Regeringens skrivelse

1996/97:149

N

Skr.

1996/97:149000

Skr.

1996/97::000000 1996:97 [REDACTED_PERSONNUMMER]/97:000

ordiskt samarbete 1996

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 6 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Margareta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogör regeringen för det nordiska samarbetet under 1996 mellan de

nordiska ländernas regeringar, med huvudsaklig inriktning på verksamheten inom

ramen för Nordiska ministerrådet.

Innehållsförteckning

1 Inledning..............................................................3

2 Nordiskt samarbete i en ny tid.........................................3

2.1 Nya förutsättningar..................................................3

2.2 Samarbetet inom Norden - prioriteringar, koncentration, besparingar

8

2.3 Norden och Europa/EU/EES.............................................9

2.4 Norden och dess närområden..........................................10

3 Nordiskt samarbete på sektorsnivå.....................................12

3.1 Kultur..............................................................12

3.2 Utbildning och forskning............................................14

3.3 Miljö...............................................................17

3.4 Ekonomi och näring..................................................19

3.4.1 Energi............................................................19

3.4.2 Näringspolitiskt samarbete........................................22

3.4.3 Regionalpolitik...................................................23

3.4.4 Jord- och skogsbruk; fiske........................................24

3.4.5 Bygg- och bostadssamarbete........................................27

3.4.6 Transport, infrastruktur och trafiksäkerhet.......................28

3.4.7 Ekonomi och finanspolitik.........................................29

3.5 Medborgarpolitik....................................................30

3.5.1 Arbetsmarknad och arbetsmiljö.....................................30

3.5.2 Socialpolitik och hälsovård.......................................33

3.5.3 Livsmedelsfrågor..................................................35

3.5.4 Konsumentpolitik..................................................37

3.5.5 Jämställdhet......................................................38

3.5.6 Lagstiftningssamarbete............................................40

3.5.7 Migrations- och flyktingpolitiska frågor; Schengensamarbetet.....42

3.5.8 Ungdomsfrågor.....................................................45

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

47

Inledning

I denna skrivelse till riksdagen redogör regeringen för samarbetet under 1996

mellan de nordiska ländernas regeringar, med huvudsaklig inriktning på

verksamheten inom ramen för Nordiska ministerrådet.

I en inledande översikt speglas vissa övergripande utvecklingslinjer, med några

sidoblickar på samnordiskt regeringssamarbete utanför Nordiska ministerrådets

ram.

Redovisningen lämnas sedan, sektorsvis, för verksamheten under år 1996, med

vissa utblickar såväl framåt som bakåt i tiden. Redogörelsen avses, så långt

möjligt, ge en bild av hur samarbetet fördelas efter de tre huvudlinjer längs

vilka nordiskt samarbete nu förs vidare: inom-nordiskt samarbete, Norden-EU/EES

och Norden-närområdena.

Nordiskt samarbete i en ny tid

Nya förutsättningar

Bakgrund

Verksamhetsåret 1996 präglades av fullföljande och konsolidering av de reformer

som Nordiska rådet och Nordiska ministerrådet beslutade om under 1995. När

resultatet av förhandlingar och folkomröstningar om medlemskap i Europeiska

unionen (EU) för Finland, Norge och Sverige förelåg i slutet av 1994, inleddes

ett intensivt översynsarbete som präglat verksamheten under de senaste två åren.

De intensiva förändringar som det nordiska samarbetet nu genomgår kan sägas ha

inletts för ungefär fem år sedan. Två händelser/utvecklingar i omvärlden

medförde - redan innan Finlands och Sveriges EU-medlemskap blev ett faktum -

helt nya förutsättningar för det nordiska samarbetet:

Sovjetunionens upplösning och Estlands, Lettlands och Litauens återvunna

självständighet skapade nya utrikes- och säkerhetspolitiska förutsättningar för

Norden och nordiskt samarbete, och beredde vägen för en ökad

internationalisering av verksamheten i de nordiska samarbetsorganen.

När EES-avtalet mellan dåvarande Europeiska gemenskaperna och EFTA-sidan,

inkluderande Finland, Island, Norge och Sverige, trädde i kraft, ställdes krav

på att anpassa samnordisk verksamhet till de nya spelregler som kom att gälla

för vissa dittills traditionellt "inom-nordiska" samarbetsområden, främst

samarbete kopplat till handelspolitiken och de fyra friheterna. De nordiska

statsministrarna engagerade sig starkt för att intensifiera det nordiska

samarbetet i europeiska frågor. Samtidigt skulle en koncentration av det

nordiska samarbetet ske med särskild tonvikt på kultur, utbildning och

forskning. Denna process har fullföljts under det verksamhetsår som denna

skrivelse avhandlar.

Till dessa två avgörande omvärldsförändringar lades så två nya EU-med-lemskap,

ett utfall som alltså lämnade två nordiska länder utanför medlems-kretsen i EU,

men likafullt med starka intressen att, i egenskap av EES-partners, följa och så

långt möjligt kunna påverka dagordning och beslutsfattande i EU. Förhållandet

att ytterligare två nordiska länder fått säte och stämma inom EU utgjorde alltså

den nya dimension som förde det nordiska förändringsarbetet in i en ny fas, en

förändringsprocess som också väl motiveras av ett allmänt behov av vitalisering

och förnyelse.

Tre dimensioner av nordiskt samarbete

Enligt de beslut som togs år 1995 är det nordiska samarbetet nu inriktat på tre

huvudområden:

Samarbete inom Norden: Samarbete som bygger på den värdegemenskap som finns

mellan de nordiska folken och som får sitt främsta uttryck i kulturell och

språklig gemenskap och en likartad syn på demokrati och grundläggande sociala

rättigheter. Hit hör också samverkan kring samhällsuppgifter där samnordiska

lösningar ger fördelar och ett mervärde framför nationella arrangemang eller

bredare internationella lösningar.

Norden och Europa/EU/EES: Samverkan i frågor av betydelse för arbetet inom

EU/EES, där de nordiska länderna har en värdegemenskap och sammanfallande

intressen.

Norden och dess närområden: Samverkan till förmån för utvecklingen i Nordens

närområden - Östersjöregionen, Barentsområdet och Arktis - som bidrag till

stabilitet och demokrati i regionen och till en utveckling i harmoni med

miljöhänsyn och urbefolkningarnas intressen.

Inom dessa tre dimensioner av nordiskt samarbete skall Nordiska rådets och

Nordiska ministerrådets verksamhet utvecklas. På den grunden har delvis nya mål

och prioriteringar formulerats, och till detta har arbetsformer och

institutionella arrangemang anpassats. Konkretiseringen av reformarbetet sker

under statsministrarnas övergripande ledning och med principen om "nordisk

nytta" som ledstjärna.

Under reformarbetets gång formulerades begreppet "nordisk nytta" som ett

sammanfattande begrepp för ambitionen att säkra ett genuint nyttovärde för all

samnordisk verksamhet. Begreppet definierades av tre grundläggande kriterier.

Nordiska samarbetsaktiviteter förutsätts uppfylla åtminstone något av följande

syften:

- avse verksamhet som annars skulle ske i nationell regi, men där

 påtagliga positiva effekter uppnås genom gemensamma nordiska

lösningar;

- manifestera och utveckla nordisk samhörighet;

- öka nordisk kompetens och konkurrenskraft.

Under 1995 gjordes en bred genomlysning av de nordiska institutionernas

verksamhet mot bakgrund av dessa kriterier. Under 1996 omsattes de beslut som

fattats under hösten 1995 i praktisk handling.

En slutsats från reformarbetet är att det inte finns någon motsättning mellan

nordiskt samarbete å ena sidan och engagemang i den europeiska integrations-

processen å den andra - vare sig man kopplas till den via EU-medlemskap eller

EES-avtal.

Det är de nordiska regeringarnas ambition att använda sig av det nordiska

samarbetet som en plattform för inomnordiskt samråd, i syfte att dels gemensamt

påverka dagordningen inom EU/EES, dels förhindra att det genom disharmonisk

tillämpning av EU/EES-rätt skapas olikheter inom Norden. I syfte att

förverkliga denna ambition har ministerrådet under 1996 fortsatt att utveckla

rutiner för att regelmässigt sätta aktuella EU-/EES-frågor på dagordningen.

Under verksamhetsåret har de nordiska medlemsländernas agerande inom ramen för

EU:s regeringskonferens stått särskilt i fokus. I mars 1996 arrangerade

Nordiska rådet en temakonferens om förutsättningarna för samnordiskt

uppträdande inför förhandlingarnas början. Under Nordiska rådets 48:e session

hölls en särskild utfrågning av europaansvariga ministrar från de nordiska

länderna och från de självstyrande områdena, delvis på samma tema. En

uppföljning av temakonferensen genomfördes i februari 1997 i Europautskottets

regi.

Det samlade intrycket av denna granskning är att de nordiska EU-medlems-länderna

i de flesta frågor agerat på en gemensam värdegrund, men utan att - annat än i

några specifika frågor - lägga helt gemensamma förslag. Förhandlarna har gjort

bedömningen att detta förfaringssätt gett nordiska synpunkter större

genomslagskraft än om alla tre länderna talat med en röst.

Förhandlingen ser i nuläget ut att kunna krönas med relativ framgång i flera

frågor där de nordiska länderna har tydliga gemensamma hållningar och mål.

Detta gäller inte minst sysselsättningen och miljön. Tiden får utvisa hur det

slutliga förhandlingsresultatet gagnar gemensamma nordiska intressen.

Nordiska ministerrådets kontakter med Estland, Lettland och Litauen och

nordvästra Ryssland har fortsatt under verksamhetsåret, med primär inriktning på

att på olika sätt bidra till demokrati, stabilitet och ekonomisk omställning och

utveckling. Inom en rad av ministerrådets sektorer har samarbetet utvecklat en

närområdesdimension, som resulterat i verksamhet till förmån för våra

samarbetspartners i närområdet. Detta har också tjänat som exempel på att

regionalt samarbete kan vara fruktbart trots att deltagande länder har skilda

utgångspunkter och tillhör olika mellanstatliga gemenskaper/grupperingar.

Samhörighet med andra länder t.ex. för säkerhetspolitiska syften utgör således

inte nödvändigtvis något hinder för multilateral samverkan i andra

konstellationer inom andra samarbetsfält.

Ministerrådets informationskontor i de tre baltiska länderna och S:t Petersburg

har spelat en viktig katalyserande roll, ofta i samverkan med de nordiska

ländernas utlandsmyndigheter i respektive land. S:t Petersburg-kontorets

rättsliga status har trots nordiska ansträngningar ännu inte kunnat slutligt

fastställas.

Särskilda samarbetsprogram utarbetades under verksamhetsåret för ministerrådets

verksamhet visavi Baltikum och nordvästra Ryssland liksom för samnordiska

insatser inom det arktiska samarbetet. Nordiska ministerrådets samverkan med

Barents-sekretariatet fortsatte på den grund som lagts under tidigare år.

Företrädare för regeringssidan deltog vid det gemensamma mötet mellan Nordiska

rådet och Baltiska Församlingen i Vilnius i april, och vid den femte

parlamentariska Östersjökonferensen i Riga.

Nordiskt samarbete i bredare internationellt perspektiv

Sedan den nordiska samarbetsöverenskommelsen, det s.k. Helsingforsavtalet,

ändrades för några år sedan och man öppnade för att i Nordiska rådet debattera

även utrikes- och säkerhetspolitiska frågor, har det internationella inslaget i

nordiskt samarbete fått ökad betydelse och större utrymme. Vid Nordiska rådets

session lämnar numera utrikesministrarna en utrikes- och säkerhetspolitisk

redogörelse, som åtföljs av en debatt. Nordiska rådets konferens i januari 1995

om Norden i FN - det första större evenemanget under världsorganisationens

jubileumsår - illustrerar väl den utvecklingen. Internationaliseringen och

breddningen av det nordiska samarbetet understryks nu ytterligare genom den

konferens om säkerhetspolitik som Nordiska rådet planerar under 1997.

Det nordiska samarbetet inom FN bygger på ett engagemang som manifesterats bl.a.

i det första Nordiska FN-projektet vars slutrapport presenterades 1991. Detta

engagemang kommer också till uttryck i det omfattande finansiella stöd de

nordiska länderna ger till FN:s fonder och program. Under 1996 presenterade de

nordiska länderna ett gemensamt förslag om effektivisering av FN:s verksamhet.

Syftet är bl.a. att samla FN:s verksamheter till gemensamma landprogram för

mottagarländerna.

Våren 1995 gjorde de nordiska utrikesministrarna, som ett led i reformarbetet,

en bedömning av de nordiska ländernas möjligheter att agera gemensamt i globala

utrikespolitiska frågor, sett i ljuset av tre länders förpliktelser inom EU.

Det konstaterades då att EU genom Finlands och Sveriges medlemskap fått en

starkare nordlig dimension, och att detta i utgångspunkten skulle bli till gagn

för bredare genomslag för nordiska synpunkter. Utrikesministrarna deklarerade

också sin ambition att föra den nordiska samrådstraditionen vidare i den nya

situation som uppstått.

De återkommande nordiska stats- och utrikesministermötena - som fortsätter med

minst samma intensitet och insats som förut - ger länderna förutsättningar att

förverkliga den ambitionen. Samma roll spelar de många, informella samråd som

dagligen äger rum mellan nordiska regeringsföreträdare i multilaterala

organisationer, liksom de nära kontakter som odlas mellan nordiska diplomatiska

representationer världen runt.

Såvitt gäller innehållet i politiken, är det ofrånkomligt att de nordiska

länderna i enstaka frågor kan komma fram till olika slutsatser och

handlingslinjer, när de tre länder som är EU-medlemmar fullföljer de beslut som

fattas inom unionen. Exempelvis i frågor där det inte föreligger någon enhetlig

EU-position eller där denna inte är särskilt detaljerad, kan det finnas gott om

utrymme för samnordiskt agerande. Motsvarande kan vara fallet i lägen där

gemensamma nordiska markeringar kan tydliggöra och understödja en EU-linje som

alla nordiska länder omfattar.

I detta sammanhang bör uppmärksammas att det norska ordförandeskapet i

ministerrådet för 1997 aviserat sin ambition att tydliggöra den allt närmare

nordiska samverkan som äger rum kring fredsbevarande operationer och

konfliktlösning. De nordiska självstyrande områdenas praktiska erfarenheter av

autonomi inom nationalstatens ramar berikar Nordens möjligheter att spela en

konstruktiv internationell roll härvidlag. Förhoppningsvis kan den uppmärksamhet

som Ålands ställning inom Finland väckt t.ex. i samband med de internationella

ansträngningarna för att lösa konflikten om Nagorno-Karabach fortplantas till

andra liknande situationer.

Folklig förankring

Det nordiska samarbetet bygger i grunden på en genuin värdegemenskap mellan fem

länder och tre självstyrande områden i Norden. Nordiskt samarbete bedrivs på

många nivåer: mellan parlament, regeringar, myndigheter, organisationer och

företag. Den djupa folkliga förankringen ger det en unik legitimitet. Nordisk

samverkan har blivit en närmast självklar del av samhällslivet.

Den folkliga förankringen är en tradition att bygga vidare på. Ministerrådet har

stöttat den verksamhet som utvecklats av Nordens folkliga församling vilken

omfattar ett stort antal nordiska frivilliga organisationer. Nordens folkliga

församling samlades senast till möte i Vasa i september 1996. Ministerrrådet har

funnit att nya former för kontakter mellan de nordiska samarbetsorganen och

nordiskt föreningsliv bör utvecklas, för att de rätt skall kunna uppfatta och

kanalisera enskilda nordbors behov och önskemål och därmed säkerställa

samarbetets förankring också för framtiden.

På det nationella planet är regeringen mån om att utveckla kontakterna med de

frivilliga organisationer, särskilt Föreningen Norden, som är engagerade i att

föra nordiskt samarbete vidare.

Samarbetet inom Norden - prioriteringar, koncentration, besparingar

I reformbesluten år 1995 underströks att det nordiska samarbetet behövde

förnyas, moderniseras och rationaliseras och att innehållet skulle koncentreras.

En politisk värdering av verksamheten vid de nordiska institutionerna skulle

göras och nordiska projekt skulle prövas mer kritiskt. Huvudsaklig tyngdpunkt

skulle fortsatt ligga på kultur- och utbildningssamarbetet.

Sverige har aktivt verkat för att följa upp reformbesluten och få till stånd

tydligare politiska prioriteringar och en ökad effektivitet. Från svensk sida

har sedan år 1995 drivits linjen att rationaliseringar och besparingar skall

göras på den verksamhet som finansieras över Nordiska ministerrådets budget.

Efter överenskommelser i Nordiska ministerrådet har besparingar på sammanlagt

drygt 50 miljoner danska kronor gjorts i budgetarna för 1996 och 1997.

Nordiska ministerrådets budget för 1996 uppgick till 707 miljoner danska kronor.

Budgetens viktigaste satsningsområde var kultur-, utbildnings- och

forskningssamarbetet som svarade för nära hälften av utgifterna. Andra stora

samarbetsområden inom budgetens ram var ekonomi- och näringsområdet,

medborgarpolitik, miljö och närområdessamarbetet.

Den svenska andelen av Nordiska ministerrådets budget var enligt den nordiska

fördelningsnyckeln 38,8 %, en minskning med ungefär två procentenheter från

föregående år. Fördelningsnyckeln beräknas på basis av respektive lands andel av

den samlade nordiska bruttonationalinkomsten.

En stor uppgift under verksamhetsåret var att fullfölja översynen av de inemot

50 nordiska institutioner som finansieras över budgeten. Avsikten var att pröva

om institutionerna fyller de aktuella politiska målsättningarna för samarbetet

eller om verksamheten kan avvecklas eller fortsätta i andra former.

Ett omfattande utrednings- och remissarbete genomfördes under år 1995 och 1996.

Nordiska rådet fick genom sina organ ta del av utredningsförslagen och lämna

sina synpunkter. Efter beredningsprocessen beslutade samarbetsministrarna i

april 1996 att 13 institutioner skulle läggas ned, medan tre institutioner

skulle få en ny verksamhetsprofil och tre helt nya institutioner inrättas. Detta

arbete har nu påbörjats.

Flera institutioner som finns i Sverige berörs av förändringarna. Nordiska

ekonomiska forskningsrådet (Uppsala) och Nordiska högskolan för

hushållsvetenskap (Göteborg) avvecklas. En ny institution grundas för forskning

och vidareutbildning inom regionalpolitik och samhällsplanering, NORDREGIO. Den

skall ersätta Nordiska institutet för regionalpolitisk forskning och Nordiska

institutet för samhällsplanering (båda i Stockholm) och den verksamhet som

bedrivits inom Nordiska gruppen för regional analys (NOGRAN, Helsingfors). En

institution som omorganiserats är Nordiska nämnden för handikappfrågor

(Stockholm).

Ytterligare ett resultat av reformarbetet är den breda genomlysning av nordisk

språkförståelse som manifesterats i rapporten Det umistlige som lämnades i

juni 1996. Rapporten, som ingående belyser den nordiska språkgemenskapen som

fenomen och förutsättning för samarbetet, är för närvarande föremål för

uppföljning inom ministerrådet.

I samband med granskningen av Nordiska ministerrådets budget för 1995 påtalade

det danska riksrevisionsverket vissa brister i administration och styrning av

verksamheten. De nordiska samarbetsministrarna har följt upp riksrevisionens

kritik och beslutat om skärpta rutiner. Bland annat inrättas en särskild

kontrollfunktion vid Nordiska ministerrådets sekretariat.

Efter behandling i Nordiska rådets organ fastställde ministerrådet i november

1996 - utan att helt tillmötesgå rådets önskemål - budgeten för år 1997 som

efter löne- och prisomräkning uppgår till 703 miljoner danska kronor. Det

största satsningsområdet är kultur-, utbildnings- och forskningssamarbetet som

tar knappt hälften av resurserna. Budgeten präglas i övrigt mycket av resultat

av institutionsöversynen. Den svenska budgetandelen minskar ytterligare till

35,6 %.

Norden och Europa/EU/EES

Europafrågorna har spelat en framträdande roll i arbetet i de nordiska

samarbetsorganen under de senaste åren. Den europeiska integrationsprocessen

var, som nämnts i det föregående, utgångspunkten för den reformering av det

nordiska samarbetet som statsministrarna inledde år 1991.

Genom att Sverige och Finland sedan blivit medlemmar i EU är nu tre nordiska

länder medlemmar i unionen. Island och Norge har ett nära samarbete genom EES-

avtalet. Därmed har de nordiska länderna fått en mycket nära och likartad

anknytning till det europeiska samarbetet. Nya möjligheter har öppnats för ett

intensifierat nordiskt samarbete i viktiga politiska frågor.

Det nordiska samarbetet skall utgöra en plattform för initiativ i frågor där

länderna har en önskan att påverka den europeiska dagordningen. Det nordiska

samarbetet skall också kunna medverka till att göra uppföljningen av direktiv

och andra EU/EES-regelverk enhetlig. Vidare bör det nordiska samarbetet spela en

roll som bro mellan de nordiska länder och självstyrande områden som är

medlemmar av Europeiska unionen och de som knyts till det europeiska samarbetet

via EES-avtalet eller andra avtal.

I det löpande arbetet har vissa rutiner lagts fast för att säkra att

Europafrågor av nordiskt intresse skall behandlas i de nordiska

samarbetsorganen. EU/EES-frågorna har blivit en stående punkt på dagordningen

vid nordiska ministermöten. En kontaktgrupp har bildats med tjänstemän från de

nordiska representationerna i Bryssel, i syfte att underlätta försörjningen av

information i EU/EES-frågor till Nordiska rådets och Nordiska ministerrådets

sekretariat.

I Nordiska rådets Europakonferens i mars 1996 deltog de nordiska

statsministrarna, parlamentariker samt nordiska ledamöter av EU-parlamentet och

företrädare för nationella parlamentsutskott med ansvar för Europafrågor.

Konferensen blev en värdefull träffpunkt för diskussion av gemensamma intressen

inför EU:s regeringskonferens. Stort intresse väckte också den utfrågning av

ministrar ansvariga för Europafrågor, som Nordiska rådets Europautskott

arrangerade i samband med Nordiska rådets session i november 1996, liksom den

uppföljningskonferens som utskottet arrangerade i februari 1997.

Nordbors möjlighet att fritt röra sig över de nordiska gränserna genom den

nordiska passfriheten är en av grundstenarna i det nordiska samarbetet.

Nödvändigheten att behålla den nordiska passfriheten i ett större europeiskt

perspektiv har starkt understrukits i de diskussioner som förts om en anslutning

av de nordiska länderna till Schengensamarbetet.

De överenskommelser som nåddes i Schengenförhandlingarna i december 1996 innebär

att den nordiska passfriheten kan bestå samtidigt som den fria rörligheten

utsträcks till ett betydligt större område i Europa.

Norden och dess närområden

Inom det nordiska samarbetet har utvecklingen i närområdet tilldragit sig stort

intresse, både från Nordiska rådets och Nordiska ministerrådets sida. Intresset

riktades inledningsvis i första hand mot de baltiska länderna. På senare tid har

även nordvästra Ryssland, Barentsregionen och det arktiska området blivit

prioriterade inslag i närområdessamarbetet.

Ministerrådet har konstaterat att olika regionala samarbetsorganisationer och

initiativ i Nordens närområden, främst Östersjörådet, Barentsrådet och Arktiska

rådet, delvis styrs av likartade politiska målsättningar. Sverige verkar, bland

annat genom sitt ordförandeskap i Barentsrådet, för att samnordiska insatser

inom dessa samverkansformer skall vara nyttiga komplement till vad som görs

nationellt/bilateralt och inom andra internationella organ.

Nordiska ministerrådet beslutade redan år 1990 om sitt första arbetsprogram för

närområdet. Det var helt inriktat på Baltikum och på några avgränsade åtgärder.

Det innebar bl.a. att man inrättade nordiska informationskontor i Tallinn, Riga

och Vilnius. Kontoren skulle utgöra kontaktpunkter för kultur- och

informationsutbytet mellan Norden och Baltikum. Man upprättade också

stipendieordningar för universitets- och yrkesutbildning, samt senare även för

tjänstemannautbyte. Från år 1994 utvidgades närområdesprogrammet till att

omfatta nordvästra Ryssland. År 1995 etablerades ett informationskontor i S:t

Petersburg. Huvudmålsättningen för arbetsprogrammet är att främja den

demokratiska utvecklingen och övergången till marknadsekonomi.

För år 1996 anslog Nordiska ministerrådet 50 miljoner danska kronor för

verksamheten. Medlen fördelades i första hand till stipendie- och

utbytesordningar och informationskontoren.

En översyn av närområdesprogrammet gjordes under 1996. Översynen utmynnade i en

koncentration av de nordiska insatserna till områden där de ger ett speciellt

mervärde och till en bättre samordning med andra insatser. I ministerrådets

budget för 1997, där närområdesprogrammet omfattar 51 miljoner danska kronor,

följs detta upp, bl.a. genom att stärka verksamheten vid informationskontoren

och mer systematiskt satsa på åtgärder som skall främja utvecklingen av

demokrati. De olika formerna av stipendieordningar är fortsatt ett av de

viktigaste inslagen i närområdesprogrammet som instrument för ökat folkligt

utbyte.

Ett politiskt centralt inslag i programmet är den projektverksamhet som skall

syfta till att stödja de baltiska ländernas närmande till den europeiska

integrationen och deras förberedelser för eventuellt EU-medlemskap.

Närområdesprogrammet förverkligas i dialog med respektive samarbetspartner.

Överläggningar på ministernivå äger rum efter behov. De nordiska

statsministrarna hade i samband med Nordiska rådets session hösten 1996 ett möte

med sina kollegor från Estland, Lettland och Litauen.

Vid sidan av de insatser som finansieras över Nordiska ministerrådets budget

beslutade finansministrarna år 1992 om ett program för att främja investeringar

i små och medelstora företag i Estland, Lettland och Litauen. Det baltiska

investeringsprogrammet omfattade ca 100 miljoner ecu för perioden 1993-1995.

Efter en utvärdering och efter konsultation med de baltiska länderna beslutades

år 1995 att förlänga programmet till år 2000. I och med detta kommer beloppet

upp till sammanlagt ca 170 miljoner ecu.

Under år 1997 inrättas dessutom en särskild ordning för lån på särskilt

förmånliga villkor under Nordiska investeringsbanken till finansiering av

miljöprojekt i Nordens närområden. Låneramen uppgår till 100 miljoner ecu.

Härutöver finns från år 1996 möjligheter att via Nordiska

miljöfinansieringsbolaget (NEFCO) få lån för miljöinsatser i närområden.

Den vikt som Norden fäster vid samarbetet med närområdet, och särskilt med

Baltikum, manifesterades vid det gemensamma möte mellan företrädare för Nordiska

rådet och Baltiska Församlingen som hölls i Vilnius i april 1996.

Parlamentariker och regeringsföreträdare från både Norden och Baltikum hade då

ett första tillfälle att gemensamt diskutera de nordiska närområdessatsningarna

och andra gemensamma angelägenheter.

Efter behandling av Nordiska rådet fastställde ministerrådet år 1996 ett program

för det nordiska samarbetet med inriktning på Arktis. Programmet strävar

generellt efter att ge samnordiska insatser ett specifikt mervärde i förhållande

till andra aktiviteter visavi Arktis. Arbetet fokuseras bland annat på att

utveckla och förbättra urbefolkningarnas förutsättningar för fortsatt bosättning

i det arktiska området. Programmet omfattar vidare polarforskning liksom miljö-

och infrastrukturfrågor.

Nordiskt samarbete på sektorsnivå

Kultur

Allmänt

Nordiska ministerrådet stimulerar kultursamarbetet i Norden genom insatser på

särskilda områden, genom nätverksbildning och satsningar på projekt med stark

nordisk profil. Inom ramen för kultursamarbetet finns det dessutom två stora

fonder, Nordiska kulturfonden och Nordiska film- och TV-fonden, samt åtta

institutioner. Det nordiska kultursamarbetet på regeringsnivå grundas på ett

kulturavtal från år 1972. Satsningen på kultursamarbete över ministerrådets

budget uppgick år 1996 till ca 145 miljoner danska kronor.

Samarbete inom Norden

Tyngdpunkten i kultursamarbetet ligger på samarbetet inom Norden. Det

inomnordiska samarbetet bygger på den värdegemenskap som finns mellan de

nordiska länderna och som manifesteras i den kulturella och språkliga

gemenskapen.

Ministerrådets nysatsningar på kulturområdet 1994-1996 koncentreras på de

politiskt prioriterade samarbetsområdena: film- och mediesamarbete,

språksamarbete, barn- och ungdomsaktiviteter, konstnärligt samarbete, folkligt

kultursamarbete, nordisk profilering i utlandet och Nordiska kulturfondens

verksamhet.

Under året lades Nordiskt konstcentrum ned. En ny och mindre institution,

Nordiskt institut för samtidskonst, upprättades istället. Den nya verksamhetens

huvudområden är utställningsverksamhet, gästateljéverksamhet, utgivning av

Nordisk konsttidskrift samt sekretariatsfunktion för nordisk konst- och

konstindustrikommitté.

En dialog har under 1996 startat mellan Nordiska kulturfondens styrelse och

remissinstanserna för den evalueringsrapport som gjorts om fonden. Riktlinjer

har tagits fram för samarbetet mellan konstkommittéerna och kulturfonden. Det är

dock fortfarande ett problem att det inte finns någon tydlig gränsdragning

mellan kulturfondens och ministerrådets bidragsverksamhet.

Sedan 1970-talet har det funnits ett informellt forum för nordisk samverkan

kring barn- och ungdomskulturfrågor. Med målet att uppnå koordinering och stärka

hela barn- och ungdomskulturområdet i Norden inrättades under 1996 en särskild

styrgrupp för barn och ungdomskultur. Till grund för gruppens arbete föreligger

handlingsplanen Ett kommande Norden. Handlingsplan för nordiskt barn- och

ungdomskultursamarbete 1996-2000. I planen betonas behovet av att stärka den

nordiska identiteten i barn och ungas vardag. Arbetet bedrivs genom seminarier,

konferenser, information och bidragsfinansierade projekt.

 Det umistlige , en rapport om den nordiska språkförståelsen i ett bredare

perspektiv, behandlades i juni 1996 av ministerrådet. En särskild arbetsgrupp

skall ha i uppdrag att utarbeta övergripande riktlinjer för språksamarbetet i

Norden, kartlägga och komma med förslag på strukturen för språksamarbetet.

Under 1996 gjordes en utredning som skall ge konkreta riktlinjer för att

avskaffa hindren för en fri nordisk hemmamarknad inom litteraturområdet.

Utredningen fokuserades främst på översättning och distribution. I november 1996

färdigställdes utredningen om litteratursamarbetet i Norden som diskuteras av

kulturministrarna i mars 1997.

Ett allmänt nordiskt TV-utbyte har under lång tid diskuterats inom ramen för det

nordiska samarbetet. Det är av stort kulturellt värde att göra det möjligt för

invånare i de nordiska länderna att få kontakt med varandras kultur och vardag.

Ett bra sätt att åstadkomma detta är att kunna ta del av de nordiska

grannländernas TV-utbud.

Sedan tio år har Sverige ett TV-utbyte med Finland. Den svenska regeringen har

även tillsatt en utredning om efterfrågan av norska TV-sändningar bland svenska

kabelbolag och TV-tittare samt tekniska och rättsliga förutsättningar för sådana

sändningar.

Nordiska Film- och TV-fonden stöder produktion och distribution av film och TV i

Norden. Fonden bygger på ett avtal mellan nio nordiska TV-bolag, fem nationella

filminstitut och ministerrådet. Under de senaste fem åren har fonden stött

produktionen av drygt 200 filmer och TV-serier.

Norden och EU/EES

På kulturområdet är det nordiska samarbetet i Europafrågor under utveckling. EU-

frågor anmäls regelbundet på ministerrådets och ämbetsmannakommitténs möten. Det

ankommer på ordförandelandet att aktualisera frågor och sprida information.

I EU fördragsfästes kultursamarbetet genom artikel 128.4 i unionsfördraget

(Maastricht-avtalet). EU eftersträvar dock inte någon gemensam kulturpolitik. I

artikel 128.4 slås fast att EU skall beakta de kulturella aspekterna i

gemenskapens andra verksamhetsområden. Nordiska ministerrådet avser överväga om

en princip, motsvarande den i artikel 128.4, skulle kunna tillämpas i det

nordiska samarbetet rörande exempelvis nordisk språkgemenskap och identitet.

EU:s mediasamarbete utgår från vissa gemensamma direktiv och stödprogram.

Ministerrådet anser det nordiska samarbetet vara av yttersta vikt på

medieområdet, både i förhållande till EU/EES samt andra internationella

organisationer i syfte att uppnå gemensamma lösningar på nationell och nordisk

nivå. Ministerrådet vill föra en aktiv politik för att tillvarata gemensamma

nordiska intressen på medieområdet.

Nordiska ministerrådet har sedan 1982 genomfört ett stort antal kulturprojekt i

utlandet. Under de första tio åren var verksamheten väsentligen förlagd till

andra världsdelar än Europa. Under åren 1993-1996 koncentrerades emellertid

verksamheten till Europa, motiverat av den dynamiska utvecklingen där under

1990-talets första år. I arbetet betonas litteratur och musik, liksom projekt

riktade till barn och ungdom.

Norden och dess närområden

Ministerrådet har under 1996 färdigställt en kulturplan för samarbetet med

närområdena: Kulturens tredje pelare, 47 rekommendationer för det nordiska

kultursamarbetet med Baltikum och nordvästra Ryssland . Ministerrådet behandlar

rapporten på sitt möte i mars 1997. Planen utgår från ett brett kulturbegrepp

och koncentreras till ett fåtal huvudsakligen tvärsektoriella insatsområden i

varje region. Ett viktigt mål är att kulturutbytet mellan Norden och närområdena

skall vara ömsesidigt och att insatserna inte skall koncentreras enbart till

större städer utan också nå ut till regioner där kulturutbudet är begränsat.

 Skr.

 1996/97:149

Utbildning och forskning

Allmänt

Utbildning och forskning hör till de prioriterade områdena inom det nordiska

samarbetet. Utbildnings- och forskningssektorn är resursmässigt sett det största

samarbetsområdet. År 1996 disponerade utbildning och forskning i runda tal nära

204 miljoner danska kronor. Med dessa medel bekostades under samma år fem

mobilitetsordningar (system för forskar- och studentutbyte över gränserna), en

särskild handlingsplan för språksamarbetet, verksamheten vid sektorns nordiska

institutioner och samarbetsorgan samt ett antal tidsbegränsade projekt och

forskningsprogram.

Sektorn har under 1990-talet setts över ett flertal gånger, senast i samband med

institutionsöversynen 1995-1996. Förändringsarbetet genomförs i dialog med

Nordiska rådet.

Det övergripande målet för sektorn är att utveckla och stärka den nordiska

utbildnings- och forskningsgemenskapen. Medlen för att nå detta mål har varit

såväl riktade som strukturella insatser. Till de riktade har bl.a. hört att

utveckla och stärka de nordiska mobilitetsordningarna, prioriteringen av

Västnordensamarbetet samt en tematisk kraftsamling inom forskningssamarbetet.

Till de strukturella har hört strävandena att åstadkomma gemensamma nordiska

avtal för skola och högre utbildning samt generella åtgärder för effektiv

kommunikation och informationsutbyte inom sektorn, bl. a. via det nordiska

skoldatanätet och det nordiska universitets- och högskoledatanätet (NORDUnet).

I rapporten Nordiskt samarbete i ny tid har vissa av de nyssnämnda insatserna

lyfts fram på nytt. Det gäller särskilt insatserna för att främja mobiliteten i

de nordiska utbildnings- och forskningsmiljöerna. Därutöver framhålls vikten av

att stärka den nordiska dimensionen i europeiskt utbildningssamarbete samt att

främja arbetsdelning och specialisering mellan de nordiska länderna inom högre

utbildning och forskning.

Samarbetet inom Norden

Språkförståelse är grundförutsättningen för allt nordiskt samarbete. NORDMÅL är

ett handlingsprogram för språkligt samarbete i Norden. Programmet har efter

utvärdering förlängts för perioden 1996-2000. Ministerrådet gav dessutom år 1995

en särskild arbetsgrupp i uppdrag att värdera den nordiska språkgemenskapen i

ett bredare perspektiv. Gruppens rapport Det umistlige förelåg i juni 1996.

Rapporten skall nu kompletteras med förslag till riktlinjer och struktur för det

framtida nordiska språksamarbetet.

Ministerrådet har under år 1996, på förslag av det finska ordförandeskapet,

tillsatt en rådgivande policygrupp för nordiskt samarbete rörande

informationsteknik inom undervisning och forskning. Gruppen skall inledningsvis

utarbeta rekommendationer med sikte på vad som bedöms bli viktigt inom IT-

området i tidsintervallet tre till fem år - i de nordiska länderna och inom EU-

samarbetet.

För utbildnings- och forskningssektorn har beslutet om en ny

institutionsstruktur inneburit att vissa institutioner och samarbetsorgan upphör

att vara nordiska efter utgången av år 1996. Det gäller Nordiska Högskolan för

Hushållsvetenskap och Nordiska Samarbetskommittén för Arktisk medicinsk

forskning. Nordiska Språk- och Informationscentret, med lokalisering till

Helsingfors, läggs ned som nordisk institution men uppgifterna tas till en del

över av det nyinrättade Nordiska språk- och kulturcentret i samma stad. Nordiska

Språksekretariatet i Oslo, som har varit de nationella språknämndernas

samarbetsorgan, läggs också ned. Språknämnderna erhåller i stället medel över

den nordiska budgeten för sitt samarbete. Nordiska institutet för folkdiktning

kommer att få projektstatus. Nordiskt samiskt institut har omorganiserats.

Nordiska institutet för samhällsplanering har fusionernas med två andra nordiska

organ. Merparten av forskningsinstitutionerna har inte behandlats i detta

sammanhang. De kommer att värderas i samband med att ställning tas till ett

nytt forskningspolitiskt program.

Ministerrådet har fastställt en ny handlingsplan för nordiskt skolsamarbete.

Planen gäller för perioden 1997-2000 och är i allt väsentligt en fortsättning på

närmast föregående plan. Enligt planen fortsätter det nordiska skoldatanätet

(ODIN), som invigdes av de nordiska statsministrarna år 1994 i anslutning till

Nordiska rådets session i Stockholm. Vidare fortsätter mobilitetsprogrammet

NORDPLUS Jr, som riktar sig till ungdomar i åldrarna 16-19 år och deras lärare

samt stödordningen för elevutväxling mellan Västnorden och det övriga Norden.

Ministerrådet har också fastställt en ny handlingsplan för folkbildnings- och

vuxenundervisningssamarbetet för perioden 1997-2000. Handlingsplanen vilar på en

nordisk uppfattning om vad som skall ligga i begreppet livslångt lärande. För

att underlätta för folkhögskoleelever att bedriva studier vid folkhögskola i ett

annat nordiskt land finns särskilda elevstipender.

Utbildningsministrarna kunde under året underteckna överenskommelsen om

tillträde till den högre utbildningen i Norden. Överenskommelsen innebär också

att länderna kalenderårsvis betalar viss ersättning för studenter som studerar i

ett annat nordiskt land. Utbytesprogrammet inom universitets- och

högskoleområdet, NORDPLUS, har förlängts t.o.m. år 2000. Ett pilotprojekt med

elektroniskt baserad information om universitetens utbildningsutbud, nordiska

mobilitets- och stipendieordningar samt institutionsverksamheter har pågått

under året.

Nordiska forskningspolitiska rådet har under året utarbetat förslag till ett

nytt forskningspolitiskt program. Förslaget går ut på att samtliga medel för

nordiskt FoU-samarbete skall samlas inom ett enda sektorsövergripande

forskningsprogram, för att bl.a. tydliggöra forskningspolitiska prioriteringar.

Ministrarna har ställt sig bakom förslaget och överlämnat det för

remissbehandling inom hela ministerrådsorganisationen.

Forskningspolitiska rådet har också låtit utvärdera Nordiska

Forskarutbildingsakademien, som har hand om mobilitetsordningen inom

forskningsområdet. Åtgärden syftar till att akademin, liksom de egentliga

forskningsinstitutionerna, skall behandlas i ett sammanhang med det nya

forskningspolitiska programmet.

Norden i Europa

Utbildnings- och forskningsministrarna har även under 1996 använt sina möten som

forum för samråd om EU-frågor. Modellen som sådan initierades redan under år

1993, då de danska ministrarna för utbildning och forskning kontinuerligt

började informera sina nordiska kollegor om viktigare EU-frågor inom sina

respektive ansvarsområden.

Under år 1996 har ministrarna orienterat varandra om ländernas hållning

till innehållet i EU:s utökade fjärde ramprogram, i syfte att klarlägga frågor

där de nordiska länderna har sammanfallande intressen. Vidare har det under året

på svenskt initiativ sammankallats till ett extra ministerrådsmöte för att ge

forskningsministrarna möjlighet att diskutera innehållet i EU:s kommande femte

ramprogram för forskning och teknisk utveckling.

Ministerrådets forskningsprogram Norden och Europa 1996-2000 syftar främst till

att stärka nordiskt samarbete inom humaniora och samhällsvetenskap. Denna

satsning markerar att de s.k. mjuka områdena inom forskningen har hög prioritet

i Norden. Det har hittills varit svårt för såväl samhällsvetenskap som humaniora

att komma med i de europeiska forskningsprogrammen.

Ministerrådet har för avsikt att under år 1997 börja diskutera de nordiska

erfarenheterna inför utformningen av EU:s utbildningsprogram fr.o.m. år 2000. De

nuvarande programmen Sokrates och Leonardo avser skola och högre utbildning

respektive yrkesutbildning.

Det nordiska skoldatanätet har väckt intresse i EU och förutsättningarna

undersöks nu för att inrätta ett europeiskt skoldatanät. Sverige är

initiativtagare till detta samarbete på europeisk nivå.

Norden och närområdet

Sektorns kontakter med Baltikum på ministernivå går tillbaka till år 1991, då de

baltiska ministrarna var inbjudna till ett ministerrådsmöte för att diskutera

nordiskt-baltiskt samarbete inom utbildning. En koordineringsgrupp tilsatttes

med företrädare för de nordiska och baltiska utbildningsministerierna samt

ministerrådssekretariatet. Ministrarna träffades andra gången år 1993. Kort

därefter inleddes arbetet med det som resulterade i det treåriga

handlingsprogrammet Teacher training in the Baltic States 1995-97 . Programmet,

som bygger på de baltiska ministeriernas gemensamma prioriteringar, är inriktat

på utbildning för demokratiskt skolledarskap, språk- och yrkeslärarutbilding,

läroplansutveckling samt användning av IT för inlärning, kommunikation och

distansutbildning. Ministerrådet har ställt sammanlagt 9 miljoner danska kronor

till förfogande för treårsperioden. Programmet är något försenat och kommer att

avslutas först under 1998.

Det s.k. BALTnet-programmet har i sin första fas 1993-1996 syftat till att bistå

utbildnings- och forskningssektorn i de baltiska staterna vid uppbyggnad av

modern service inom datakommunikation för universitetsområdet liknande den som

NORDUnet har i de nordiska länderna. Projektet har också givit stöd för att

bygga ut och säkra en internationell förbindelse från BALTnet via NORDUnet till

västvärlden. Ministerrådet har under perioden bidragit med 6 miljoner danska

kronor. Projektet har under år 1996 ansökt om en förlängning för tiden 1997-1998

för att också förse mindre högskolor, framför allt lärarutbildande

institutioner, med en internationell dataförbindelse.

Under året har också kontakter tagits med nordvästra Ryssland för att inleda

samarbete inom forskningsområdet. Ministerrådet har anvisat en ram om 3 miljoner

danska kronor för år 1997 för sådan verksamhet.

Utbildningssektorn har det operativa ansvaret för den nordiska

stipendieordningen för Baltikum och nordvästra Ryssland. Stipendieordningen som

tillkom år 1991 skall nu utvärderas.

Miljö

Den nordiska miljöstrategin - den senaste antogs i mars 1996 och löper till år

2000 - har som utgångspunkt högsta tillämpade ambitionsnivå både inom Norden

och i det vidare internationella samarbetet. Särskild vikt har lagts på

principen om nordisk nytta och samarbetet har i stor omfattning inriktats på

sådana gemensamma nordiska frågor som de nordiska länderna önskar att få gehör

för i EU och andra internationella organisationer.

Miljösektorns arbete är organiserat i fem fasta arbetsgrupper: hav och luft,

kemikalier, miljö-övervakning och data, natur och friluftsliv samt renare

teknologi. Ett institutionaliserat samarbete finns vidare med finans-, fiske-,

jord- och skogsbruks- samt kultursektorerna.

Samarbetet koordineras genom gemensamma strategier eller handlingsplaner. Senast

antogs en särskild handlingsplan för kulturmiljöer i landskapet. Vidare finns

för närvarande ad hoc-grupper för miljökonsekvensbeskrivningar respektive

buller.

Utanför den formella ministerrådsramen finns ett betydande nordiskt samarbete i

olika miljöfrågor. Ett exempel är en informell grupp för samråd om stödet till

miljöpolitiken i Central- och Östeuropa. För finansiering av miljöinvesteringar

i Nordens närområden finns, som redan nämnts, möjligheter att via Nordiska

miljöfinansieringsbolaget (NEFCO) få lån på särskilt förmånliga villkor. För

1996 var totalramen för låneordningen 30 miljoner danska kronor. Verksamheten

utgör bl.a. en del av den nordiska uppföljningen av 1995 års alleuropeiska

miljöministermöte i Sofia och det åtgärdsprogram för hot spots runt Östersjön

som fastställdes vid regeringschefskonferensen 1990 i Ronneby.

Under år 1997 inrättas dessutom den särskilda miljölåneordningen på 100 miljoner

ecu under Nordiska investeringsbanken med lånegarantier från de nordiska

länderna. Nordiska insatser behövs även i arbetet med en Agenda 21 för

Östersjöområdet. I det följande behandlas i huvudsak det samarbete som sker inom

miljösektorns fasta arbetsgrupper.

Arbetet inom hav och luft har varit inriktat på att påverka de internationella

förhandlingsprocesserna för att begränsa hav- och luftföroreningar. Den nordiska

nyttan av verksamheten består främst i att frågor av väsentlig betydelse för

miljön i Norden och Nordens närområden identifieras och bearbetas samt att de

underlag som tas fram i allmänhet leder fram till en nordisk samsyn och ett

gemensamt nordiskt agerande i internationella organ. Under det senaste året har

verksamheten främst inriktats på att stödja arbetet inom konventionen mot

gränsöverskridande luftföroreningar liksom det internationella arbetet rörande

den marina miljön runt de nordiska länderna.

Flertalet av de projekt som bedrivits har stark anknytning till arbetet inom EU,

bl.a. arbetet med direktivet för ekologisk vattenkvalitet och strategierna för

begränsning av försurning och marknära ozon. Verksamheten är för närvarande

inriktad på att påverka förhandlingsprocesserna inom EU och de internationella

konventionerna, främst luftföroreningskonventionen.

Inom kemikaliegruppen har arbetet bidragit till ett nordiskt inflytande i främst

EU och OECD. Insatserna har också haft stor betydelse för det löpande

kemikaliearbetet i Sverige och de andra nordiska länderna, då kemikaliefrågornas

hantering i stor utsträckning styrs av resultaten från de internationella

förhandlingarna. Insatserna har koncentrerats till faroindentifikation,

klassificering, riskvärdering och riskbegränsning av kemikalier. Ett omfattande

arbete som bedrivits under de senaste tre åren avseende utveckling av

testmetoder inom toxikologi och ekotoxikologi har haft stor betydelse för

arbetet i OECD på detta område.

Arbetet inom miljöövervaknings- och datagruppen är inriktat på att utveckla,

kvalitetssäkra och samordna de nordiska ländernas övervakning och beskrivning

av miljötillståndet i Norden och Nordens närområden. Samverkan med det arktiska

miljöprogrammet för skydd av flora och fauna har etablerats för att inkludera

Arktis i nästa tillståndsrapport om biodiversitetsläget i Norden och dess

närområden. Gruppens arbete har legat till grund för EU:s klassificering av

nordiska vegetationstyper och den europeiska miljöbyråns miljödatahantering.

Arbetet inom området natur och friluftsliv är inriktat på att ta fram underlag

för de nordiska ländernas arbete att stärka skyddet av den biologiska mångfalden

och påverka förhandlingsprocessen i EU och biodiversitetskonventionen. Stor vikt

läggs på samarbetet med andra sektorer för att utveckla gemensamma nordiska

metoder för att integrera natur- och landskapsvård och vård av kulturmiljön i

alla sektorer. En särskild handlingsplan för kulturmiljöer i landskapet har

antagits.

Inom området renare teknologi behandlas gemensamma nordiska problemställningar

om renare teknologi och avfallshantering. Arbetet är inriktat på att ta fram

underlag till politikutformning inom Norden och i förhållande till EU för att

både söka påverka EU och för att underlätta och samordna tillämpning av EU-

direktiv i de nordiska länderna. Verksamheten har också bidragit till samordning

av det nordiska arbetet i standardiseringsorganisationerna och i anslutning till

Baselkonventionen om internationell handel med farligt avfall.

Nordiska ministerrådet startade år 1993 ett särskilt miljöforskningsprogram för

fem år, med tyngdpunkt i bland annat klimatforskning och

miljöforskningssamarbete inom Östersjöområdet. Programmet, som i runda tal

omfattar 25 miljoner danska kronor per år, avslutas i och med innevarande

verksamhetsår.

Det tvärsektoriella samarbetet med ämbetsmannakommittén för jord- och

skogsbruksfrågor har varit inriktad på att utarbeta en nordisk miljöstrategi för

jord- och skogsbruk. Huvudpunkterna i denna är uthållig produktion, kretslopp,

kulturlandskap, mångsidigt skogsbruk och rendrift.

Ekonomi och näring

Energi

Allmänt

Utvecklingen inom energiområdet i de nordiska länderna och internationellt har

medfört ett ökat behov av nordiskt samarbete om energifrågor. Det gäller

särskilt frågor om den nordiska elmarknaden och samspelet med den inre marknaden

i EU/EES, förhållandet till klimatfrågan och möjligheterna att utveckla

samarbetet om Östersjöfrågor. Målsättningen är att främja en effektivt, konkur-

renskraftigt och miljövänligt energiförsörjning i Norden.

I samband med Nordiska rådets 48:e session hösten 1996 lämnade ministerrådet, på

rådets begäran, en energipolitisk redogörelse. Redogörelsen beskriver

energisamarbetet och behovet av ytterligare aktiviteter i samarbetet.

Samarbetet bedrivs till största delen i projektform i olika arbetsgrupper. I

det följande redogörs för de viktigaste områdena i energisamarbetet.

Energirelaterade klimatfrågor

Ministerrådet har lagt särskild vikt vid frågor med anknytning till

klimatkonventionen. En arbetsgrupp arbetar med att pröva principer och kriterier

för gemensamt genomförande mellan de nordiska länderna och Nordens närområden

i öst. Gemensamt genomförande innebär att kostnader för åtgärder mot

klimatförändringar kan sänkas väsentligt genom att ett land ansvarar för och

tillgodoräknas effekterna av åtgärder mot utsläpp i ett annat land med högre

kostnader för sådana åtgärder.

Avsikten är att resultaten skall kunna vara ett underlag i det vidare arbetet

med klimatkonventionen. Kostnaderna för att reducera CO2-utsläpp är höga i de

nordiska länderna. Norden står endast för en procent av världens utsläpp vad

gäller förbränning av fossila bränslen. Gemensamt genomförande kan vara ett mer

kostnadseffektivt sätt att reducera utsläpp för de nordiska länderna men även

för andra länder som redan begränsat sina utsläpp.

Ministerrådet avser att under år 1997 arrangera en internationell konferens inom

området. På konferensen skall nordiska och internationella studier av

förutsättningar, mekanismer och konsekvenser av gemensamt genomförande och andra

aktuella klimatpolitiska frågor presenteras samt metodutveckling diskuteras.

Samarbetet med Nordens närområden

De enskilda nordiska länderna genomför aktiva insatser för en miljövänlig ener-

giförsörjning i Östersjö- och Nordkalottenområdena. Utvecklingen inom Norden på

bl.a. el-, gas- och miljöområdena påverkar också energisystemen i de baltiska

länderna.

Viktiga insatsområden i Nordens närområden är bl.a. säkerheten i

kärnkraftverken, effektiviteten vid produktion, överföring och förbrukning av

energi samt energisystemens miljöpåverkan.

Ministerrådet har nyligen påbörjat en kartläggning av möjligheterna att utveckla

energisamarbetet med Nordens närområden. Erfarenheter av pågående och slutförda

projekt skall utnyttjas i kartläggningen. Planering av framtida aktiviteter

skall baseras på kartläggningens resultat.

Inom det nordiska energisamarbetet bereds för närvarande ett nordiskt program

för att stärka kunskap och kompetens hos energiexperter i Baltikum. Syftet med

programmet är att föra in ekonomiskt tänkande i planering, etablering och drift

av energianläggningar.

Gasmarknadsfrågor

Ministerrådet har tidigare medverkat till utredningar inom gasområdet, i vilka

man bl.a. har konstaterat att den totala efterfrågan på naturgas inte varit

tillräckligt stor för att motivera gasbolagen till investeringsbeslut.

Finländska, danska och svenska energi- och naturgasföretag beslutade våren 1996

att utreda möjligheterna att koppla i hop de nordiska gasnäten och att ansöka om

stöd inom ramen för EU:s transeuropeiska nätverk (TEN). I den energipolitiska

redogörelsen konstaterade ministerrådet bl.a. att en utveckling/utbyggnad är

beroende av kommersiella beslut.

Det gassamarbete som pågår inom ramen för Nordiska ministerrådet har delvis nära

anknytning till samarbetet med Nordens närområden. Ministerrådet har nyligen

påbörjat en kartläggning inom gasområdet vars syfte är att utreda naturgasens

möjligheter att medverka till reducerade miljöutsläpp i Norden och närområdena.

Elmarknadsfrågor

Energiministrarna har kontinuerligt följt utvecklingen på elmarknaden och kom

vid sitt möte i juni 1995 överens om vissa principer för det nordiska

elsamarbetet. Principerna behandlar bl.a. myndigheternas uppgifter i förhållande

till marknadens funktion. Det förutsätts att handeln skall utvecklas med hänsyn

till ömsesidighet och till de skillnader som finns vad gäller elsektorns

organisation i länderna. Principerna syftar till att skapa förutsättningar för

länderna att ta tillvara de ömsesidiga ekonomiska, energimässiga och

miljömässiga fördelar som den nordiska elhandeln innebär.

På energiministermötet i juni 1996 konstaterades att utvecklingen på den

nordiska elmarknaden sker i enlighet med de principer som angavs vid 1995 års

möte.

En arbetsgrupp med representanter för de nordiska ländernas stamnätsbolag och

el-producenter har redovisat förslag att vidareutveckla el-börshandeln och el-

marknaden i Norden. Detta arbete, som sker utanför Nordiska ministerrådet,

kommer att vara ett bidrag till ländernas arbete med krafthandel.

Den nordiska el-handeln påverkas bl.a. av skillnader i energibeskattning mellan

länderna. I den energipolitiska redogörelsen betonade ministerrådet vikten av

att utreda hur dessa skillnader påverkar kraftutbytet, investeringar och

miljöeffekter. En kartläggning av energibeskattningen i de nordiska länderna

pågår för närvarande. I kartläggningen ingår att undersöka möjligheterna till en

samordning av skatterna.

Energiministrarna önskar att främja internationellt samarbete om användning av

ekonomiska styrmedel. Som ett led i detta arbete avser ministerrådet att under

år 1997 arrangera ett internationellt seminarium om beskattningen på

energiområdet.

Energieffektivisering

Insatser för energieffektivisering utgör ett centralt inslag i de nordiska

ländernas energipolitik och är ett viktigt område i det nordiska energipolitiska

samarbetet.

Energieffektiviseringssamarbetet bör ha en nära anknytning till det arbete som

pågår inom International Energy Agency och EU om bl.a. energimärkning och

effektiviseringsstandarder.

Finland, Norge och Sverige har genomfört en omreglering av elmarknaderna. I den

energipolitiska redogörelsen konstaterade ministerrådet vikten av att analysera

hur omregleringen ändrar förutsättningarna för energieffektivisering. Viktiga

frågor i detta sammanhang är vilka roller skilda aktörer kan få och vilka

styrmedel som blir effektiva i en ny situation. Ett utredningsarbete pågår för

närvarande. Syftet är att säkerställa energieffektivisering också i den nya

marknadssituationen.

Energiforskning

Det nuvarande nordiska energiforskningsprogrammet inleddes år 1995 och skall

avslutas år 1998. Ett av målen för forskningssamarbetet är att bilda nordiska

forskningsgrupper, som har konkurrenskraft och som kan bli delfinansierade av

EU:s forskningsprogram. Härigenom kan det nordiska energiforskningssamarbetet

bidra till att upprätthålla en hög teknologisk nivå.

En utvärdering och mellanrapportering av nuvarande forskningsprogram skall

genomföras under år 1997. Beslut om programmets framtida inriktning bör tas på

basis av denna granskning.

Näringspolitiskt samarbete

Det övergripande målet för det nordiska näringspolitiska samarbetet är att bidra

till att främja näringslivets konkurrenskraft och därigenom skapa goda villkor

för sysselsättning och välfärd.

Samarbetet koncentreras till aktuella näringspolitiska problemställningar i de

nordiska länderna, främst på områden där nordiskt samarbete ger ett nordiskt

nyttovärde utöver övriga nationella insatser.

En stor del av det nordiska näringspolitiska samarbetet är inriktat på att

utreda gemensamma problem och utbyta erfarenheter och synpunkter om aktuella

näringspolitiska frågor av gemensamt intresse.

Nordiska industrifondens framtida verksamhet och strategi kommer att diskuteras

av näringsministrarna under våren 1997, bl. a. mot bakgrund av utredningen om de

nordiska institutionerna. Beslut skall fattas om inriktningen av fondens

verksamhet.

På motsvarande sätt skall ministerrådet också pröva verksamhetens inriktning i

det gemensamma nordiska organet inom provnings- och kontrollområdet, NORDTEST.

Allmänt nordiskt näringspolitiskt samarbete äger rum eller ska just inledas inom

områden såsom IT samt regional-, miljö- och arbetmarknadspolitik.

Vidare har en genomgång av varje lands inriktning på det näringspolitiska

området påbörjats.

Näringssektorns närområdesaktiviteter inriktas för närvarande till största

delen på programmet Nordpraktik, som är ett biståndsprojekt där unga

representanter för företag från närområdena får praktisera på företag i Norden.

Allmänt informationsutbyte om aktuella EU-frågor står regelmässigt på

dagordningen vid möten på det näringspolitiska området.

Regionalpolitik

Det nordiska regionalpolitiska samarbetet baseras på ett samarbetsprogram för

perioden 1995-1999. De centrala verksamhetsområdena är:

- forsknings- och utredningsarbete samt kunskaps- och erfarenhetsutbyte,

- samarbete mellan regioner, främst gränsregioner,

- sektorssamarbete.

Under 1996 har verksamheten på samtliga områden till stor del fokuserats på EU-

relaterade frågor. Vidare har initiativ tagits till att utveckla samarbetet i

närområdet.

På uppdrag av samarbetsministrarna har regional-, utbildnings- och

miljösektorerna utrett en ny organisation för forskningssamarbetet inom de

berörda sektorerna. Institutionerna Nordplan samt Nordisk institut för

regionalpolitisk forskning (NordREFO) och Nordiska gruppen för regional analys

(NOGRAN, Helsingfors) kommer från och med juli 1997 att ombildas till ett organ

med namnet NORDREGIO och lokalisering i Stockholm.

Nordplans främsta uppgift har varit att erbjuda deltagare från de nordiska

länderna vidareutbildning i fysisk planering i form av kurser och seminarier.

Viss forskning har också bedrivits. NordREFOs verksamhet har inriktats på

forskning och informationsutbyte om nordiska regionala utvecklingsfrågor. NOGRAN

har framförallt bearbetat och sammanställt statistik om regionala

utvecklingsförhållanden i Norden.

Genom att de tre institutionerna ombildas till NORDREGIO skapas en helt nytt

organ med ett starkt tvärsektoriellt inslag som griper över såväl regionala

utvecklingsfrågor som fysisk planering. NORDREGIO skall bedriva forskning och

utbildning inom fackområdet med syfte att öka kompetens och kunnande för att

utveckla och hävda nordiska hållningar i ett bredare europeiskt samarbete.

När det gäller det gränsregionala samarbetet har arbetet inriktats på att så

långt som möjligt samordna verksamhet och resurser i de sedan lång tid

existerande nordiska samarbetsområdena med de INTERREG-program som

delfinansieras med EG:s strukturfonder. Det berör såväl svensk-finska, svensk-

finsk-norska, svensk-norska som svensk-danska gränsregioner.

Nordiska ämbetsmannakommittén för regionalpolitik har under året tagit initiativ

till möten på tjänstemannanivå med de baltiska staterna. Dessa har visat stort

intresse att närmare få ta del av de nordiska ländernas erfarenheter av

gränsregionalt samarbete. Även utbildningar i planeringsfrågor har efterfrågats.

Formerna för konkret samarbete kommer att diskuteras vidare.

Jord- och skogsbruk; fiske

Jord- och skogsbruk

Verksamheten inom området jord- och skogsbruk under år 1996 har bedrivits inom

ramen för det program, Handlingsprogram för jord- och skogsbrukssamarbete 1996-

2000 , vilket antogs av jord- och skogsbruksministrarna år 1995. De riktlinjer

som utgör grunden för det nordiska samarbetet inom jord- och skogsbrukssektorn

är följande:

1) samarbete kring frågor av centralt intresse för Norden;

2) samarbete för att stödja ländernas deltagande i internationella organ;

3) samarbete i Nordens närområden.

I handlingsprogrammet lyfts även fyra insatsområden fram, vilka huvudsakligen

hänför sig till den första och den tredje av de ovan nämnda riktlinjerna.

Insatsområdena är:

1) kvalitetsproduktion i jordbruket med speciell inriktning på miljö;

2) förvaltning av genetiska resurser;

3) utveckling av jord- och skogsbruksberoende regioner;

4) uthålligt skogsbruk.

Ett nära samarbete sker såväl med miljösektorn som med regionalpolitiska

sektorn. Utöver de viktigare politiska åtgärder som här redogörs för, pågår en

stor mängd projekt och arbeten inom insatsområdena för att uppnå de mål som

satts för varje område i handlingsprogrammet.

Efter FN-konferensen i Rio de Janeiro år 1992 om miljö och utveckling bildades

en kommitté, Committee on Sustainable Development (CSD), med uppgift att följa

upp konferensens beslut. CSD:s skogspanel är en expertpanel med företrädare för

alla intresserade länder.

De nordiska skogsansvariga ministrarna godkände i juli 1996 ett

ställningstagande gällande arbetet i CSD:s mellanstatliga skogspanel. Detta

ställningstagande innebär bl.a. att aktivt arbeta för att skogspanelens arbete

skall vara helhetsinriktat och tvärsektoriellt samt att det skall främja

bärkraftigt skogsbruk.

Som bidrag till CSD:s mellanstatliga skogspanel har en nordisk samrådsgrupp

utarbetat en skrift om nordiska erfarenheter av skogsplantering.

De skogsansvariga ministrarna är även eniga om att de nordiska länderna bör

sträva efter en samlad behandling av internationell skogspolitik och bildandet

av ett skogsministerforum. Detta forum skall bidra till att föra arbetet med

internationella skogspolitiska frågor framåt. I arbetet med en Agenda 21 för

Östersjöområdet är såväl jordbruk som skogsbruk utpekade som prioriterade

områden för långsiktig och hållbar utveckling.

FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO anordnade hösten 1996 ett

högnivåmöte om världens livsmedelssäkerhet, Världslivsmedelstoppmötet. De

nordiska jord- och skogsbruksministrarna beslutade efter mötet att utreda hur en

koordinering av uppföljningen av FAO-mötet kan ske inom ramen för det nordiska

samarbetet.

Jord- och skogsbrukssektorns betydelse för miljön betonas i det framväxande

Östersjösamarbetet. Med anledning av detta har en nordisk arbetsgrupp för

närområdesfrågor för sektorn inrättats. Arbetsgruppen utarbetar översikter över

olika problemställningar inom området samt förbättrar samordningen mellan olika

aktörer.

Samarbetet inom närområdet kring genetiska resurser har bedrivits inom ramen för

Nordiska genbankens verksamhet. Genbankens arbete i närområdena har hittills

bidragit till att dessa kunnat ta sitt globala ansvar att följa

biodiversitetskonventionen i en mycket svår ekonomisk situation.

Samarbetsorganisationen mellan de nordiska lantbruksuniversiteten, NOVA

Universitet, bildades år 1995 med stöd av Nordiska ministerrådet. NOVA har under

år 1996 utvecklat ett samarbete även med de baltiska lantbruksuniversiteten.

Jord- och skogsbruksministrarna stödjer en utredning om bevarandet av

Vavilovinstitutet i S:t Petersburg. Institutet hyser unika samlingar av

växtgenetiskt material. Om utredningen visar att det är möjligt att bevara

samlingarna, kommer frågan om ytterligare medel skall tillskjutas att behandlas

i Nordiska ministerrådet.

Inom jordbrukssektorn ges aktivt stöd till de baltiska staternas strävanden

efter EU-medlemskap genom bistånd till praktiska förberedelser inför

medlemskapsförhandlingarna. Ambitionen är att jordbrukspolitiken och jordbruket

i dessa länder inte skall utgöra ett hinder för medlemskap. Sverige eftersträvar

en reformering av den gemensamma europeiska jordbrukspolitiken CAP, vilken kan

utgöra ett problem i samband med östutvidgningen. Bl.a. kan

produktionsbegränsningar och kvotsystem som ingår i CAP befaras leda till

svårigheter för öststaterna att utveckla sitt jordbruk.

Den stora omfattningen av regler och åtgärder på jordbruksområdet inom EU gör

att man inom ramen för det nordiska samarbetet har kunnat diskutera endast ett

urval av frågor, främst i form av informationsutbyte.

Fiske

Den överordnade målsättningen för det nordiska fiskerisamarbetet är att bidra

till utvecklingen av de nordiska ländernas fiskerinäring som en viktig

samhällsekonomisk aktivitet. Motivet för samarbetet är att bidra till ett

hållbart och rationellt nyttjande av de levande marina resurserna. Ett program

för nordiskt fiskerisamarbete för perioden 1997-2000 har antagits.

För de tre nordiska länderna som är EU-medlemmar utgör fiskeripolitiken EU:s

kompetensområde. Detta förhållande begränsar möjligheterna för det konkreta

samarbetet och leder till ett ökat informationsbehov mellan Norden och EU/EES.

Budgeten för 1996 var 7,3 miljoner danska kronor varav en miljon avsattes för

den gemensamma miljö- och fiskeristrategin från år 1995. Ett flertal FoU-projekt

bedöms som särskilt angelägna ur ett svenskt perspektiv. Det gäller bl.a. stöd

till forskning kring Östersjölaxens lekvandring och för utveckling av tekniskt

förvaltning av torskfisket i Östersjön. Stöd har också getts till

kunskapshöjande insatser såsom en workshop kring fritidsfisket, en handbok i

diagnostik av laxsjukdomar och en internationell konferens om hållbart

vattenbruk.

I enlighet med den nordiska miljö- och fiskeristrategi som godkändes år 1995

pågår ett tvärsektoriellt nordiskt arbete. Detta fortsätter under år 1997 med

något mindre resurser än tidigare. Om 3-4 år skall arbetet utvärderas.

Vid fiskeriministrarnas möte 1996 beslutades att sätta igång ett nordiskt

samarbetsprojekt rörande kriterier för ett hållbart fiske och produktion av

fiskprodukter. I samband med detta diskuterade ministrarna frågan om att införa

ett system för märkning av fisk och fiskprodukter samt möjligheten att lyfta

processen angående verifiering av hållbart fiske till ett övernationellt plan

t.ex. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO.

Bygg- och bostadssamarbete

Förändringar i samarbetet

Det nordiska samarbetet på detta område har under den senaste programperioden

1992-1996 präglats av stora förändringar. De ekonomiska resurserna har

reducerats från 6,8 miljoner danska kronor år 1992 till 0,4 miljoner danska

kronor år 1997. Som en följd av detta har institutioner lagts ner och

samarbetsprojekt avslutats.

Detta har tvingat fram en koncentration av verksamheterna till i huvudsak sådana

projekt som ministrarna själva har initierat, helt i linje med svenskt synsätt.

Det innebär att ministerrådets huvuduppgift - att vara ett samarbetsorgan mellan

regeringarna - har förstärkts. Inom denna sektor har Nordiska ministerrådet

redan uppnått det som eftersträvas för hela verksamheten, nämligen att

koncentrera sig på ett antal politiskt prioriterade projekt som har en gemensam

nordisk nytta.

Förändringarna medför såväl nya utmaningar som nya möjligheter. De

bostadspolitiska frågorna är av stor betydelse för de nordiska länderna.

Eftersom bostadspolitiken inte omfattas av EU-samarbetet är de grundläggande

förutsättningarna för ett fortsatt nordiskt samarbete oförändrade.

I den handlingsplan som nu utarbetas prioriteras fyra områden:

- en fortsatt utveckling av den bostadssociala sektorn;

- ett fortsatt samarbete för en bärkraftig utveckling inom byggande och bo-

 ende;

- vidareutveckling av aktiviteter i närområdet;

- nordiska intressen i det europeiska samarbetet.

Samarbetsstrategi

Frågor om byggande och boende berör och berörs av många andra samhällsområden.

Det gäller t.ex. miljö, ekonomi, kultur och hälsa. Samarbetet med andra sektorer

kommer därför att förstärkas. Målet är att nå en effektivare användning av

resurserna och samtidigt få en mer allsidig belysning av problem som har ett

inbördes sammanhang.

Bostadssociala frågor

På det bostadssociala området pågår på svenskt initiativ ett projekt som

undersöker bostadssegregation. Det är angeläget att ta tillvara de nordiska

ländernas samlade erfarenhet i arbetet på att främja en ekonomisk, etnisk och

social integration. Det nordiska samarbetet kring dessa frågor bör utvecklas

vidare. Ett annat flersektoriellt område där gemensamma projekt övervägs gäller

de äldres boende.

Bärkraftig utveckling av boende och byggande

Arbetet med att främja ett ekologiskt och hållbart byggande tillmäts stor vikt i

samtliga nordiska länder. Målet är att minska resursförbrukningen och

belastningen på miljön.

Det är också viktigt att söka undanröja och förebygga inomhusmiljöns bidrag till

ohälsa. Allergier och andra hälsoproblem ökar och kan i många fall tillskrivas

byggfel eller brister i inomhusklimatet. För att angripa dessa problem bör ett

nära samarbete ske mellan de nationella myndigheterna.

Aktiviteter inom närområdet

Inför den kommande programperioden har insatserna i närområdet hög prioritet.

Aktuella frågor är upprustning av befintlig bebyggelse, fastighetsregistrering

samt finansierings- och bidragssystem. Inriktningen på samarbetet bygger på

användning av relativt enkla medel såsom utbildning och kunskapsöverföring.

Europeiskt samarbete och initiativ i FN

Arbetet med att åstadkomma fri rörlighet av byggprodukter inom EU går långsamt.

Sverige är pådrivande på olika sätt. I utvecklingen av nya europeiska normer och

kvalitetskrav är det viktigt att nordiska aspekter får vederbörlig

uppmärksamhet. Initiativ i denna riktning kan samordnas genom det nordiska

samarbetet.

Inom ramen för det nordiska samarbetet diskuteras också hur ett samarbete kan

etableras för att genomföra och följa upp agendan från FN:s andra

världskonferens om boende, bebyggelse och stadsutveckling (HABITAT), som ägde

rum i Istanbul i juni 1996.

Transport, infrastruktur och trafiksäkerhet

De nordiska transport- och trafikministrarna beslöt i november 1995 att

tillsätta en nordisk arbetsgrupp för att uppdatera rapporten Nordiska

infrastrukturprojekt från år 1993. Gruppen skall, med utgångspunkt från den

nationella planläggningen i Danmark, Finland, Norge och Sverige, beskriva och

analysera de viktigaste transportkorridorerna för väg, järnväg och sjövägar i

och mellan de nordiska länderna samt till närområdena. Syftet med rapporten är

att visa de nordiska ländernas särskilda behov och möjligheter ur

transportsynpunkt. Rapporten beräknas vara klar i mars 1997.

I slutet av 1995 bildades en miljögrupp för tre år med representanter för de

nordiska ländernas transportdepartement. Syftet med gruppen är att bana väg för

diskussioner och erfarenhetsutbyte med anknytning till miljöfrågor på

transportområdet, t.ex. i form av nordiska seminarier/konferenser och

genomförande av mindre utredningar.

Styrgruppen för nordisk trafiksäkerhet avvecklades i slutet av 1996. En ad hoc

grupp för trafiksäkerhetsfrågor som lyder under ministerrådet har bildats och

startar sitt arbete under 1997.

En översyn av överenskommelsen mellan Sverige, Finland, Norge och Danmark om

ömsesidigt godkännande av körkort och registrering av fordon initierades i

början av 1996. Denna översyn beräknas bli klar i mitten av 1997.

Vad gäller närområdessamarbetet kan nämnas att man introducerar en

trafiksäkerhetshandbok på ryska i nordvästra Ryssland och i Baltikum.

Ekonomi och finanspolitik

Allmänt

De nordiska ministrarna har ett starkt intresse av en kontinuerlig dialog om

viktiga ekonomisk-politiska frågor. Detta har rört den ekonomiska politiken i

respektive nordiskt land men också den internationella utvecklingen i stort.

Samarbetet har under 1996 inkluderat nordiska finansministermöten, Nordiska

ämbetsmannakommittén för ekonomi och finanspolitik, Nordiska finansutskottet,

Nordiska baltikumutskottet, Nordiska konjunkturgruppen, nordiska

budgetchefsmöten och Nordiska ämbetsmannagruppen för skattefrågor. Vidare kan

nämnas arbetsgruppen för miljöekonomiska frågor som är ett samarbete mellan

finans- och miljösektorerna. Med utgångspunkt i ett initiativ från Sveriges

statsminister inleddes under hösten 1996 projektet Budgetkonsolidering och

välfärd i de nordiska länderna , som tar sikte på att dra gemensamma slutsatser

av den sanering av offentliga utgifter som skett i de flesta nordiska länder

under den senaste tioårsperioden.

Vid båda de nordiska finansministermötena förra året diskuterades EU- och EMU-

frågor. Vårmötet i Helsingfors i maj utgjorde ett bra tillfälle att informellt

behandla viktiga EMU-frågor.

Sedan någon tid pågår en utredning om Nordiska investeringsbankens rättsliga

ställning.

Norden-närområdet

Det nordiska samarbetet i närområdet kanaliseras i huvudsak genom Nordiska

investeringsbanken (NIB) i Helsingfors. Både Estland och Polen är sedan tidigare

inkluderade i NIB:s internationella utlåning. I augusti 1996 beslöt de nordiska

statsministrarna att upprätta en nordisk miljöinvesteringlåneordning (MIL) på

ca 100 miljoner ecu vid NIB. Genom upprättandet av MIL kan investeringsbanken

medverka i miljöutlåning till samtliga länder i närområdet.

Baltiska investeringsprogrammet BIP är ett samnordiskt projekt som administreras

av NIB och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD). Syftet är

att kanalisera dels tekniskt bistånd, dels kapital till de baltiska länderna och

därigenom skapa gynnsamma förutsättningar för lokala investeringar. Ett centralt

inslag i BIP har varit att upprätta nationella investeringsbanker i de baltiska

länderna. Baltiska investeringsprogrammet var i den första fasen, 1992-95, på

totalt ca 100 miljoner ecu. Erfarenheterna av BIP:s första tre år visade att man

under dess första fas tillgodosett de behov som då fanns, att de baltiska

ländernas ekonomier mognat och att en fortsättning av programmet borde säkras

för att möta nya krav. Därför beslutade de nordiska länderna att avsätta

ytterligare 70 miljoner ecu för den andra fasen av programmet, som löper fram

till år 2000.

Medborgarpolitik

Arbetsmarknad och arbetsmiljö

Arbetsmarknadsområdet

Det nordiska samarbetet om arbetsmarknadspolitik utgår från ett samarbetsprogram

för perioden 1995-2000.

Ministerrådet har tagit initiativ till utredningar om löneförhållanden och

lönebildning, arbetsutbudsfrågor, strukturfrågor samt om välfärdssamhället i

förändring. Vidare har man bedrivit ett projekt om åtgärder mot

ungdomsarbetslöshet. Det har innehållit arbetsmarknads- och utbildningspolitiska

satsningar, forskning kring ungdomar och arbetsmarknad samt samarbete mellan

skola, arbetsförmedling och näringsliv.

Ett annat projekt som gäller ungdomar är Nordjobb. Förutom att ungdomar får

arbetslivserfarenhet i ett annat nordiskt land kommer de i kontakt med landets

kultur och språk. Föreningen Norden i respektive land medverkar bl.a. i

planering och genomförande av program för ungdomarnas fritid.

Nordiska ministerrrådet har låtit göra en översyn av reglerna om den gemensamma

nordiska arbetsmarknaden i belysning av EG-rätten och EES-avtalet. Systemet

visar att den gemensamma nordiska arbetsmarknaden i allt väsentligt är förenlig

med regleringen i den europeiska gemenskapsrätten. De nordiska regeringarna har

emellertid inlett en diskussion om behovet av en förnyelse av Rådets förordning

(EEG 1408/71) om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

Det vardagliga praktiska samarbetet mellan de nordiska länderna på

arbetsförmedlingsområdet sker mellan olika myndigheter. Rekryteringsbehov och

förmedlingsbehov tillgodoses dagligen mellan de nordiska arbetsförmedlarna.

Större rekryteringar till de länder som för stunden har behov löses genom

särskilt riktade projekt. Sådana har pågått under 1996 tillsammans med Norge

inom hälso- och sjukvård, byggbranschen och nu senast inom industrin.

Sverige, Norge och Finland har via respektive IT-system redan idag tillgång till

varandras lediga arbeten. En snabb teknikutveckling inom förmedlingsverksamheten

sker i hela Norden. Samtliga länder arbetar med att anpassa sina system och

genom att nyttja ny teknik för att skapa nya marknads- och informationssplatser

för sökande och arbetsgivare. Arbetsmarknadsverkets lediga platser finns i dag

på Internet och uppdateras varje dag.

Arbetsmiljö- och arbetslivsområdet

Det nordiska samarbetet för en sund och säker arbetsmiljö är baserat på

principerna i den nordiska arbetsmiljökonventionen från år 1989 och på

ministerrådets program för åren 1995-2000 rörande samarbete på arbetsmarknads-

och arbetsmiljöområdet.

Arbetsmiljökommitténs centrala aktiviteter består bl.a. i

- att medverka till en realisering av den nordiska arbetsmiljökonventionen och

uppföljningen av programmet för ministerrådets samarbete på arbetsmarknads- och

arbetsmiljöområdet för perioden 1995-2000 i samarbete med arbetsmarknadens

parter,

- att koordinera det nordiska deltagandet i det europeiska samarbetet rörande

standardisering och certifiering på arbetsmiljöområdet,

- att säkra löpande information och ömsesidigt åsiktsutbyte om EU-aktiviteter,

särskilt för att främja samordning av frågor som har gemensamt nordiskt

intresse,

- att löpande dryfta myndigheternas verksamhet på arbetsmiljöområdet och främja

nordiska analys- och samordningsaktiviteter i syfte att kunna vidareutveckla

ländernas arbetsmiljö och

- att bidra till igångsättningen av forskning och utveckling inom

arbetsmiljöområdet, särskilt rörande metod- och regelutveckling.

Arbetsmiljökommittén har tagit initiativ till samordning av arbetsmiljöregler

där experter från de nordiska ländernas tillsynsmyndigheter har medverkat.

Vidare har kommittén genomfört tre olika aktiviteter med deltagare från de

baltiska arbetarskyddsmyndigheterna samt ett möte om utveckling av

tillsynsarbetet på arbetsplatser i Murmanskregionen i Ryssland.

Arbetsmiljökommittén har för avsikt att närmare diskutera frågor som bl.a. rör

samordningen med och informationsutbytet mellan övriga berörda

ministerrådskommittéer.

Erfarenheterna har visat att ett utvecklat samarbete med de övriga nordiska

länderna inom verksamhetsområdet är viktigt inte bara för det aktiva

arbetsmiljöarbetet och arbetslivets fortsatta utveckling som sådant också för

möjligheterna att med sakligt och väl underbyggt kunskapsunderlag främja ökad

tillväxt och skapa nya arbeten.

Arbetsrätt

Det nordiska samarbetet under 1996 har på arbetsrättsområdet bedrivits i

Nordiska arbetslivs- och arbetsrättsutskottet. Utskottet är främst ett forum för

löpande orientering, diskussion och koordinering av nordiska synpunkter inom

arbetslivs- och arbetsrättsområdet på såväl nordiskt som europeiskt plan. Till

området för arbetsliv och arbetsrätt hör bl.a. individuell och kollektiv

arbetsrätt, medbestämmande, diskriminering, arbetstidsfrågor osv.

Utskottet fungerar också som ett rådgivnings- och konsultorgan som tillförsäkrar

de nationella ministrarna säker rådgivning och information om arbetsliv och

arbetsrätt. Inom sitt verksamhetsområdet beviljar utskottet anslag till

forsknings- och utredningsarbeten. Alla ansökningar om nya projekt värderas

utfrån den nordiska nytta projektet kan ha. Vid prövningen tas hänsyn till

ämnets aktualitet, dess framtida betydelse, vetenskapliga kvalitet och politiska

prioritet.

Utskottet initierar även möten och seminarier inom områden av nordiskt gemensamt

intresse. Man lägger därvid särskild vikt vid att dessa aktiviteter samtidigt

har vidare internationell betydelse. Arbetet i utskottet omfattar ämnen som

ministerrådet uppdragit åt utskottet att behandla eller som utskottet tagit upp

på eget initiativ, t.ex. i syfte att påverka den europeiska utvecklingen utfrån

nordiska intressen.

Under år 1996 har inom utskottet diskuterats bland annat

förlikningsmannainstitutet, dokumentations- och informationsteknologi samt

sociala klausuler. På svenskt initiativ har diskussioner även förts om den

negativa föreningsrätten och tillämpningen av rådets direktiv 94/45/EG

(september 1994) om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett

förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information

till och samråd med arbetstagare.

Samarbetet inom utskottet har bland annat främjat samordning av

lagstiftningsarbetet i de nordiska länderna t.ex. beträffande lagen (1996:359)

om europeiska företagsråd. Kontakter skapas och upprätthålls. Det innebär också

ett värdefullt erfarenhetsutbyte som utmynnar i konkreta resultat, däribland

möjligheter till samråd om planerad lagstiftning. Samarbetet i dessa frågor

avses fortsätta i samma omfattning som tidigare. Under år 1997 prioriterar

utskottet följande frågor:

- Samordning av nordiska synpunkter för att främja den nordiska modellen för

reglering av arbetsliv och arbetsrätt på europeiskt plan. Initiativ från EU

dryftas så tidigt som möjligt.

- Fortsatt samarbete med arbetsmarknadens parter i Norden genom att inbjuda dess

representanter till överläggningar.

- Utvecklingen av samarbetet med andra internationella organisationer, särskilt

EU:s Dublininstitut för förbättring av levnads- och arbetsvillkor samt

Internationella arbetsorganisationen ILO.

- Spridning av kunskap om aktuella ämnen inom arbetsliv och arbetsrätt genom att

arrangera nordiska trepartsseminarier.

Norden - EU/EES

När det gäller samarbetet i frågor om Norden-EU/EES finns det på

arbetsmarknads- och arbetsmiljöområdet en nordisk grupp för informell avstämning

inför EU:s ministermöten. Ett exempel på hur nordiskt samråd påverkat

utvecklingen på europeiskt plan är deltagandet i den europeiska

standardiseringen på arbetsmiljöområdet, avseende bland annat personlig

skyddsutrustning, maskiner och tryckkärl.

Norden - närområdet

För närområdessamarbetet finns i respektive lands ministerium en kontaktperson

som ansvarar för samordningsfrågor.

I närområdessamarbetet fortsatte en rad redan inledda projekt som handlar om att

utveckla modeller för arbetsmarknadsutbildning och en fungerande

arbetsförmedlingsservice. På arbetsmiljöområdet har samarbetet till stor del

handlat om tillsynsfrågor (yrkesinspektion m.m.).

Socialpolitik och hälsovård

Samarbete inom Norden

Till grund för det nordiska regeringssamarbetet på social- och hälsovårdsområdet

finns ett samarbetsprogram för åren 1995-2000. Samarbetet har till övervägande

del skett inom sektorns nio institutioner och permanenta verksamhet i övrigt.

Även i framtiden kommer tyngdpunkten i samarbetet att ligga på institutionerna.

Nya projekt och samarbetsområden skall enligt samarbetsprogrammet i största

möjliga utsträckning förankras i dessa.

Det gångna året har präglats av reformarbetet, dels till följd av den allmänna

institutionsöversynen, dels genom en särskild genomlysning av verksamheten inom

social- och hälsovårdssektorn. Institutionsöversynen har lett till att Nordiska

kontaktmannaorganet för narkotikafrågor nu lagts ner som institution.

Från år 1997 förs arbetet vidare i en tvärsektoriell ämbetsmannakommitté med

företrädare för både vårdsidan och kontrollintressen.

Det nordiska samarbetet om narkotikafrågor har påtaglig nordisk nytta.

Samarbetet är viktigt för att koordinera nordiska synpunkter inför

internationella möten.

Som en ytterligare följd av institutionsöversynen har även det nordiska

handikappolitiska samarbetet varit föremål för omstrukturering. Ett nytt

nordiskt handikappolitiskt råd kommer att inrättas under våren 1997. Det blir

ett rådgivande och policyskapande organ för Nordiska ministerrådet och dess

samarbetsorgan och institutioner. Syftet är att markera handikappfrågornas

tvärpolitiska karaktär. Under arbetet har det varit en svensk angelägenhet att

sektorsansvarsprincipen får ett ökat genomslag i det nordiska

handikappsamarbetet. Principen innebär att varje sektor inom sig (arbetsmarknad,

transport, utbildning, etc.) skall beakta handikappfrågorna i sitt arbete.

Den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster trädde i kraft

den 1 oktober 1996. Den kanske viktigaste nyheten i konventionen är den som

behandlar flyttning till ett annat nordiskt land för långvarig vård och

behandling. Rätt utnyttjad bör den nya konventionen kunna bli till glädje för

många enskilda personer.

Det inomnordiska samarbetet inom social- och hälsovårdssektorn är av särskilt

stor betydelse bland annat därför att området endast i ringa grad regleras av

EG-lagstiftning.

Norden - EU/EES

Social- och hälsovårdssektorn är i huvudsak en nationell fråga inom EU. Rätten

att anta bindande normer gäller primärt för arbetskraftens rörlighet. Inom

området finns lagstiftning om social trygghet för den migrerande arbetskraften

och om ömsesidigt erkännande av examina på framför allt hälsovårdens område.

Läkemedel och medicintekniska produkter omfattas av lagstiftningen rörande den

inre marknaden. När det gäller samarbete där EU saknar lagstiftningskompetens

arbetar man inom folkhälsoområdet med stöd av artikel 129 i EG-fördraget. Det

socialpolitiska samarbetet rör de olika handlingsprogram som utarbetas av

Europeiska kommissionen och godkänns av rådet.

Samordningen av den sociala tryggheten för personer som flyttar mellan de

nordiska länderna regleras numera av EG-rätten på detta område. EG-rätten

kompletteras med en särskild nordisk konvention som hänvisar till EG-rätten och

innebär att dess regler kan tillämpas även på personer som inte har

medborgarskap i något EES-land och som flyttar mellan de nordiska länderna.

Det största antalet fall av konkret tillämpning av EG-rätten om samordning av

den sociala tryggheten, som myndigheterna i de nordiska länderna kommer i

kontakt med, rör inomnordiska flyttningar. De ansvariga administrativa

myndigheterna har därför under året fullföljt sitt samarbete i syfte att komma

fram till gemensamma tolkningar och likartad praxis. Som tidigare nämnts (3.5.1)

har en diskussion inletts om utveckling av EG-rätten om social trygghet för

personer som flyttar.

Aktuella EU/EES-frågor är stående dagordningspunkter vid möten inom sektorn.

Sådant samråd sker även inom institutionerna. Samrådet i löpande frågor sker i

allmänhet genom direkta kontakter mellan länderna. Sverige har fortlöpande

informella samråd med de andra nordiska länderna när det gäller att utforma

gemensamma ståndpunkter och initiativ inom ramen för såväl det europeiska som

övriga internationella samarbetet på social- och hälsovårdsområdet.

Norden och närområdet

För närområdessamarbetet finns en särskild arbetsgrupp vars verksamhet under

året varit föremål för översyn på samma sätt som flera andra delar av sektorns

samarbete. Närområdesgruppen skall i fortsättningen utväxla information, komma

med förslag, föreslå förmedling av resultat från projektverksamheten och

återkommande rapportera till Nordiska socialpolitiska kommittén.

Under året har satsningar gjorts på områdena utbildning inom social-, hälso- och

sjukvårdsområdet, social- och hälsostatistik, läkemedelsförsörjning, alkohol-,

narkotika- och handikappsamarbete samt förebyggande och hälsofrämjande

åtgärder.

Grundläggande för prioritering av insatsområden har varit dels uttalade behov

och önskemål från närområdena, dels principen att de samnordiska projekten ej

skall dubblera bilateral verksamhet utan utgöra viktiga komplement. Projekten är

ofta förankrade i nordiska institutioner alternativt i relevanta nationella

organ i Norden.

Livsmedelsfrågor

Inledning

På livsmedelsområdet leds det nordiska samarbetet av Ämbetsmannakommittén för

livsmedelsfrågor. På ministernivå behandlas livsmedelsfrågorna av de nordiska

samarbetsministrarna. Arbetet inriktas på principiella livsmedelspolitiska

frågor och specifika livsmedelsfrågor inom områdena kost och näring, toxikologi,

hygien och kontroll. Samarbetet syftar till att skydda konsumenternas hälsa, att

gemensamt utnyttja tillgängliga expertkunskaper och administrativa resurser samt

att främja nordisk och internationell utveckling på livsmedelsområdet.

Mot bakgrund av att livmedelsfrågorna till stor del är harmoniserade inom EU

ligger tyngdpunkten i arbetet på frågor som huvudsakligen kan anses vara internt

nordiska, liksom på frågor som är aktuella inom EU och som är av intresse för

Norden. Vidare har ett samarbete med de baltiska länderna etablerats.

Inom sektorn finns fem fasta arbetsgrupper. Arbetsgrupperna i sin tur styr och

kvalitetssäkrar tillsammans ett antal projekt som beviljats medel över den

nordiska budgeten.

Inom Norden

Under år 1996 har en revidering av de nordiska näringsrekommendationerna

avslutats och de nya fastställdes av samarbetsministrarna i november 1996.

Näringsrekommendationerna utgör underlag för de nordiska ländernas nationella

råd om näringsintag och har därmed stor betydelse i arbetet för en bättre

folkhälsa i Norden.

En utredning om fördelar och nackdelar med nordiska referenslaboratorier har

pågått under flera år. Utredningen utvidgades i uppföljningsarbetet efter

Suominen-rapporten om samordning och arbetsfördelning mellan de nordiska

länderna. Arbetet har fortsatt även under år 1996 för att försöka få till stånd

en ekonomiskt hållbar helhetslösning.

En stor del av arbetet inom sektorn upptas av livsmedlens effekter på hälsan.

Bland annat har flera rapporter publicerats om naturligt förekommande giftiga

substanser i livsmedel. Sammantaget ger kunskapen myndigheterna möjligheter att

på ett riktigt sätt bedöma de risker som befolkningen kan bli utsatt för via

livsmedel och dricksvatten. Vidare har en rapport om den sjukdomsframkallande

bakterien Listeria visat sig vara ett gediget underlag i arbetet med livsmedels-

buren smitta och väckt internationellt intresse.

Genmodifierade livsmedel kommer sannolikt att under lång tid stå i fokus för

många intressenters uppmärksamhet. Resurser har avsatts på detta område, framför

allt för att kunna bevaka konsumenternas säkerhet.

Norden-EU/EES; närområdessamarbete

Det nordiska samarbetet inom ämbetsmannakommittén och dess arbetsgrupper

utnyttjas i stor utsträckning för utbyte av information och samordning av

ländernas ståndpunkter i EU-arbetet.

Under år 1996 publicerades en rapport med en nordisk modell för införlivande av

EU:s olika direktiv om livsmedelstillsatser. I syfte att underlätta för

allergiker samarbetar de nordiska länderna för att försöka få till stånd

förbättrade EG-bestämmelser om märkning av livsmedel.

Andra nordiska samarbetsprojekt som utnyttjas som underlag i EU-arbetet rör

principer för berikning av livsmedel med vitaminer och mineraler samt

hälsopåståenden i märkningen och marknadsföringen av livsmedel. För samarbetet

med Baltikum har fr.o.m. år 1996 medel från ministerrådets särskilda

närområdesbudget möjliggjort systematiska insatser för att förmedla kunskaper

avseende livsmedelskontroll. Arbetet bedrivs av en särskild arbetsgrupp med

representanter från de nordiska och baltiska länderna.

Konsumentpolitik

Inledning

Det nordiska samarbetet på det konsumentpolitiska området sker mellan

konsumentministrarna inom Nordiska ministerrådet. Under ministerrådet

samordnas frågorna av en ämbetsmannakommitté. Ansvaret för samordningen inom

kommittén delas mellan ordförandelandet och det kommande ordförandelandet.

Arbetet inom kommittén fördelas på tre styrgrupper, en för ekonomi och

information, en för juridiska frågor och en för produktfrågor.

Den europeiska dimensionen

Samarbetet på det konsumentpolitiska området gynnas av det faktum att de

nordiska länderna har gemensam kultur, språk och historia. Det har lett till en

likartad syn på konsumentpolitiken i de nordiska länderna. Förhållandet att tre

av de nordiska länderna är medlemmar i EU och att de övriga samarbetar inom

ramen för EES-avtalet präglar i hög grad samarbetet. Det handlingsprogram som är

fastställt för perioden 1994-1998 har en stark inriktning på frågor med en

europeisk dimension.

Det är först på senare år som EU på allvar har börjat att engagera sig i

konsumentfrågor. EU saknar exempelvis motsvarigheter till vår

konsumentskyddslagstiftning. Den svenska regeringens ambition gentemot EU är att

aktivt arbeta för att stärka konsumenternas ställning och att ge

konsumentfrågorna inom EU en tydligare och tyngre roll med ett ökat inflytande

för konsumenterna. Den svenska regeringen ser det nordiska samarbetet som en

viktig plattform för detta arbete.

Handlingsprogram för nordiskt samarbete

Handlingsprogrammet lägger stor vikt vid att nordiska lösningar får största

möjliga genomslag inom EU. Det nordiska samarbetet avser samråd både inför

beslut på EU-nivån och inför genomförandet av EU-regler på nationell nivå.

De olika styrgrupperna beviljar medel till projekt som i huvudsak skall ha en

EU-dimension. Ministerrådet har hittills beslutat om handlingsprogram på tre

områden, nämligen konsumentundervisning, finansiella tjänster och

konsumentforskning.

Dessa program har översatts till engelska och spridits via olika kanaler i EU:s

medlemsländer. Därigenom har kunskap spridits om nordiska grundläggande synsätt

och erfarenheter på konsumentområdet. På flera områden har man nått framgång och

påverkat lösningar som kommer att gälla för hela EU.

Projektverksamheten

Under år 1996 uppgick budgeten för konsumentverksamheten till 5,4 miljoner

danska kronor. Av dessa användes ca 4,3 miljoner danska kronor till följande

insatsområden: rättsliga frågor, ekonomi och information, hälsa och säkerhet,

konsumtion och miljö samt konsumentforskning. Budgetmässigt satsades i runda tal

en miljon danska kronor på varje insatsområde utom på forskningsområdet till

vilket anslogs 0,3 miljoner danska kronor.

Det nordiska miljömärkningssystemet har varit framgångsrikt och åtnjuter hög

trovärdighet både hos producenter och konsumenter. Nu finns flera tusen

svanmärkta produkter att tillgå på den nordiska marknaden. Av kommitténs budget

går knappt en miljon danska kronor till kostnader för en nordisk samordnare för

verksamheten och för översättning av kriteriedokument.

En forskningssamordnare har tillsatts under året med uppgift att organisera

nätverk för samarbete mellan nordiska konsumentforskare, initiera nya projekt

och bereda Nordiska ministerrådets anslag för konsumentforskning.

Vissa projekt har lett till att formella och informella nätverk eller

projektgrupper bildats. Som exempel kan nämnas nätverk för konsumentutbildning i

Norden. En projektgrupp behandlar EG-rätten i nordisk konsumenträtt.

Projektgruppen bevakar och agerar i aktuella rättsliga frågor inom EU.

Ytterligare en projektgrupp för konsumentinflytande på standardisering ansvarar

främst för nordiska samrådsmöten inför större internationella möten om

standardisering.

Närområdet

I november 1994 tillsatte ämbetsmannakommittén en närområdesgrupp som under år

1995 utarbetade en plan för sektorns aktiviteter i närområdet under fem år. Ett

nätverk bildades med deltagare från de tre baltiska staterna, Kaliningrad,

Karelen och S:t Petersburg samt från de fem nordiska länderna.

Exempel på projekt/seminarier som har genomförts med utgångspunkt från

arbetsplanen gäller tvistlösning, konsumentinformation och konsumentundervisning

samt produktsäkerhet för leksaker.

Jämställdhet

Samarbetet inom Norden

Till grund för samarbetet inom jämställdhetsområdet ligger ett program för det

nordiska jämställdhetssamarbetet för perioden 1995 - 2000. Programmet

kompletteras med en årlig handlingsplan.

Samarbetet ligger väl i linje med den svenska jämställdhetspolitiken. Arbetet

koncentreras till verksamhet som främjar kvinnors och mäns lika tillgång till de

politiska och ekonomiska beslutsprocesserna, kvinnors och mäns lika ekonomiska

ställning och inflytande - inte minst i fråga om lön - samt ett jämställt

arbetsliv. Vidare prioriteras verksamhet som dels förbättrar möjligheterna för

såväl kvinnor som män att förena föräldraskap och förvärvsarbete, dels påverkar

den europeiska och den internationella utvecklingen på jämställdhetsområdet.

För att effektivisera arbetet inom de prioriterade områdena kommer ministerrådet

att verka för att jämställdhetsaspekter beaktas inom alla politikområden

lokalt/regionalt, nationellt och nordiskt.

Det nordiska institutet för kvinno- och könsforskning började sin verksamhet i

september 1995. Institutets uppgifter är att inom ramen för det nordiska

samarbetet främja, samordna och stimulera nordisk forskning samt att informera

om forskningsresultat på området. Forskningssamarbetet ger ökade kunskaper och

möjliggör effektivare insatser på jämställdhetsområdet. Det bidrar också till

att forma den samnordiska plattform som är betydelsefull i det internationella

samarbetet när det gäller forskning och utveckling. Under år 1996 genomfördes

en första tvärvetenskaplig konferens Frö och Frukter - om kvinno- och

könsforskning i Norden.

Under år 1996 tillsattes en nordisk mansgrupp för att utarbeta ett förslag till

handlingsplan om män och jämställdhet. Vidare påbörjades ett treårigt projekt i

samtliga nordiska länder för att pröva metoder och finna en modell för hur ett

jämställdhetsperspektiv kan införlivas i ungdoms- och arbetsmarknadspolitiken i

respektive land.

Arbetet med att integrera ett jämställdhetsperspektiv inom det nordiska

samarbetet fortsätter. En strategi för att följa upp hur ämbetsmannakommittéerna

skall ta ansvar för jämställdhetsfrågor kommer att utarbetas. Årliga

uppföljningar skall också göras av könsfördelningen bland ledamöter i nordiska

kommittéer, styrelser och andra organ.

Vidare drivs projektet Halva makten? Nordiska kvinnors väg mot demokrati och

jämställdhet , som syftar till att följa upp och utvärdera

jämställdhetspolitiken i de nordiska länderna. Projektet avslutas under år 1997.

En konferens med temat Kvinnor, arbete och ekonomi hålls i Island under våren

1997. Konferensen är en uppföljning av det nordiska likalöneprojektet och syftar

till att analysera vad de omfattande förändringarna i arbetsmarknadspolitik och

ekonomisk politik innebär för kvinnorna i de nordiska länderna.

Ett förslag till handlingsplan om män och jämställdhet kommer att behandlas av

ministerrådet under våren 1997.

Norden-EU/EES

Jämställdhetssamarbetet är till stor del knutet till frågor och områden som är

aktuella inom EU/EES, där den nordiska jämställdhetsmodellen är föremål för

speciellt intresse. De satsningar som fastslagits i det nordiska

samarbetsprogrammet för perioden 1995 - 2000 är områden som också behandlas i

EU:s jämställdhetsprogram. Ett informellt erfarenhets- och informationsutbyte

sker mellan de nordiska länderna i jämställdhetsfrågor som är aktuella inom EU.

Norden -närområdet

Under år 1996 har en kartläggning av nationella jämställdhetsprojekt i Baltikum

och de övriga närområdessamarbetet genomförts. Ministerrådet har beslutat att

utarbeta ett program för närområdessamarbetet inom jämställdhetsområdet fram

till år 2000 med beaktande av de erfarenheter som kommit fram genom

kartläggningen.

Under år 1997 arrangeras en jämställdhetskonferens i Valmiera i Lettland med två

mindre förberedande konferenser i Tallinn och Druskininkai (Litauen). Syftet är

att stödja arbetet för jämställdhet och skapa nya nordisk-baltiska nätverk som

befrämjar kvinnors ställning.

Vidare planeras seminarier för statistikanvändare och statistikproducenter för

att analysera möjligheterna att ta fram jämställdhetsstatistik.

I S:t Petersburg-området och Barentsregionen påbörjas samarbete med

kvinnogrupper och myndigheter ansvariga för kvinno- och jämställdhetsfrågor.

Lagstiftningssamarbete

Samarbetsprogrammet

En milstolpe i det nordiska lagstiftningssamarbetet är det samarbetsprogram som

antogs av justitieministrarna i augusti 1996 och som överlämnades till Nordiska

rådet i november.

Genom detta program manifesteras intresset av att fortsätta och intensifiera det

sedan länge pågående arbetet för att så långt möjligt uppnå nordisk rättslikhet.

Samtidigt stakas vägen för hur samarbetet skall bedrivas i en ny tid, då tre av

de nordiska länderna är medlemmar i EU och två står utanför. Denna situation

ställer nya krav. Det handlar både om att på ett effektivt sätt dela med sig av

information och koordinera ståndpunkter när det gäller förslag till nya

rättsakter inom EU och att samordna åtgärderna på genomförandestadiet.

Programmet slår fast att principen om nordisk nytta är grundläggande för

samarbetet - de gemensamma strävandena skall kunna förväntas ha positiva

effekter för de nordiska ländernas befolkning. Detta står inte i något

motsatsförhållande till det europeiska samarbetet. Tvärtom kan ett väl

fungerande nordiskt lagstiftningssamarbete vara en fördel för det samarbete som

äger rum inom ramen för EU och EES.

Befrämjandet av den demokratiska utvecklingen i Nordens närområde är enligt

programmet ett prioriterat område. På detta område torde samarbetet till en

början främst ha karaktär av kunskapsöverföring, men samarbetsprogrammet

framhåller också möjligheten av att i ett längre perspektiv införliva de

baltiska staterna i själva lagstiftningssamarbetet.

Slutligen slår programmet fast att det också i andra internationella

organisationer än EU/EES - exempelvis FN-organ - finns behov av nordiskt samråd

och informationsutbyte.

Samarbetsprogrammet kan förväntas underlätta och effektivisera arbetet i

departement och myndigheter i Norden. Men den egentliga nordiska nyttan av

samarbetet ligger på ett annat plan. Högre grad av rättslikhet kan i ett längre

perspektiv medföra förenklingar i tillvaron för dem som bor i Norden. Likaså kan

Norden göra sin röst hörd med högre styrka i EU och andra internationella fora.

Handlingsplanen

Till det samarbetsprogram som justitieministrarna antog har fogats en

handlingsplan som anger vilka konkreta områden som skall prioriteras i

lagstiftningssamarbetet under det närmaste året. Tolv områden lyfts fram.

Vissa områden har karaktären av rent nordiska samarbetsområden. Ett exempel på

detta är de nordiska familjerättskonventionerna, som innehåller internationellt

privaträttsliga regler för olika områden av familjerätten. Det handlar således

här om regler som i allra högsta grad berör enskilda nordbor.

Andra sakområden i handlingsplanen är i stor utsträckning präglade av det

internationella samarbetet på europeisk eller global nivå. Till denna kategori

hör Schengensamarbetet (jfr 3.5.7 nedan). Där går det nordiska samarbetet

framförallt ut på att koordinera ståndpunkerna inför möten på gemenskaps-nivå

och att gemensamt utarbeta lagförslag som genomför konventionens bestämmelser.

Det är ännu för tidigt att redovisa några effekter av samarbetsprogrammet och

handlingsplanen.

På polisområdet pågår nordiskt samarbete i olika former. Inom det s.k. PTN-

samarbetet (polis- och tullsamarbetet mot narkotika) har utvecklats ett system

med sambandsmän i utlandet som arbetar för samtliga nordiska länder. Under år

1996 fick de svenska sambandsmännen i Baltikum och Ryssland status som nordiska

sambandsmän. De nordiska länderna tar också aktiv del i Aktionsgruppen mot

organiserad brottslighet i Östersjöområdet, där Sverige innehar

ordförandeskapet. Vidare förekommer kunskapsöverföring på polisområdet genom

Nordic Baltic Police Academy.

Kriminalitet med anknytning till motorcykelklubbar

Vid sidan av samarbetsprogrammets mer långsiktiga planer, har det under år 1996

visat sig att samarbetet inom ramen för Nordiska ministerrådet fungerar

effektivt när akuta förhållanden i samhället så kräver. Efter ett antal

uppmärksammade brott som kunde relateras till mc-klubbar tillsatte Nordiska

ämbetsmannakommittén för lagstiftningsfrågor en särskild arbetsgrupp som på kort

tid skall göra en analys av vilka lagstiftningsåtgärder och andra konkreta

åtgärder som kan vidtas för att stävja fenomenet.

Sexuellt utnyttjande av barn

En annan fråga som kommit i fokus under år 1996 är uppföljningen av

Stockholmskonferensen om kommersiellt sexuellt utnyttjande av barn. I denna

fråga kunde ämbetsmannakommittén emellertid konstatera att det inte fanns

förutsättningar för något gemensamt nordiskt projekt. De olika länderna önskade

välja olika vägar för uppföljning av konferensen. I Sverige utarbetas t.ex. en

nationell handlingsplan för skydd av utnyttjade barn. Trots att de nordiska

länderna i denna fråga inte går fram på gemensam front, har det nordiska

samarbetet ändå fungerat som ett forum för utbyte av information och synpunkter.

Nordiska rådets Nordenutskott höll i anslutning till Nordiska rådets session ett

diskussionsmöte rörande sexuellt utnyttjande av barn. Justitieministrar och

tjänstemän redogjorde då för vilka planer varje land har för uppföljning av

Stockholmskonferensen.

Brottsförebyggande arbete

Det brottsförebyggande arbetet är ett område där samarbetet under året har

utvecklats såväl på det nordiska som det europeiska planet.

Vid en nordisk konferens i maj 1996 utmynnade diskussionerna i att det finns ett

behov av ett intensifierat och mer formaliserat nordiskt samarbete på detta

område. Därefter har åtgärder vidtagits för att förverkliga ett sådant

samarbete, som bl.a. måste bygga på regelbundet utbyte av information,

erfarenheter och forskningsresultat.

Migrations- och flyktingpolitiska frågor; Schengensamarbetet

Nordiskt samarbete om migrations- och flyktingfrågor

De nordiska regeringarnas samrådsgrupp för flyktingfrågor har under 1996 haft

fyra möten. Under året hölls ett nordiskt möte på ministernivå. Vid möten där

det funnits behov har tid avsatts för diskussion med representanterna i Norden

och Baltikum för FN:s Flyktingkommissarie UNHCR och för International

Organization for Migration (IOM).

Samrådsgruppens funktion att bidra till gemensamma hållningar och samstämt

internationellt agerande har vidareförts under året. En särskild arbetsgrupp

har bearbetat frågor av gemensamt intresse med avseende på f.d. Jugoslavien,

inte minst ifråga om återvandring dit efter Dayton-avtalet.

Arbetet i samrådsgruppen har vidare inriktats på att samordna det nordiska

agerandet i relation till Nordens närområde. Den främsta målsättningen för

samarbetet med de baltiska länderna är att bidra till att föra dessa länders

migrationspolitik närmare västeuropeisk standard och därmed också uppfylla

internationella grundprinciper. Därmed underlättas också förutsättningarna för

att motverka illegal migration och människosmuggling. Detta samarbete bör också

underlätta de baltiska ländernas möjligheter att ansluta sig till EU.

Informationsutbytet rörande de nordiska ländernas insatser i Baltikum har

bidragit till att dubbelarbete kunnat undvikas.

I december 1996 enades de nordiska ministrarna med ansvar för asyl och

invandring om att i de nordiska länderna ta emot ett hundratal personer från

Lettland, som befunnit sig där som asylsökande under lång tid.

Under 1997 svarar Sverige för ordförandeskapet i samrådsgruppen. Ett första möte

kommer att äga rum i april, där nordiska och baltiska ministrar med ansvar för

asyl och invandring kommer att ha överläggningar om frågor av gemensamt

intresse.

Under året har också de nordiska länderna i enlighet med den nordiska

passöverenskommelsen kontinuerligt informerat varandra om förestående ändringar

i den nationella visumpolitiken. Det nordiska utlänningsutskottet har

regelbundna samrådsmöten med företrädare för de nordiska

utlänningsmyndigheterna. Utskottet ansvarar bl.a. för övervakning av hur den

nordiska passöverenskommelsen tillämpas. I mötena deltar även representanter för

berörda departement.

Samarbete om invandrares integration

Inom ramen för det nordiska samarbetet på arbetsmarknadsområdet har länderna

bedrivit samverkan i olika former med anknytning till invandrares integration

och sociala förhållanden i respektive land.

Inom arbetsmarknadssektorns ram arbetar ett särskilt utskott (Migrations-

utskottet) med hithörande frågor. Verksamheten har under året inriktats på

erfarenhetsutbyte och gemensamma utredningar av bl.a. ensamma flyktingbarns

särskilda situation och behov. Vidare har man samarbetat för att gemensamt

utveckla metoder för behandling av traumatiserade flyktingar. Slutligen bör

nämnas den samverkan som ägt rum kring gemensamma studier av invandrares

boendeförhållanden/-koncentration.

Nordisk anslutning till Schengensamarbetet

Den nordiska passfriheten är en av hörnstenarna i det nordiska samarbetet. Den

har fungerat under fyrtio år och betraktas som en självklarhet av flertalet

medborgare i de nordiska länderna. Samtliga nordiska länder är angelägna om att

den ska bibehållas.

Inom EU är på motsvarande sätt den fria rörligheten för personer, tillsammans

med fri rörlighet för varor, tjänster och kapital, ett av kärnområdena i den

inre marknaden. Den har i huvudsak förverkligats vad gäller den gemensamma

arbetsmarknaden, fri etableringsrätt, erkännande av utbildningar m.m. Däremot

har kontrollen av personer vid gränserna mellan medlemsstaterna inte avskaffats.

Detta har berott på bl.a. oenighet mellan medlemsstaterna hur

tredjelandsmedborgare ska betraktas. Samarbete om bl.a. narkotika och

brottsbekämpning (s.k. kompensatoriska åtgärder) är en förutsättning för att

kontrollerna skall kunna avvecklas vid de inre gränserna.

För att påskynda avvecklingen av gränskontrollerna ingick några av EU-länderna

1985 det s.k. Schengenavtalet och 1990 en tillämpningskonvention som innebär att

gränskontrollerna avvecklas mellan de deltagande länderna. Arrangemanget började

tillämpas i mars 1995.

I juni 1995 ansökte Sverige, liksom Finland och tidigare Danmark, om

observatörstatus i Schengen med sikte på senare medlemskap. Island och Norge,

som formellt inte kan bli medlemmar eftersom de inte är EU-länder, uttalade

samtidigt intresse av att knytas till samarbetet. Förhandlingarna inleddes under

hösten.

Vid ett gemensamt ministermöte i april 1996 nåddes överenskommelse om

observatörskap för samtliga fem nordiska länder i Schengen fr.o.m. den 1 maj

1996. Avtal om anslutning för Danmark, Finland och Sverige samt ett särskilt

samarbetsavtal med Norge och Island, med samma materiella innehåll,

undertecknades i december i Luxemburg. Genom en deklaration i det danska

anslutningsavtalet omfattas även Färöarna och Grönland som båda i praktiken

ingår i den nordiska passunionen. Målet är att avtalen skall kunna träda i kraft

omkring årsskiftet 1998-1999. Först då avvecklas gränskontrollerna mellan de

nordiska länderna och Schengenländerna.

Internt i de nordiska länderna kommer det att bli nödvändigt med vissa

anpassningar av flygplatserna, vilket medför särskilda kostnader. Samtidigt bör

avsevärda besparingar kunna göras på andra avsnitt.

Samarbetet omfattar bara fri rörlighet för personer. Varuhandeln regleras av EU-

reglerna. Tullens möjligheter att ingripa mot t.ex. narkotikasmuggling minskar

inte. Genom samarbetet åtar sig Sverige att ha krav på visering mot ett något

större antal länder än enligt EU-reglerna, dock inte mot de baltiska länderna.

Beträffande asyl anger Schengenreglerna bara vilket land som är skyldigt att

göra en prövning, men respektive land gör prövningen själv.

Alla de nordiska länderna är inställda på att lägga fram propositioner om

anslutning för sina parlament under våren. I Sverige planeras att sända

departementspromemorior på remiss under vintern, så att en proposition kan

lämnas till riksdagen under våren 1997.

Ungdomsfrågor

Allmänt

Det nordiska samarbetet i ungdomsfrågor bereds inom ramen för den nordiska

ungdomskommittén, som lyder under kulturministrarna. Nordiska ungdomskommittén

är ministerrådets rådgivande och koordinerade organ i nordiska och

internationella barn- och ungdomspolitiska frågor och innehåller representanter

från såväl myndigheter som från ungdomsorganisationer. Kommittén har bl.a. i

uppgift att fördela stöd till ungdomars nordiska samarbete, att koordinera

nordisk ungdomsforskning och att följa upp arbetet med barn- och

ungdomspolitiska frågor inom alla ministerrådets sektorer. Efter en utvärdering

av kommitténs arbete genomfördes en revidering av stadgarna för kommittén under

1996. Budgeten för nordiskt ungdomssamarbete uppgick under 1996 till ca 5

miljoner danska kronor.

Samarbete inom Norden

En av de viktigaste uppgifterna inom ungdomsområdet är att genom bidrag stödja

ungdomars nordiska samarbete. Detta sker dels genom ett organisationsstöd till

ungdomsorganisationernas nordiska nätverk och dels till olika ungdomsprojekt.

Under året har riktlinjerna för bidragsgivningen reviderats. Bland annat har

möjligheterna för stöd till otraditionella ungdomsgrupper utvidgats.

Kulturministrarna har beslutat att 80 procent av ministerrådets budget för

ungdomsfrågor skall gå till ungdomsstöd.

Det nordiska samarbetet inom ungdomsforskning har varit en prioriterad fråga

under året. Bl.a. är en särskild ungdomsforskningskoordinator anställd för att

samordna insatser inom detta område. Under året har bl.a. en nordisk

ungdomsforskningskonferens genomförts. Det bör också noteras att den nordiska

modellen för ungdomsforskningssamarbete nu används som modell vid utvecklingen

av ett liknande samarbete inom Europarådet.

Kommittén har under året också arbetat med att konkretisera och utveckla det

tvärsektoriella samarbetet i ungdomsfrågor inom ministerrådet.

Norden och EU/EES

EU:s insatser inom ungdomsområdet berör främst ungdoms- och ungdomsledarutbyte

och huvuddelen av aktiviteterna sker inom programmet Ungdom för Europa. Genom

EES-avtalet deltar samtliga nordiska länder i detta program.

En koordinering av det nordiska agerandet i det europeiska ungdomssamarbetet

sker genom möten som årligen anordnas inom nordiska ungdomskommittén. Under året

har arbetsformerna för dessa möten utvecklats i syfte att stärka samarbetet i

långsiktigt strategiska frågor.

Norden och dess närområden

Utvecklingen av ungdomssamarbetet mellan Östersjöstaterna har varit en

prioriterad fråga under det finska ordförandeskapet. En inventering av

existerande kontakter och samarbetsstrukturer har gjorts. Detta har resulterat i

beslutet om en större Östersjökonferens om ungdomssamarbete i maj 1997.

Konferensen arrangeras av Finland med ekonomiskt stöd från EU.

UTRIKESDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Uusman,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1996/97:149

nord