller hela landet.

 6 §

 Frågor om tillstånd prövas av den

myndighet som regeringen bestäm-

mer (tillståndsmyndigheten).

 Frågor om tillstånd prövas av

tillsynsmyndigheten.

 7 §

 Tillståndsmyndigheten skall efter

ansökan meddela förhandsbesked

om tillstånd enligt 5 § behövs för

viss televerksamhet. Ett förhands-

besked gäller för den tid och under

de förutsättningar i övrigt som anges

i beskedet.

 Tillsynsmyndigheten skall efter

ansökan meddela förhandsbesked

om tillstånd enligt 5 § behövs för

viss televerksamhet. Ett förhands-

besked gäller för den tid och under

de förutsättningar i övrigt som an-

ges i beskedet.

 8 §

 Tillståndsmyndigheten får medge

undantag från tillståndsplikten enligt

5 §, om det finns särskilda skäl. I

sådant fall får tillståndsplikten

ersättas med en anmälningsplikt.

 Tillsynsmyndigheten får i en-

skilda fall medge undantag från

tillståndsplikten enligt 5 §, om det

finns särskilda skäl.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får med-

dela föreskrifter om anmälningsplikt

för den som inom ett allmänt

tillgängligt telenät tillhandahåller

teletjänster som inte omfattas av

tillståndsplikten enligt 5 §.

 Om det behövs för att följa ut-

vecklingen på telekommunika-

tionsområdet, får regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande,

tillsynsmyndigheten meddela före-

skrifter om att den som inom ett

allmänt tillgängligt telenät bedri-

ver televerksamhet som inte om-

fattas av anmälningsplikten enligt

4 a § skall lämna upplysningar om

verksamheten.

 Beslut och föreskrifter om anmäl-

ningsplikt får meddelas endast i den

utsträckning som det behövs från

allmän synpunkt för att följa utveck-

lingen på telekommunikationsom-

rådet.

 10 §

 Ett tillstånd skall återkallas om verksamheten bedrivs i strid med denna

lag eller i strid med föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd

av lagen och avvikelsen inte kan anses vara av mindre betydelse. Om inte

särskilda skäl föreligger får dock återkallelse ske först sedan tillståndsha-

varen har lämnats tillfälle att vidta rättelse.

Gäller avvikelsen endast en viss del av verksamheten får återkallelsen

begränsas till denna del.

 Återkallelse får även ske om för-

utsättningarna för att meddela till-

stånd inte längre föreligger eller

om tillståndshavaren begär det.

 Om tillståndet återkallas får till-

synsmyndigheten besluta hur verk-

samheten skall avvecklas.

 12 §

 När fråga uppkommer om att meddela tillstånd att inom ett allmänt

tillgängligt telenät tillhandahålla nya eller väsentligt ändrade mobila te-

letjänster och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för

verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill driva

sådan verksamhet, skall prövningen ske efter ett förfarande med allmän

inbjudan till ansökan.

 Detsamma gäller när det frekvensutrymme som avsatts för en mobil

teletjänst utökas eller på annat sätt medger att ytterligare tillstånd med-

delas utan att pågående användning begränsas. Inbjudningsförfarandet

skall då avse endast det frekvensutrymme som härigenom blivit tillgäng-

ligt.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om de sakliga

grunder som skall tillämpas vid

prövning enligt denna paragraf.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får meddela föreskrifter om

de sakliga grunder som skall till-

lämpas vid prövning enligt denna

paragraf.

 13 §

 Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med villkor.

 Tillståndsvillkor kan avse bl.a.

skyldighet för tillståndshavare

 1. att på vissa villkor tillhanda-

hålla telefonitjänst åt var och en som

efterfrågar denna tjänst,

 2. att med beaktande av tillgänglig

kapacitet på vissa villkor till-

handahålla fasta teleförbindelser åt

den som efterfrågar sådana,

 3. att bedriva verksamheten under

de förutsättningar som följer av de

internationella överenskommelser

som Sverige har biträtt,

 4. att i verksamheten ta hänsyn till

handikappades behov av särskilda

teletjänster,

 5. att medverka till att telemed-

delanden kan förmedlas till sam-

hällets alarmerings- och rädd-

ningstjänst,

 6. att beakta totalförsvarets behov

av telekommunikationer under höjd

beredskap,

 7. att årligen redovisa sin verk-

samhet i de delar som berörs av

tillståndet efter för verksamheten

särskilt avpassade principer samt

att ställa redovisningen till förfo-

gande för tillståndsmyndigheten

eller den som anvisas av myndig-

heten,

 8. att på skäliga villkor till annan

tillståndshavare lämna ut sådana

publicerade uppgifter om enskildas

teleabonnemang som inte omfattas

av tystnadsplikt enligt 25 § första

stycket 1 denna lag, samt

 9. att på skäliga villkor i egen te-

lekatalog publicera och i sin verk-

samhet till allmänheten lämna ut

uppgifter om enskildas teleabon-

nemang hos annan tillståndshavare

i den utsträckning de inte omfattas

av tystnadsplikt enligt lag.

 Tillstånd enligt 5 § att driva tele-

verksamhet får förenas med villkor

om skyldighet för tillståndshavare

 1. att på vissa villkor tillhanda-

hålla telefonitjänst till fast nätan-

slutningspunkt åt var och en som

efterfrågar denna tjänst,

 2. att med beaktande av tillgäng-

lig kapacitet tillhandahålla nätka-

pacitet på vissa villkor åt den som

efterfrågar sådan,

 3. att tillhandahålla information

om verksamhetens ägare,

 4. att bedriva verksamheten var-

aktigt och med god kapacitet och

kvalitet,

 5. att på visst sätt fullgöra vad

som föreskrivs i 17 a eller 20 b §§,

 6. att på skäliga villkor i egen

telekatalog publicera uppgifter om

enskildas teleabonnemang hos an-

mälningspliktig i den utsträckning

de inte omfattas av tystnadsplikt

enligt lag, samt

 7. att utan särskild ersättning

upprätthålla telefonautomater i en

omfattning som i fråga om antal

och geografisk utbredning tillgo-

doser allmänhetens behov.

Tillstånd enligt 5 § att driva televerksamhet skall förenas med villkor

att på ett visst sätt fullgöra vad som föreskrivs i 14 a §.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får med-

dela föreskrifter om tillståndsvillkor.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten meddelar närmare föreskrif-

ter om det sätt på vilket tillstånds-

villkoren skall fullgöras.

 15 §

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller

teletjänster eller fasta teleförbindel-

ser skall tillgodose rimliga krav på

teknisk säkerhet i

verksamheten.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller

teletjänster eller nätkapacitet skall

se till att verksamheten uppfyller

rimliga krav på god funktion och

teknisk säkerhet.

 16 §

 Tillståndshavare enligt denna lag

får, vid sidan av normala kommer-

siella villkor, inte ställa upp andra

krav för anslutning till telenät än

sådana som är nödvändiga för att

möjliggöra samverkan mellan tele-

tjänster eller som behövs för att fö-

rebygga att nätet eller dess använ-

dare skadas eller att nätets drift

störs.

 Den som bedriver verksamhet

som är anmälningspliktig enligt

4 a § får, vid sidan av normala

kommersiella villkor, inte ställa

upp andra krav för anslutning till

telenät än sådana som är nödvän-

diga för att möjliggöra samverkan

mellan teletjänster eller som be-

hövs för att förebygga att nätet

eller dess användare skadas eller

att nätets drift störs.

 17 §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om

krav enligt 15 och 16 §§.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får meddela närmare före-

skrifter om krav enligt 15 och

16 §§.

 17 a §

 Den som bedriver anmälnings-

pliktig verksamhet enligt 4 a § är

skyldig

 1. att bedriva verksamheten un-

der de förutsättningar som följer

av de internationella överenskom-

melser som Sverige har biträtt,

 2. att i verksamheten ta hänsyn

till handikappades behov av sär-

skilda teletjänster,

 3. att medverka till att telemed-

delanden kan förmedlas till sam-

hällets alarmerings- och rädd-

ningstjänst,

 4. att beakta totalförsvarets be-

hov av telekommunikationer under

höjd beredskap,

 5. att årligen redovisa sin verk-

samhet i de delar som omfattas av

anmälningsplikten efter principer

som är särskilt avpassade för verk-

samheten samt ställa redovis-

ningen till förfogande för till-

synsmyndigheten eller den som

anvisas av myndigheten,

 6. att på skäliga villkor till någon

annan som för nummerupplysning-

sändamål begär det lämna ut så-

dana uppgifter om enskildas tele-

abonnemang som inte omfattas av

tystnadsplikt enligt 25 § första

stycket 1 denna lag,

 7. att på skäliga villkor i sin

verksamhet till allmänheten lämna

ut uppgifter om enskildas tele-

abonnemang hos någon annan

anmälningspliktig i den utsträck-

ning de inte omfattas av tystnads-

plikt enligt lag, samt

 8. att på begäran av myndighet

lämna upplysningar om verksam-

heten för statistikändamål.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten meddelar närmare föreskrif-

ter om i vilken utsträckning krav

enligt första stycket skall fullgöras

och det sätt på vilket detta skall

ske.

 17 b §

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får föreskriva att den som

har tillstånd enligt 5 § och har en

dominerande ställning på den

svenska marknaden skall redovisa

viss del av den verksamhet som

berörs av tillståndet avskild från

annan verksamhet.

 18 §

 Tillståndshavares taxor för an-

vändning av telefonitjänst till en fast

anslutningspunkt inom ett allmänt

tillgängligt telenät och för tillhanda-

hållande av fasta teleförbindelser

inom ett sådant nät skall grunda sig

på tillståndshavarens kostnader.

Taxorna skall hållas allmänt till-

gängliga av tillståndshavarna.

 Tillståndshavares taxor för an-

vändning av telefonitjänst mellan

fasta nätanslutningspunkter inom

ett allmänt tillgängligt telenät och

för tillhandahållande av nätkapaci-

tet inom ett sådant nät skall grunda

sig på tillståndshavarens kostnader.

Taxorna skall hållas allmänt till-

gängliga av tillståndshavarna.

 19 §

 Regeringen får, utan hinder av

18 §, föreskriva att taxor för telefo-

nitjänst till en fast anslutningspunkt

inom ett allmänt tillgängligt telenät

inte får överstiga en viss nivå.

 Regeringen får, utan hinder av

18 §, föreskriva att taxor för telefo-

nitjänst mellan fasta nätanslut-

ningspunkter inom ett allmänt till-

gängligt telenät inte får överstiga

en viss nivå.

 20 §

 Den som har tillstånd enligt 5 § att

tillhandahålla telefonitjänst inom ett

allmänt tillgängligt telenät är skyldig

att på begäran bedriva samtrafik med

motsvarande verksamhet som drivs

av en annan tillståndshavare eller av

den som är anmälningsskyldig. Om

samtrafik upprättas med en anmäl-

ningsskyldig, har tillståndshavaren

rätt till samtrafik med motsvarande

verksamhet som drivs av den anmäl-

ningsskyldige.

 Den som tillhandahåller tele-

tjänst som är anmälningspliktig

enligt 4 a § är skyldig att på begä-

ran bedriva samtrafik med den

som bedriver motsvarande verk-

samhet som är anmäld enligt 4 a §.

Detsamma gäller den som inom ett

allmänt tillgängligt telenät till-

handahåller annan teletjänst i en

omfattning som med avseende på

utbredningsområde, antalet an-

vändare eller annat jämförbart

förhållande är betydande.

 Ersättningen för förmedling av

telefonitjänster enligt första stycket

skall vara rättvis och skälig med

hänsyn till kostnaderna för presta-

tionerna. Vid beräkning av ersätt-

ningen får skälig hänsyn tas till

kostnader för särskilda uppgifter

enligt upplåtarens tillståndsvillkor.

 Ersättning för samtrafik avseende

telefonitjänst till fast eller mobil

nätanslutningspunkt skall vara

rättvis och skälig med hänsyn till

kostnaderna för prestationen.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller an-

nan teletjänst än telefonitjänst i så-

dan omfattning som avses i 5 §

första stycket 1 är skyldig att, om så

begärs, på marknadsmässiga villkor

bedriva samtrafik med en tillstånds-

havare eller en anmälningsskyldig

som tillhandahåller teletjänster en-

ligt denna lag. Om samtrafik upp-

rättas med en anmälningsskyldig har

den som på begäran har medgett

samtrafik rätt till samtrafik med

motsvarande verksamhet som drivs

av den anmälningsskyldige.

 Den som inom ett allmänt till-

gängligt telenät tillhandahåller te-

lejänst är inte skyldig att bedriva

samtrafik i den mån sådan trafik

skulle i beaktansvärd utsträckning

begränsa hans möjlighet att i den

egna verksamheten utnyttja den nät-

kapacitet han förfogar över.

 Tillsynsmyndigheten får i en-

skilda fall medge undantag från

skyldigheten enligt första stycket

om den begärda samtrafiken i be-

aktansvärd utsträckning skulle

begränsa den samtrafikskyldiges

verksamhet.

20 a §

 Den som bedriver samtrafik

skall anmäla sådana tekniska

förändringar i nätet som påver-

kar samtrafiken till tillsynsmyn-

digheten i god tid före genomfö-

randet.

 20 b §

 Utöver vad som följer av 20 §, är

den som tillhandahåller teletjänst

som är anmälningspliktig enligt

4 a § och är anmäld enligt 4 b §

skyldig

 1. att tillgodose varje rimlig be-

gäran om sammankoppling med

telenät för samtrafik,

 2. att publicera sina taxor för

samtrafik,

 3. att erbjuda likvärdiga villkor

till alla som begär samtrafik,

 4. att på begäran lämna sådan

information som är nödvändig för

överenskommelser om samtrafik,

 5. att ge in avtal om samtrafik till

tillsynsmyndigheten, samt

 6. att i sin redovisning av rörel-

sen hålla intäkter och kostnader

för samtrafik avskilda från intäkter

och kostnader för annan verksam-

het.

 Den som är anmäld enligt 4 b §

skall på begäran av tillsynsmyn-

digheten styrka att ersättningen för

samtrafik är sådan som sägs i 20 §

andra stycket.

 Om en taxa som avses i första

stycket 2 inte stämmer överens med

denna lag eller med tillståndsvill-

kor eller föreskrifter som medde-

lats med stöd av lagen, får till-

synsmyndigheten besluta att den

skall ändras på visst sätt.

 20 c §

 Om det finns synnerliga skäl får

tillsynsmyndigheten för att tillgo-

dose ändamål av väsentligt all-

mänt intresse besluta att den som

bedriver verksamhet som är an-

mälningspliktig enligt 4 a § skall

bedriva samtrafik med annan som

bedriver sådan verksamhet.

 Tillsynsmyndigheten får därvid

fastställa nödvändiga villkor för

samtrafiken.

 20 d §

 Den som tillhandahåller nätkapa-

citet inom ett allmänt tillgängligt

telenät är skyldig att på begäran

medverka till sammankoppling av

telenätet med andra telenät för att

upprätta sammanhängande förbin-

delser i näten.

 Beträffande sådan sammankopp-

ling skall bestämmelserna om sam-

trafik i 20-20 c §§ tillämpas.

 21 §

 Nummerplaner skall upprättas i

syfte att främja effektiva telekom-

munikationer.

 Nummerplanerna fastställs av re-

geringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får med-

dela föreskrifter för nummerpla-

nerna och får ta initiativ till att

ändra dessa.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten fastställer nummerplaner

och får meddela föreskrifter om

planerna och deras användning.

 23 §

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får fö-

reskriva om skyldighet för den som

bedriver televerksamhet eller ansö-

ker om tillstånd att bedriva sådan

verksamhet eller ansöker om för-

handsbesked enligt 7 § att betala

avgift för tillståndsmyndighetens

verksamhet enligt denna lag.

 Regeringen eller, efter regering-

ens bemyndigande, tillsynsmyndig-

heten får föreskriva om skyldighet

att betala avgift för tillsynsmyndig-

hetens verksamhet enligt denna lag

för den som enligt lagen

 1.bedriver verksamhet som är

anmäld enligt 4 a §, eller

 2. anmäler sådan verksamhet,

eller

 3. ansöker om tillstånd, eller

 4. ansöker om förhandsbesked.

 Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får fö-

reskriva att den som bedriver verk-

samhet som är anmäld enligt 4 a §

skall betala avgift för finansiering

av beredskapsåtgärder på tele-

kommunikationsområdet.

27 §

 Den som driver televerksamhet och därvid har fått del av eller tillgång

till uppgift som avses i 25 § första stycket skall på begäran lämna

 1. uppgift, som avses i 25 § första stycket 1, till en myndighet som i ett

särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivnings-

lagen (1970:428), om myndigheten finner att det kan antas att den som

söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga

skäl,

 2. uppgift, som avses i 25 § första stycket 1 och som angår misstanke

om brott, till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myn-

dighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för

brottet och detta enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan

påföljd än böter,

 3. uppgift som avses i 25 § första stycket 3 och som angår misstanke

om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myn-

dighet som skall ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i två år,

 4. uppgift som avses i 25 § första stycket 1 till en kronofogdemyndig-

het som behöver uppgiften i exekutiv verksamhet, om myndigheten fin-

ner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett

ärende,

 5. uppgift som avses i 25 § första stycket 1 till en skattemyndighet som

behöver uppgiften i verksamhet som avser kontroll av skatt eller avgift

eller i utredning om rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen

(1991:481), om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig bety-

delse för handläggningen av ett ärende,

 6. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 till polismyndighet, om

myndigheten finner att uppgiften

behövs i samband med underrät-

telse, efterforskning eller identifie-

ring vid olyckor eller dödsfall eller

för att myndigheten skall kunna

fullgöra uppgift som avses i 12 §

polislagen (1984:387),

 7. uppgift som avses i 25 § första

stycket 1 till polismyndighet eller

åklagarmyndighet, om myndigheten

finner att uppgiften behövs i ett

särskilt fall för att myndigheten

skall kunna fullgöra underrättelse-

skyldighet enligt 31 § tredje stycket

lagen (1964:167) med särskilda

bestämmelser om unga lagöverträ-

dare.

 31 §

 Tillståndsmyndigheten skall ha

tillsyn över efterlevnaden av denna

lag och av de föreskrifter och villkor

som har meddelats med stöd av

lagen.

 Tillståndsmyndigheten har rätt att

för tillsynen

 1. på begäran få de upplysningar

och handlingar som behövs, och

 2. få tillträde till områden, lokaler

och andra utrymmen, dock inte bo-

städer, där verksamhet som omfattas

av denna lag bedrivs.

 Tillsynsmyndigheten skall ha till-

syn över efterlevnaden av denna

lag och av de föreskrifter och vill-

kor som har meddelats med stöd av

lagen.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att

för tillsynen

 1. på begäran få de upplysningar

och handlingar som behövs, och

 2. få tillträde till områden, loka-

ler och andra utrymmen, dock inte

bostäder, där verksamhet som om-

fattas av denna lag bedrivs.

 Tillståndsmyndigheten har rätt att

få verkställighet hos kronofogde-

myndigheten av beslut som avser

åtgärder för tillsynen enligt andra

stycket.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att

få verkställighet hos kronofogde-

myndigheten av beslut som avser

åtgärder för tillsynen enligt andra

stycket. Därvid gäller bestämmel-

serna i utsökningsbalken om sådan

verksamhet som avses i 16 kap.

10 § den balken.

 32 §

 Tillståndsmyndigheten skall vid

tillsynen ägna särskild uppmärk-

samhet åt att avtal om samtrafik och

om upplåtelse av fasta teleförbin-

delser träffas i enlighet med denna

lag och meddelade tillståndsvillkor

samt åt att överenskommelser ingås

angående användningen av num-

merresurser enligt fastställda num-

merplaner.

 Uppkommer tvist som rör villkor

för samtrafik eller i övrigt tillämp-

ning av lagen eller av föreskrifter

eller tillståndsvillkor som har med-

delats med stöd av lagen, skall till-

ståndsmyndigheten skyndsamt un-

dersöka förhållandena och, om sär-

skilda skäl inte talar för annat,

medla mellan parterna. I tvist som

nu sagts kan tillståndsmyndigheten

på begäran av part yttra sig över om

erbjudna tekniska, operationella och

ekonomiska villkor för samtrafik

eller uthyrning av fasta teleförbin-

delser är godtagbara.

 Tillsynsmyndigheten skall vid

tillsynen ägna särskild uppmärk-

samhet åt att avtal om samtrafik

och om upplåtelse och samman-

koppling av nätkapacitet träffas i

enlighet med denna lag och med-

delade tillståndsvillkor samt åt att

användningen av nummerkapacitet

sker enligt fastställda nummerpla-

ner.

 Uppkommer tvist som rör

tillämpning av lagen eller av

föreskrifter eller tillståndsvillkor

som har med-delats med stöd av

lagen, skall tillsynsmyndigheten

skyndsamt undersöka förhållande-

na och, om särskilda skäl inte talar

för annat, medla mellan parterna.

Myndigheten får i en sådan tvist

yttra sig på begäran av en part.

 32 a §

 Om det pågår förhandling som

rör villkor för samtrafik, skall till-

synsmyndigheten på begäran av en

part bestämma en tidsgräns inom

vilken förhandlingen skall vara

avslutad. Om förhandlingen inte är

avslutad inom tidsgränsen, skall

myndigheten medla mellan par-

terna.

 33 §

 Tillståndsmyndigheten får med-

dela de förelägganden och förbud

som behövs för efterlevnaden av

denna lag eller av tillståndsvillkor

eller föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen. Sådana föreläg-

ganden och förbud får förenas med

vite.

 Tillsynsmyndigheten får meddela

de förelägganden och förbud som

behövs för efterlevnaden av denna

lag eller av tillståndsvillkor eller

föreskrifter som har meddelats

med stöd av lagen.

 Vid tvist om samtrafikvillkor

eller villkor om sammankoppling

av nätkapacitet enligt 20 d § skall

tillsynsmyndigheten på ansökan av

en part, i den mån detta är nöd-

vändigt för att tillförsäkra att la-

gen eller tillståndsvillkor eller fö-

reskrifter som meddelats med stöd

av lagen efterlevs, föreskriva vad

som skall gälla mellan parterna i

de frågor som tvisten gäller.

33 a §

 Tillsynsmyndigheten får före-

lägga den som bedriver anmäl-

ningspliktig verksamhet i strid mot

denna lag eller mot föreskrifter

som meddelats med stöd av lagen

att helt eller delvis upphöra med

verksamheten. Myndigheten får

därvid besluta hur verksamheten

skall avvecklas.

Straff m.m.

 34 §

 Till böter eller fängelse i högst sex

månader döms den som med uppsåt

eller av oaktsamhet

 1. utan tillstånd bedriver verk-

samhet som är tillståndspliktig

enligt denna lag,

 2. begär eller tar emot ersättning

efter ett högre pris än som är med-

givet i en föreskrift som avses i 19 §,

eller

 3. inte följer en myndighets begä-

ran att lämna uppgifter enligt 27 §.

 Bestämmelser om ansvar för den

som bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 25 eller 26 §§ finns

i brottsbalken.

Straff

 35 §

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 29 § döms till böter. I ringa fall döms inte till ansvar.

 Bestämmelser om ansvar för den

som bryter mot den tystnadsplikt

som föreskrivs i 25 eller 26 §§

finns i brottsbalken.

36 §

 Den som inte har rättat sig efter

ett vitesföreläggande enligt 33 §

eller som har överträtt ett vitesför-

bud enligt samma paragraf får inte

dömas till ansvar enligt denna lag

för en gärning som omfattas av fö-

reläggandet eller förbudet.

Vite

 36 a §

 Förelägganden och förbud enligt

denna lag får förenas med vite.

 37 §

 Tillståndsmyndighetens beslut

enligt denna lag eller enligt före-

skrifter som regeringen har med-

delat med stöd av lagen får över-

klagas hos länsrätten.

 Tillsynsmyndighetens beslut en-

ligt denna lag eller enligt föreskrif-

ter som regeringen har meddelat

med stöd av lagen får överklagas

hos allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

 Beslut som inte avser återkallelse av tillstånd eller påförande av avgift,

gäller omedelbart om inte annat har bestämts.

 Tillståndsmyndigheten och dom-

stol som prövar ett överklagande får

bestämma att ett beslut om återkal-

lelse av tillstånd skall gälla ome-

delbart, om det finns särskilda skäl

för det.

 Tillsynsmyndigheten och domstol

som prövar ett överklagande får

bestämma att ett beslut om återkal-

lelse av tillstånd skall gälla ome-

delbart, om det finns särskilda skäl

för det.

______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. Den som vid ikraftträdandet har tillstånd enligt 5 § skall anses ha

anmält verksamheten enligt 4 a §. Andra som vid ikraftträdandet bedriver

verksamhet som är anmälningspliktig enligt 4 a § skall senast den 1 no-

vember 1997 anmäla verksamheten till tillsynsmyndigheten.

 3. I ärenden som gäller ansökan om tillstånd gäller de nya bestämmel-

serna vid prövning efter ikraftträdandet.

 4. Föreskriften i 37 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de

fall där det första beslutet i ärendet fattats före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1527) om

teleterminalutrustning

Härigenom föreskrivs att 6, 7 och 12 §§ lagen (1992:1527) om teletermi-

nalutrustning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §

 Myndigheten får för genomfö-

rande av den tillsyn som avses i 5 §

andra stycket meddela de föreläg-

ganden som behövs. Ett sådant fö-

reläggande får förenas med vite.

 Tillsynsmyndigheten får för ge-

nomförande av den tillsyn som av-

ses i 5 § meddela de förelägganden

och förbud som behövs. Sådana fö-

relägganden och förbud får förenas

med vite.

 7 §

 Myndigheten har rätt att få verk-

ställighet hos kronofogdemyndig-

heten av beslut som avser åtgärder

för tillsynen enligt 5 § andra

stycket.

 Tillsynsmyndigheten har rätt att få

verkställighet hos kronofogdemyn-

digheten av beslut som avser åtgär-

der för tillsynen enligt 5 § andra

stycket. Därvid gäller bestämmel-

serna i utsökningsbalken om sådan

verkställighet som avses i 16 kap.

10 § den balken.

 12 §

 Tillsynsmyndighetens beslut om

förelägganden enligt 6 § får över-

klagas hos länsrätten.

 Tillsynsmyndighetens beslut en-

ligt denna lag får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätten.

 Beslut enligt denna lag som inte

avser påförande av avgift, gäller

omedelbart om inte annat har be-

stämts.

_____________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-01-30

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 16 januari 1997 (Kommunikationsdeparte-

mentet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i telelagen (1993:597),

2. lag om ändring i lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Peter[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i telelagen (1993:597)

1 §

I paragrafens andra stycke definieras televerksamhet som förmedling av

telemeddelanden via telenät eller tillhandahållande av nätkapacitet. Orden

telenät och nätkapacitet är inte synonyma. Så som definitionerna av telenät

resp. nätkapacitet är utformade kan det emellertid förefalla som om det i båda

fallen är fråga om en anläggning avsedd för förmedling av telemeddelanden;

nätkapacitet anges vara telenät eller del därav. I författningskommentaren

anges att nätkapacitet avser detsamma som det tidigare använda uttrycket

fasta förbindelser. Härmed avsågs förbindelser där hyresmannen enligt avtal

disponerar över viss överföringskapacitet för förmedling av telemeddelanden

(prop. 1992/93:200 s. 302). I förslaget till definition av hyrd förbindelse

talas

om nätkapacitet som består av viss överföringskapacitet. Lagrådet vill ifråga-

sätta om inte definitionen av nätkapacitet blir mer adekvat med lydelsen

 överföringskapacitet i telenät eller del därav .

20 §

Paragrafen behandlar skyldigheten att på begäran bedriva samtrafik, vilken

föreslås åvila bl.a. den som tillhandahåller teletjänst som omfattas av anmäl-

ningsplikt enligt den nya 4 a §. Skyldigheten skall enligt den föreslagna

lydelsen gälla i förhållande till den som bedriver motsvarande verksamhet,

om denna är anmäld hos tillsynsmyndigheten enligt 4 a §.

På grund av anknytningen till 4 a § och det sätt på vilket den paragra-

fen har utformats i dess första stycke anges under fyra särskilda punk-

ter vilka tjänster som får tillhandahållas först efter anmälan synes viss

tvekan kunna uppkomma om vad som åsyftas med uttrycket

 motsvarande verksamhet . Avsikten torde inte kunna vara att samtrafik-

skyldigheten skall gälla endast i den mån båda kontrahenterna tillhanda-

håller tjänster som är att hänföra under en och samma punkt i 4 a § första

stycket. Lydelsen bör dock enligt Lagrådets mening förtydligas.

Lagrådet förordar att första meningen i första stycket av förevarande

paragraf ges följande lydelse: Den som tillhandahåller teletjänst som är

anmälningspliktig enligt 4 a § är skyldig att på begäran bedriva samtrafik

med annan som utövar verksamhet som är anmäld enligt nämnda para-

graf .

I andra stycket föreskrivs enligt förslaget att ersättning för samtrafik

avseende telefonitjänst till fast eller mobil nätanslutningspunkt skall vara

rättvis och skälig med hänsyn till kostnaderna för prestationen. Detta

överensstämmer i huvudsak med andra stycket första meningen i nuva-

rande lydelse. Däremot föreslås ingen motsvarighet till nuvarande tredje

stycket till den del detta innebär att annan samtrafik än sådan som avser

telefonitjänst skall bedrivas på marknadsmässiga villkor. I lagrådsremis-

sen har inte angetts något skäl till att sistnämnda föreskrift inte föreslås

få någon motsvarighet, men det får anses framgå av motiven att någon

ändring i sak inte är åsyftad.

Den berörda föreskriften får anses fylla en funktion så till vida att den

förhindrar krav på ersättning och andra villkor som inte ter sig rimliga

från marknadsmässiga utgångspunkter. En sådan föreskrift ger därmed

också tillsynsmyndigheten en viss hållpunkt för medling enligt 32 §

andra stycket och för sådana förvaltningsbeslut som avses kunna

meddelas enligt det föreslagna nya andra stycket i 33 §. Övervägande

skäl synes därför tala för att föreskriften i tredje stycket får en mot-

svarighet även i den ändrade regleringen.

Lagrådet föreslår med hänvisning till det anförda att andra stycket

kompletteras med följande mening: För annan samtrafik får marknads-

mässiga villkor bestämmas.

20 b §

Godtas Lagrådets förslag vid 20 § andra stycket bör hänvisningen till det

stycket i förevarande paragrafs andra stycke begränsas till att avse dess

första mening.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning

Förslaget lämnas utan erinran.

KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 mars 1997

Närvarande:, statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden, Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:61 Översyn av telelagen

(1993:597) m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Översyn av telelagen,

(1993:597) m.m.

2, 4 a, 8, 12, 17, 17 a,

17 b, 21, 23 §§

 Senaste lydelse 1995:465.

 Senaste lydelse 1996:416.

 Senaste lydelse 1995:1368.

 Senaste lydelse 1995:465.

 Senaste lydelse 1996:416.

 Senaste lydelse 1995:1368.

Prop. 1996/97:61

2

1