Regeringens skrivelse

1999/2000:60

Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen

under 1999

Skr.

1999/2000:60

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 9 mars 2000

Lena Hjelm-Wallén

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogör regeringen för verksamheten i Europeiska unionen

under 1999 i enlighet med 10 kap. 1§ riksdagsordningen. Skrivelsen

behandlar Europeiska unionens övergripande utveckling, det ekonomiska

och sociala samarbetet, unionens förbindelser med omvärlden, det

rättsliga och inrikes samarbetet samt unionens institutioner.

Kapitel:

1 Samarbete i svenskt och europeiskt intresse 1

2 Europeiska rådet under 1999 1

3 EU:s utvidgning och reformering 1

4 Den ekonomiska och monetära unionen EMU 1

5 Amsterdamfördraget 1

6 Tillväxt och sysselsättning 1

7 Inre marknadens utveckling 1

8 Svenska övergångsregler från medlemskapsförhandlingarna 1

9 Fri rörlighet för varor 1

10 Fri rörlighet för tjänster och kapital 1

11 Skatter 1

12 Fri rörlighet för personer samt arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor

1

13 Transporter 1

14 Näringspolitik 1

15 Energi 1

16 EG:s jordbrukspolitik 1

17 Livsmedel 1

18 Fiske 1

19 EG:s regional- och strukturpolitik 1

20 Miljö 1

21 Konsumentpolitik 1

22 Immaterialrätt 1

23 Utbildning 1

24 Forskning 1

25 Kultur och medier 1

26 Informationsteknik och samhället 1

27 EG:s statistikarbete 1

28 EU:s budget 1

29 Åtgärder mot fusk och andra oegentligheter 1

30 Utrikes- och säkerhetspolitik 1

31 Den gemensamma handelspolitiken 1

32 Utvecklingssamarbete inom EG 1

33 EU:s bilaterala och regionala förbindelser 1

34 Civilrättsligt samarbete 1

35 Polissamarbete, straffrättsligt samarbete och tullsamarbete 1

36 Asyl och migration 1

37 Schengensamarbetet 1

38 Åtgärder för integration av flyktingar m.m. 1

39 Institutionernas funktion och verksamhet 1

40 Förberedelser för Sveriges ordförandeskap i EU 1

41 Svenska språket och rekrytering av svenskar 1

Innehållsförteckning

SAMMANFATTNING

DEL 1 DEN ÖVERGRIPANDE UTVECKLINGEN I EUROPEISKA

UNIONEN

1 Samarbete i svenskt och europeiskt intresse 1

2 Europeiska rådet under 1999 1

2.1 Europeiska rådets möte i Berlin 1

2.2 Europeiska rådets möte i Köln 1

2.3 Europeiska rådets möte i Tammerfors 1

2.4 Europeiska rådets möte i Helsingfors 1

3 EU:s utvidgning och reformering 1

3.1 EU:s utvidgning 1

3.1.1 Genomgång av regelverket 1

3.1.2 Anslutningsförhandlingar med kandidatländerna 1

3.1.3 Kommissionens översynsrapporter om kandidatländernas framsteg 1

3.1.4 Det rättsliga och inrikes samarbetet inför utvidgningen med

kandidatländerna 1

3.1.5 Förmedlemskapsstrategin 1

3.1.6 Europeiska konferensen 1

3.2 EU:s reformering Agenda 2000 1

3.2.1 EU:s budget för perioden åren 2000 2006 1

3.2.2 Nytt beslut om egna medel 1

3.2.3 Jordbruksreform och landsbygdsutveckling 1

3.2.4 EG:s strukturfonder förhandlingarna om den nya programperioden

avslutade 1

3.3 Institutionella reformer 1

4 Den ekonomiska och monetära unionen EMU 1

4.1 Införandet av den gemensamma valutan, euron 1

4.1.1 Åtgärder mot förfalskning 1

4.2 Samordning av ekonomisk politik 1

4.3 De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 1

4.4 Cardiff-processen om ekonomiska reformer 1

4.5 Stabilitets- och tillväxtpakten 1

4.5.1 Det svenska konvergensprogrammet 1

4.5.2 Förfarandet vid alltför stora underskott 1

4.6 Extern representation 1

4.7 Sverige och euron 1

4.7.1 Information om euron 1

4.7.2 Praktiska euroförberedelser i Sverige 1

4.7.3 Delegationen för stöd till folkbildning om EMU 1

5 Amsterdamfördraget 1

5.1 Amsterdamfördragets ikraftträdande 1

5.2 Genomförandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa 1

5.2.1 Handlingsplanen för att skapa ett område med frihet, säkerhet och

rättvisa

 1

5.2.2 Europeiska rådets extra möte i Tammerfors 1

DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA

SAMARBETSOMRÅDET

6 Tillväxt och sysselsättning 1

6.1 Sveriges handlingsplan för sysselsättning 1

6.2 En europeisk sysselsättningspakt 1

6.3 Meddelande från kommissionen om gemenskapspolitik för främjande av

sysselsättning 1

6.4 Kommissionens rapport Europeiska unionen som en ekonomisk enhet 1

6.5 Resultatet av Europeiska rådets möte i Köln 1

6.6 Den gemensamma rapporten om sysselsättning 1999 1

6.7 Rådets och kommissionens rekommendationer till medlemsstaterna 1

6.8 Sysselsättningsriktlinjer för 2000 1

6.9 Sysselsättningskommittén 1

6.10 Resultatet av Europeiska rådets möte i Helsingfors 1

7 Inre marknadens utveckling 1

7.1 Strategin för den inre marknaden 1

7.1.1 Resultattavlan för den inre marknaden 1

7.2 Konsumenterna och den inre marknaden 1

7.3 Effektivisering och regelförenkling 1

7.3.1 Effektivare regler för den inre marknaden 1

7.3.2 Förenklad lagstiftning för den inre marknaden 1

7.3.3 Företagspaneler en möjlighet för företagen att granska EG:s regler

1

7.4 Administrativt samarbete 1

7.5 Dialogen med medborgarna och företagen 1

7.6 Integrering av miljöskydd och hållbar utveckling på den inre marknaden

1

7.7 Offentlig upphandling 1

7.8 Bolagsrätt 1

7.9 Redovisnings- och revisionsfrågor 1

7.10 Bygg- och bostadsfrågor 1

7.10.1 Byggfrågor 1

7.10.2 Bostadsfrågor 1

8 Svenska övergångsregler från medlemskapsförhandlingarna 1

8.1 Kemikalier 1

8.1.1 Begränsning av användningen av farliga ämnen 1

8.1.2 Strängare bedömning av många kemiska ämnen och preparat 1

8.1.3 Förlängd övergångstid för kadmium i handelsgödsel 1

8.2 Veterinär- och smittskyddsfrågor 1

8.2.1 Antibiotika och andra antimikrobiella tillsatser i djurfoder 1

8.2.2 Fodermedel 1

8.2.3 Djursjukdomar 1

8.3 Livsmedelsstandarder 1

8.3.1 Fetthalter i mjölk 1

8.4 Alkohol och tobak 1

8.4.1 Införselreglerna 1

8.4.2 Tobaksskatten 1

8.4.3 Omsättning av snus 1

8.5 Mervärdesskatt 1

8.6 Utlänningars förvärv av fritidsbostäder 1

8.7 Skogsodlingsmaterial 1

9 Fri rörlighet för varor 1

9.1 Tullunionen 1

9.1.1 EG:s tullagstiftning 1

9.1.2 Åtgärdsprogram för tullfrågor i gemenskapen Tull 2000 1

9.1.3 Transiteringsförfarandet 1

9.2 Tekniska handelshinder 1

9.2.1 Harmonisering och ömsesidigt erkännande 1

9.2.2 Informationsprocedurer 1

9.2.3 Provning, certifiering och avtal med tredje land 1

9.2.4 Marknadskontroll 1

9.2.5 Standardisering 1

9.3 Ingripandemekanismen 1

9.4 Medicintekniska produkter 1

9.5 Läkemedel 1

10 Fri rörlighet för tjänster och kapital 1

10.1 Finansiella tjänster 1

10.1.1 Handlingsplan för finansiella tjänster 1

10.1.2 Bank- och kreditväsendet 1

10.1.3 Försäkringsväsendet 1

10.1.4 Värdepappersmarknaden 1

10.2 Telekommunikation 1

10.2.1 Nya regler om taltelefoni 1

10.2.2 Radio- och teleterminaldirektivet 1

10.2.3 Konvergens mellan telekommunikation, medier och informationsteknik

1

10.3 Post 1

10.3.1 Postdirektivet 1

11 Skatter 1

11.1 Skattepaketet 1

11.1.1 Uppförandekoden för företagsbeskattning 1

11.1.2 Ett direktivförslag om sparande 1

11.1.3 Ett direktivförslag om beskattning av ränte- och royaltybetalningar

1

11.2 Mervärdesskatt 1

11.2.1 Nytt direktiv om nivån på normalskattesatsen inom EU 1

11.2.2 Nytt direktiv om telekommunikationstjänster 1

11.2.3 Nytt direktiv om reducerad mervärdesskattesats på arbetsintensiva

tjänster

 1

11.2.4 Nytt direktivförslag om skatterepresentanter 1

11.2.5 Studie om krav vid traditionell och elektronisk fakturering 1

11.3 Punktskatter 1

11.3.1 Energibeskattningsdirektiv förslag till beskattning av samtliga

energiprodukter 1

11.3.2 Punktskattekommittén förslag till ökade befogenheter 1

11.3.3 Tobaksskattedirektiv förlängning av det svenska undantaget för

minimiskattesats för cigaretter 1

11.4 Övriga skattefrågor 1

11.4.1 Bekämpning av skattebedrägerier 1

11.4.2 Indrivningsdirektivet m.m. 1

12 Fri rörlighet för personer samt arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor

1

12.1 Den sociala dimensionen 1

12.1.1 Den sociala dialogen 1

12.2 Arbetsmarknadsfrågor 1

12.2.1 Projekt för innovativa insatser på medlemsstaternas arbetsmarknader

1

12.3 Arbetsmiljö och arbetslivsfrågor 1

12.3.1 Ändring av arbetsmiljödirektivet om cancerframkallande ämnen 1

12.3.2 Nytt direktiv om arbete i explosiva miljöer 1

12.3.3 Direktivförslag om minimikrav för säkerhet och hälsa när arbetstagare

utsätts för risker till följd av fysikaliska agens 1

12.3.4 Ändring av arbetsutrustningsdirektivet 1

12.3.5 Arbetstid 1

12.3.6 Rådets och medlemsstaternas resolution om informationssamhällets

sysselsättningsdimension och sociala dimension 1

12.4 Arbetsrätt 1

12.4.1 Arbetstagarinflytande i Europabolag 1

12.4.2 Nytt direktiv om ramavtal om visstidsarbete 1

12.4.3 Åtgärder för att bekämpa diskriminering 1

12.5 Jämställdhet mellan kvinnor och män 1

12.5.1 Tydligare mål för jämställdhetssamarbetet 1

12.5.2 EU-samarbete 1

12.5.3 Uppföljning av FN:s kvinnokonferens i Peking år 1995 1

12.5.4 EU:s handlingsprogram för jämställdhet 1

12.6 Social trygghet 1

12.6.1 Samordning av social trygghet för migrerande arbetstagare 1

12.6.2 Förstärkt samarbete för att modernisera social trygghet 1

12.6.3 Meddelande om kompletterande pensionsskydd 1

12.6.4 Meddelande om ett Europa för alla åldrar 1

12.7 Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis 1

12.7.1 Etableringsrätt för advokater 1

12.7.2 Etableringsfrihet inom hantverksyrken, serviceyrken m.m. 1

12.7.3 Nytt direktiv om examenserkännande 1

12.8 Motorfordonsförsäkring 1

12.9 Handikappfrågor 1

12.10 Folkhälsa 1

12.10.1 Folkhälsoprogram 1

12.10.2 Tobak 1

12.10.3 Alkohol 1

12.10.4 Narkotika 1

12.10.5 Smittsamma sjukdomar 1

12.10.6 Blodsäkerhet 1

12.10.7 Antibiotikaresistens 1

12.11 Ungdomsfrågor 1

12.11.1 Ungdom för Europa 1

12.11.2 Europeisk volontärtjänst 1

12.11.3 Nytt ungdomsprogram 1

12.12 Idrott gemensamt arbete mot dopning 1

12.13 Daphne-programmet för förebyggande åtgärder i kampen mot våld mot barn,

ungdomar och kvinnor 1

12.14 Barnsexturism 1

13 Transporter 1

13.1 Frågor som rör samtliga transporter 1

13.1.1 Galileo Europas deltagande i en ny generation

satellitnavigeringstjänster

 1

13.1.2 Högnivågruppen för telematik på transportområdet 1

13.1.3 Vägtrafiksäkerhet 1

13.1.4 Kombinerade transporter 1

13.1.5 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling 1

13.2 Landtransporter 1

13.2.1 Reglering av arbetstiden vid vägtransporter för mobila arbetstagare och

förare som är egenföretagare 1

13.2.2 Harmoniserade regler för trafikbegränsningar (inklusive s.k. helgförbud)

 för

tunga lastfordon 1

13.2.3 Vägtransportavtal med länder utanför EU 1

13.2.4 Järnvägsfrågor 1

13.3 Sjöfart 1

13.3.1 Sjösäkerhet för passagerartrafik 1

13.3.2 Mottagningsanläggningar för fartygsgenererat avfall och lastrester

1

13.3.3 Inre vattenvägar 1

13.3.4 Rådsresolution om närsjöfart 1

13.3.5 Sjöfartsavtal med tredje land 1

13.4 Luftfart 1

13.4.1 Flygtrafikledning 1

13.4.2 Flygsäkerhet 1

13.4.3 Förhållandet till tredje land 1

13.4.4 Luftfart och miljö 1

13.5 Transeuropeiska nät för transporter 1

13.6 Transport av farligt gods 1

14 Näringspolitik 1

14.1 Konkurrenskrafts- och företagsfrågor 1

14.2 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling 1

14.3 Konkurrensfrågor 1

14.4 Statsstöd 1

14.5 Kol- och stålfrågor 1

14.6 Branschfrågor 1

14.6.1 Skogsnäringen 1

14.6.2 Varvsindustrin 1

14.6.3 Återvinningsindustrin 1

14.7 Turism 1

15 Energi 1

15.1 Den inre marknaden för energi 1

15.1.1 Den inre marknaden för el 1

15.1.2 Den inre marknaden för gas 1

15.1.3 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling 1

15.2 Förnybara energikällor 1

15.3 Andra energifrågor 1

15.4 Stängning av Barsebäck 1

16 EG:s jordbrukspolitik 1

16.1 Nitratdirektivet 1

16.2 Ekologisk djurhållning 1

16.3 Integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling 1

16.4 Bearbetade produkter 1

16.5 Marknadsföring av jordbruksprodukter till tredje land 1

16.6 Information om den gemensamma jordbrukspolitiken 1

16.7 Animaliefrågor 1

16.7.1 Mjölk 1

16.7.2 Kött 1

16.8 Vegetabiliefrågor 1

16.8.1 Jordbruksgrödor 1

16.8.2 Bananer 1

16.8.3 Vinreform 1

16.8.4 Fiberväxter 1

16.9 Djurskydd och djurhälsa 1

16.9.1 Skydd av höns 1

16.9.2 Zoonoser smitta från djur till människa 1

16.9.3 Foder 1

16.9.4 Dioxin 1

16.9.5 BSE - galna ko-sjukan 1

16.9.6 Hormoner 1

16.9.7 Antibiotika i djurfoder 1

17 Livsmedel 1

17.1 Azofärgämnen och sötningsmedlet cyklamat 1

17.2 Förenkling av livsmedelsstandarder 1

17.3 Nya livsmedel och genmodifierade livsmedel 1

17.4 Märkning av livsmedel 1

17.5 Bestrålning av livsmedel 1

18 Fiske 1

18.1 Förvaltning av fiskeresurser 1

18.1.1 Nordsjösamarbete 1

18.1.2 Östersjösamarbete 1

18.1.3 Multilateralt samarbete 1

18.1.4 Förbättrad kontroll av fisket 1

18.2 Den gemensamma marknadspolitiken för fiskerinäringen 1

18.3 Strukturpolitiken för fiskerinäringen 1

18.4 Integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i fiskeripolitiken

1

19 EG:s regional- och strukturpolitik 1

19.1 Målområden 1

19.1.1 De beslutande instanserna 1

19.1.2 Mål 2 omvandling av regioner med industriell tillbakagång 1

19.1.3 Mål 3 bekämpning av långtids- och ungdomsarbetslöshet 1

19.1.4 Mål 4 kompetensutveckling av anställda 1

19.1.5 Mål 5a lantbrukets och fiskets omstrukturering och modernisering

1

19.1.6 Mål 5b utveckling av landsbygdsområden 1

19.1.7 Mål 6 utveckling av glest befolkade områden 1

19.2 Gemenskapsinitiativ 1

19.3 Den nya programperioden 2000 2006 1

20 Miljö 1

20.1 Utvecklingen på de av Sverige prioriterade områdena 1

20.1.1 Hållbar utveckling och sektorsintegration av miljöhänsyn 1

20.1.2 Kampen mot försurning 1

20.1.3 Vissa planer och program skall miljöbedömas 1

20.1.4 Kretsloppsanpassning och resurseffektivisering 1

20.1.5 Översyn av reglerna om genetiskt modifierade organismer 1

20.1.6 Höjd ambitionsnivå när det gäller kemikalier och bekämpningsmedel

1

20.2 Bilavgaser och bränsle 1

20.3 Övriga miljöfrågor 1

20.3.1 EG:s miljöfond Life 1

20.3.2 Kärnsäkerhet och strålskydd 1

20.3.3 Klimatpolitiken 1

20.3.4 Uppföljning av FN:s konferens om miljö och utveckling 1

20.3.5 EG:s deltagande i internationella konventioner m.m. 1

20.3.6 Biologisk mångfald 1

20.3.7 Räddningstjänst 1

20.3.8 Förebyggande åtgärder mot allvarliga kemikalieolyckor 1

20.3.9 Marint miljösamarbete när det gäller bekämpning av utsläpp 1

21 Konsumentpolitik 1

21.1 Rådsresolution om kommissionens konsumentpolitiska handlingsplan för

perioden 1999 2001 1

21.2 Marknadsföring och information 1

21.2.1 Affärskommunikation på den inre marknaden 1

21.2.2 Översyn av direktivet om vilseledande och jämförande reklam 1

21.2.3 Övriga marknadsförings- och informationsfrågor 1

21.3 Konsumentköp 1

21.4 Direktivförslag om distansförsäljning av finansiella tjänster till

konsumenter

 1

21.5 Produktsäkerhet 1

21.5.1 Översyn av produktsäkerhetsdirektivet 1

21.5.2 Förbud mot leksaker och barnvårdsartiklar som innehåller vissa

mjukgörare

(ftalater) 1

21.6 Produktansvar 1

21.7 Konsumenterna och miljön 1

21.7.1 Miljömärkning 1

21.7.2 Förslag till direktiv om konsumentinformation om bränsleekonomi vid

marknadsföring av nya personbilar 1

22 Immaterialrätt 1

22.1 Upphovsrätt 1

22.1.1 Upphovsrätten i informationssamhället 1

22.1.2 Ersättning vid vidareförsäljning av konstverk 1

22.2 Patent 1

22.2.1 Direktiv om patentskydd för datorprogram och förordning om

gemenskapspatent 1

22.2.2 Rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar 1

22.3 Bruksmodellskydd 1

22.4 Varumärken 1

22.5 Mönsterskydd 1

22.5.1 Direktiv om mönsterskydd 1

22.5.2 Förslag till förordning om gemenskapsmönster 1

23 Utbildning 1

23.1 Sokrates 1

23.2 Leonardo da Vinci 1

23.3 Utbildningprogrammen fr.o.m. 2000 1

23.4 Europeiska skoldatanätet 1

23.5 Övriga utbildningsfrågor 1

23.6 Internationellt samarbete 1

24 Forskning 1

24.1 Fjärde ramprogrammets resultat positivt för Sverige 1

24.2 Femte ramprogrammet startade 1999 1

24.3 Sjätte ramprogrammet förbereds 1

24.4 Internationellt forskningssamarbete 1

24.5 Särskilda frågor 1

25 Kultur och medier 1

25.1 Kulturprogram 1

25.1.1 Kalejdoskop 1

25.1.2 Ariane 1

25.1.3 Raphael 1

25.1.4 Kulturramprogrammet Kultur 2000 1

25.2 Kulturhuvudstäder 1

25.3 Mediefrågor 1

25.3.1 Media II: stödet till svensk audiovisuell industri ökade med 125 procent

 1

25.3.2 TV-direktivet 1

25.3.3 Konvergens 1

25.3.4 Audiovisuell statistik 1

25.3.5 Framtida audiovisuell politik 1

25.3.6 Internationellt samarbete 1

25.3.7 Skydd för minderåriga och mänsklig värdighet 1

25.4 Övriga kultur- och mediefrågor 1

26 Informationsteknik och samhället 1

26.1 Det framväxande informationssamhället 1

26.2 Globaliseringen och informationssamhället 1

26.3 Elektronisk handel 1

26.4 Handlingsplan för säker användning av Internet 1

26.5 IT-omställningen inför år 2000 1

27 EG:s statistikarbete 1

27.1 Krav på ökad harmonisering av statistik 1

27.2 Beslut på statistikområdet fattade under 1999 1

27.3 Svenskt agerande på statistikområdet 1

28 EU:s budget 1

28.1 Budgetens inkomster och Sveriges avgift till EU-budgeten 1

28.2 Budgetens utgifter och budgetarbetet 1999 1

28.3 Återflöde från EU-budgeten 1

29 Åtgärder mot fusk och andra oegentligheter 1

29.1 Åtgärder inom polissamarbete och straffrättsligt samarbete 1

29.2 Övriga åtgärder för att undvika fusk, fel och andra brister 1

29.2.1 SEM 2000 kommissionens program för förbättrad styrning och kontroll

av EU-medel 1

29.2.2 Kommissionens arbete med att bekämpa bedrägerier 1

29.2.3 Revisionsrättens iakttagelser 1

29.2.4 Beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för föregående år 1

DEL 3 DEN EUROPEISKA UNIONENS FÖRBINDELSER MED

OMVÄRLDEN

30 Utrikes- och säkerhetspolitik 1

30.1 Säkerhetspolitik 1

30.2 Mänskliga rättigheter 1

30.3 Nedrustning 1

30.4 Icke-spridning 1

30.5 Förenta Nationerna omfattande EU-samarbete 1

30.6 Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) 1

30.7 Exportkontroll av krigsmateriel och andra strategiska produkter 1

30.8 Försvarsmaterielsamarbete 1

30.9 Administrativt arbete 1

30.10 Protokollärt samarbete 1

30.11 Bekämpning av terrorism 1

31 Den gemensamma handelspolitiken 1

31.1 Svenska prioriteringar 1

31.2 Världshandelsorganisationen WTO 1

31.2.1 WTO:s arbete under 1999 1

31.2.2 WTO:s ministerkonferens i Seattle 1999 1

31.3 UNCTAD och råvarusamarbetet 1

31.3.1 UNCTAD 1

31.3.2 Råvarusamarbetet 1

31.4 GSP-tullförmåner för utvecklingsländerna 1

31.4.1 Nya möjligheter till tullsänkning 1

31.5 Exportkrediter 1

32 Utvecklingssamarbete inom EG 1

32.1 Svenska prioriteringar i EG:s utvecklingssamarbete 1

32.2 Koordinering, komplementaritet och samstämmighet 1

32.3 Samarbete med enskilda organisationer 1

32.4 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor 1

32.5 Livsmedelsbistånd EG är en stor givare 1

32.6 Miljö och hållbar utveckling 1

32.7[REDACTED_EFTERNAMN] och utveckling 1

32.8 Klimatförändringar och u-länder 1

32.9 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet fördjupad dialog med Europeiska

kommissionen 1

32.10 Samarbete om reformer av FN:s utvecklingssamarbete 1

32.11 Narkotikabekämpning 1

32.12 Minröjning 1

32.13 Makrofinansiellt stöd samt Europeiska investeringsbankens utlåning till

projekt i tredje land 1

32.14 Samarbete med Afrika, Västindien och Stilla havsområdet 1

33 EU:s bilaterala och regionala förbindelser 1

33.1 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och Europeiska

frihandelssammanslutningen (Efta) 1

33.1.1 Sektorsförhandlingar med Schweiz avslutade 1

33.2 De baltiska staterna 1

33.3 EU:s nordliga dimension 1

33.4 Östersjösamarbetet 1

33.5 Barentssamarbetet 1

33.6 Centraleuropa 1

33.7 Ryssland samt övriga Östeuropa 1

33.7.1 Ryssland 1

33.7.2 Ukraina en gemensam strategi antas 1

33.7.3 Moldavien 1

33.7.4 Vitryssland fortsatt problematiska relationer med EU 1

33.7.5 Södra Kaukasus och Centralasien 1

33.8 Staterna i f.d. Jugoslavien (utom Slovenien) och Albanien 1

33.8.1 Bosnien-Hercegovina 1

33.8.2 Kroatien 1

33.8.3 Förbundsrepubliken Jugoslavien inklusive Kosovo 1

33.8.4 F.d. jugoslaviska republiken Makedonien 1

33.8.5 Albanien 1

33.8.6 Utvecklingssamarbete och biståndsinsatser i regionen 1

33.9 Turkiet 1

33.9.1 Allmänt om relationerna EU Turkiet 1

33.9.2 Svenska ståndpunkter 1

33.9.3 Genomförandet av den europeiska strategin för Turkiet 1

33.9.4 Finansiellt stöd 1

33.9.5 Kommissionens utvärderingsrapport om Turkiets närmande till EU 1

33.10 Medelhavsländerna Maghreb/Mashrek 1

33.11 Mellanöstern och Gulfstaterna 1

33.11.1 Mellanöstern 1

33.11.2 Gulfstaterna 1

33.11.3 Iran den politiska dialogen fortsätter 1

33.12 Afrika 1

33.12.1 Östafrika, Afrikas horn 1

33.12.2 Södra Afrika 1

33.12.3 Centralafrika, Stora sjöregionen 1

33.12.4 Västafrika 1

33.12.5 Regionalt samarbete i Afrika 1

33.13 USA och Kanada 1

33.13.1 USA 1

33.13.2 Kanada 1

33.14 Latinamerika och Karibien 1

33.15 Asien 1

33.15.1 ASEM-samarbetet 1

33.15.2 Sydasien 1

33.15.3 Sydostasien Burma, Filippinerna, Indonesien och Östtimor, Malaysia ,

Asean och ARF 1

33.15.4 Den koreanska halvön 1

33.15.5 EU:s Kina-politik 1

33.15.6 Japan 1

DEL 4 SAMARBETE I RÄTTSLIGA OCH INRIKES FRÅGOR

34 Civilrättsligt samarbete 1

34.1 Civilrättskommittén 1

34.2 Revidering av Bryssel- och Luganokonventionerna 1

34.3 Jurisdiktion och verkställighet av domar (Bryssel I) 1

34.4 Jurisdiktion och verkställighet av domar (Bryssel II) 1

34.5 Tillämplig lag för förpliktelser utanför avtalsförhållanden (Rom II)

1

34.6 Delgivning av handlingar 1

34.7 Insolvensförfaranden 1

35 Polissamarbete, straffrättsligt samarbete och tullsamarbete 1

35.1 Horisontella frågor 1

35.1.1 Internationell organiserad brottslighet 1

35.1.2 Brottsförebyggande frågor och brottsofferfrågor 1

35.1.3 Ömsesidig utvärdering av hur internationella åtaganden genomförs

1

35.1.4 Barnpornografi på Internet 1

35.1.5 Terrorism 1

35.2 Straffrättsligt samarbete 1

35.2.1 Konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål 1

35.2.2 Utlämning 1

35.3 Materiell straffrätt 1

35.3.1 Penningtvätt och förverkande 1

35.3.2 Korruption 1

35.3.3 Bedrägeri och förfalskning 1

35.3.4 Miljöbrott 1

35.3.5 Offentlig upphandling 1

35.4 Polissamarbete 1

35.4.1 Europol 1

35.4.2 Annat polissamarbete 1

35.5 Tullsamarbete 1

36 Asyl och migration 1

36.1 Övergripande frågor 1

36.2 Asylpolitiken 1

36.3 Migrationspolitiken 1

36.4 Viseringspolitiken 1

37 Schengensamarbetet 1

38 Åtgärder för integration av flyktingar m.m. 1

38.1 Integration av flyktingar 1

38.2 Åtgärder mot etnisk diskriminering 1

DEL 5 EU:S INSTITUTIONER M.M.

39 Institutionernas funktion och verksamhet 1

39.1 Rådet 1

39.2 Europeiska kommissionen 1

39.3 Europaparlamentet 1

39.4 EG-domstolen 1

39.5 Europeiska revisionsrätten 1

39.6 Ekonomiska och sociala kommittén 1

39.7 Regionkommittén 1

39.8 Europeiska centralbanken 1

39.9 Europeiska investeringsbanken 1

39.10 Europeiska investeringsfonden 1

39.11 Nytt system för verkställighetskommittéer 1

39.12 En ny regeringskonferens 1

39.13 Personalpolitik i EU:s institutioner 1

39.14 Öppenhet och insyn 1

39.15 Gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet 1

39.16 Överträdelseärenden 1

40 Förberedelser för Sveriges ordförandeskap i EU 1

40.1 Förberedelser inför Sveriges ordförandeskap i EU:s ministerråd våren

2001 1

40.1.1 Organisation för förberedelserna och genomförandet av ordförandeskapet

 1

40.1.2 Förberedelsearbetet under 1999 1

41 Svenska språket och rekrytering av svenskar 1

41.1 Svenska språket i EU 1

41.1.1 Tolkning och översättning till och från svenska 1

41.1.2 Svensk språkpolicy 1

41.1.3 Utredning om svenskan i EU 1

41.2 Svenskar i EU:s institutioner 1

41.2.1 Nya principer för rekrytering 1

41.2.2 Rekryteringen till fasta tjänster under 1999 1

41.2.3 Tidsbegränsat anställda och nationella experter 1

41.2.4 Fördelningen mellan kvinnor och män 1

41.2.5 Kontakt- och informationsverksamhet 1

BILAGOR

Bilaga 1: Viktigare förordningar, direktiv och beslut antagna av rådet under

1999 1

Bilaga 2: Viktigare rekommendationer, yttranden och meddelanden under 1999

1

Bilaga 3: Mål av svenskt intresse vid EG-domstolen och EG:s förstainstansrätt

under 1999 1

Bilaga 4: Viktiga domar meddelade av EG-domstolen under 1999 1

Bilaga 5: Viktiga domar meddelade av EG:s förstainstansrätt under 1999 1

Bilaga 6: Överträdelseärenden 1

Bilaga 7: Viktigare internationella avtal och överenskommelser ingångna under

1999 1

Bilaga 8: Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP): gemensamma

ståndpunkter, åtgärder och strategier samt uttalanden 1

Bilaga 9: Viktigare rättsakter m.m. i samarbetet i rättsliga och inrikes frågor

1

Bilaga 10: EU-budgeten 1999 1

Bilaga 11: Statistik över Sveriges handel med EU:s medlemsstater

(januari-september 1998

och 1999) Fel! Bokmärket är inte definierat.

Bilaga 12: Statistik över EU:s handel med tredje land (1998 samt januari-juni

1999) 6

Bilaga 13: Slutsatser från Europeiska rådets möte i Berlin 6

Bilaga 14: Slutsatser från Europeiska rådets möte i Köln 6

Bilaga 15: Slutsatser från Europeiska rådets möte i Tammerfors 6

Bilaga 16: Slutsatser från Europeiska rådets möte i Helsingfors 6

Bilaga 17: Svenska ledamöter i Europaparlamentet 6

Bilaga 18: Europeiska kommissionens ledamöter 6

Bilaga 19: Svenska ledamöter i Ekonomiska och sociala kommittéen 6

Bilaga 20: Svenska ledamöter i Regionkommittéen 6

Bilaga 21: Samarbete inom EU skillnaden mellan EG och EU 6

Bilaga 22: Förkortningslista 6

Utdrag från protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1999

Sammanfattning

Den övergripande utvecklingen i Europeiska unionen

Under 1999 präglades Europeiska unionens verksamhet av kommissio-

nens avgång, valet till ett nytt Europaparlament, det fortsatta arbetet att

förbereda unionens utvidgning, beslutet om den s.k. Agenda 2000 och

genomförandet av den monetära unionens tredje fas. I ljuset av Balkan-

krisen utvecklades EU:s försvars- och säkerhetspolitik snabbt under året.

Regeringen har i dessa frågor liksom beträffande annat samarbete i EU

regelbundet informerat riksdagen, både i kammaren och vid möten med

riksdagens utskott. Inför möten i ministerrådet har regeringen samrått

med riksdagens EU-nämnd och förankrat svenska ståndpunkter.

Utvidgningen

Vid Europeiska rådets möte i december i Helsingfors 1999 beslöt stats-

och regeringscheferna att välkomna Bulgarien, Lettland, Litauen, Malta,

Rumänien och Slovakien till medlemskapsförhandlingar i februari 2000.

Turkiet erhöll status som kandidatland. Medlemskapsförhandlingar med

Estland, Polen, Slovenien, Tjeckien, Ungern och Cypern inleddes under

våren 1998. I Helsingfors beslutades vidare att EU bör kunna välkomna

nya medlemsstater från slutet av 2002.

I oktober presenterade kommissionen rapporter om de framsteg som

kandidatländerna har gjort i reformerings- och anpassningsarbetet.

Kommissionen ger i sin utvärdering blandade omdömen och utdelar

beröm och kritik till alla länder oavsett om de har inlett förhandlingar om

medlemskap eller inte. Bland annat konstateras att demokratin generellt

sett stärkts i kandidatländerna. Detta gäller inte ansökarlandet Turkiet.

Kommissionen konstaterar också att såväl Cypern som Malta är funge-

rande marknadsekonomier med förmåga att stå emot konkurrensen och

marknadskrafterna i unionen. Det framgår också att Lettland anses vara

en fungerande marknadsekonomi. Rättsväsendet och den administrativa

kapaciteten måste förbättras i flertalet av kandidatländerna. Miljön är ett

område där utvecklingen varit svag och där mycket arbete återstår.

Agenda 2000

Vid Europeiska rådets möte i mars 1999 i Berlin nåddes en uppgörelse

om reformer av centrala politikområden och en ny långtidsbudget för EU

under åren 2000 2006, den s.k. Agenda 2000. Europaparlamentet gav sitt

godkännande den 6 maj 1999.

Reformpaketet omfattar framförallt nya regelverk inom jordbruks-,

regional- och strukturfondspolitiken, ett nytt s.k. interinstitutionellt avtal

om budgetfrågor samt regelverket för förmedlemskapsstödet till

kandidatländerna. Reformen av jordbrukspolitiken blev inte lika

långtgående som man hade önskat från svensk sida, men innebär ändå ett

steg i rätt riktning. Strukturfondsstödet förenklas och stödet till regioner

med låg befolkningstäthet i Sverige utökas geografiskt och ekonomiskt.

Under åren 2000 2006 skall den gemensamma budgeten för de

nuvarande 15 medlemsländerna ligga på i genomsnitt ca 810 miljarder

kronor per år. EU:s utgifter för nuvarande 15 medlemsländer sjunker från

och med år 2003. De blivande EU-medlemmarna får gradvis pengar ur

långtidsbudgeten från ca 36,4 miljarder kronor år 2002 till ca 125

miljarder kronor år 2006. Uttagstaket om 1,27 procent av unionens

bruttonationalinkomst ligger fast.

Slutligen innebär beslutet en rimligare fördelning mellan medlems-

länderna av nettobidragen till EU:s budget. Den svenska medlems-

avgiften till EU kommer att stabiliseras omkring 22 miljarder kronor om

året fram till 2006. Till detta kommer kostnaderna för utvidgningen.

Amsterdamfördraget

Den 1 maj 1999 trädde Amsterdamfördraget i kraft. Genom det nya

fördraget gjordes både substansändringar och redaktionella förenklingar.

Institutionella reformer

För att kunna ta emot nya medlemsstater är det nödvändigt att reformera

EU:s institutioner. Den nya kommissionen som tillträdde i september

inledde ett arbete med att reformera sitt interna arbetssätt och sin

organisation. Under 1999 inleddes också ett reformarbete för rådets

arbetsformer. Europeiska rådets möten i Köln och Helsingfors beslutade

att inleda en ny regeringskonferens år 2000 som skall omfatta

kommissionens storlek och sammansättning, viktningen av rösterna i

rådet, en möjlig utökning av omröstning med kvalificerad majoritet i

rådet och andra förändringar av institutionerna samt eventuellt ytterligare

frågor. Målsättningen är att konferensen skall avslutas under år 2000.

Under året har kommissionen arbetat på ett förslag till rättsakt med

allmänna principer och gränser för rätten att ta del av de tre

institutionernas handlingar. I december uttalade sig Sverige och Danmark

tillsammans om öppenhet och om sina förväntningar på det kommande

förslaget om handlingars offentlighet.

Hållbar utveckling

Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande slogs begreppet hållbar

utveckling fast som ett övergripande mål för all politik. På Europeiska

rådets möte i Helsingfors i december avrapporterade sex ministerråd

transport, energi, jordbruk, industri, inre marknaden och bistånd om

åtgärder för integration av miljöhänsyn i sina respektive områden. Nya

sektorer i detta arbete är allmänna rådet, fiske och Ekofin-rådet. I

Helsingfors slogs också fast att en övergripande EU-strategi för hållbar

utveckling bör tas fram till toppmötet i Göteborg i juni 2001

Europeiska monetära unionen (EMU)

Den 1 januari 1999 inleddes den tredje etappen av EMU och den gemen-

samma valutan, euron, infördes i elva EU-medlemsstater (Belgien,

Finland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal,

Spanien, Tyskland och Österrike). Det innebär att de länder som deltar

har en gemensam valuta och en gemensam penningpolitik.

Enligt rådets förordning om förstärkning av övervakning av de

offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den

ekonomiska politiken skall de länder som deltar i valutaunionen utarbeta

stabilitetsprogram och övriga medlemsstater konvergensprogram.

Sveriges konvergensprogram behandlades av rådet i februari och fick

mycket gott betyg. En uppdatering av konvergensprogrammet över-

lämnades till kommissionen i november och kommer att behandlas i

början av 2000.

Det ekonomiska och sociala samarbetsområdet

Tillväxt och sysselsättning

I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande har EG:s sysselsättnings-

samarbete stärkts. Samordningen av sysselsättningspolitiken sker på

grundval av gemensamma riktlinjer för sysselsättningen, nationella

handlingsplaner, en årlig gemensam rapport från kommissionen och

rådet, en möjlighet för rådet att avge rekommendationer till enskilda

medlemsstater och utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna.

Den svenska handlingsplanen för sysselsättningen överlämnades till

kommissionen och rådet den 31 maj. I planen betonades att den

effektivaste sysselsättningspolitiken är den som genom att stärka

arbetskraftens kompetens och kunskapsnivå stimulerar tillväxt och

sysselsättning samt motverkar arbetslöshet. Bland de frågor som lyfts

fram kan nämnas jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet,

förbättrade skattevillkor för små och medelstora företag samt åtgärder

som stimulerar nyföretagande.

Inför Europeiska rådets möte i Köln i juni tog ordförandeskapet

initiativ till utarbetandet av en europeisk sysselsättningspakt. En rapport

om sysselsättningspakten antogs av rådet i maj. Rapporten betonar bl.a.

att ett aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter är av stor vikt för

en framgångsrik sysselsättningsstrategi.

Jämställdhet

Jämställdhet mellan kvinnor och män ingår nu i fördraget som ett av de

grundläggande målen, något som Sverige i hög grad bidragit till. EU:s

jämställdhetspolitik diskuterades vid ett informellt ministermöte i Berlin

i juni, vid en ministerkonferens i Helsingfors i september samt vid en

ministerkonferens i Stockholm i november. Inom ramen för den årliga

uppföljningen av FN:s kvinnokonferens i Peking år 1995 antog rådet en

rapport om indikatorer och konkreta mål för området "kvinnor i

beslutsprocessen". Rådet välkomnade förslaget att kommande

ordförandeskap skall ta fram indikatorer för andra områden.

Inre marknaden

Den nödvändiga lagstiftningen för den inre marknaden är i huvudsak på

plats och man arbetar därför nu med tillämpningen av de gemensamma

reglerna. Två frågor som har en mycket tydlig koppling till

konsumenternas intressen är det fortsatta arbetet med parallellimport och

prisjämförelser. Bland frågor av betydelse för tillväxten kan nämnas

arbetet med att harmonisera immaterialrätten och att införa gemenskaps-

patent och gemenskapsmönster. Kommissionen presenterade i november

en ny strategi för den inre marknaden. EU skall förverkliga ett antal

långsiktiga mål för den inre marknaden under fem år. Medborgarnas

livskvalitet skall öka, produkt- och kapitalmarknaderna skall

effektiviseras, villkoren för näringslivet skall förbättras och fördelarna

med den inre marknaden skall tillvaratas ur ett globalt perspektiv.

Sverige ligger för närvarande på tredje plats på kommissionens

resultattavla över genomförandet av inremarknadslagstiftning, med en

genomförandegrad på 97,9 procent.

Sveriges övergångsregler från medlemskapsförhandlingarna

De flesta övergångsperioderna löpte ut vid årsskiftet 1998/99. Under

1999 genomfördes ytterligare ändringar i EG:s regelverk som tog hänsyn

till svenska krav från anslutningsförhandlingarna. Därmed har

övergångsreglerna för skogsutsäde samt för vissa kemikalier och några

fodermedel blivit överflödiga. Övergångsreglerna för tobaksskatt,

kadmium och fetthalter i mjölk förlängdes ytterligare. När det gäller

fritidsbostäder och vissa medicinskt verksamma substanser i djurfoder

har de svenska reglerna nu anpassats till EG:s. En översyn av de svenska

restriktionerna för införsel av alkohol och tobak skall göras före den 30

juni 2000.

Fri rörlighet för tjänster och kapital

I maj antog kommissionen en handlingsplan för att uppnå en bättre inre

marknad för finansiella tjänster. Avsikten är att en effektiv inre marknad

för finansiella tjänster skall fungera som drivkraft för tillväxt och nya

arbetstillfällen, samtidigt som en hög konsumentskyddsnivå bevaras. I

juli presenterade kommissionen ett ändrat förslag om distansförsäljning

av finansiella tjänster. Förslaget skall underlätta de finansiella tjänsternas

fria rörlighet och stärka konsumentskyddet vid köp av finansiella tjänster

via telefon, över Internet eller liknande. Förslaget innehåller bland annat

regler om information och ångerrätt för konsumenten.

Skatter

Under året pågick ett intensivt arbete med att slutföra de olika delarna i

skattepaketet avseende direkt beskattning (sparandedirektivet, upp-

förandekoden och ränta samt royaltydirektivet). Enighet kunde dock inte

uppnås beträffande sparandedirektivet och något beslut om skattepaketet

kunde därför inte fattas. Under året har rådet inte kunnat enas om energi-

beskattningsdirektivet som innebär en samlad beskattning av samtliga

energiprodukter. Sverige stödjer kraftfullt arbetet med ett sådant direktiv.

Arbetsmarknad och sociala frågor

I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande och integreringen av det

sociala avtalet i fördraget har arbetsmarknadens parters roll i EG-arbetet

förstärkts när det gäller utarbetandet och genomförandet av gemenskaps-

regler. Nya direktiv antogs bland annat om skydd för arbetstagare som

kan utsättas för fara orsakad av explosiva miljöer, om ramavtal om viss-

tidsarbete samt om arbetstidsfrågor inom sjöfarten. Frågan om arbets-

tagarinflytande i de s.k. Europabolagen har inte kunnat lösas under året. I

november presenterade kommissionen ett paket av åtgärder för att

bekämpa diskriminering. Ett av direktivförslagen syftar till att förhindra

diskriminering i arbetslivet på grund av ras, etniskt ursprung, religion,

funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

I november antog rådet slutsatser om ett fördjupat samarbete för att

modernisera och förbättra den sociala tryggheten. I uppföljnings-

samarbetet skall jämställdhetsaspekter beaktas. Under våren antog rådet

tre åtgärdsprogram på folkhälsområdet som berör förebyggande av

personskador, miljörelaterade sjukdomar och sällsynta sjukdomar. I

december antog rådet en särskild drogstrategi för åren 2000 2004. Enligt

strategin skall narkotikaanvändningen och tillgången till narkotika samt

den drogrelaterade brottsligheten minska under perioden. Rådet antog

också det nya så kallade Daphne-programmet. Programmet syftar till att

skydda barn, ungdomar och kvinnor mot våld. Åtgärderna handlar om att

förebygga våld och att erbjuda våldsoffren stöd.

Transport-, närings- och energipolitik

I december enades transportministrarna, efter långdragen debatt, om ett

särskilt paket om hur Europas järnvägar skulle kunna moderniseras och

utvecklas till ett expanderande, konkurrenskraftigt och effektivt

transportslag. Kommissionen presenterade en strategi för hur Europa

skall delta i utvecklingen av nästa generations satellitnavigeringssystem.

Projektet har fått namnet Galileo och rådet har givit kommissionen

mandat att förhandla med USA och Ryssland i det fortsatta arbetet.

EG:s näringspolitik har under året inriktats på att stärka industrins

konkurrenskraft. Frågor som diskuterats är bland annat globaliseringens

inverkan på konkurrenskraften och informationsteknikens betydelse för

den europeiska industrins konkurrenskraft. I slutet av april fattade rådet

beslut om att integrera miljö och hållbar utveckling i industrisektorn.

Kommissionen presenterade en lägesrapport om eldirektivet där det

framgår att nästan alla medlemsstater kommer att öppna sina

elmarknader snabbare än vad de gemensamma reglerna kräver. Rådet har

under året arbetat med att främja förnybara energikällor som biobränsle,

vindkraft och solenergi. Arbetet syftar bland annat till att få ner

kostnaderna för förnybara energikällor och att öka andelen förnybara

energikällor på den totala energimarknaden.

Jordbruk, livsmedel och fiske

Arbetet med den gemensamma jordbrukspolitiken har de senaste två åren

framförallt varit kopplat till beslut om reformering av jordbrukspolitiken

inom ramen för Agenda 2000.

Vid jordbruksrådet i juni drogs vissa slutsatser till följd av den

dioxinskandal som drabbat Belgien tidigare under året. Slutsatserna

innehåller uppmaningar och uppgifter till medlemsstaterna och

kommissionen på en rad punkter i syfte att tillförsäkra konsumenterna

tillgång till säkra livsmedel.

Frågan om BSE (galna ko-sjukan) ledde till en konflikt under hösten

mellan Storbritannien och Frankrike. Konflikten handlar om att

Frankrike vägrar tillåta införsel av nötkött från Storbritannien med

hänvisning till att köttet fortfarande kan vara farligt för konsumenterna.

Kommissionen aviserade att den hade för avsikt att gå vidare med

ärendet till EG-domstolen om inte Frankrike hävde sitt förbud.

Kommissionen påbörjade under året en omfattande genomgång av den

gemensamma fiskepolitiken inför den revidering som skall beslutas

senast 2002.

Regional- och strukturpolitik

Under programperioden 1995 1999 fanns det sju målområden, varav

Sverige fick del av alla utom mål 1. Sverige tog emot sammanlagt 12,3

miljarder kronor under perioden. Genom Europeiska rådets beslut om

Agenda 2000 minskas antalet strukturfondsmål till tre och antalet

gemenskapsinitiativ till fyra för perioden 2000 2006.

Miljöpolitik

Den gemensamma miljöpolitiken skärptes stegvis under året. Arbetet

med den på svenskt initiativ tillkomna försurningstrategin fortsatte

genom bl.a. förhandlingar om ett s.k. takdirektiv (högsta tillåtna nivåer

för svaveldioxid, kvävedioxid och ammoniak). EU:s klimatgrupp följde

det arbetsprogram som bestämdes vid klimatkonventionens möte i

Buenos Aires 1998. På initiativ av flera EU-länder, däribland Sverige,

påbörjade kommissionen ett arbete med att införa en övergripande

kemikaliestrategi. På Europeiska rådets möte i Helsingfors i december

beslutades att kommissionen skall lägga fram ett förslag till ett nytt

miljöhandlingsprogram under år 2000.

Konsumentpolitik

Rådet antog en resolution om kommissionens konsumentpolitiska

handlingsplan för perioden 1999 2001. Kommissionen bör särskilt

inrikta sitt konsumentarbete på frågor om bl.a. produktsäkerhet, distans-

försäljning, finansiella tjänster, elektronisk handel, tvistlösning, livs-

medelslagstiftning och hållbar konsumtion. Dessutom måste konsument-

organisationerna i EU-medlemsstaterna få en starkare ställning. Vidare

antogs ett direktiv som skall garantera en lägsta skyddsnivå vad gäller

konsumenternas rättigheter i samband med fel på varor. Arbetet med en

översyn av produktsäkerhetsdirektivet har fortsatt.

Utbildning, forskning och kultur

Rådet beslutade att förlänga de nuvarande utbildningsprogrammen

Sokrates och Leonardo da Vinci till den 31 december 2006. Den totala

budgeten för de båda programmen blir 26,4 miljarder kronor för sju år. I

och med den andra programetappen deltar alla EU:s kandidatländer. De

öst- och centraleuropeiska ansökarländerna lämnar därmed det all-

europeiska programmet Tempus.

Under 1999 startade det femte ramprogrammet för forskning och

teknisk utveckling, med en budget om ca 15 miljarder euro t.o.m. 2002.

Detta ramprogram är koncentrerat till färre men bredare delprogram än

tidigare, och är inom dessa till större delen organiserat i s.k.

nyckelaktiviteter som var och en svarar mot något eller några större

samhällsproblem.

I oktober 1999 föreslog kommissionen att gemenskapen skall ansluta

sig till Europarådets kampanj Europeiska året för språk 2001. Syftet är

att öka människors medvetenhet om värdet av Europas språkliga och

kulturella mångfald.

I december fattades slutligt beslut om ett nytt kulturramprogram Kultur

2000 som gäller för perioden 2000 2006 med en budget på ca 1 470

miljoner kronor. Rådet enades vidare om ett nytt kulturhuvudstads-

program för perioden 2006 2019. Rådet antog två slutsatser om skydd av

minderåriga som omfattar TV, Internet och interaktiva tjänster som blir

tillgängliga via de digitala TV-mottagarna.

Informationssamhället

Kommissionen presenterade ett förslag till direktiv om vissa rättsliga

aspekter på elektronisk handel på den inre marknaden. Kommissionen

lanserade vidare ett initiativ på IT-området, eEurope. Rådet antog ett

direktiv om elektroniska signaturer. I slutet av året enades rådet i ett

första steg om ett förslag som innehåller regler om var en operatör skall

anses vara etablerad, om att avtal skall kunna ingås elektroniskt, om

mellanhänders ansvar för vidarebefordran av information och om

nationella myndigheters roll. Under året diskuterades också en

handlingsplan för säker användning av Internet. Intensiva förhandlingar

fördes om ett direktivförslag som bland annat handlar om hur

upphovsrätten skall hanteras i informationssamhället för författare,

kompositörer, filmproducenter, skivbolag med flera. Rådet kunde inte

enas om ändringar i direktivet om upphovsmannens rätt till ersättning vid

vidareförsäljning av orginalkonstverk. Vidare antogs en resolution om

informationssamhällets sysselsättningsdimension och sociala dimension.

EU:s budget och åtgärder mot fusk

Flera händelser, bl.a. kommissionens avgång, visade på ett behov av

ökad öppenhet och insyn samt ett behov av att reformera beslutsprocesser

och EU:s interna finansiella kontroll. Revisionsrätten konstaterade i sin

årsrapport i november att kommissionen måste stärka den finansiella

styrningen.

EU:s budget för 1999 var 748 miljarder kronor. Ungefär hälften av

utgifterna rör jordbruksstöd, medan en tredjedel går till strukturstöd. Sex

procent av utgifterna går till åtgärder inom den inre marknaden

(forskning, utveckling, miljöåtgärder, infrastruktur m.m.), drygt tre

procent går till utrikespolitiska åtgärder främst bistånd och ungefär

fem procent går till administrationen inom EU.

Sommaren 1999 inrättades en ny byrå för bekämpning av bedrägerier

som kallas OLAF. Byrån har en mer oberoende ställning i förhållande till

kommissionen än den tidigare bedrägeribekämpningsenheten UCLAF.

I november 1999 publicerades revisionsrättens årsrapport om hur EU-

budgeten genomförts. Dessutom presenterades fyra specialrapporter.

Slutsatserna är att kommissionen måste stärka sin finansiella styrning och

kontroll betydligt på samtliga utgiftsområden, även om förbättringar skett

på jordbruksområdet. Dessutom påpekar revisionsrätten att kontrollen på

strukturfondsområdet bör bli bättre med de nya regelverken för den

programperiod som börjar 2000. Rätten ser också ett generellt behov av

en modernare förvaltning inom kommissionen.

Europeiska unionens förbindelser med omvärlden

Amsterdamfördragets ikraftträdande innebar nyheter för EU:s gemen-

samma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). En av dem är att gemen-

samma strategier kan genomföras på områden där medlemsstaterna har

viktiga gemensamma intressen. Under året har en gemensam strategi

antagits för Ryssland och en för Ukraina. En annan nyhet är att EU

numera har en så kallad Hög representant för den gemensamma

säkerhets- och utrikespolitiken. På toppmötet i Köln i juni utnämndes

dåvarande generalsekreteraren i Nato Javier Solana till posten. Som

en ytterligare följd av Amsterdamfördraget har man inrättat en

gemensam analysenhet för politisk planering och för tidig varning så att

EU på ett tidigt stadium skall kunna agera konfliktförebyggande.

EU fortsatte sin strävan att stärka FN och förbättra dess möjligheter att

hantera kriser och förebygga konflikter. Nedrustning är ett annat område

med stort EU-samarbete. Gemensamma åtgärder och ståndpunkter antogs

rörande icke-spridning och nedrustning av kärnvapen och andra

massförstörelsevapen. EU-medlemsstaterna samarbetar också om att

stoppa och försvåra illegal handel med lätta vapen.

På Europeiska rådets möte i Köln i juni beslutade stats- och

regeringscheferna hur EU skall bli bättre på att förebygga och hantera

kriser i omvärlden. Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors togs

ytterligare beslut på detta område. Två rapporter om förstärkning av den

gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och EU:s icke-militära

krishantering antogs. Beslutet innebär att medlemsstaterna skall förbättra

sina egna försvarsmakters kapacitet att delta i internationell

krishantering. Samtidigt beslutades om en gemensam organisation som

skall se till att insatserna blir så effektiva som möjligt.

På Europeiska rådets möte i Köln kom stats- och regeringscheferna

överens om att en stadga för grundläggande rättigheter i EU skall

utarbetas. Mänskliga rättigheter spelar också en framträdande roll i

stabilitetspakten för sydöstra Europa som lanserades på EU:s initiativ i

juni 1999.

Handelspolitik och utvecklingssamarbete

Vid mötet mellan handelsministrarna från världshandelsorganisationen

WTO:s 136 medlemsländer i Seattle i månadsskiftet november

december 1999 misslyckades man att komma överens om en dagordning

för en ny förhandlingsrunda i WTO. Sveriges och EG:s mål om en ny

bred runda ligger fast. Sverige understryker särskilt att utvecklingen av

handelspolitiken måste gå hand i hand med viktiga politiska mål på andra

områden. Det är till exempel viktigt att u-länderna kan delta fullt ut i

världshandeln, att miljön skonas och att grundläggande mänskliga

rättigheter i arbetslivet respekteras.I samband med mötet i Seattle enades

ett antal länder om att skjuta till pengar för att skapa ett rådgivande

rättscenter som skall hjälpa u-länder att försvara sina intressen bättre

inom ramen för WTO:s tvistlösningssystem. Sverige är en av grundarna

av detta center.

På biståndsområdet har det framtida samarbetet med länderna i Afrika,

Västindien och Stillahavsområdet (de s.k. AVS-länderna) dominerat

dagordningen. Mot slutet av förra året enades dessutom EU:s medlems-

stater om att 121,4 miljarder kronor skall gå till utvecklingssamarbetet

med AVS-länderna under 2000 2005.

Unionens bilaterala och regionala förbindelser

I maj 1999 antog EU riktlinjer för att vidareutveckla och förverkliga

EU:s nordliga dimension. Riktlinjerna definierar ett område som sträcker

sig från Island till nordvästra Ryssland och från Ishavet till Östersjöns

kuster. EU prioriterar närmare regionalt samarbete inom bl.a. områdena

energi, miljö, kärnsäkerhet, infrastruktur, hälso- och sociala frågor,

brottsbekämpning, utbildning och forskning. En handlingsplan för det

fortsatta arbetet beställdes av Europeiska rådet i Helsingfors.

Vid Europeiska rådets möte i Köln antogs en gemensam strategi för

Ryssland. Strategin innebär dels att Ryssland bjuds in till partnerskap och

samarbete med EU, dels att Ryssland erbjuds stöd i arbetet med

ekonomiska, sociala och politiska reformer. Vid Europeiska rådets möte i

Helsingfors godkändes även grundprinciper för en handlingsplan i

kampen mot organiserad brottslighet i Ryssland samt en gemensam

strategi för Ukraina.

Samarbetet med Ryssland försvårades när Ryssland inledde en

omfattande militär operation i den ryska delrepubliken Tjetjenien. EU

protesterade skarpt, eftersom den ryska insatsen inte ansågs stå i rimlig

proportion till det terroristhot som den var avsedd att bekämpa. Vid

Europeiska rådets möte i Helsingfors bestämdes därför att införa vissa

restriktioner i samarbetet med Ryssland och bl.a. se över genomförandet

av den gemensamma strategin.

Vid Europeiska rådets möte i Köln antogs en stabilitetspakt för

sydöstra Europa. EU, andra delar av världssamfundet och regionen själv

vill genom pakten skapa fred på västra Balkan. Nya stabiliserings- och

associationsavtal med länderna skall öppna för frihandel.

EU:s relationer med Förbundsrepubliken Jugoslavien försämrades

drastiskt. Regimen i Belgrad förde en allt mer brutal politik i Kosovo

som i sin tur ledde till Nato:s bombning av Serbien och åtalet mot

president Milosevic vid krigsförbrytartribunalen i[REDACTED_EFTERNAMN]. EU stärkte

sanktionerna mot landet. När Kosovokonfliktens akuta skede var över

inriktade EU sitt arbete på att stödja den demokratiska oppositionen och

oberoende medier samt att ge humanitärt bistånd.

EU:s relationer med Turkiet präglades framför allt av en diskussion om

möjligheterna för Turkiet att erhålla formell status som kandidatland,

vilket också skedde vid Europeiska rådets möte i Helsingfors.

Inom samarbetet mellan EU och de tolv Medelhavsländerna har

parterna diskuterat Barcelonaprocessens roll. Vid det tredje utrikes-

ministermötet inom partnerskapet fastslogs det ekonomiska och handels-

politiska samarbetets centrala roll för Barcelonaprocessen samt att arbetet

med en stabilitetstadga för Medelhavet skulle fortsätta. På mötet

beslutades också att Libyen skulle få delta i processen så snart FN-

sanktionerna hade upphävts och Libyen accepterat bestämmelserna inom

samarbetet.

Fredsprocessen i Mellanöstern har fortgått. EU stöder den överens-

kommelse som undertecknades i september 1999 och som innehåller en

konkret tidsplan för hur Israel skall genomföra sina åtaganden enligt tre

tidigare avtal. Vid Europeiska rådets möte i Berlin antogs en deklaration

om fredsprocessen i Mellanöstern som utrycker ett starkt stöd för pale-

stiniernas rätt till självbestämmande och för en framtida palestinsk stat.

EU:s ansträngningar att söka medverka till en fredlig och demokratisk

utveckling i Afrika har fortsatt. EU stödjer OAU:s ansträngningar att

finna en fredlig lösning på konflikten mellan Etiopien och Eritrea. Vad

gäller konflikten i Angola har EU verkat för att sanktionerna mot

rebellrörelsen UNITA efterlevs. Utvecklingen i Stora sjö-regionen följs

noggrant. EU har aktivt stöttat Nigerias övergång från militärt till

demokratiskt styre. EU har hävt sina sanktioner mot Nigeria och sett över

hur utvecklingssamarbetet med landet skall återupptas. Efter flera års

förhandlingar kunde EU och Sydafrika enas om ett avtal om handel,

utveckling och samarbete.

EU och USA hade två toppmöten. Bland annat enades man om att

inrätta ett system för tidig varning i syfte att förebygga konflikter på

såväl handels- som på det utrikes- och säkerhetspolitiska området. Vidare

gjordes uttalanden om den gemensamma synen på det fortsatta arbetet

inom WTO samt mot illegal spridning av lätta vapen. På grund av

konflikten mellan EG och USA om EG:s tullar för bananer och import-

förbudet för hormonbehandlat kött, införde USA strafftullar mot import

av vissa varor från EU. EU hade även två toppmöten med Kanada.

Ett första toppmöte mellan EU och de 33 länderna i Latinamerika och

Västindien hölls i Rio de Janeiro i juni 1999. Mötet behandlade politik,

ekonomi och handel samt kultur och utbildning. Kommissionen och

Mexiko enades i november om ett omfattande frihandelsavtal.

Förhandlingar om ett frihandelsavtal mellan EG och Mercosurländerna

samt med Chile har inletts.

Dialogen mellan EU och tio länder i Öst- och Sydostasien (ASEM)

som inleddes 1996 har fortsatt. EU:s relationer till Sydasien präglades av

konflikten mellan Indien och Pakistan om området Kashmir samt

statskuppen i Pakistan och inbördeskriget i Afghanistan. EU bidrog med

valobservatörer när Indonesien höll sitt första fria parlamentsval på fyrtio

år. EU framförde upprepat stöd för den östtimoresiska själv-

bestämmandeprocessen och manade den indonesiska regeringen att ta sitt

ansvar för säkerheten i området inför den FN-ledda folkomröstningen om

självständighet i augusti. EU har framhållit avsikten att ge fortsatt stöd

till områdets återuppbyggnad.

EU hade under året även toppmöten med Japan och Kina.

Samarbete i rättsliga och inrikes frågor

Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1 maj 1999 överfördes

delar av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor från tredje till första

pelaren. Det gäller frågor om asyl, invandring, visering och annan politik

som rör fri rörlighet för personer samt civilrättsligt samarbete. Kvar som

mellanstatligt samarbete är polis-, tull- och straffrättsligt samarbete.

Unionens mål för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor är att bevara

och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors framhöll stats-

och regeringscheferna sin fasta beslutsamhet att förverkliga ett område

med frihet, säkerhet och rättvisa. Man enades om att upprätta ett

gemensamt europeiskt asylsystem grundat på en fullständig och absolut

tillämpning av Genéve-konventionen. Frågan om tredjelandsmedborgares

rättsliga ställning lyftes också fram i slutsatserna. Unionen skall

säkerställa att dessa invandrare beviljas rättigheter som ligger så nära

EU-medborgarnas som möjligt. Slutsatserna innehåller också olika

ämnen som syftar till att säkerställa medborgarnas tillgång till rättvisa i

gränsöverskridande tvister samt åtgärder som skall vidtas för att förbättra

samarbetet mellan medlemsstaternas brottsbekämpande och rättsliga

myndigheter. Ökat samarbete med länder utanför unionen är en annan

viktig slutsats från Tammerforsmötet.

Högnivågruppen för asyl och migration har under 1999 upprättat sex

handlingsplaner för att förebygga migrationsströmmar från ursprungs-

och transitländer. I slutsatserna från Tammerfors uppmanas

kommissionen och rådet att rapportera tillbaka till Europeiska rådet i

december 2000 om hur handlingsplanerna genomförts.

Nya riktlinjer för arbetet mot brottslighet mellan EU-medlemsstaterna

drogs upp vid Europeiska rådets möte i Tammerfors. Riktlinjerna innebär

fördjupat polissamarbete och rättsligt samarbete samt mer brotts-

förebyggande arbete. På så sätt skall penningtvätt, narkotikasmuggling,

människohandel och korruption bekämpas.

Den gemensamma polisorganisationen för EU:s medlemsstater,

Europol, inledde sin verksamhet den 1 juli 1999. Europol har till uppgift

att underlätta informationsutbyte och kriminalunderrättelser mellan

medlemsstaterna.

Schengensamarbetet syftar till att skapa fri rörlighet för medborgarna

genom slopade gränskontroller. I och med Amsterdamfördraget har

Schengensamarbetet införlivats i EU.

Sveriges ordförandeskap 2001

Första halvåret 2001 är Sverige ordförande i EU:s ministerråd. Då skall

Sverige leda ministerrådets arbete och representera det gentemot andra

EU-institutioner, internationella organisationer och länder utanför EU.

Under 1999 fortsatte förberedelserna för uppgiften. Inom Regerings-

kansliet har ett 2001-sekretariat inrättats för att samordna planeringen av

de många möten som kommer att äga rum i Sverige under ordförande-

skapshalvåret. Regeringen vill göra ordförandeskapet till en angelägenhet

för hela landet och även öka kontaktytorna mellan svenskar och

medborgare i EU- och kandidatländerna. Under året har förberedelser

påbörjats för bland annat seminarier, konferenser, kulturaktiviteter och

ett särskilt vänortsprojekt.

DEL 1 DEN ÖVERGRIPANDE UTVECKLINGEN I

EUROPEISKA UNIONE

1 Samarbete i svenskt och europeiskt intresse

Under 1999 präglades Europeiska unionen (EU)2 av omvälvande inre och

yttre skeenden. Den sittande kommissionen tvingades avgå och samtidigt

förvärrades krisen på Balkan där EU aktivt försökte bidra till att finna

lösningar. Trots svårigheterna blev 1999 ett år då det fattades många

beslut av avgörande betydelse för unionens framtid. Till stor del ligger

dessa beslut i linje med svenska prioriteringar inom ramen för EU-

samarbetet.

Den 1 januari 1999 inleddes ett fördjupat samarbete genom den ekono-

miska och monetära unionens tredje fas. De elva länder som är med i den

tredje fasen möts regelbundet vid s.k. Euro-11 möten. Sverige liksom

Storbritannien, Danmark och Grekland står ännu utanför denna grupp.

Kommissionen under ledning av Jacques Santer avgick i mars efter

omfattande kritik, inte minst från Europaparlamentet, mot dess sätt att

styra verksamheten. En ny kommission med Romano Prodi i spetsen

tillträdde i september. Flera händelser under året visade på behovet av

ökad öppenhet och insyn i EU:s institutioner liksom behovet att

reformera inte bara beslutsprocesser utan även EU:s interna finansiella

kontroll. Den nya Prodikommissionen inledde arbetet med att reformera

kommissionens interna arbetssätt och organisation. Även rådets

arbetsformer är föremål för en omfattande översyn. Kommissionen

började också arbeta på en rättsakt i syfte att öka öppenheten inom

institutionerna. Denna fråga är av särskilt svenskt intresse.

Ambitionen att skapa en modern och öppen union har starkt svenskt

stöd. Det handlar om att återvinna förtroendet för kommissionens arbete.

Det gäller också att förankra EU-institutionernas insatser i medlems-

staterna. Detta behov blev särskilt tydligt genom det låga deltagandet vid

valen av ledamöter i Europaparlamentet.

EU:s utvidgning syftar till att främja unionens grundläggande uppgift

fred i Europa. Vid Europeiska rådets möte i december i Helsingfors

fattades det historiskt viktiga beslutet att ytterligare sex av de länder som

ansökt om medlemskap i EU skall få inleda förhandlingar. Det gäller

Bulgarien, Lettland, Litauen, Rumänien, Slovakien och Malta.

Förhandlingstakten anpassas till respektive kandidatlands egna förutsätt-

ningar. Medlemskapsförhandlingar med Estland, Polen, Slovenien,

Tjeckien, Ungern och Cypern inleddes 1998. I Helsingfors fattades också

beslut om att Turkiet skall räknas in bland kandidatländerna. Turkiet blir

nu delaktigt i förberedelserna genom att en förmedlemskapsstrategi tas

fram. Turkiets uttalade ambition att respektera mänskliga rättigheter och

EU:s krav på en sådan process var avgörande för att Sverige skulle kunna

ställa sig bakom beslutet.

En utvidgning med ett tiotal länder ställer krav på unionens förmåga att

internt hantera flera medlemmar. Det var huvudskälet till att man vid

toppmötena i Köln och Helsingfors beslutade att inleda en ny regerings-

konferens år 2000 om EU:s institutioner med målsättning att den skall

avslutas samma år. Konferensen skall omfatta kommissionens samman-

sättning, röstviktning och kvalificerad majoritetsomröstning i rådet samt

andra nödvändiga ändringar i fördragen när det gäller institutionerna som

följer av förhandlingarna på nämnda områden och av genomförandet av

Amsterdamfördraget. Det finns också medlemsstater som vill vidga

dagordningen till frågor om en rättighetsstadga, säkerhetspolitik och

flexibel integration.

Fördraget, som trädde i kraft den 1 maj, ger en stärkt ställning för

frågor som rör sysselsättning, jämställdhet, öppenhet, miljö, folkhälso-

och konsumentpolitiken. Vidare fördragsfästes möjligheten för några

EU-länder att gå före och fördjupa samarbetet på ett visst område.

Vid toppmötet i Berlin i mars slöts en överenskommelse om EU:s

budget för perioden 2000 2006 samt beslutades om reformer av

jordbruks- och strukturpolitiken liksom medlemsstaternas avgifter till

unionen Agenda 2000. Reformerna innebär bl.a. att en större kostnads-

medvetenhet etableras inom unionen och att steg tas mot en bättre

fördelning av utgifterna mellan medlemsstaterna. För svensk del var

utfallet glädjande då uppgörelsen innebär att Sveriges avgift till EU:s

budget blir väsentligt lägre än vad som annars skulle blivit fallet. Vissa

reformer av jordbrukspolitiken liksom en koncentration och fokusering

av strukturfondsinsatserna var också viktiga resultat. Överenskommelsen

innebar även att det nu finns en finansiell ram för utvidgningen.

I och med ett extra toppmöte under det finländska ordförandeskapet i

Tammerfors togs de första stegen mot en vidareutveckling av EU:s

samarbete på det rättsliga och migrationspolitiska området. På

dagordningen stod flera frågor som bl.a. Sverige aktualiserat. Inom det

asyl- och migrationspolitiska området inleddes ett arbete i syfte att

utveckla en gemensam asyl- och migrationspolitik. Det fastslogs att

denna måste vara baserad på en absolut respekt för Genève-

konventionen. Frågan om partnerskap med ursprungsländerna

diskuterades även i samband med en övergripande migrationsstrategi.

Detta partnerskap skulle kunna omfatta frågor om utrikespolitik,

mänskliga rättigheter och utveckling i de stärkta kontakterna med

ursprungs- och transitländerna. Inom det rättsliga området underströks

betydelsen av ökat samarbete, inte minst i kampen mot ekonomisk

brottslighet, samt vikten av brottsförebyggande arbete.

Sverige har verkat aktivt för att förstärka och ge innehåll och struktur

åt unionens arbete för hållbar utveckling inom miljöområdet. Detta har

varit framgångsrikt. Arbetet bedrivs nu sektorövergripande med krav på

utvärdering samt miljöbedömningar av nya förslag. Miljöarbetet

utvecklades ytterligare under året genom beslut i Helsingfors om att en

långsiktig strategi skall presenteras vid toppmötet i Göteborg under det

svenska ordförandeskapet 2001, bl.a. som underlag inför tioårsöversynen

inom Rioprocessen år 2002.

Sysselsättningsfrågan har de senaste åren fått en alltmer framskjuten

plats i det europeiska samarbetet. Sverige har även här varit starkt

pådrivande. Sysselsättningsläget håller också på att förbättras i Europa,

men med stora skillnader mellan medlemsstaterna. Under året

presenterades riktlinjer för sysselsättningspolitiken för år 2000 samt en

rapport om sysselsättningen. Dessutom fastställdes rekommendationer på

området till samtliga medlemsstater. En viktig aspekt i rekommenda-

tionerna är frågan om sysselsättningspolitik och jämställdhet, vilket även

den är en prioriterad fråga för Sverige.

I november genomfördes en konferens om jämställdhet med

företrädare för medlems- och kandidatländer i Sverige. Konferensen

planerades i nära samarbete med Finland och Portugal. Avsikten är att

följa upp konferensen med särskild inriktning på hur sociala

trygghetssystem kan bidra till ökad jämställdhet.

Frågan om folkhälsa och säkra livsmedel upptog även EU-arbetet

under året. Vikten av att säkra kedjan från jordbruk till konsument

betonades, liksom frågan om att bättre kontrollsystem var väsentliga i

denna process. En rapport i ämnet skall presenteras vid nästa ordinarie

toppmöte och kommissionen förberedde under året en vitbok om

livsmedelssäkerhet. Konsumentintresset är starkt och Sverige driver på

för att EU skall finna former för ett förbättrat konsumentskydd, bl.a.

fördes frågan om folkhälsa och säkra livsmedel upp på unionens agenda i

och med Helsingforstoppmötet.

I oktober presenterade kommissionen en ny strategi för den inre

marknaden. När nu den nödvändiga lagstiftningen för inre marknadens

funktion kan sägas vara på plats, införs ett antal långsiktiga mål: att öka

medborgarnas livskvalitet, att effektivisera produkt- och kapital-

marknaderna, att förbättra villkoren för näringslivet liksom att tillvarata

fördelarna med den inre marknaden ur ett globalt perspektiv. Inför

Helsingforstoppmötet lade kommissionen fram ett initiativ e-Europe

som handlar om att göra Europa till ett verkligt informationssamhälle för

alla. I linje med att tillvarata konsumentintresset drev Sverige under året

frågan om s.k. parallellimport, i syfte att öka konkurrensen. Sverige

betonade även betydelsen av prisjämförelser för att främja den inre

marknadens effektivitet.

På det utrikes- och säkerhetspolitiska området infördes ett nytt

instrument genom Amsterdamfördragets ikraftträdande. Därigenom ges

EU möjlighet att utarbeta s.k. gemensamma strategier. Under 1999

antogs den första gemensamma strategin omfattande EU:s relationer med

Ryssland. Ytterligare en strategi, med Ukraina, antogs under året. Vidare

skapades den s.k. stabilitetspakten för sydöstra Europa, som ett forum för

samordning och belysning av regionala aktiviteter som bidrar till

välstånd, säkerhet och integration i regionen. Amsterdamfördraget

stipulerar vidare att en post som Hög representant för utrikes- och

säkerhetspolitiken skall inrättas. Det skedde när Nato:s förre general-

sekreterare Javier Solana tillträdde i samband med Europeiska rådets

möte i Köln.

De senaste årens kris på Balkan har accentuerat behovet av att hitta

verktyg för att söka en lösning på sådana kriser, men också att i ett mer

långsiktigt perspektiv förebygga liknande konflikter. EU:s gemensamma

säkerhets- och försvarspolitik utvecklades snabbt under året. Genom

beslut vid toppmötena i Köln och Helsingfors lades grunden för principer

och institutioner inom ramen för arbetet med att förbättra den europeiska

kapaciteten för krishantering och konfliktförebyggande verksamhet. EU

skall få en militär förmåga och även förstärka den civila krishanteringen.

EU-länderna skall kunna sätta in upp till 60 000 soldater vid en kris. För

att organisera arbetet skall bland annat en kommitté för utrikes- och

säkerhetspolitik upprättas i Bryssel, liksom en militärkommitté och en

militär stab. EU skall också snabbare kunna skicka räddningspersonal

och poliser. Även detta civila arbete skall i linje med svenska

prioriteringar samordnas bättre, t.ex. genom en civilkommitté. Det

förebyggande arbetet lyfts fram.

Det militära arbetet sker i ett nära samarbete med Nato. FN:s centrala

roll betonas. EU skall agera i enlighet med FN-stadgans principer.

Förhandlingarna fortsätter under det portugisiska ordförandeskapet med

sikte på beslut under det franska ordförandeskapet, hösten 2000.

2 Europeiska rådet under 1999

Europeiska rådets möten hölls i Köln den 3 4 juni och i Helsingfors den

11 12 december. Vidare avhölls ett särskilt möte inom ramen för

Europeiska rådet i Berlin den 24 25 mars då förhandlingarna om Agenda

2000 slutfördes. Berlinmötet föregicks av ett informellt förberedande

möte i Petersberg den 26 februari. Ordförandeskapets slutsatser från

mötet i Berlin återfinns i bilaga 13, Köln i bilaga 14 och Helsingfors i

bilaga 16.

Europeiska rådet genomförde även ett extra möte i Tammerfors den

15 16 oktober i syfte att diskutera centrala frågor relaterade till asyl och

migration samt brottsförebyggande åtgärder, som ett led i etablerandet av

ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Ordförandeskapets slutsatser

från mötet i Tammerfors återfinns i bilaga 15.

Inför Europeiska rådets möten har statsministern samrått med EU-

nämnden, utom vad gäller mötet i Tammerfors då samrådet skedde med

berörda statsråd och statssekreterare. Information om resultatet av

toppmötena har lämnats i kammaren av statsministern vad gäller mötet i

Helsingfors och av utrikesministern vad gäller mötena i Köln och

Tammerfors. En särskild debatt om Agenda 2000 hölls i kammaren i

mars. En promemoria om resultatet av slutförhandlingarna om Agenda

2000 vid mötet i Berlin lämnades till EU-nämnden.

2.1 Europeiska rådets möte i Berlin

Under det informella toppmötet i Berlin slutfördes förhandlingarna om

Agenda 2000. Uppgörelsen innebar att unionens utgifter för kommande

budgetperiod (2000 2006) begränsas till i genomsnitt 40,5 miljarder euro

per år, vilket innebar ett trendbrott i restriktiv riktning. För svensk del var

det vidare positivt att problemet med den orättvisa bördefördelningen

erkändes som ett problem och att åtgärder vidtogs för att förbättra

situationen. Även om den s.k. brittiska rabatten i princip blev oförändrad

så befriades andra nettobetalare från 75 % av finansieringsbördan av

denna. För svensk del innebar detta en avlastning av den svenska

avgiften till EU:s budget.

Reformeringen av jordbrukspolitiken blev inte så omfattande som i

kommissionens ursprungliga förslag. Mjölkreformen sköts upp till 2005

och prissänkningarna för grödor begränsades till 15 %, vilket genomförs

i två steg.

Mötet beslöt vidare om en övergång från ett momsbaserat till ett BNI-

baserat egnamedelssystem, men dock inte fullt ut. Man enades om att en

generell översyn av egnamedelssystemet skulle göras före den 1 januari

2006 (se även avsnitt 3.2).

2.2 Europeiska rådets möte i Köln

Mötet i Köln beslöt att en regeringskonferens mellan företrädare för

medlemsstaternas regeringar skulle sammankallas i början av år 2000 i

syfte att lösa de institutionella frågor som inte kunde lösas i Amsterdam-

fördraget och som måste lösas före utvidgningen. De tre explicit nämnda

frågeställningarna var Europeiska kommissionens storlek och samman-

sättning, viktningen av röster i rådet samt en eventuell utökning av

antalet omröstningar med kvalificerad majoritet i rådet (se avsnitt 3.3).

Samarbetet inom sysselsättningsområdet tog ytterligare ett steg framåt

i och med antagandet av den s.k. sysselsättningspakten, i vilken unionens

samtliga sysselsättningspolitiska områden ingår i en övergripande

strategi (se även kapitel 6).

Inom miljöområdet fördjupades den s.k. Cardiffprocessen genom att

ytterligare tre rådsformationer, allmänna rådet, rådet för ekonomiska och

finansiella frågor samt fiskerådet, uppmanades att under år 2000

rapportera om integreringen av miljöaspekterna inom respektive

politikområde.

Vidare innebar mötet i Köln att arbetet inleddes för att bygga upp

unionens krishanteringsförmåga. Vissa grundläggande principer samt hur

tidtabellen och den fortsatta processen skulle gestalta sig diskuterades (se

även avsnitt 30 30.1).

En s.k. gemensam strategi ett i och med Amsterdamfördraget nytt

instrument inom GUSP-området antogs när det gäller unionens

förbindelser med Ryssland. Strategin innebär ett samordnat synsätt

gentemot Ryssland inom flera av unionens verksamhetsområden (se även

avsnitt 33.7.1).

I samband med mötet utnämndes spanjoren Javier Solana Madariaga

till den nya posten som rådets generalsekreterare och hög representant för

den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

2.3 Europeiska rådets möte i Tammerfors

Mötet i Tammerfors (se även avsnitt 5.2.2) enades om en moderniserad

och balanserad kriminalpolitik inom unionen. Det underströks att fokus

inte enbart skulle riktas mot repressiva åtgärder, dvs. reaktion på redan

begångna brott, utan också på det brottsförebyggande arbetet, vilket

Sverige förordade inför mötet. Informationsutbyte på området beslöts

förbättras bl.a. genom ett av EU finansierat nätverk av organ som sysslar

med brottsförebyggande frågor.

Statscheferna beslöt även att vidta åtgärder mot "safe havens" i

samband med penningtvätt. Myndigheters möjlighet till information om

misstänkta penningtransaktioner skulle förbättras, utan hinder av

sekretessregler, samt en utvidgning av Europols mandat att även omfatta

penningtvätt.

Inom det rättsliga området underströk mötet behovet av ett fördjupat

samarbete. Ministerrådet fick i uppdrag att undersöka förutsättningarna

för ett ökat ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden, minimi-

normer för nivån på rättshjälp inom unionen samt gemensamma regler

för förenklade och påskyndade förfaranden vid mindre, gränsöver-

skridande konsument- och handelstvister, underhållstvister samt vid

obestridda fordringar.

Vid mötet i Tammerfors framhölls vikten av att unionen inleder

utvecklandet av en gemensam asyl- och migrationspolitik grundad på den

absoluta respekten för Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga

ställning. Frågan om partnerskap med ursprungsländerna diskuterades i

samband med en övergripande migrationsstrategi som även skulle

omfatta frågor om utrikespolitik, mänskliga rättigheter och utveckling av

de stärkta kontakterna med ursprungs- och transitländerna.

2.4 Europeiska rådets möte i Helsingfors

Mötet i Helsingfors innebar ett stort steg framåt inom utvidgnings-

processen. Vid mötet beslutades att man skulle inleda utvidgnings-

förhandlingar med Bulgarien, Lettland, Litauen, Malta, Rumänien och

Slovakien, vilket innebar att den av Sverige sedan länge förordade

"regattamodellen" förverkligades. Vidare beslöts att Turkiet skulle få

kandidatlandsstatus på basis av samma kriterier som gäller för övriga

kandidatländer (se även kapitel 3).

Genom att regeringscheferna tog beslut om att inleda regerings-

konferensen, i enlighet med Kölnslutsatserna och ordförandeskapets

rapport, påbörjade unionen även sitt arbete med att förbereda de för

utvidgningen nödvändiga interna institutionella förändringarna. Det

fastställdes att unionen borde vara redo att välkomna nya medlemmar

från slutet av år 2002.

Samarbetet inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken fick

fastare konturer. Regeringscheferna uttalade att denna handlade om

europeisk krishantering och konfliktförebyggande insatser och inte om

upprättandet av en Europaarmé. Det fortsatta arbetet konkretiserades i

och med beslut om att inrätta en militär kommitté och, på svenskt

initiativ, en ickemilitär mekanism för att koordinera unionens insatser.

Inom miljöområdet innebar mötet att samarbetet fördjupades

ytterligare. På svenskt initiativ uppmanades kommissionen att presentera

en övergripande strategi för hållbar utveckling till toppmötet i Göteborg.

Vidare beslöt regeringscheferna att alla ministerråd till mötet i Göteborg

skall presentera färdiga strategier, med tidtabeller och indikatorer, för hur

miljöaspekterna skall integreras i ministerrådets arbete.

Trots långa överläggningar kunde inte, på grund av brittiskt motstånd,

det s.k. skattepaketet antas (se även avsnitt 11.1). Det beslöts att en

högnivågrupp närmare skulle studera frågan och rapportera till nästa

ordinarie europeiska råd.

3 EU:s utvidgning och reformering

På grundval av de beslut som fattades av Europeiska rådet i Luxemburg i

december 1997 inleddes den 30 mars 1998 en anslutningsprocess som

omfattade de tio kandidatländerna från Central- och Östeuropa samt

Cypern. Den 31 mars 1998 öppnades bilaterala regeringskonferenser för

inledande av medlemskapsförhandlingar med Estland, Polen, Slovenien,

Tjeckien, Ungern och Cypern. På förslag av kommissionen och efter

sedvanlig behandling i rådsstrukturen fattade Europeiska rådet i

Helsingfors beslutet att bilaterala regeringskonferenser skall öppnas i

februari år 2000 med Bulgarien, Lettland, Litauen, Malta, Rumänien och

Slovakien.

På uppdrag från Europeiska rådets möte i Madrid 1995 presenterade

kommissionen i juli 1997 förslag om en förstärkt och utvidgad union,

den s.k. Agenda 2000. I rapporter från mars respektive oktober 1998

framlade kommissionen förslag på ett "reformpaket", som diskuterades

vid ett extrainsatt toppmöte i februari 1999 i Petersberg. Uppgörelse i

frågan nåddes vid Europeiska rådets möte i Berlin i mars 1999.

3.1 EU:s utvidgning

Bilaterala regeringskonferenser för inledande av medlemskaps-

förhandlingar öppnades för Estland, Polen, Slovenien, Tjeckien, Ungern

och Cypern den 31 mars 1998. De bilaterala genomgångarna av gemen-

skapens regelverk under kommissionens ledning avslutades, med

undantag av jordbrukskapitlet, under 1999. Förhandlingarna med vart

och ett av de sex kandidatländerna fortskred enligt plan. Sålunda

öppnades åtta kapitel för förhandling under såväl det tyska som det

finska ordförandeskapet. Vid den fjärde mötesomgången på ministernivå

den 7 december 1999 kunde det konstateras att tjugotre förhandlings-

kapitel av trettioen hade öppnats.

Bulgarien, Lettland, Litauen, Rumänien och Slovakien som,

tillsammans med övriga sex kandidatländer, inledde sin anslutnings-

process den 30 mars 1998, avslutade den multilaterala genomgången av

EG:s regelverk i februari 1999. Den bilaterala genomgången påbörjades i

mitten av mars och avslutades under 1999 med undantag av jordbruks-

kapitlet.

Med anledning av att Malta i september 1998 åter aktiverat sin EU-

ansökan, vilken varit vilande sedan hösten 1996, presenterade

kommissionen i mars 1999 en särskild rapport om Malta. I mars fattade

allmänna rådet beslut om att, i enlighet med kommissionens

rekommendation, inleda genomgången av regelverket med Malta.

Den 13 oktober presenterade kommissionen för andra gången över-

synsrapporter om framstegen i kandidatländerna. Samtidigt presenterades

en sammanfattande rapport (Composite Paper). I denna rapport föreslog

kommissionen en ny anslutningsstrategi. Denna innebar bl.a. att samtliga

återstående sex kandidatländer skulle få öppna förhandlingar. Till

Bulgariens och Rumäniens förhandlingsstart var vissa villkor knutna.

Efter behandling i rådsarbetsgruppen för utvidgningen och Coreper

diskuterades frågan vid allmänna rådets möte den 6 december.

Ordförandeskapet rapporterade till Europeiska rådet i Helsingfors, som

beslöt att bilaterala regeringskonferenser med Bulgarien, Lettland,

Litauen, Malta, Rumänien och Slovakien skall öppnas i februari år 2000.

Turkiet erhöll status som kandidatland. Beträffande Turkiet hänvisas till

avsnitt 33.9.

3.1.1 Genomgång av regelverket

Proceduren vid kommissionens genomgång av EG:s regelverk med

kandidatländerna beskrevs utförligt i Årsboken om EU 1998 (skr.

1998/99:60). Syftet med den bilaterala genomgången av regelverket med

de förhandlande kandidatländerna är i första hand att identifiera problem-

områden som kan bli aktuella för förhandling, som exempelvis behov av

övergångsperioder. Vid genomgången kan frågor om regelverket

besvaras och information erhållas om vilka specifika problem ett visst

kandidatland kan ha med att anpassa sig till regelverket i kapitlet i fråga.

För de förhandlande länderna slutfördes genomgången av regelverket

under 1999. Enda undantaget gäller genomgången av jordbrukskapitlet

som dock i huvudsak blev klar under 1999.

Kandidatländerna i den andra gruppen, som sedan mars även innefattar

Malta, påbörjade den bilaterala genomgången av regelverket i mitten av

mars. I likhet med den första gruppen avslutades genomgången under

1999 med undantag av jordbrukskapitlet. Syftet med genomgången för

dessa länder är att påskynda förberedelserna för kommande medlem-

skapsförhandlingar.

Sverige har vid upprepade tillfällen argumenterat för att det är

angeläget att bibehålla utvidgningsprocessens inklusiva karaktär och leva

upp till slutsatserna från Europeiska rådets möte i Luxemburg. Det är

därför viktigt att genomgången av regelverket för de kandidatländer som

ännu inte har inlett förhandlingar om medlemskap är lika grundlig som

för de övriga sex. Den svenska utgångspunkten är att när medlemskaps-

förhandlingar med ett ytterligare kandidatland inleds skall genomgången

av regelverket inte behöva göras om utan endast aktualiseras.

3.1.2 Anslutningsförhandlingar med kandidatländerna

Kandidatländerna förutsätts överta och införliva EG:s regelverk med ett

minimum av övergångslösningar. Förhandlingarna, som förs i s.k.

regeringskonferenser mellan EU:s medlemsländer och vart och ett av de

sex kandidatländerna under ordförandeskapets ledning, syftar till att

fastställa på vilka villkor ett kandidatland skall anslutas till EU och hur

eventuella övergångslösningar skall utformas. Kommissionen står i nära

kontakt med kandidatländerna för att kunna hjälpa till med att lösa de

problem som uppstår under förhandlingarna. Europaparlamentet hålls

informerat om de framsteg som görs i förhandlingarna och skall ge sitt

samtycke till de anslutningsfördrag som blir framförhandlade. Medlems-

länderna måste också ratificera anslutningsfördragen.

Samråd och information sker kontinuerligt med riksdagens EU-nämnd

främst genom den information som regelmässigt lämnas inför möten med

Europeiska rådet och allmänna rådet. Särskilda redogörelser har även

lämnats i utrikesutskottet.

Förhandlingarna med de sex kandidatländerna i den första gruppen

fortsatte under 1999. Under året hölls fyra möten på ställföreträdarnivå

(kandidatländernas chefsförhandlare och medlemsländernas Bryssel-

ambassadörer) samt två möten på ministernivå, den 21 22 juni respektive

den 7 december. Under året har EU-ländernas gemensamma

förhandlingspositioner på de olika kapitlen utarbetats och antagits i

allmänna rådet efter att först ha diskuterats i rådsarbetsgruppen för

utvidgningsfrågor samt Coreper. Förhandlingspositionerna har utformats

på basis av rapporterna från genomgången av regelverket och

kandidatländernas positionspapper.

Under det tyska ordförandeskapet första halvåret 1999 öppnades åtta

kapitel för genomgång, nämligen bolagsrätt, konsument och hälsoskydd,

fiske, statistik, fri rörlighet för varor, yttre förbindelser, tullunion och

konkurrenspolitik. Under det finska ordförandeskapet öppnades

ytterligare åtta kapitel. Dessa var fri rörlighet för kapital, Ekonomiska

och monetära unionen, (EMU), socialpolitik och sysselsättning, energi,

fri rörlighet för tjänster, transportpolitik, beskattning och miljö. Med de

sju kapitel som öppnades av det österrikiska ordförandeskapet har

därmed förhandlingar inletts på tjugotre av trettio substanskapitel. I

förhandlingarna gäller principen att ingenting är klart förrän allt är klart.

Det betyder att man inte permanent kan stänga något kapitel även om det

inte finns krav på några övergångsperioder eller kandidatlandet bedöms

kunna uppfylla alla förpliktelser för ifrågavarande kapitel. Termen som

används är att kapitlet för närvarande ej behöver förhandlas ytterligare.

Fram till utgången av 1999 har respektive kandidatland på detta sätt

provisoriskt stängt mellan åtta och elva kapitel. Cypern är det land som

stängt flest kapitel.

Sverige har understrukit vikten av att tempot i utvidgningsprocessen

hålls uppe. Det är därför positivt att förhandlingar med kandidatländerna

har kunnat inledas på det antal kapitel som förutsågs av såväl det tyska

som det finska ordförandeskapet. Det är viktigt för det fortsatta reform-

och anpassningsarbetet i kandidatländerna att dynamiken i utvidgnings-

processen bibehålls.

3.1.3 Kommissionens översynsrapporter om kandidatländernas

framsteg

Kommissionen presenterade den 13 oktober 1999 den andra av sina

regelbundna rapporter om de framsteg som gjorts i kandidatländerna.

Kommissionens bedömningar av kandidatländerna utgår ifrån de

kriterier som Europeiska rådet i Köpenhamn fastslog 1993, de s.k.

Köpenhamnskriterierna. Dessa består av

1) ett politiskt kriterium som innebär att kandidatländerna skall ha

uppnått institutionell stabilitet, vilket garanterar demokrati, rättssäkerhet,

mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter,

2) ett ekonomiskt kriterium som innehåller två delkomponenter som

anger att kandidatländerna skall vara fungerande marknadsekonomier

samt ha förmågan att motstå konkurrensen och marknadskrafterna inom

unionen och

3) ett kriterium som gäller kandidatländernas förmåga att ta på sig de

skyldigheter som följer av medlemskap i EU och att ansluta sig till målen

för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Detta tredje

kriterium avser kandidatlandets förmåga att överta och efterleva EG:s

regelverk, samt kapaciteten hos dess administration och rättsväsende.

Redogörelsen för framstegen i kandidatländerna utgörs av en

sammanfattande rapport (Composite Paper), innehållande slutsatser, och

av rapporter specifika för vart och ett av kandidatländerna i Central- och

Östeuropa samt Cypern, Malta och Turkiet. Beträffande Turkiet hänvisas

till avsnitt 33.9. Den sammanfattande rapporten innehöll 1999

dessutmom ett förslag från kommissionen om en ny förhandlingsstrategi.

Blandade omdömen i kommissionens utvärdering av kandidatländerna

Kommissionen gör ingen åtskillnad mellan förhandlande och icke

förhandlande kandidatländer i sin utvärdering av deras framsteg.

Kommissionen framhåller att utvecklingen i Slovakien under året har lett

till att landet nu uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet. Förutom

valet i september 1998 då Slovakien bytte regering har även fria val

hållits på lokal nivå i december 1998 samt på presidentnivå i maj 1999.

Den nya regeringen har följt ett mycket ambitiöst program för politiska

reformer. Generellt sett menar kommissionen att demokratin ökat i

kandidatländerna med undantag av Turkiet. Vad avser de ekonomiska

Köpenhamnskriterierna anser kommissionen att såväl Cypern som Malta

är fungerande marknadsekonomier och har förmågan att stå emot

konkurrensen och marknadskrafterna i unionen. I årets rapport finner

kommissionen att även Lettland är en fungerande marknadsekonomi

liksom man tidigare funnit i fråga om Ungern, Polen, Slovenien, Estland

och Tjeckien. Dessa länder bör också kunna möta konkurrenskriteriet på

medellång sikt. Om Slovakien fullföljer sina ekonomiska reformförslag

kommer man att på ett års sikt kunna uppfylla första kriteriet och på

medellång sikt även det andra. Kommissionen anser inte att Litauen helt

uppfyller något av de ekonomiska kriterierna. Från svensk sida delar vi

inte kommissionens bedömning på denna punkt. Bulgarien och

Rumänien uppfyller inte kriterierna även om utvecklingen ser ljusare ut i

Bulgarien än i Rumänien. Kommissionen finner att den administrativa

kapaciteten måste förstärkas i flertalet av kandidatländerna liksom även

rättsväsendet. Beträffande enskilda sektorer är miljön ett område där

utvecklingen har varit svag och där mycket återstår att göra.

Kommissionsförslag om ny förhandlingsstrategi

I den sammanfattande rapporten lägger kommissionen fram ett förslag

om en ny förhandlingsstrategi, som innebär att samtliga återstående

kandidatländer, som uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet, skall få

öppna förhandlingar. Kommissionen vill ta till vara den mera positiva

syn på utvidgningen, som man menar har uppstått bl.a. som en följd av

händelserna i Kosovo.

För Bulgarien är förhandlingsöppnandet dock villkorat till att ett beslut

fattas om stängning av kärnkraftverket i Kozloduy och för Rumänien till

att åtgärder vidtas för att förbättra situationen på barnhemmen i landet.

Framsteg måste i båda fallen dessutom ske när det gäller ekonomiska

reformer. Kommissionens förslag ansluter sig nära till den svenska

linjen, som bl.a. innebär att Lettland och Litauen får börja förhandla utan

förbehåll.

Utgångspunkten i kommissionens förslag är att förhandlingstakten

skall upprätthållas utan att ge avkall på kvaliteten. Det bärande elementet

i strategin är principen om differentiering, vilket konkret betyder att man

endast öppnar förhandlingar på ett visst kapitel med länder, som man

bedömer har förutsättningar att uppfylla regelverket på medellång sikt.

Kommissionen lägger stor vikt vid att kandidatländerna faktiskt

genomför de åtaganden som de gjort i förhandlingarna. Man föreslår

därför att kapitel stängs provisoriskt endast om kandidatländernas

åtgärder ligger i linje med vad man åtagit sig i förhandlingen.

Ovannämnda förslag ligger väl i linje med svensk politik. Sverige anser

att det är nödvändigt att noga följa hur kandidatländerna faktiskt

tillämpar gjorda åtaganden.

Vidare föreslår kommissionen att unionen skall vara striktare med

övergångsperioder på områden som rör t.ex. inre marknaden.

Kommissionen anser däremot att man kan vara mer generös på områden

där omfattande anpassningsåtgärder är nödvändiga och som kräver

väsentliga ansträngningar inklusive betydande investeringar. I det senare

fallet nämner man miljö, energi och infrastruktur. Sverige anser att

kommissionens förslag på denna punkt sänder fel signaler till kandidat-

länderna om att t.ex. miljöområdet är mindre viktigt. Problemet beror till

viss del på bristande resurser i kandidatländerna, men i många fall även

på administrativa brister eller avsaknad av politisk vilja. EU-ländernas

gemensamma förhandlingsståndpunkt beträffande miljökapitlet

innehåller emellertid mer restriktiva skrivningar när det gäller kandidat-

ländernas åtaganden.

Kommissionen tar även upp frågan om måldatum och föreslår att

Europeiska rådet vid mötet i Helsingfors åtar sig att år 2002 vara redo att

fatta beslut om nya medlemmar i EU. Från svensk sida anses att unionen

bör vara beredd att ta emot nya medlemmar från år 2002. Liksom

kommissionen menar vi att medel finns tillgängliga i budgeten och att

regeringskonferensen om institutionerna bedöms bli avklarad under det

franska ordförandeskapet i enlighet med den tidtabell som slogs fast i

Köln.

Europeiska rådets slutsatser om utvidgningen

Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Helsingfors

ligger mycket väl i linje med den svenska politiken.

Beslut togs om att sammankalla bilaterala regeringskonferenser i

februari år 2000 för att inleda förhandlingar med Bulgarien, Lettland,

Litauen, Malta, Rumänien och Slovakien. Varje kandidatland skall

bedömas efter sina egna meriter i förhandlingarna. Denna princip skall

också gälla vid öppnande av de olika förhandlingskapitlen och för att

driva förhandlingarna. Det är viktigt att dynamiken bibehålls i

förhandlingarna. De nya förhandlande kandidatländerna skall inom en

rimlig tid ha möjlighet att komma ikapp de länder som redan förhandlar.

Det betonas vidare att framstegen i förhandlingarna måste gå hand i hand

med framstegen när det gäller att införliva regelverket i lagstiftningen,

faktiskt genomföra det och se till att regelverket efterlevs. Vidare

beslutades att unionen bör kunna välkomna nya medlemmar från slutet

av år 2002 under förutsättning att de uppfyller ett medlemskaps alla

förpliktelser. Detta måldatum överensstämmer därmed med den linje som

Sverige drivit under hösten.

3.1.4 Det rättsliga och inrikes samarbetet inför utvidgningen

med kandidatländerna

Under våren 2000 kommer förhandlingar att öppnas med Cypern,

Estland, Polen, Slovenien, Tjeckien och Ungern, vad avser rättsliga och

inrikes frågor. Samtliga kandidatländer ansågs i kommissionens

yttranden sommaren 1997 vara svaga i rättsliga och inrikes frågor (RIF).

Mot bakgrund av detta, och med hänsyn till områdets centrala betydelse

för bl.a. rättsstatskriteriet, förklarade inrikes- och justitieministrarna

tidigt att de avsåg att spela en aktiv roll i utvidgningsprocessen.

Det har tagits flera initiativ i utvidgningsprocessen inom området. Vid

RIF-rådet i maj 1998 slöts mellan kandidatländerna och medlems-

länderna en föranslutningspakt mot organiserad brottslighet. Det är en

politiskt men inte rättsligt bindande överenskommelse som innehåller ett

antal principer om åtgärder för att förbättra samarbetet i kampen mot

internationell brottslighet. Under 1999 har föranslutningspaktsgruppen

träffats och bl.a. samrått inför förhandlingarna om FN:s kommande

brottskonvention.

Rådet antog även en gemensam åtgärd om en kollektiv utvärderings-

mekanism. En särskild rådsarbetsgrupp bestående av experter från

medlemsländerna bistår sedan september 1998 rådet och kommissionen

med utvärderingar av kandidatländerna inom RIF-området. Kandidat-

länderna deltar således inte i arbetet. Under det tyska ordförandeskapet

första halvåret 1999 slutfördes rapporter om Polen och Estland. Under

det finska ordförandeskapet andra halvåret 1999 behandlades Lettland,

Litauen, Bulgarien, Cypern, Tjeckien och Ungern. Under det portugisiska

ordförandeskapet kommer arbetet att fortsätta med Tjeckien och Ungern,

vidare skall Slovenien och Cypern behandlas. Expertrapporterna kommer

att utgöra ett stöd för rådet vid förhandlingarna på det rättsliga och

inrikes området som öppnas under våren 2000.

Mot bakgrund av den vikt som läggs vid de rättsliga och inrikes

frågorna har regeringen genom Justitiedepartementet tagit initiativ till ett

intensifierat institutionellt samarbete på rättsområdet med främst Estland,

Lettland och Litauen för att underlätta för dessa länder att bli medlemmar

i EU.

3.1.5 Förmedlemskapsstrategin

Besluten vid Europeiska rådets möten i Köpenhamn 1993 och[REDACTED_EFTERNAMN]

1994 att erbjuda alla associerade central- och östeuropeiska stater

medlemskap i Europeiska unionen innehöll bl.a. ett åtagande att aktivt

medverka till att förbereda dem för medlemskap.

Denna förstärkta strategi har två huvudsyften. Det första innebär att

EU bidrar till att utveckla kandidatländernas strategier för hur det mycket

komplexa integrationsarbetet skall bedrivas. Ett s.k. partnerskap för

anslutning för varje kandidatland, aktualiserat senast i oktober 1999. Det

utgör ramen för samverkan mellan EU och respektive land och där anges

inom vilka områden som brister måste avhjälpas för att landet i fråga

skall kunna kvalificera sig för EU-medlemskap. På basis av

partnerskapen tar varje land fram ett mer detaljerat nationellt program för

anpassning till EG:s regelverk.

Det andra viktiga huvudsyftet är att förbereda kandidatländerna på hur

det är att arbeta inom EU, bl.a. genom att kunna delta i EU:s

gemenskapsprogram och gemensamma myndigheter. Under det gångna

året har denna möjlighet öppnats för samtliga länder och de har också

möjlighet att få stöd från EU för att finansiera sitt deltagande.

Europaavtalen

Grundvalen för förmedlemskapsstrategin är Europaavtalen som

gemenskapen och medlemsländerna ingått med samtliga kandidatländer.

Avtalen utgör ett steg på vägen mot medlemskap och efterlevnaden följs

upp i olika kommittéer där resultatet av ländernas anpassning till EG:s

regelsystem kommer upp och kan behandlas.

Förmedlemskapsstödet

Det faktiska stödet går från år 2000 från tre särskilda program för

förmedlemskapsstöd med en sammanlagd budget på drygt tre miljarder

euro per år. Phare-programmet är inriktat på två huvudområden,

institutionsuppbyggnad (ca 30 %) och investeringar (ca 70 %) och skall

följa de prioriteringar som angetts i varje lands ovan nämnda partnerskap

för anslutning. Stödet till att bygga upp och förstärka ländernas

institutioner inriktas på de krav som ställs inför ett EU-medlemskap.

Under 1998 och 1999 har detta arbete gått in i en ny fas där insatserna

framför allt sker med hjälp av tjänstemän från EU:s medlemsländer som

under viss tid arbetar i kandidatländerna. Inom ramen för detta initiativ

kommer Sverige och svenska tjänstemän att delta i utveckling och

uppbyggnad av EU-relevant förvaltning i flertalet kandidatländer.

Investeringsbehovet i kandidatländerna är mycket omfattande och kan

självklart inte täckas av de medel som står till buds inom Phare-

programmet. Avsikten är därför att Phare-finansiering skall fungera som

en katalysator där kompletterande insatser och bidrag kan komma från

andra internationella finansiella institutioner som t.ex. Världsbanken eller

från bilaterala givare. Sverige samarbetar på detta sätt med Phare i de

baltiska länderna och Polen.

Phare-programmet kommer från år 2000 att kompletteras med två nya

program dels för stöd till strukturomvandling på miljö- och transport-

området (Ispa), dels insatser på jordbruks- och landsbygdsområdena

(Sapard).

Avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse och

accepterande av industriprodukter (s.k. PECA-avtal)

Under året uppnåddes principöverenskommelser med Ungern och

Tjeckien om ingående av PECA-avtal inom vissa produktområden.

Avtalens syfte är förenklat marknadstillträde genom acceptans av

produktgodkännande. Dessa interimsavtal föreinnan medlemskap

kommer att utgöra en del av Europaavtalen. De är i överensstämmelse

med den gradvisa infasning i den inre marknaden som beskrivs i

förmedlemskapsstrategin (se även avsnitt 9.2.3 Provning, certifiering och

avtal med tredje land).

3.1.6 Europeiska konferensen

Vid Europeiska rådets möte i Luxemburg i december 1997 beslutade att

öppna en europeisk konferens, som skulle samla medlemsstaterna och de

europeiska stater som har viljan att ansluta sig till EU. Syftet med

konferensen var att skapa ett multilateralt forum för politiskt samråd i

frågor av allmänt intresse för deltagarna, samt att vidga och fördjupa

samarbetet på områdena utrikes- och säkerhetspolitik, rättsliga och

inrikes frågor och andra frågor av allmänt intresse särskilt ekonomi och

regionalt samarbete.

Konferensen möttes på utrikesministernivå i juli 1999. Samtliga

medlemsländer, kandidatländer och Schweiz deltog. Turkiet deltog dock

inte och har hittills tackat nej till samtliga möten. På grundval av

rådsslutsatserna från mars 1999 inbjöds Malta till konferensen.

Vid Europeiska rådets möte i Wien i december 1998 kom man överens

om att vid toppmötet i Helsingfors diskutera konferensens framtida roll

samt medlemskap i denna. Ordförandeskapet presenterade en rapport om

konferensens arbete inför Europeiska rådets möte. Det fattades dock

inget beslut om konferensens framtid i Helsingfors. Frankrike kommer

att sammankalla konferensen till ett möte under sitt ordförandeskap, dvs.

andra halvåret 2000.

3.2 EU:s reformering Agenda 2000

På uppdrag från Europeiska rådets möte i Madrid 1995 presenterade

kommissionen i juli 1997 förslag om en förstärkt och utvidgad union,

den s.k. Agenda 2000. När det gäller de delar som berör reformer av

centrala politikområden överlämnade kommissionen i mars 1998 ett antal

förslag till rådet. Detta "reformpaket" omfattade framförallt förslag om

ett nytt regelverk inom jordbrukspolitiken och strukturfonderna.

Dessutom ingick ett förslag till nytt s.k. interinstitutionellt avtal om

budgetfrågor, där förslaget till långtidsbudget för perioden 2000 2006

utgjorde en viktig del. Förhandlingsarbetet fortskred under 1998

framförallt med tekniska genomgångar av de olika förslagen. I oktober

1998 presenterade kommissionen sin rapport om ett system för egna

medel vilket styr hur unionens utgifter fördelas på medlemsstaterna.

Detta kom sedan att utgöra en del av reformpaketet.

Reformpaketet diskuterades vid det extrainsatta toppmötet i Petersberg

i februari 1999. Vid Europeiska rådets möte i Berlin nåddes så en

uppgörelse om hela paketet. De olika förordningstexterna överlämnades

sedan till parlamentet som gav sitt slutliga godkännande den 6 maj 1999.

Arbetet koncentrerades därefter till genomförandet av överens-

kommelsen.

Genom uppgörelsen i Berlin skapades nödvändiga förutsättningar för

att driva processen med unionens utvidgning vidare. Ur ett svenskt

perspektiv måste utfallet bedömas som positivt. Bördefördelningen

erkändes som ett problem och vissa åtgärder vidtogs för att förbättra

situationen. Ett viktigt trendbrott i restriktiv riktning skedde även när det

gäller unionens utgifter. Den svenska avgiften till unionen blir som ett

resultat av uppgörelsen väsentligt lägre än vad som annars skulle ha varit

fallet. Inom strukturfonderna har Sverige fått ett ökat återflöde trots en

begränsad totalram. Reformen av jordbrukspolitiken blev inte lika

långtgående som man hade önskat från svensk sida men innebär ändå ett

steg i rätt riktning.

3.2.1 EU:s budget för perioden åren 2000 2006

Vid Europeiska rådets möte i Berlin i mars fattades beslut om ett nytt

finansiellt perspektiv för perioden 2000 2006 borde se ut. Det finansiella

perspektivet utgör EU-budgetens långsiktiga utgiftstak dels för den totala

budgeten, dels för de olika utgiftskategorierna. Det finansiella perspekti-

vet är en del av det interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin och

förbättrande av budgetprocessen (IIA) som sluts mellan rådet,

kommissionen och Europaparlamentet. I de förhandlingar med framför

allt parlamentet som följde på Europeiska rådets möte i Berlin lyckades

man enas om att det av rådet presenterade finansiella perspektivet, med

tillägg av en viss ökning av kategori 3, intern politik, och vissa

justeringar i kategori 5, administrativa utgifter, skulle ingå i IIA.

Överenskommelsen innebär ett trendbrott jämfört med tidigare

finansiella perspektiv, då det ligger på en lägre nivå och inte heller ökar

lika fort som under tidigare perioder.

För år 2000 ligger det totala utgiftstaket på 92 025 miljoner euro

(åtagandebemyndiganden i 1999 års priser), vilket motsvarar betalningar

om 1,13 % av BNP, och sjunker över perioden för att 2006 uppgå till

90 660 miljoner euro, vilket motsvarar betalningar om 0,97 % av BNP

(se vidare Bilaga 10).

I samband med att man beslutade ett finansiellt perspektiv för

perioden, beslutade man också ekonomiska ramar för en utvidgad union

med tjugoen medlemsstater, varvid ett beräkningsantagande görs om att

sex nya medlemsstater blir medlemmar 2002. Dessa ramar ligger år 2000

på 92 025 miljoner euro (dvs. samma som det finansiella perspektivet för

EU-15) och ökar till 107 440 miljoner euro år 2006, vilket motsvarar

betalningar om 1,09 % av BNP.

3.2.2 Nytt beslut om egna medel

Som ett led i arbetet med EU:s reformering och förberedelserna för

utvidgningen beslutades inom ramen för det s.k. Agenda 2000-arbetet

vissa förändringar av systemet för egna medel som regleras i rådsbeslut.

Överenskommelsen vid Europeiska rådet i Berlin måste därför

formaliseras i ett nytt rådsbeslut om egna medel.

Kommissionen lade under sommaren 1999 fram ett förslag till nytt

beslut som genomför förändringarna enligt Europeiska rådets beslut.

Rådsbehandlingen är ännu inte avslutad. När rådets beslut antagits vidtar

en process för nationellt godkännande av beslutet. Detta innebär att

regeringen så snart beslutet antagits kommer att återkomma till riksdagen

med förslag om att godkänna det nya beslutet om egna medel.

EU-budgeten finansieras huvudsakligen av de s.k. egna medlen, vilka

utgörs av avgifter från medlemsstaterna. Denna ordning regleras i

fördragets artikel 269 som också anger att bestämmelser om egna medel

skall fastställas i särskilda rådsbeslut. Egna medel utgörs för närvarande.

dels av 90 % av tullinkomsterna från handeln med länder utanför EU,

särskilda tullar och avgifter på jordbruksprodukter samt särskilda

sockeravgifter, dels ett procentuellt uttag på momsbasen om högst 1 %,

dels ett procentuellt uttag på bruttonationalinkomsten BNI. Härutöver ger

rådsbeslutet om egna medel Storbritannien en reduktion av betalningarna

till budgeten, vilken finansieras av övriga medlemsstater. En fylligare

beskrivning av systemet för egna medel ges under avsnitt 28.1 Budgetens

inkomster och Sveriges avgift till EU-budgeten.

De huvudsakliga förändringar av systemet för egna medel som

beslutades i Berlin är att:

 den nationella andelen av tullinkomsterna ökar från 10 % till 25 %

fr.o.m. 2001,

 uttaget på momsbasen minskar från 1 % till 0,75 % år 2002 och

2003, och därifrån till 0,5 % år 2004,

 Sverige tillsammans med Nederländerna, Tyskland och Österrike

erhåller en reduktion av sina betalningar till den brittiska

budgetreduktionen till 25 % av de fyra ländernas normala andel,

samt att

 den brittiska rabatten justeras ned med anledning av de brittiska

fördelarna av förändringarna vad gäller tullar och momsavgift,

respektive för förmedlemskapsstöd när kandidatländer blir

medlemmar i unionen.

Förändringen avseende tullinkomsterna innebär att detta avgiftsslag

minskar i betydelse för finansieringen av EU-budgeten. Den bortfallna

finansieringen ersätts av BNI-avgift. Minskningen av uttaget på

momsbasen får också till effekt att en ökad finansieringsbörda faller på

BNI-avgiften. Den tredje förändringen innebär att unionens fyra största

nettobetalare, bl.a. Sverige, får minskat ansvar för finansieringen av

Storbritanniens budgetreduktion, vilket minskar dessa länders avgift till

budgeten. För Sveriges del är effekten uppskattad till ca 1 miljard kronor

(beloppet varierar dock med storleken på den brittiska budget-

reduktionen). Den sista förändringen syftar till att neutralisera de fördelar

Storbritannien får av förändringarna avseende tullinkomster och moms-

avgift (Storbritanniens andel av avgiftsslagen tullinkomster och moms-

avgift är högre än deras andel av avgiftsslaget BNI-avgift), samt till att

minska den rabatt Storbritannien annars skulle fått vid en utvidgning av

unionen. Skälen till det sista är att den brittiska rabatten beräknas på bl.a.

britternas andel av på medlemsstaterna fördelningsbara utgifter (dvs. de

utgifter på budgeten som går tillbaka till medlemsstaterna) och att den

brittiska andelen minskar när nya medlemsstater tillkommer. Genom

avräkning av förmedlemskapsstödet för kandidatländer som blir

medlemmar minskar de fördelningsbara utgifterna och den brittiska

andelen av utgifterna blir något större än vad som annars blivit fallet.

Utöver de i Berlin beslutade förändringarna kommer i det nya beslutet

definitionen av bruttonationalinkomsten att ändras så att avgiften baserad

på BNI baseras på det nya nationalräkenskapssystemet, ENS 95. Med

anledning av övergången antas en formel för att justera taket för uttag av

egna medel från 1,27 % av BNI till en nivå som är resursmässigt neutral i

förhållande till det gamla nationalräkenskapssystemet ENS 79.

3.2.3 Jordbruksreform och landsbygdsutveckling

I mars 1998 presenterade kommissionen sitt förslag till en reform av den

gemensamma jordbrukspolitiken. Detta gjordes inom ramen för Agenda

2000. Syftet med förslaget var att öka jordbrukets konkurrenskraft

genom en ökad marknadsorientering med sänkta administrativa priser.

Ytterligare utgångspunkter för förslaget var att underlätta utvidgningen

av unionen samt stärka EG:s ställning inför kommande WTO-

förhandlingar.

Regeringens bedömning av kommissionens förslag var att det var ett

steg i rätt riktning mot en mer marknadsinriktad politik, men att det inte

var tillräckligt långtgående. Storbritannien, Danmark, Italien och Sverige

(den s.k. London-klubben) drev under förhandlingarna kravet att en

avreglering av mjölksektorn skulle inledas. Särskilt betonades vikten av

en avveckling av mjölkkvotssystemet.

Resultatet av förhandlingarna, som avslutades vid toppmötet i Berlin i

mars 1999, blev inte lika långtgående som kommissionens förslag. Utan

London-klubbens samarbete skulle resultatet dock ha blivit mer

begränsat. Regeringens bedömning är att reformen innebär en utveckling

av den gemensamma jordbrukspolitiken åt rätt håll. Den bedömning som

gjordes efter uppgörelsen vid toppmötet i Berlin var att reformen inte är

tillräckligt omfattande för att uppnå de uppsatta målen eller för att klara

de i Uruguay-rundan gjorda WTO-åtagandena eller EU:s utvidgning.

För jordbruksgrödor innebär reformen en sänkning av interventions-

priset för spannmål med 15 %. Kommissionen fick också i uppdrag att

noga följa marknadsutvecklingen för att se om det kan behövas

ytterligare sänkning av interventionspriset de närmaste åren. För att

kompensera lantbrukarna för prissänkningen beslutade man att areal-

ersättningen skulle höjas. Arealersättningen till oljelin och oljeväxter

sänks i tre steg från och med skörden år 2000 för att år 2002 vara på

samma nivå som för spannmål.

På nötköttsområdet innebär reformen att de institutionella priserna

sänks med totalt 20 % i tre steg från och med år 2000. Interventions-

systemet för uppköp av nötkött kommer att finnas kvar, dock endast som

ett säkerhetsnät. Utlösningspriset sattes på en så låg nivå att man inte

räknar med att det skall tas i drift. Istället skall ett system med stöd till

privat lagring användas vid behov av intervention på marknaden. Som

kompensation för att priserna sänks beslutade man om en höjning av

direktbidragen för handjur samt am- och dikor. Höjningen kommer att

ske i takt med prissänkningen. Dessutom införs två nya stödformer till

nötköttsproducenterna: generella slaktbidrag samt s.k. nationella kuvert.

Resultatet av Agenda 2000-förhandlingarna på mjölkområdet innebär

att stödpriserna för offentlig upphandling, s.k. intervention, av smör och

skummjölkspulver sänks från marknadsåret 2005/2006 och tre år framåt

med sammanlagt 15 %. År 2005 introduceras ett direktbidrag till

mjölkproducenterna. Mjölkkvotssystemet förlängs till den 31 mars 2008

och kvoterna inom EU höjs med sammanlagt 2,4 %. När det gäller

kvoternas fortsatta existens har kommissionen fått i uppdrag att lägga

fram en rapport till rådet, som skall göra en översyn av sektorn. Syftet

med översynen är att en process skall kunna påbörjas efter år 2006 för att

avveckla det nuvarande systemet med mjölkkvoter.

En viktig del i beslutet om Agenda 2000 är den nya landsbygds-

förordningen som började tillämpas den 1 januari 2000. Den nya förord-

ningen ersätter ett antal förordningar och innebär en förenkling av

regelverket. Landsbygdsutveckling omfattar jordbrukets struktur- och

miljöfrågor, skogsåtgärder samt åtgärder för att främja ekonomisk

diversifiering och sysselsättning på landsbygden. Varje medlemsstat

skall ta fram ett program för landsbygdsutveckling omfattande perioden

2000 2006. Den enda obligatoriska delen i jordbruket är miljöåtgärderna,

flertalet av dessa börjar dock tillämpas först från år 2001. I landsbygds-

förordningen krävs också att det råder balans mellan åtgärderna och att

valet av åtgärder inte får snedvrida konkurrensen mellan regioner.

Sverige överlämnade sitt programförslag till kommissionen i slutet av

1999 (skr. 1999/2000:14 och prop. 1999/2000:1, bet. 1999:2000 MJU2,

rskr. 1999/2000:91).

Rådets förordning nr 1259/99 om upprättande av gemensamma

bestämmelser för system för direktstöd, den s.k. horisontella

förordningen, är ett nytt inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken.

Förordningen ställer bl.a. krav på medlemsstaterna att ta hänsyn till

miljön. Den ger också möjlighet att införa s.k. modulering, vilket innebär

att en medlemsstat under vissa förhållanden får dra in direktstöd från

lantbruksföretagen.

Specifikt för Sverige innebär beslutet om Agenda 2000 att Sverige får

räkna vall som används för produktion av vinterfoder som underlag vid

beräkning av extensifieringsbidrag. Det ger svenska nötköttsproducenter

likartade förutsättningar som producenter i länder där djuren kan gå på

bete större delen av året. Sverige fick också gehör för sitt krav på en

ökning av antalet bidragsrätter för såväl am- och dikor som för handjur.

Sverige får därmed behålla de nivåer som fastställdes i anslutnings-

fördraget. Inom grödområdet får Sverige, inom den befintliga basarealen,

ge arealersättning för odling av gräsensilage på samma villkor som till

spannmålsodling. Stödet ges eftersom svenska producenter inte har

samma förutsättningar att odla foder i form av majsensilage som de

övriga EU-länderna. Norra Sverige får dessutom ersättning för torknings-

kostnader för spannmål.

3.2.4 EG:s strukturfonder förhandlingarna om den nya

programperioden avslutade

Den överenskommelse om strukturfondsperioden 2000 2006 som

träffades vid Europeiska rådets möte i mars 1999 föll väl ut för Sveriges

del.

Överenskommelsen följer till stor del förslagen i Agenda 2000 och

betyder att utgifterna för strukturpolitiken kan hållas inom rimliga ramar.

Stödet koncentreras till de mest prioriterade områdena, det sker en

förenkling och mer av det praktiska arbetet överförs till de enskilda

medlemsstaterna. Samtidigt ges EG-kommissionen en mer övervakande

och kontrollerande funktion.

Stödet från EG:s geografiskt avgränsade strukturfonder som tidigare

omfattade drygt 50 procent av unionens befolkning koncentreras till att

omfatta ca 40 procent samtidigt som antalet mål och gemenskapsinitiativ

minskas från ett tjugiotal till sju. De nuvarande strukturfondsområden

som inte kommer att omfattas av stöd i den kommande programperioden

får stöd under en övergångsperiod. Genom att stödet koncentreras till de

mest behövande regionerna görs resurser tillgängliga för de nya

medlemsstaterna i Central- och Östeuropa.

De nya målen är tre till antalet. Mål 1 omfattar insatser dels i områden

vars BNP per invånare är lägre än 75 procent av gemenskapens

genomsnitt, dels i områden med låg befolkningstäthet. Mål 2 omfattar

bl.a. insatser i områden som genomgår ekonomisk och social omställning

inom industri- och tjänstesektorn samt i landsbygdsområden. Mål 3

omfattar åtgärder för att utveckla arbetsmarknaden och de mänskliga

resurserna.

Gemenskapsinitiativen kommer att omfatta

 Interreg med gränsregionalt, transnationellt och interregionalt

samarbete,

 Leader+ med inriktning på landsbygdens utveckling,

 Urban med insatser i städer samt

 Equal som genom samarbete mellan medlemsstaterna skall

främja nya metoder för att bekämpa all slags diskriminering och

ojämlikhet med anknytning till arbetsmarknaden.

Utöver dessa stöd tillkommerkommer också det nyss nämnda

landsbygdsprogrammet som finansieras genom EG:s jordbrukspolitik

och som möjliggör miljö-, struktur- och landsbygdsåtgärder.

För svenskt vidkommande innebar överenskommelsen i Berlin mellan

regeringscheferna ett ökat återflöde genom att både det tidigare mål 6-

området samt kusten i Norra Sverige ingår i ett nytt mål 1-område.

Genom denna ökning av mål 1-området uppnådde Sverige en även i stort

sett oförändrad befolkningsram för stöd från EG:s strukturfonder.

3.3 Institutionella reformer

För att kunna ta emot nya medlemsstaterer är det nödvändigt att

reformera EU:s institutioner. I samband med undertecknandet av

Amsterdamfördraget gjorde EU:s femton medlemsstater en

överenskommelse om institutionerna inför en utvidgning. Enligt

överenskommelsen skall en ny regeringskonferens sammankallas för att

genomföra en översyn av fördragens bestämmelser om kommissionens

sammansättning och institutionernas funktionssätt. Frågan om

institutionella reformer inför utvidgningen av unionen har tagits upp av

Europeiska rådet vid ett flertal möten efter Amsterdamfördragets

undertecknande i oktober 1997. Vid mötet i Helsingfors den 10 11

december 1999 angav Europeiska rådet tid för och omfattning av en ny

regeringskonferens. En ny regeringskonferens sammankallas i början av

februari 2000 och målsättningen är att avsluta konferensen i slutet av år

2000. Konferensen kommer bl.a. att behandla kommissionens storlek och

sammansättning, viktningen av rösterna i rådet och en möjlig utökning av

omröstningen med kvalificerad majoritet i rådet (se även 2.4 och 39.12).

Under 1999 inleddes ett reformarbete som gällde rådets arbetsformer. I

mars 1999 lade en arbetsgrupp, tillsatt av rådets generalsekreterare, fram

en rapport, den s.k. Trumpf/Piris-rapporten, om rådets arbetssätt i ljuset

av den kommande utvidgningen. Efter diskussionen i ministerrådet lade

det finska ordförandeskapet fram en rapport till Europeiska rådet i

Helsingfors med förslag till rekommendationer för att åstadkomma ett

effektivare rådsarbete (se även 39.1). Europeiska rådet godkände

rapporten. Under året fortsatte även kommissionens arbete med att

modernisera den egna institutionens arbetssätt (se även 39.2).

4 Den ekonomiska och monetära unionen

EMU

4.1 Införandet av den gemensamma valutan, euron

Den 1 januari 1999 inleddes den tredje etappen av EMU och den gemen-

samma valutan, euron, infördes i elva av EU:s 15 medlemsstater. Detta

innebär bl.a. att de länder som deltar i valutaunionen har en gemensam

penningpolitik. Den tekniska omställningen i samband med eurons

införande fungerade väl.

Från starten av etapp tre ersattes den europeiska växelkurs-

mekanismen, ERM av en ny växelkursmekanism, ERM2. De valutor som

deltar i ERM2 från starten är den danska kronan och den grekiska

drachman.

Stor uppmärksamhet riktades under 1999 mot eurons utveckling i

förhållande till den amerikanska dollarn. Under första halvåret 1999

försvagades euron påtagligt mot dollarn. Kursen föll från ca 1,18

dollar/euro till ca 1,01 dollar/euro. Efter en period av relativt stabil

utveckling sjönk euron i början av december tillfälligt t.o.m. under nivån

1:1 mot dollarn.

En avgörande orsak till eurons utveckling under 1999 torde vara den

relativt svaga ekonomiska utvecklingen i euroområdet, framförallt under

det första halvåret. Samtidigt har den amerikanska ekonomin fortsatt att

utvecklas starkt, vilket bl.a. bidragit till en fortsatt stark dollar.

4.1.1 Åtgärder mot förfalskning

I rekommendation nr 26 (slutet) i handlingsplanen för bekämpande av

den organiserade brottsligheten (EGT C 251, 15.8.1997, s. 1) anges bl.a.

att rådet och kommissionen, mot bakgrund av befintliga nationella och

internationella instrument, bör överväga behovet av att införa gemen-

samma bestämmelser för att bekämpa efterbildning och förfalskning av

sedlar och mynt inför införandet av den gemensamma valutan. För att på

bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om

upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (se avsnitt

5.2.1) anges i handlingsplanen att medlemsstaterna skall granska och vid

behov närma sina olika nationella lagstiftningar till varandra, bl.a. i fråga

om penningförfalskning (skydd av euron).

Under första halvåret 1999 analyserades medlemsstaternas lagstiftning

och det ansågs finnas behov av att skapa ett rättsligt bindande EU-

instrument som kompletterar bestämmelserna i en internationell

konvention om penningförfalskning från 1929. Arbetet resulterade i en

resolution som antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor den 28 maj

1999 (EGT C 171, 18.6.1999, s. 1). Resolutionen innehåller

huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt för medlemsstaterna i EU.

Europeiska rådet höll ett särskilt möte i Tammerfors om skapandet av

ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i EU (se avsnitt 5.2.2).

Europeiska rådet ansåg att när det gäller nationell straffrätt bör insatserna

för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i

ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer av särskild

betydelse, bl.a. ekonomisk brottslighet, innefattande förfalskning av

euron (se Bilaga 15).

I november 1999 publicerades ett förslag till rambeslut om förstärk-

ning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med

införandet av euron (EGT C 322, 10.11.1999, s. 6). Förslaget behandlas i

rådsarbetsgruppen Materiell straffrätt och innefattar bl.a. ett åtagande att

straffbelägga alla former av penningförfalskning, utprångling av falska

pengar samt försök och förberedelse till sådana brott. Sverige har intagit

ett positivt förhållningssätt till förslaget.

4.2 Samordning av ekonomisk politik

Den tilltagande ekonomiska integrationen och införandet av den gemen-

samma valutan euron ställer allt större krav på en väl fungerande

samordning av den ekonomiska politiken i EU. En stor del av Ekofin-

rådets arbete har under året ägnats åt dessa frågor. Diskussioner om

samordningen av den ekonomiska politiken har även förts i den

informella Euro 11-gruppen som träffas regelbundet i anslutning till

mötena i Ekofin-rådet.

Vid Europeiska rådet i Wien i december 1998 ombad stats- och

regeringscheferna Ekofin-rådet att rapportera till Europeiska rådet i

Helsingfors i december 1999 om hur samordningen av den ekonomiska

politiken har fungerat under den tredje etappen av EMU. Efter ett

förberedande arbete under hösten antog Ekofin-rådet den efterfrågade

rapporten den 29 november 1999. Stats- och regeringscheferna

välkomnade rapporten vid Europeiska rådets möte i Helsingfors och

betonade dess mycket stora betydelse för att stärka samordningen av den

ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och strukturpolitiken så

att den inre marknadens och den gemensamma valutans potential

utnyttjas fullt ut.

Rapporten fokuserar på principer för den ekonomisk-politiska

samordningen, hur den fungerat hittills, konkreta åtgärder för att förbättra

nuvarande ramverk samt behov av att förbättra öppenheten och öka den

politiska legitimiteten. Följande åtgärder för en förstärkt samordning

identifieras i rapporten:

 Förbättrad förståelse av den ekonomiska utvecklingen och

strävan att nå gemensamma synsätt.

 Effektiviserade procedurer för samordning.

 Förstärkt övervakning och uppföljning av den överenskomna

politiken.

 Förbättrade arbetsformer i Ekofin-rådet och Euro 11-gruppen

och förbättrat samarbete med andra rådskonstellationer.

Från svensk sida har vi prioriterat arbetet med att förenkla processerna

för samordning. Ett viktigt led i detta arbete är att stärka de allmänna

riktlinjerna och Ekofin-rådets centrala roll i den ekonomisk-politiska

samordningen. Sverige har vidare prioriterat arbetet med att öka

öppenheten för att öka förståelsen och den politiska legitimiteten för den

ekonomisk-politiska samordningen.

4.3 De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska

politiken

De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utarbetas årligen

och anger övergripande strategiska mål för den ekonomiska politiken i

medlemsstaterna och gemenskapen samt specifika rekommendationer till

varje enskild medlemsstat. Riktlinjerna utgör det centrala instrumentet

för övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken i EU.

De omfattar både makroekonomisk politik samt sysselsättnings- och

strukturpolitik. Det innebär att de allmänna riktlinjerna tar ett samlat

grepp på de samarbetsprocesser som finns för finanspolitiken (stabilitets-

och tillväxtpakten, avsnitt 4.5), sysselsättningspolitiken (Luxemburg-

processen, avsnitt 6.1) samt strukturpolitiken (Cardiff-processen,

avsnitt 4.4).

Kommissionen lade fram en rekommendation till allmänna riktlinjer

den 30 mars 1999. Rekommendationen behandlades i Ekonomiska och

finansiella kommittén (EFK) och Ekonomisk-politiska kommittén (EPC)

under maj månad inför Ekofin-rådets antagande av utkast till allmänna

riktlinjer i slutet av maj. Europaparlamentet avgav ett yttrande om

utformningen av riktlinjerna för beaktandet av Ekofin-rådet innan det

överlämnade riktlinjerna till Europeiska rådet i juni för diskussion och

antagande av slutsatser. På Ekofin-rådets möte i juli antogs riktlinjerna

formellt som en rekommendation med kvalificerad majoritet.

I 1999 års allmänna riktlinjer betonas att den centrala uppgiften för den

ekonomiska politiken är att öka sysselsättningen. För att skapa

förutsättningar för en hög och hållbar tillväxt och sysselsättning krävs det

en övergripande och sammanhållen strategi som bidrar till sunda

offentliga finanser, en stabilitetsinriktad penningpolitik, en lämplig

löneutveckling och ekonomiska reformer. I 1999 års riktlinjer har det

skett en förskjutning av fokus mot strukturpolitik till följd av arbetet med

ekonomiska reformer, den s.k. Cardiff-processen (se 4.4). De länder-

specifika rekommendationerna har förstärkts och kompletterats med

rekommendationer för såväl arbetsmarknadens som produkt- och

kapitalmarknadernas funktionssätt. Presentationen av riktlinjerna har

även förbättrats med ambitionen att tydligare nå ut med innehållet till

olika aktörer i ekonomierna såväl som till en bredare allmänhet.

Sverige välkomnar en förstärkning av de allmänna riktlinjerna som det

centrala instrumentet för den ekonomisk-politiska samordningen. Sverige

har verkat för att riktlinjerna skall vila på en bred strategi som bygger på

en sund makroekonomisk politik, åtgärder för att förbättra arbets-

marknadens funktionssätt samt ekonomiska reformer för att förbättra

effektiviteten på varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna. Politikområdena

förstärker och understödjer varandra och är alla viktiga för att uppnå

uthållig tillväxt och ökad sysselsättning. Sverige har även varit positiv till

en förstärkning av de länderspecifika rekommendationerna i syfte att

göra riktlinjerna mer konkreta och operativa.

4.4 Cardiff-processen om ekonomiska reformer

Det fördjupade samarbetet om ekonomiska reformer på produkt- och

kapitalmarknader, den s.k. Cardiff-processen, syftar till att effektivisera

den inre marknaden. Genom olika åtgärder ökas konkurrenstrycket

samtidigt som näringslivets konkurrenskraft stärks och konsumenterna

gynnas genom lägre priser och ett utökat utbud av varor och tjänster.

Sverige lägger stor vikt vid detta samarbete.

I december 1998 överlämnade Sverige en nationell rapport om

ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna till den

Ekonomisk-politiska kommittén. I rapporten konstaterades att Sverige

sedan slutet av 1980-talet bedrivit ett reformarbete med positiv inverkan

på konkurrensen. Även om Sverige inom flera områden kommit längre

än andra länder finns det behov av fortsatta reformer inom olika

områden. Förbättringar av kapitalmarknader, fortsatt genomförande av

reformer inom samhällsnyttiga tjänster (t.ex. telekommunikationer,

energi, persontransporter och post), konkurrens på lika villkor mellan

privata och kommunala företag samt fortsatt drivande av inre marknads-

frågor var områden som pekades ut i rapporten. Medlemsstaternas

nationella rapporter utgjorde tillsammans med kommissionens s.k.

Cardiff I-rapport om ekonomiska reformer ur ett gemenskapsperspektiv

underlag till såväl den kommissionsrapport, Cardiff II, som behandlades i

Ekofin-rådet i mars som den multilaterala ländergranskning som skedde i

Ekonomisk-politiska kommittén under februari 1999.

Samtliga rapporter ovan utgjorde vidare ett viktigt underlag för 1999

års allmänna riktlinjer som antogs av Ekofin-rådet i juli. De

landsspecifika rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna innehåller

från och med 1999 avsnitt om produkt- och kapitalmarknadernas

funktionssätt.

Under hösten 1999 utarbetades en ny nationell rapport som

överlämnades till Ekonomisk-politiska kommittén den 30 november. I

rapporten redovisas bland annat åtgärder som vidtagits på de områden

där Sverige fick specifika rekommendationer i de allmänna riktlinjerna.

Det gäller ökad konkurrens inom detalj- och grossisthandeln, förändrad

konkurrenslag, förbättrad effektivitet inom offentlig sektor, fortsatta

reformer av samhällsnyttiga tjänster samt förbättrad konkurrens inom

livsmedelssektorn. Vidare framhålls i rapporten fem områden för fort-

satta ekonomiska reformer. De omfattar ökad konsumentnytta av ekono-

miska reformer, bättre fungerande inre marknad och frihandel, ökad

effektivitet inom offentlig sektor, effektivare samhällsnyttiga tjänster och

förbättrad riskkapitalförsörjning. Den nationella rapporten kommer att

ingå som underlag för utarbetandet av de allmänna riktlinjerna år 2000.

4.5 Stabilitets- och tillväxtpakten

Stabilitets- och tillväxtpakten består av två rådsförordningar och en

vägledande resolution från Europeiska rådet. Den ena rådsförordningen

(nr 1466/97/EG) fastställer ett förfarande inriktat på förebyggande

åtgärder som tar sikte på att i ett tidigt skede förhindra uppkomsten av

alltför stora underskott i medlemsstaterna (systemet för tidig varning).

Den andra rådsförordningen (nr 1467/97/EG) preciserar förfarandet vid

alltför stora underskott enligt artikel 104 i EG-fördraget. I resolutionen

finns viktiga politiska åtaganden från medlemsstaterna, rådet och

kommissionen om att strikt tillämpa reglerna i fördraget och i rådets

förordningar om pakten.

Syftet med pakten är att förstärka den gemensamma övervakningen av

de offentliga finanserna för att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i

den tredje etappen av EMU. De medlemsstater som deltar i valuta-

unionen skall utarbeta stabilitetsprogram och länderna utanför valuta-

unionen skall utarbeta konvergensprogram. I pakten har länderna åtagit

sig att eftersträva ett mål nära balans eller i överskott, men varje

medlemsstat får själv bestämma det exakta budgetmålet.

Stabilitets- och konvergensprogrammen skall uppdateras årligen.

Prognoshorisonten flyttas fram ett år i uppdateringarna. De uppdaterade

programmen skall lämnas in före årsskiftet. Därefter skall de granskas av

Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) på grundval av en bedöm-

ning av kommissionen. Vid behov skall de också granskas av Ekofin-

rådet. De årliga uppdateringarna utgör ett viktigt redskap i övervakningen

av genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen med

särskild inriktning på att identifiera faktiska och förväntade avvikelser

från det medelfristiga budgetmålet och anpassningsbanan mot detta mål.

Flertalet medlemsstater lade fram sina stabilitets- och konvergens-

program precis före årsskiftet 1998/1999. Programmen behandlades och

godkändes i Ekofin-rådet under de första månaderna 1999. I yttrandena

över programmen pekar Ekofin-rådet när det gäller flera av länderna på

önskvärdheten av ett ytterligare budgetutrymme för att möta oförutsedda

händelser och för att möta den kommande belastning i de offentliga

finanserna som den demografiska utvecklingen innebär.

Att åtagandena i stabilitets- och tillväxtpakten efterlevs är av stor vikt

för hela unionen. Det senare skapar trovärdighet för den ekonomiska

politiken samt gör det möjligt för medlemsländerna att hantera normala

konjunktursvängningar utan att riskera alltför stora budgetunderskott.

Sverige har därför verkat för en strikt tillämpning av stabilitets- och

tillväxtpakten och att principen om gruppåverkan tillämpas fullt ut i

diskussionerna om stabilitets- och konvergensprogrammen.

4.5.1 Det svenska konvergensprogrammet

I december 1998 överlämnade Sverige sitt konvergensprogram till kom-

missionen och rådet. Det svenska konvergensprogrammet behandlades av

Ekofin-rådet den 8 februari 1999 och fick ett mycket gott omdöme.

Den första upptaderingen av det svenska konvergensprogrammet

antogs av regeringen i början av november 1999 och överlämnades

därefter till kommissionen och rådet. Regeringsbeslutet föregicks av en

diskussion om innehållet i både riksdagens finansutskott och EU-nämnd.

Ekofin-rådet kommer att behandla programmet i början av år 2000.

Huvudbudskapet är att den ekonomiska politik som redovisades i

konvergensprogrammet 1998 ligger fast samt att de ekonomiska

förutsättningarna har förbättras, vilket givet de budgetpolitiska målen

möjliggör skattesänkningar år 2000.

4.5.2 Förfarandet vid alltför stora underskott

I enlighet med reglerna inom förfarandet vid alltför stora underskott

rapporterade medlemsstaterna in data för de offentliga finanserna den 1

mars och 1 september 1999. Som ett resultat av rapporteringen av

underskottsdata beslutade rådet i november 1999 på rekommendation

av kommissionen och efter hörande av Ekonomiska och finansiella

kommittén att upphäva det tidigare beslutet om ett alltför stort

underskott i Grekland. Det offentliga underskottet i Grekland var 1998

lägre än det referensvärde som anges i EG-fördraget (3 % av BNP).

Enligt rådets bedömning väntades underskottet förbli lägre än

referensvärdet 1999 samtidigt som bruttoskulden i förhållande till BNP

bedömdes minska i tillräcklig takt. Rådets upphävande av beslutet om ett

alltför stort underskott i Grekland betyder att ingen medlemsstat för

närvarande omfattas av ett sådant beslut.

4.6 Extern representation

En rapport om formerna för gemenskapens externa representation i

internationella ekonomiska organ togs fram av Ekofin-rådet under hösten

1998. I rapporten behandlades främst frågan hur specifika frågor kring

euron skall företrädas i internationella organisationen som G 7 och

Internationella valutafonden (IMF). Rapporten godkändes vid Europeiska

rådets möte i Wien i december 1998.

Under våren 1999 förde EG diskussioner med de icke-europeiska G 7-

länderna om gemenskapens representation vid G 7:s finansminister-

möten. Syftet var att få de icke-europeiska G 7-ländernas stöd för det

förslag gällande representationen som EG enats om vid toppmötet i

Wien. En överenskommelse mellan EG och övriga G 7-parter, som i hög

grad realiserar EG:s förslag, offentliggjordes i juli 1999.

Överenskommelsen innebär att ordföranden i Europeiska centralbanken

och ordföranden i Euro 11-gruppen deltar vid diskussioner om den

världsekonomiska situationen, multilateral övervakning och växelkurs-

frågor. Enligt överenskommelsen kommer kommissionen att delta vid

mötena endast när speciella frågor diskuteras i den utsträckning som

ministrarna begär detta. Vid G 7:s finansministermöte i september i år

tillämpades denna ordning och ordföranden för Euro 11 respektive ECB

deltog som representanter för gemenskapen.

Även i fråga om Internationella valutafonden har under 1999

gemenskapens representation skett genom att styrelsemedlemmen från

det land som är ordförande i Euro 11 nu företräder EG när EMU-

relaterade frågor behandlas i fondens styrelse. ECB deltar som

observatör.

I Ekofin-rådets rapport till Europeiska rådet i Wien uttrycktes även

stöd för idén att EG skall eftersträva ett mer samordnat agerande i mer

allmänna, icke-eurospecifika internationella ekonomiska frågor. Exempel

på sådana frågor är t.ex. synen på problemhärdar i världsekonomin samt

frågor om det internationella finansiella systemet. Under 1998 inleddes

ett arbete inom EG i dessa frågor. Detta arbete fortsatte under 1999.

Hösten 1999 skapades ett nytt forum, G 20, som är en informell grupp

bestående av industriländer och tillväxtländer. G 20:s roll är framför allt

att skapa samförstånd i internationella finansiella frågor och att visa

ledarskap vad avser genomförandet av olika initiativ inom detta område.

Sverige och övriga mindre EU-stater har ingen egen representation i den

nya gruppen. I stället representeras de mindre EU-staterna av Ekofin-

rådets ordförande. G 20 skall mötas en gång per år på finansministernivå.

Sverige är allmänt sett positivt till att EG stärker sin roll i det

internationella samarbetet och till att gemenskapen agerar mer samordnat

i internationella ekonomiska frågor. Sverige deltar däremot inte aktivt i

de diskussioner som specifikt gäller eurons representation i

internationella forum.

4.7 Sverige och euron

4.7.1 Information om euron

I oktober 1998 startades en verksamhet kallad Regeringskansliets

euroinformation. Den huvudsakliga uppgiften är att informera svenska

hushåll och företag om de praktiska konsekvenserna av att elva länder

inom EU har infört den gemensamma valutan euron. Verksamheten har

främst haft små och medelstora företag som målgrupp under året men

även information riktad mot andra grupper har tillhandahållts. För- och

nackdelar med EMU och ett eventuellt svenskt medlemskap berörs inte i

informationen.

Informationssatsningen har under 1999 bestått av i huvudsak fem

delar:

 Informationsmaterial: Årets nya produkter var dels en folder med

9 faktablad riktad till företag i 50 000 exemplar, dels lättlästa

versioner av de tidigare broschyrerna samt en talkassett.

Sammanlagt har drygt 500 000 exemplar av skriftligt material i

olika former distribuerats.

 En telefonservice har bedrivits där praktiska eurofrågor besvaras

muntligt eller skriftligt. Antalet samtal sedan starten har varit drygt

10 000. Knappt 200 e-postfrågor och brev har besvarats.

 En webbplats med nytt innehåll och ny layout öppnades riktad

till företag, allmänhet och skolor, inklusive en fråge- och

svarsfunktion.

 Nutek och EIC-nätverket har fått i uppdrag att anordna en

mötesserie för små och medelstora företag om euron.

 För att sprida kännedom om Euroinformationen och

informationssatsningen har flera annonskampanjer genomförts.

Regeringen har också ingått ett samarbete med Europeiska

kommissionen och Europaparlamentet som bl.a. innebär en fördubbling

av Euroinformationens resurser.

4.7.2 Praktiska euroförberedelser i Sverige

I beslutet från december 1997 anger riksdagen att praktiska förberedelser

skall genomföras så att en eventuell framtida övergång till euron kan

genomföras på ett bra sätt. Som en del av detta arbete förs i referens-

gruppen för de svenska euroförberedelserna en kontinuerlig dialog

mellan olika aktörer som påverkas av euron. Referensgruppen leds av

finansministern. De övriga deltagarna representerar ett brett tvärsnitt av

samhället, t.ex. näringslivet, den finansiella sektorn, arbetsmarknadens

parter, konsumenter, kommuner och landsting. I gruppens uppgifter ingår

dels att diskutera anpassningsåtgärder när Sverige inte deltar från start i

valutaunionen, dels att identifiera behov och problem i samband med ett

eventuellt senare deltagande.

Inom Regeringskansliet har arbetet med praktiska eurofrågor pågått

sedan hösten 1996. Arbetet bedrivs med deltagande från olika

departement och samordnas av Finansdepartementet. Som ett tidigt

resultat av detta arbete publicerades 1997 två departementsskrifter (Ds

1997:9 Praktiska euroförberedelser i Sverige och Ds 1997:59 Praktiska

euroförberedelser i Sverige del 2) som behandlade fem olika områden:

lagstiftning, näringslivet, konsumentfrågor, den finansiella sektorn och

den offentliga sektorn.

Inom den offentliga sektorn pågår, enligt ett regeringsuppdrag från

augusti, fördjupade analyser av ledtider vid ett eventuellt införande av

euron samt andra praktiska eurofrågor. Arbetet bedrivs framför allt av

tolv centrala myndigheter. Även inom den finansiella sektorn bedrivs ett

analysarbete när det gäller ledtider m.m. Analyserna skall vara klara till

den 1 mars 2000.

4.7.3 Delegationen för stöd till folkbildning om EMU

Genom ett regeringsbeslut tillsattes delegationen för stöd till folkbildning

om EMU under ledning av landshövding George[REDACTED_EFTERNAMN].

Delegationens huvudsakliga uppdrag var att fördela 20 miljoner kronor.

Inriktningen i arbetet har varit att brett och allsidigt informera om

effekterna av valutaunionen för svensk del vid ett eventuellt deltagande i

valutaunionen. Detta innefattade såväl grundläggande fakta om EMU

som för- och nackdelar med ett svenskt deltagande.

Till delegationens kansli hade det i slutet av mars 1999 kommit in över

200 ansökningar från studieförbund, folkhögskolor, olika föreningar och

organisationer. Vid beslutet om fördelningen av medel var

utgångspunkten att bidrag endast skulle utgå till organisationer som har

folkbildning som sin huvudsakliga uppgift. En kvalitetsbedömning av

projektens innehåll beträffande målgrupp, typ av aktiviteter och

spridning genomfördes.

Delegationen beslutade, efter att ha inhämtat Folkbildningsrådets

yttrande, att fördela 19,2 miljoner kronor. Studieförbunden som har riks-

täckande verksamhet och som samverkar med ett stort antal folkrörelser

och andra organisationer, tilldelades den största delen av medlen. De tio

studieförbund som hade ansökt om projektbidrag tilldelades samman-

taget 15,62 miljoner kronor. Av totalt 53 folkhögskolor som ansökte om

projektbidrag fick 29 tillsammans drygt 3,43 miljoner kronor.

Länsbildningsförbundet Mittnorrland mottog 150 000 kronor.

Projektbidrag beviljades till produktion av informationsmaterial såsom

böcker, broschyrer och faktablad samt material anpassat för synskadade

och andra grupper med särskilda behov. Bidrag beviljades till utbildning

av informatörer, utställningar, studiecirklar, seminarier, konferenser,

närradiosändningar och webbproduktion.

En del projekt avslutades vid årsskiftet 1999/2000 medan andra projekt

och studiecirkelverksamheten kommer att fortgå under våren 2000.

5 Amsterdamfördraget

5.1 Amsterdamfördragets ikraftträdande

Amsterdamfördraget är resultatet av den regeringskonferens som enligt

Unionsfördraget (Maastrichtfördraget) skulle sammankallas år 1996 för

att se över vilka bestämmelser i de grundläggande fördragen som

behövde ändras.

Genom Amsterdamfördraget gjordes både substansändringar i

fördragen och redaktionella förenklingar. Till de innehållsmässiga

förändringarna hörde bl.a. den ingående reformeringen av samarbetet i

rättsliga- och inrikes frågor. Genom Amsterdamfördraget överfördes

frågor om asyl och migration liksom civilrättsligt samarbete från tredje

till första pelaren. Unionens mål för samarbetet i rättsliga och inrikes

frågor är att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet,

säkerhet och rättvisa. Amsterdamfördraget innebar också att besluts-

fattande med kvalificerad majoritet utökas liksom användningen av

medbeslutandeförfarandet där rådet tillsammans med Europaparlamentet

beslutar i lagstiftningsärenden, samt införandet av en egen avdelning om

sysselsättning i EG-fördraget. Beträffande förenklingen av fördragen

upphävdes ett stort antal bestämmelser som inte längre var aktuella och

artiklarna i EG-fördraget och Unionsfördraget numrerades om. Amster-

damfördraget, om ändring i fördraget om Fördraget om Europeiska

unionen, fördragen om upprättande av Europeiska gemenskaperna och

vissa akter som hör samman med dem, undertecknades den 2 oktober

1997, men innan det kunde träda i kraft skulle det ratificeras (godkännas)

av medlemsstaterna.

Enligt artikel 14 i Amsterdamfördraget skall det ratificeras

(godkännas) av samtliga EU-medlemsstater i enlighet med deras

konstitutionella bestämmelser. Fördraget skulle sedan träda i kraft den

första dagen i den andra månaden efter det att det sista ratifikations-

instrumentet deponerats hos depositarien, dvs. Italiens regering.

Riksdagen godkände Amsterdamfördraget den 29 april 1998 och det

svenska ratifikationsdokumentet deponerades den 15 maj 1998. Den

svenska regeringen hade därmed fullgjort sina förpliktelser enligt artikel

14 i det nya fördraget.

Frankrike deponerade som sista land ratifikationsdokumentet den 30

mars 1999. Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj 1999.

5.2 Genomförandet av ett område med frihet, säkerhet

och rättvisa

5.2.1 Handlingsplanen för att skapa ett område med frihet,

säkerhet och rättvisa

Vid Europeiska rådet i Cardiff i juni 1998 beslutade stats- och regerings-

cheferna att rådet och kommissionen skulle utarbeta en handlingsplan för

hur man på bästa sätt skall genomföra bestämmelserna i Amsterdam-

fördraget om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. En sådan

handlingsplan godkändes av Europeiska rådet i Wien i december 1998

(Wienhandlingsplanen). I handlingsplanen anges hur Amsterdam-

fördragets bestämmelser om fri rörlighet för personer, asyl, invandring,

civilrättsligt samarbete, polis-, tull- och straffrättsligt samarbete bör

genomföras och inom vilka tidsramar. Genomförandetiden för de

prioriterade områdena varierar mellan två och fem år från det att

Amsterdamfördraget trätt i kraft. Bland de prioriterade åtgärderna kan

nämnas att anta miniminormer för asylprocedurer, att genomföra

Amsterdamfördragets bestämmelser om Europol, att slutföra arbetet med

en konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål och att förbättra det

civilrättsliga samarbetet över gränserna.

5.2.2 Europeiska rådets extra möte i Tammerfors

Europeiska rådet höll i oktober 1999 ett särskilt möte i Tammerfors. I

slutsatserna från mötet framhåller stats- och regeringscheferna sin fasta

beslutsamhet att förverkliga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i

Europeiska unionen. Rådet enades om politiska riktlinjer och

prioriteringar i 62 punkter som utgår från och vidareutvecklar 1998 års

Wienhandlingsplan (se avsnitt 5.2.1). I slutsatserna redovisas de olika

riktlinjerna och prioriteringarna under fyra rubriker.

Under rubriken "En gemensam asyl- och migrationspolitik för EU",

behandlas bl.a. ett gemensamt europeiskt asylsystem och en rättvis

behandling av medborgare i tredje land. Ordförandeskapets slutsatser slår

fast att unionen fullt ut skall leva upp till Genèvekonventionen om

flyktingars rättsliga ställning och andra relevanta instrument för

mänskliga rättigheter och solidariskt möta humanitära behov.

Tammerforsmötet utgör en stark politisk viljeyttring att EU skall

utveckla en gemensam asyl- och migrationspolitik på humanitetens och

asylrättens grund. Ett gemensamt europeiskt asylsystem skall upprättas,

grundat på den absoluta respekten för Genèvekonventionen som skall

tolkas på ett fullständigt och omfattande sätt. Frågan om tredjelands-

medborgares rättsliga ställning lyftes också fram tydligt i slutsatserna.

Unionen skall säkerställa att dessa invandrare beviljas rättigheter som

ligger så nära EU-medborgarnas som möjligt. Kampen mot rasism och

främlingsfientlighet skall intensifieras. Behovet av att föra en aktiv kamp

mot illegal invandring och människohandel underströks och offrens

rättigheter lyftes fram. Slutligen ville Tammerforsmötet att återvändande

skall främjas och att ursprungs- och transitländerna skall bistås för att

främja ett frivilligt återvändande.

Under rubriken "Ett europeiskt område med verklig rättvisa" behandlas

olika ämnen som syftar till att säkerställa medborgarnas tillgång till

rättvis behandling vid gränsöverskridande tvister. Där slås också fast att

principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden över

gränserna skall bli en hörnsten i det civilrättsliga och straffrättsliga

samarbetet inom unionen. Åtgärder skall vidtas så att medlemsstaternas

olika civilrättsliga och civilprocessrättsliga regler bringas i större

samklang med varandra.

Under rubriken "Kamp mot brottsligheten i hela unionen" behandlas

vilka åtgärder som skall vidtas för att förbättra samarbetet mellan

medlemsstaternas brottsbekämpande och rättsliga myndigheter. En ny

enhet, Eurojust, skall inrättas och de olika medlemsstaternas straffrätt

närmas till varandra på särskilda områden. Under samma rubrik listas ett

antal konkreta åtgärder som skall vidtas för att komma till rätta med

penningtvätt inom och utom unionen.

"Starkare externa insatser" tas upp som en fjärde rubrik i slutsatserna

från Tammerforsmötet. Brottsligheten stannar inte vid EU:s yttre gräns

och det är viktigt att samarbetet med länderna utanför unionen är så

effektivt som möjligt.

I en bilaga till Tammerforsslutsatserna presenteras organet för

utarbetandet av ett förslag till en stadga om grundläggande rättigheter.

Europeiska rådet beslutade vid ett möte i Köln den 3 4 juni 1999 att en

stadga för grundläggande rättigheter skall utarbetas för att göra dessa

rättigheters övergripande vikt och relevans mera synliga för medborgarna

i unionen. I Köln-slutsatserna angavs vidare vissa riktlinjer för hur det

organ som skall utarbeta stadgan skall vara sammansatt samt vilka

institutioner som skall delta som observatörer i arbetet respektive

erbjudas att lämna synpunkter. Tanken är att organet skall presentera ett

förslag till stadga till Europeiska rådets möte i december 2000. Enligt

slutsatserna från Tammerfors skall organet bestå av femton

representanter för stats- och regeringscheferna, en representant för

ordföranden i kommissionen, sexton ledamöter av Europaparlamentet

samt trettio ledamöter från de nationella parlamenten.

Förberedelserna inför Tammerforsmötet pågick under lång tid. Under

förberedelsernas gång informerades riksdagen vid ett flertal tillfällen,

både skriftligen och muntligen. Justitieminister Laila Freivalds, bistånds-

och migrationsminister Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN] och utrikesminister Anna
[REDACTED_EFTERNAMN] sammanträdde alla med riksdagen om Tammerforsmötet.

DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA

SAMARBETSOMRÅDET

6 Tillväxt och sysselsättning

Sysselsättningsfrågan har fått en alltmer framskjuten plats i EU:s arbete.

I Bryssel antogs 1993 en handlingsplan baserad på kommissionens

vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Medlemsstaterna

har därefter vidareutvecklat samarbetet både i det reguljära arbetet i

ministerrådet och vid Europeiska rådets möten.

Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam den 17 juni 1997 enades

EU:s stats- och regeringschefer om fördragsändringar som stärker

grunden för EU-ländernas samarbete inom sysselsättningsområdet.

Vidare riktade Europeiska rådet, i sina slutsatser från toppmötet i

Amsterdam, en uppmaning till rådet att se till att relevanta bestämmelser

i den nya avdelningen om sysselsättning omedelbart börjar tillämpas. Det

extra toppmötet om sysselsättning i Luxemburg 1997 innebar en förtida

tillämpning av bestämmelserna och möjliggjorde en behandling av frågan

vid Europeiska rådets möten i Cardiff och Wien under 1998. I och med

Amsterdamfördragets ikraftträdande i maj 1999, har sysselsättnings-

samarbetet stärkts ytterligare.

Ett centralt element i den europeiska sysselsättningsstrategin utgörs av

det övervaknings- och rapporteringsförfarande som bygger på

erfarenheterna från den multilaterala övervakningen av den ekonomiska

politiken. Samordningen av sysselsättningspolitiken sker på grundval av

gemensamma riktlinjer för sysselsättningen, nationella handlingsplaner,

en årlig gemensam rapport från kommissionen och rådet, en möjlighet

för rådet att avge rekommendationer till enskilda medlemsstater och

utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna.

Det nya regelverket i fördraget kom att prägla förberedelserna inför

toppmötena i Köln och Helsingfors vad gäller sysselsättning.

6.1 Sveriges handlingsplan för sysselsättning

I enlighet med fördragets bestämmelser skall varje medlemsstat till rådet

och kommissionen överlämna en årsrapport om de viktigaste åtgärder

som vidtagits för att genomföra sysselsättningspolitiken mot bakgrund av

de gemensamma sysselsättningsriktlinjerna (artikel 128.3). Den svenska

handlingsplanen tillställdes kommissionen och rådet den 31 maj 1999.

Medlemsstaternas handlingsplaner granskades under våren 1999 i

kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad under rådet.

I Sveriges handlingsplan betonas att den effektivaste sysselsättnings-

politiken är den som genom att stärka arbetskraftens kompetens och

kunskapsnivå stimulerar tillväxt och sysselsättning samt motverkar

arbetslöshet. Det handlar bland annat om att ta till vara de betydande

resurser som kan mobiliseras i ett samhälle där ingen ställs utanför

arbetslivet. Särskild vikt fästs vid att främja jämställdhet mellan kvinnor

och män i arbetslivet. Ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning hänger

samman med möjligheterna att fullt ut ta till vara både kvinnors och

mäns resurser i arbetsliv, familjeliv och samhälle.

Åtgärder för att främja företagande, inte minst små och medelstora

företag, och ett allmänt gott näringsklimat är centrala områden i

regeringens sysselsättningspolitik. Även skattepolitiken bör spela en

aktiv roll i arbetet för en högre sysselsättning och tillväxt, dels genom att

öka det ekonomiska utbytet av arbete och utbildning, dels genom att

förbättra de skattemässiga villkoren för små och medelstora företag

liksom nyföretagande.

Toppmötet i Luxemburg 1997 betonade den roll som

arbetsmarknadens parter har vid utvecklandet av den nya sysselsättnings-

strategin. Som en del av arbetet med handlingsplanen tog regeringen

under våren 1999 initiativ till ett antal samråd med parterna i syfte att

säkra deras delaktighet i processen. Handlingsplanen för 1999

upprättades i ett flerårigt perspektiv och innebar även en uppföljning av

de initiativ som presenterats i 1998 års handlingsplan.

6.2 En europeisk sysselsättningspakt

Inför toppmötet i Köln tog ordförandeskapet initiativ till utarbetandet av

en europeisk sysselsättningspakt. En rapport om sysselsättningspakten

godkändes av rådet (finans- och arbetsmarknadsministrarna) den 25 maj

1999. Rapporten slår fast att en sysselsättningspakt måste beakta följande

tre mål för att främja en stark icke-inflationistisk och sysselsättnings-

skapande tillväxt:

 Ömsesidigt stödjande samspel, i så hög grad som möjligt, mellan

löneutveckling, skattepolitik och penningpolitik.

 Vidareutveckling av och bättre genomförande av den

samordnade sysselsättningsstrategin inom ramen för Luxemburg-

processen.

 En förstärkning av strukturella reformer i syfte att förbättra varu-

, tjänste- och kapitalmarknadernas konkurrenskraft och funktion i

enlighet med Cardiff-processen.

Rapporten framhåller att vart och ett av dessa tre politikområden har

betydelse för en enhetlig, hållbar och framgångsrik sysselsättnings-

strategi där ett aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter är av stor

vikt.

Inför toppmötet i Köln välkomnade Sverige ordförandeskapets initiativ

till en europeisk sysselsättningspakt. I statsråden Ringholms och

Rosengrens brev som tillställdes det tyska ordförandeskapet den 23 april

betonades bl.a. att pakten bör anlägga en bred ansats för att bekämpa

arbetslösheten, där både makroekonomisk politik och strukturella

reformer är nödvändiga. Vidare välkomnades inrättandet av en förstärkt

dialog mellan regeringarna, EU:s institutioner och arbetsmarknadens

parter på EU-nivå.

6.3 Meddelande från kommissionen om gemenskapspolitik

för främjande av sysselsättning

Kommissionens meddelande presenterades den 21 april 1999 med stöd

av fördragets artikel 127.2 som slår fast att målet att uppnå en hög

sysselsättningsnivå skall beaktas när gemenskapens politik och

verksamhet utformas och genomförs. Meddelandet lyfter bl.a. fram

vikten av fortsatta reformer på produkt- och kapitalmarknaderna och

sysselsättningspotentialen i servicesektorn och informationssamhället

samt det mervärde EU kan bidra med på dessa områden.

6.4 Kommissionens rapport Europeiska unionen som en

ekonomisk enhet

Vid Europeiska rådets möte i Wien 1998 beställdes en uppdatering av

rapporten om Europeiska unionen som en ekonomisk enhet. Rapporten

behandlar den ömsesidigt gynnsamma effekt som kan uppnås genom en

förstärkt samordning av den ekonomiska politiken och strukturpolitiken.

En uppdatering av rapporten presenterades av kommissionen vid

Europeiska rådets möte i Köln i juni 1999. Sverige välkomnade

rapporten som bl.a. betonade betydelsen av en bred ansats med åtgärder

inom en rad olika politikområden för att bekämpa arbetslösheten.

6.5 Resultatet av Europeiska rådets möte i Köln

Europeiska rådet i Köln uppmanade kommissionen och medlemsstaterna

att undersöka om och hur

 högre sysselsättning kan främjas på arbetsplatser i den arbets-

intensiva delen av tjänstesektorn,

 Luxemburg-processen genom ytterligare verifierbara

målsättningar kan göras ännu effektivare,

 de nationella handlingsplanerna för sysselsättning kan förmedla

en bättre bild av de åtgärder som vidtas i medlemsstaterna inom

ramen för Luxemburg-processen,

 förändringar i arbetets organisation och arbetstider kan bidra till

att skapa nya arbetstillfällen.

Europeiska rådet välkomnade beslutet att kalla till ett första extra möte

i Europeiska rådet om sysselsättning, ekonomiska reformer och social

sammanhållning mot ett Europa i innovationens och kunskapens

tecken, under det portugisiska ordförandeskapet våren 2000.

Den europeiska sysselsättningspakten antogs i form av en resolution

vid toppmötet i Köln. Resolutionen byggde på ordförandeskapets rapport

om pakten. En central komponent i resolutionen utgörs av den s.k.

makroekonomiska dialogen (Köln-processen). Syftet med dialogen är att

regeringarna, kommissionen, rådet, centralbanker och arbetsmarknadens

parter på EU-nivå gemensamt skall diskutera den makroekonomiska

utvecklingen och förutsättningarna för en väl fungerande policymix. Två

möten per år på politisk nivå kommer att hållas; ett på hösten och ett på

våren innan sysselsättningsriktlinjerna respektive de allmänna

riktlinjerna antas. Ett första möte på politisk nivå ägde rum i samband

med Ekofin-rådets möte den 8 november.

6.6 Den gemensamma rapporten om sysselsättning 1999

Efter en granskning av medlemsstaternas handlingsplaner för

sysselsättning skall rådet och kommissionen upprätta en gemensam

årsrapport (artikel 128.5). Årets rapport som presenterades den 8

september sammanställdes av kommissionen och av rådet i dess

tvådelade konstellation bestående av finans- respektive arbetsmarknads-

ministrar. Sverige sätter ett stort värde på den gemensamma rapporten

vars syfte bl.a. är att bedöma hur väl medlemsstaterna har uppfyllt målen

i sysselsättningsriktlinjerna och att bidra med en första utvärdering av

insatserna och deras effekter på arbetsmarknaden. Analysen i rapporten

underbygger de rekommendationer (se nedan) som riktades till

medlemsstaterna.

De centrala budskapen i rapporten var följande:

 Sysselsättningsläget håller på att förbättras i EU som helhet

betraktat, men framstegen i de enskilda medlemsstaterna är

varierande.

 Medlemsstaternas arbetsmarknader står fortfarande inför stora

strukturella utmaningar.

 Medlemsstaterna reagerar på utmaningarna genom att anta mer

förebyggande och aktiva strategier.

 Skatte- och bidragssystemen ses över, men arbetet framskrider

långsamt.

 Medlemsstaterna inser att livslångt lärande har en avgörande roll.

 Medlemsstaterna redogör för ett stort antal initiativ som skall

främja företagarandan, men avsaknaden av exakta mål och

tidsfrister samt jämförbara indikatorer gör det svårt att bedöma

resultaten, bland annat när det gäller skapandet av arbetstillfällen

inom tjänstesektorn.

 Anpassningsförmågan måste främjas genom modernisering av

arbetsorganisationen, och arbetsmarknadens parter har ett särskilt

ansvar för att nödvändiga framsteg görs.

 Den ihållande bristen på jämlikhet mellan kvinnor och män på

arbetsmarknaden måste åtgärdas genom förstärkta politiska

satsningar.

 De framsteg som har gjorts när det gäller att definiera och

använda gemensamma indikatorer för de mål som uppställts på

europeisk nivå måste utnyttjas och föras vidare.

 Partnerskapen måste vidareutvecklas. Arbetsmarknadens parter

har en central funktion när det gäller att utforma och genomföra

arbetsmarknadspolitiken såväl nationellt som lokalt.

I rapporten konstaterades att Sveriges handlingsplan för sysselsättning

var enhetlig och omfattande, med ambitiösa syften och målsättningar.

Mot bakgrund av att antalet arbetslösa och antalet deltagare i arbets-

marknadsprogrammen sammantaget är förhållandevis stort, framhölls

behovet av en stark tillväxt inom sysselsättningen under flera års tid för

att Sverige skall kunna uppnå målsättningarna. Rapporten pekade vidare

på att det finns vissa tidiga tecken på flaskhalsproblem som tyder på att

matchningen av utbud och efterfrågan på arbetskraft måste säkerställas

genom flexibilitet inom utbildningen. I rapporten presenterades även ett

antal exempel på sysselsättningspolitiska initiativ i syfte att belysa fram-

gångsrika åtgärder. Bland ett av sju utvalda goda exempel fanns ett från

Sverige: teknikstödda arbetsplatser för personer med funktionshinder.

6.7 Rådets och kommissionens rekommendationer till

medlemsstaterna

Enligt regelverket i fördragets avdelning VIII (artikel 128.4) kan rådet,

om det anser det lämpligt, avge rekommendationer till medlemsstaterna

mot bakgrund av granskningen av medlemsstaternas sysselsättnings-

politik med kvalificerad majoritet på rekommendation av kommissionen.

Möjligheten för rådet att avge icke-bindande rekommendationer till

medlemsstaterna användes 1999 för första gången och kan ses som en

direkt följd av Amsterdamfördragets ikraftträdande. Kommissionens

rekommendationer presenterades den 8 september och antogs av rådet

den 29 november. Sverige bör enligt dessa

 vidta åtgärder för att minska inkomstskattebördan med

tyngdpunkt på låginkomsttagare,

 av jämställdhetsskäl utreda på vilket sätt könsuppdelningen i

olika sektorer och yrkeskategorier kan minskas.

Sverige har tagit till sig kommissionens och rådets rekommendationer

och tar dessa i beaktande i årets handlingsplan för sysselsättningen.

Mot bakgrund av rollen som förslagställare vid regeringskonferensen

har Sverige verkat för en effektiv och ambitiös tillämpning av den nya

avdelningen om sysselsättning. Sverige har i linje med detta ställt sig

bakom att rådet avger rekommendationer till enskilda medlemsstater i år.

I rådet och dess expertkommittéer har Sverige, genom att förespråka så

små förändringar som möjligt i kommissionens rekommendationer,

verkat för att värna processens integritet och trovärdighet.

6.8 Sysselsättningsriktlinjer för 2000

Enligt regelverket i fördragets avdelning VIII (artikel 128.2) skall

kommissionen årligen presentera ett förslag till riktlinjer för

sysselsättningen. Kommissionen lämnade ett förslag till riktlinjer den 8

september. I förhållande till riktlinjerna för 1999 har endast marginella

revideringar och tillägg föreslagits. Den tidigare beslutade strukturen

bestående av fyra huvudområden, de s.k.. fyra pelarna, ligger fast: att

förbättra anställbarheten, att utveckla företagarandan, att uppmuntra

företagens och de anställdas anpassningsförmåga samt att stärka

jämställdhetspolitiken. De tre övergripande målen på EU-nivå ligger fast:

att ge alla arbetslösa ungdomar och vuxna en ny start innan de varit

arbetslösa i sex respektive tolv månader samt att öka andelen arbetslösa i

aktiva åtgärder till minst 20 procent. I förhållande till riktlinjerna för

1999 har man gjort vissa tillägg. Bland annat har vikten av att utbilda

elever och lärare i IT-kunskap och att främja elevers tillgång till datorer

och Internet lyfts fram. Man har även betonat arbetsförmedlingens roll att

främja kopplingen mellan arbetssökande och lediga platser, den s.k.

matchningen på arbetsmarknaden.

Sverige har välkomnat att riktlinjerna inte nämnvärt reviderats i

kommissionens förslag och har verkat för att riktlinjerna konsolideras

och förankras hos berörda aktörer i syfte att få fullt genomslag i

praktiken.

6.9 Sysselsättningskommittén

Amsterdamfördragets ikraftträdande innebar att en rådgivande syssel-

sättningskommitté skulle inrättas. Denna kommitté ersätter kommittén

för sysselsättning och arbetsmarknad som inrättades genom rådets beslut

97/16/EEG och kommer att ha en rådgivande funktion för att främja en

samordning av medlemsstaternas sysselsättnings- och arbetsmarknads-

politik. Beslut om sysselsättningskommitténs inrättande togs vid rådets

möte den 29 november.

6.10 Resultatet av Europeiska rådets möte i Helsingfors

Europeiska rådets möte i Helsingfors konstaterade att medlemsstaterna

under de två gångna åren omsatt riktlinjerna om sysselsättningen till

nationella handlingsplaner och välkomnade de positiva resultat som

uppnåtts. Europeiska rådet välkomnade riktlinjerna för sysselsättningen

för år 2000 samt rekommendationerna till enskilda medlemsstater. Av

särskild betydelse i denna process var enligt toppmötet det ökade

deltagandet av både arbetsmarknadens parter och Europaparlamentet som

för första gången hördes formellt om riktlinjerna för sysselsättningen.

Europeiska rådet uppmanade medlemsstaterna att i sina nationella

handlingsplaner ägna särskild uppmärksamhet åt skatte- och bidrags-

systemen, sysselsättningen inom tjänstesektorn, organisationen av

arbetet, livslångt lärande och lika möjligheter för kvinnor och män.

Toppmötet konstaterade även att framsteg gjorts när det gäller att

utarbeta och använda resultatindikatorer för arbetsmarknaden och därtill

relaterad information. Europeiska rådet uppmanade medlemsstaterna och

kommissionen att ytterligare utveckla sina insatser på detta område.

7 Inre marknadens utveckling

Den inre marknaden är idag en ekonomisk realitet. Handlingsplanen för

den inre marknaden från 1997 omfattade ett mycket ambitiöst 18-

månadersprogram, vilket skulle vara genomfört före den 1 januari 1999

när den gemensamma valutan trädde i kraftvar tänkt att vara genomfört

tillinförandet av den gemensamma valutan den 1 januari i år. Då När

denna tid var till ända hade en övervägande del av de målsättningar som

formulerades i handlingsplanen uppnåtts. De kanske viktigaste resultaten

har nåtts på de områden som gäller genomförande av direktiv,

förstärkning av det administrativa nätverket för problemlösning och

förbättring av regelverkets kvalitet. Dialogen med medborgarna och

företagen, ett informationsinitiativ om hur man kan utöva sina rättigheter

enligt gemenskapslagstiftningen, har nu börjat förse kommissionen och

medlemsstaterna med nyttig information om vad som behöver åtgärdas

ytterligare för att aktörerna bättre skall kunna dra fördel av den inre

marknaden.

Inför varje rådsmöte (inre marknaden) har samråd med EU-nämnden

skett. Särskilda samråd har även ägt rum med Näringsutskottet. Samsyn

har vid varje tillfälle förelegat i alla principiellt viktiga frågor.

7.1 Strategin för den inre marknaden

Den nödvändiga lagstiftningen för den inre marknadens funktion kan nu

till stor del sägas vara på plats och ansträngningarna har därför alltmer

kommit att riktas mot en tillämpning av de gemensamma reglerna. Att

förvalta den inre marknaden och att därigenom åstad-komma en ökad

marknadsintegration samt effektivitet är i stället en ständigt pågående

process. Med detta nya synsätt som utgångspunkt presenterade

kommissionen den 24 november sin nya strategi för den inre marknaden.

I strategin, drasi vilken riktlinjerna för det kommande arbetet upp.

Dokumentet utgör en omfattande förteckning över vad kommissionen

avser fokusera att arbetaet medpå, däribland vilka nya förslag till

lagstiftning samt andra initiativ på inremarknadsområdet. Strategin

välkomnades av Inremarknadsrådet den 7 december samt

uppmärksammades särskilt av Europeiska rådet i Helsingfors den 10 11

december.

Till skillnad från vad som gällde för handlingsplanen innehåller den

nya strategin inte något slutdatum. EG skall i stället förverkliga ett antal

långsiktiga målsättningar för den inre marknaden under en period av fem

år. De fyra långsiktiga strategiska målen som identifierats skall bidra till

att

 öka medborgarnas livskvalitet

 effektivisera produkt- och kapitalmarknaderna

 förbättra villkoren för näringslivet samt

 tillvarata fördelarna med den inre marknaden ur ett globalt

perspektiv.

Till varje mål kopplas ett varierande antal kortsiktiga, konkreta

åtgärder som krävs antingen från kommissionens eller medlemsstaternas

sida för att nå de definierade målen. Sådana målinriktade åtgärder kan

bestå av rena lagförslag eller insatser på olika områden som t.ex.

information till konsumenter och företag. Åtgärderna har utformats med

sikte på de närmaste 18 månaderna, med halvårsvisa angivelser om när

varje individuell åtgärd skall vara genomförd.

De målinriktade åtgärderna skall revideras genom en årlig

"inremarknadscykel", grundad på en övervakning och en årlig översyn av

hur långt arbetet kommit. I denna process skall den s.k. Cardiffprocessen

om ekonomiska reformer (se 4.4), resultattavlan för den inre marknaden

(se 7.1.1), dDialogen med medborgarna och företagen (se 7.5) samt de

tre ordförandeskapens (trojkans) arbetsprogram vägas in.

Arbetet med de ovan nämnda ekonomiska reformerna på produkt- och

kapitalmarknaderna, den s.k. Cardiff-processen utgör ett viktigt

instrument för att belysa brister i den inre marknadens funktionssätt. Den

svenska nationella rapporten pekade bl.a. på en ofullständig

harmonisering av standarder och regelverk, krångliga regler för och dålig

kunskap om offentlig upphandling samt en bristande tillämpning av

principen om ömsesidigt erkännande som faktorer som håller tillbaka den

inre marknadens stora potential. Ett intensivt arbete pågick våren 1999

inom ramen för Inremarknadsrådet för att bearbeta medlemsstaternas och

kommissionens rapporter. Sverige var särskilt aktivt vad gäller upp-

märk-sammandet av parallell-importfrågan. Resultatet blev de slutsatser

som Inremarknadsrådet antog den 25 februari 1999 och som sedermera

utgjorde dess bidrag till Ekofins arbete med allmänna riktlinjer för hur

den ekonomiska politiken skall bedrivas i medlemsstaterna och

gemenskapen. Dessa slutsatser kommer också att tjäna som underlag när

kommissionen i enlighet med den nyligen presenterade strategin gör sin

årliga översyn och eventuella revidering av de målinriktade åtgärderna.

7.1.1 Resultattavlan för den inre marknaden

Kommissionen presenterar en gång i halvåret en resultattavla för att

belysa den inre marknadens effektivitet och funktion. Hittills har fem

versioner givits ut. Till följd av publiciteten kring resultattavlan skapas

ett incitament för de medlemsstater och institutioner som inte lever upp

till sina förpliktelser att vidta nödvändiga åtgärder. Detta har visat sig ge

bra resultat. Innehållet ändras från resultattavla till resultattavla

allteftersom den inre marknaden utvecklas och förändras. De senare

versionerna har alltmer inriktats på att ge en sektorsinriktad redogörelse

över var de största problemen finns kvar att lösa inom områden som t.ex.

överträdelser, standardisering, anmälningsprocedurer och regel-

förenkling.

Den senaste versionen av resultattavlan innehåller vid sidan av

återkommande avsnitten som genomförande m.m. de åtgärder som är

utestående från den ursprungliga handlingsplanen för den inre

marknaden. Strategin för den inre marknaden utpekas som det verktyg

som skall användas för att tillse att utestående åtgärder genomförs.

Utvecklingen på området för handlingsplanen för finansiella tjänster

redovisas och särskild uppmaning riktas till rådet och Europaparlamentet

att öka takten för att få fram de legala instrument som saknas i dag. Ett

särskilt avsnitt om prisjämförelser på den inre marknaden finns också

med efter stark påtryckning från Sverige. Det är tänkt att detta skall bli en

återkommande del av resultattavlan. Av särskilt intresse i detta

sammanhang är genomförande av inremarknadsdirektiv. Sverige ligger

på tredje plats med 97,9 procent genomfört. Danmark och Finland ligger

på första respektive andra plats. Anledningen till att siffran för Sverige

marginellt har stigit från föregående år beror på två faktorer, dels har det

tillkommit nya direktiv som vi inte hunnit genomföra, dels har vissa av

de icke genomförda äldre direktiven krävt mer tid och omfattande

genomförandeåtgärder än vad man kunde förutse.

7.2 Konsumenterna och den inre marknaden

Den inre marknaden består av 380 miljoner potentiella konsumenter.

Deras förtroende för den inre marknaden är av stor betydelse för att den

inre marknaden skall kunna utvecklas och förbättras. Konsumenternas

ställning måste därmed stärkas. Säkerhet för liv och hälsa är en av de

viktigaste frågorna samtidigt som prisnivån på varor och tjänster är

mycket viktigt. Den fria rörligheten för varor och tjänster samtidigt som

man kan garantera säkerheten leder till ökad konkurrens som i sin tur

bidrar till lägre priser och större utbud. Två frågor som har en mycket

tydlig koppling till konsumentområdet är det fortsatta arbetet med

parallellimport (se avsnitt 22.4.) och prisjämförelser (se vidare under

avsnitt 7.1.1).

7.3 Effektivisering och regelförenkling

7.3.1 Effektivare regler för den inre marknaden

När medlemsstaterna genomför gemensamma regler är det viktigt att det

sker i tid och på rätt sätt. Väl genomförda skall de tillämpas på ett likartat

sätt, först då skapas en effektiv inre marknad där konsumenter och

företag fullt ut kan utnyttja sina rättigheter.

Mot bakgrund av de brister som finns på lagstiftningsområdet i EG

bedriver kommissionen sedan en tid tillbaka ett arbete med att

effektivisera och förbättra det gemensamma regelverket. Därmed skall

även tillämpningen underlättas. Arbetet skall presenteras i en årlig

rapport till Europeiska rådet och innehållet skiftar beroende på vad

kommissionen funnit anledning att kommentera i det pågående arbetet.

1999 års rapport Bättre lagstiftning inriktas på två viktiga

principer: subsidiaritet och proportionalitet. De senaste händelserna på

folkhälsoområdet (BSE och dioxin) har föranlett kommissionen att

närmare redogöra för när gemenskapsåtgärder kan anses vara nödvändiga

och på vilken nivå beslut bör fattas. Rapporten tar vidare upp det ökade

politiska intresset för arbetet med att göra lagstiftningen tydligare,

enklare och mer tillgänglig. Arbetet har intensifierats i dessa avseenden

och informella strukturer har byggts upp för att få fram reaktioner,

framför allt från europeiskt näringsliv, på såväl nya förslag till regler som

ändringar av existerande lagstiftning.

7.3.2 Förenklad lagstiftning för den inre marknaden

I februari enades inremarknadsministrarna och kommissionen om

behovet av att utvärdera SLIM-programmet (program för att förenkla

EG-lagstiftning inom vissa områden) som har pågått sedan 1996.

Kommissionen har under hösten arbetat med en översyn av de tre första

omgångarna av programmet som hanterat så vitt skilda frågor som

Intrastat (statistik över handeln inom gemenskapen), byggprodukter,

erkännande av examensbevis och fröklassificering av prydnadsväxter

(SLIM I), mervärdesskatt, gödningsmedel, kombinerade tullnomenkla-

turen för extern handel och banktjänster (SLIM II), socialförsäkringar,

försäkringstjänster och direktivet för elektromagnetisk kompatibilitet

(SLIM III).

Den fjärde SLIM-omgången, som har granskat lagstiftningssituationen

gällande förpackningars volym och vikt, klassificering, förpackning och

märkning av farliga ämnen samt bolagsrätt, avslutades under 1999.

Kommissionen presenterade vid Inremarknadsrådet den 7 december en

rapport om resultatet av arbetet inom SLIM IV.

Sverige har varit positivt till arbetet i SLIM-grupperna. Vi har i

samband med översynen av de tre första SLIM-omgångarna vidhållit vår

inställning att arbetet måste koncentreras på ekonomiskt viktiga områden

samt leda fram till verkligt konkreta resultat.

7.3.3 Företagspaneler en möjlighet för företagen att granska

EG:s regler

Under året använde sig kommissionen för tredje gången av s.k.

företagspaneler för att testa utkast till nya regler. Testpanelerna, som

består av företag i medlemsstaterna, skall inom tre veckor svara på ett

frågeformulär där de tar ställning till vilka anpassningskostnader och

administrativa bördor som kan bli följden av ett lagförslag. Sverige

deltog med 117 företag i den tredje förfrågningen som behandlade ett

direktiv om elektriskt och elektroniskt avfall. En sammanställning från

kommissionen visar att 35 procent av företagspanelerna svarade på

enkäten. 23 procent av de svenska företagen deltog enligt samma

utvärdering.

7.4 Administrativt samarbete

Den inre marknaden förutsätter att samarbetet mellan medlemsstaternas

administrationer fungerar smidigt. Handelshinder och andra inre

marknadsproblem kan många gånger lösas på ett enkelt sätt genom

informella kontakter mellan de nationella myndigheterna. De senaste

årens satsningar på att förbättra detta administrativa samarbete mellan

länderna har fortsatt och utvecklats under 1999.

Hittills har arbetet framför allt varit inriktat på utbytestjänstgöring för

enskilda tjänstemän. Under året tog kommissionen ett initiativ som

innebär satsningar på projekt där fler tjänstemän engageras. Det kan gälla

konferenser, seminarier och liknande som stimulerar till att genom-

förandet och tillämpningen av det gemensamma regelverket förbättras.

Frågor som är aktuella för samarbetsprojekt mellan länderna är EU-

medborgarnas rättigheter, principen om ömsesidigt erkännande (se

avsnitt 9.2.1) och offentlig upphandling. Även det nätverk av

myndigheter som upprättats för att på ett informellt sätt lösa inre

marknadsproblem kommer att engageras i samarbetsprojekten. Syftet är

att öka effektiviteten i problemlösningsarbetet.

Från Sverige ingår Kommerskollegium i nätverket. Kollegiet är sedan

den 1 oktober 1997 nationell kontaktpunkt dit företag och medborgare

kan vända sig för att få hjälp med inremarknadsproblem. Myndigheten

gavs samtidigt uppdraget att vara officiell samordningscentral med

ansvar i Sverige för att se till att problem som uppstår på den inre

marknaden omhändertas och löses på effektivast möjliga sätt.

1999 anmäldes 52 ärenden till kollegiet och 56 avgjordes. Problemen

har ofta rört svårigheterna att tillämpa principen om ömsesidigt

erkännande. Arbetet har därutöver präglats av olika informations-

satsningar för att göra kollegiets uppgift som kontaktpunkt känd.

Erfarenhetsutbyte med samordningscentraler i andra länder har inletts.

7.5 Dialogen med medborgarna och företagen

Efter det lyckade informationsinitiativet "Medborgarnas Europa" kom

den fortsatta informationssatsningen under rubriken "Dialogen med

medborgarna". Initiativen har resulterat i ett antal informationsbroschyrer

om att handla, bo, leva, studera, resa etc. i Europa som finns att hämta på

Internet. En broschyr om hur det går till att söka arbete i EU har också

tagits fram. Dessutom finns ett antal faktablad på Internet på de elva

officiella språken som ger fördjupad information i dessa frågor.

Kommissionen arbetar även med en liknande satsning riktad mot

företagen, "Dialogen med företagen". Som en del i detta lanserades i

januari 1999 "the One Stop Internet Shop for Business" där företag kan

hämta information om EG-politik, regler för den inre marknaden,

tänkbara affärspartners, mässor och utställningar etc. Företagen kan

också ställa frågor och få direkta svar.

7.6 Integrering av miljöskydd och hållbar utveckling på den

inre marknaden

Amsterdamfördraget fördragsfäste målet om hållbar utveckling. Miljö

och hållbar utveckling skall integreras i unionens alla verksamhets-

områden, i syfte att uppnå hållbar utveckling.

I Cardiff 1998 enades stats- och regeringschefer om att arbetet med att

integrera miljö och hållbar utveckling i unionens samtliga politikområden

skall konkretiseras och intensifieras. Sammanlagt har nio politikområden

hittills pekats ut där miljöhänsyn och hållbar utveckling skall integreras

inom respektive verksamhetsområden (se vidare under kap. 20). Beslutet

om att Inremarknadsrådet skulle lämna en rapport till toppmötet i

Helsingfors fattades av Europeiska rådet i Wien 1998. Rapportens

inledande delar förklarar uppdraget och utgångspunkterna. Det slås fast

att det är ett första steg i en pågående process med att ta fram en

omfattande strategi som skall innefatta identifiering av mål, tidtabeller

och indikatorer. Hänvisning sker till relevanta fördragsartiklar,

internationella överenskommelser och själva upplägget för rapporten:

integrering av hållbar utveckling på den inre marknaden skall ske med

utgångspunkt i ett balanserat tillvägagångssätt där avvägning sker mellan

miljö-, social- och ekonomisk utveckling.

För att nå detta mål lyfts de positiva synergierna mellan de olika

områdena fram som en viktig förutsättning. Befintliga informations-

procedurer skall användas i större utsträckning liksom den redan

existerande resultattavlan. Särskilt fokuseras de små och medelstora

företagens situation. Rapporten har avgränsats till att omfatta varor och

inte tjänster i detta första steg och att beakta det arbete som pågår i andra

råd. Vidare anger rapporten vilken framgång som hittills uppnåtts, och

vilka steg som tagits beskrivs. Det gäller bl.a. vilka harmoniserings-

åtgärder som vidtagits och hur man bör gå vidare med att analysera

problemområden där harmonisering kan vara ett sätt att nå framgång.

Andra åtgärder som utpekas är informationsinsatser och frivilliga

överenskommelser. De operativa instrument som lyfts fram i rapporten är

bl.a. standarder, offentlig upphandling och möjligheten att ställa

miljökrav, skatteområdet (miljö- och energiskatter) och miljömärkning.

Bland de framtida prioriteringarna märks särskilt genomförandet av

rättsakter, regelverket (förenkling, statsstöd, användningen av

anmälningsprocedurerna), och marknadsorienterade åtgärder (frivilliga

överenskommelser, miljöledningssystem, miljöintegrerad produkt-

politik). Rapporten påtalar att listan inte är uttömmande utan ett första

steg i framtagandet av en omfattande strategi.

Rapporten slutar med en redogörelse för indikatorer och hur en

uppföljning av rapporten skall utformas. Bland annat stadgas att inre

marknadsrådet skall följa upp de indikatorer som identifierats för

områdena transport, energi, jordbruk och industri och som är särskilt

viktiga områden för den inre marknadens funktion. Kommissionen skall

rapportera till rådet under hösten 2000 vilka områden som enkelt kan

följas upp genom statistik m.m. och därmed inkluderas t.ex. i resultat-

tavlan. De områden som kan ge synbara positiva effekter skall prioriteras

särskilt. Inför framtiden skall inremarknadsrådet även ta in

tjänsteområdet i sitt arbete med att integrera hållbar utveckling. Vid

Europeiska rådets möte i Helsingfors 1999 beslutades att en översyn av

integreringen skall göras till Europeiska rådets möte i Göteborg 2001.

7.7 Offentlig upphandling

Kommissionen arbetar med förslag till ändringar i EG-direktiven om

offentlig upphandling. Ändringarna avser såväl den klassiska sektorn

(varor, tjänster och byggentreprenader) som försörjningssektorerna

(vatten-, energi-, transport och telekommunikationssektorerna).

Förslagen för den klassiska sektorn gäller bl.a. ett nytt upphandlings-

förfarande med bestämmelser för förberedande förhandling (s.k.

"competitive dialogue"), bestämmelser om ramavtal samt ändringar för

att underlätta elektronisk upphandling. Kommissionen arbetar också med

ett tolkningsmeddelande om miljökrav vid offentlig upphandling.

Kommissionen har arbetat med dessa ändringar under lång tid och är

kraftigt försenad med ett antal åtgärder som redan skulle ha vidtagits.

Kommissionen skall enligt uppgift anta ett direktivförslag under våren

2000.

7.8 Bolagsrätt

Frågan om det bör skapas en möjlighet att bilda och registrera s.k.

Europabolag, en bolagsform som helt eller delvis regleras på europeisk

nivå, har diskuterats sedan 1970-talet. Det senast publicerade förslaget är

från år 1991 (EGT C 176, 8.7.1991, s. 1). Till förslaget är en fråga om

arbetstagarinflytande i Europabolaget kopplad. Avsikten är att denna

fråga skall regleras i ett till förordningen knutet direktiv. Medlems-

staternas skilda meningar i frågan om arbetstagarinflytande (se avsnitt

12.4.1) har under lång tid blockerat förslaget till förordning.

Förslaget till förordning har efter hörande av Ekonomiska och sociala

kommittén behandlats i en rådsarbetsgrupp under ministerrådet. Under

åren 1994 97 ägde det dock i stort sett inte rum något arbete med

förordningstexten i arbetsgruppen. I stället försökte man föra frågan om

arbetstagarinflytande framåt. En expertgrupp avgav våren 1997 den s.k.

Davignonrapporten. I rapporten föreslås att frågan bör lösas genom att

man vid bildande av varje Europabolag skall förhandla om hur

arbetstagarinflytandet skall lösas i bolaget. Sådana förhandlingar skall

vara obligatoriska. Om de inte lyckas träder generella regler i kraft.

Arbetet med förordningsförslaget återupptogs i mars 1998 under det

brittiska ordförandeskapet och fortsatte under det österrikiska

ordförandeskapet. Det visade sig emellertid inte möjligt att uppnå någon

överenskommelse. Sedan dess, senast i november 1999, har flera

ytterligare försök gjorts men de har inte haft någon framgång. Framför

allt är det frågan om graden av arbetstagarinflytande som har blockerat

det fortsatta arbetet.

Under år 1999 diskuterades förslaget till ett trettonde bolagsrättsligt

direktiv i en rådsarbetsgrupp. Förslaget gäller s.k. övertagandebud.

Diskussionen har utgått från kommissionens reviderade förslag

(KOM (97) 565 slutlig). Efter förarbete av Österrike lyckades det tyska

ordförandeskapet nästan att nå en gemensam ståndpunkt. Den enda

återstående frågan att lösa gäller Gibraltars ställning. Sedan lång tid

tillbaka råder oenighet mellan Spanien och Storbritannien om vilken

ställning lokala myndigheter har i Gibraltar. Den fråga som är kvar att

lösa gäller vilken myndighet som skall vara behörig att övervaka bud i

Gibraltar. Under det finska ordförandeskapet försökte Spanien och

Storbritannien utan framgång nå en lösning.

På grundval av förslag som har tagits fram i det s.k. SLIM-projektet

diskuteras för närvarande vissa ändringar i det första bolagsrättsliga

direktivet (publicitetsdirektivet) och det andra bolagsrättsliga direktivet

(kapitaldirektivet). Diskussionen är inriktad på att åstadkomma

förenklingar i de bolagsrättsliga reglerna. Kommissionen har i denna

fråga samrått med medlemsstaterna och förväntas komma med egna

förslag under år 2000.

7.9 Redovisnings- och revisionsfrågor

Det arbete med inriktning på en internationell harmonisering av

redovisningsnormerna som kommissionen inledde år 1995 har fortsatt.

Redovisningsfrågor, särskilt sådana med anknytning till det arbete som

sker inom International Accounting Standards Committee, har diskuterats

både i EG:s kontaktkommitté för redovisningsfrågor och i en särskild

teknisk kommitté under kontaktkommittén. Kommissionen har tagit

initiativ till en översyn av de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven.

Arbetet med att ta fram direktivförslagen kommer att inledas under år

2000 genom diskussioner i EG:s kontaktkommitté för redovisnings-

frågor. Under år 1999 sammanträdde kommittéerna vardera tre gånger.

Sverige har varit representerat vid mötena.

Den tekniska underkommittén för revisionsfrågor höll under året tre

sammanträden. Sverige deltog vid samtliga möten. Vid mötena

behandlades i första hand frågor om kvalitetskontroll av revisionen och

vilken ställning den internationella revisionsnormen International

Standards on Auditing skall ha inom gemenskapen.

7.10 Bygg- och bostadsfrågor

Byggfrågor ingår i EG:s kompetensområde. I bostadspolitiska frågor sker

samarbetet informellt.

7.10.1 Byggfrågor

EG-arbetet gällande byggfrågor har under år 1999 främst var inriktat på

byggproduktdirektivet, byggbranschens konkurrenskraft och direktivet

om linbanor.

Arbetet med genomförande av byggproduktdirektivet fortsätter

Kommissionen har fortsatt arbetet med byggproduktdirektivet

(89/106/EEG), som trädde i kraft den 27 juni 1991. Direktivet omfattar

byggnadsverk, dvs. byggnader och anläggningar. Syftet är att underlätta

fri handel med byggprodukter. Enligt direktivet skall byggnadsverken

uppfylla sex väsentliga krav bl.a. i fråga om brandskydd, hygien, hälsa

och miljö. Kraven är utformade som kvalitativa funktionskrav. Det är

därför inte möjligt att bedöma om egenskaperna hos en byggprodukt

tillgodoser kraven på det färdiga byggnadsverket. Huvudsyftet med

tillämpningsdokumenten är att få underlag (mandat) till

standardardiseringsorganen för att utarbeta europastandarder

(harmoniserade standarder) och för att utarbeta riktlinjer för europeiska

tekniska godkännanden. Målsättningen är att de byggprodukter som

överensstämmer med beslutade tekniska specifikationer kan CE-märkas

och därmed får marknadsföras fritt inom gemenskapen och accepteras av

myndigheter i de olika länderna.

Arbetet med att utforma mandaten slutfördes i huvudsak under år

1998. Under år 1999 skapades tydligare riktlinjer för standardiserings-

arbetet och för det nationella genomförandet med hjälp av väglednings-

dokument. Nya arbetsgrupper har tillsatts för att arbeta med s.k. Eurokod

och byggprodukter i kontakt med dricksvatten. Framsteg har nåtts på

brandområdet. För närvarande finns 11 CE-märkta byggprodukter på

marknaden.

Sverige genomför en europeisk bostadsmässa

Sverige har beslutat att genomföra en europeisk bostadsmässa som ett led

i arbetet att skynda på genomförandet av byggproduktdirektivet

(89/106/EEG), främja en europeisk samsyn på byggsektorn samt för att

skapa förutsättningar för fortsatt utveckling av den inre marknaden. Den

särskilt tillkallade utredaren slutförde våren 1999 sitt arbete med att

undersöka möjligheterna att genomföra en sådan mässa i Malmö. Arbetet

fortskrider med förberedelserna för att anordna mässan under

sommarhalvåret 2001. Den europeiska dimensionen markeras särskilt av

en s.k. europeisk by bestående av 20 25 småhus. Miljöministern har

bjudit in 29 länder runt om i Europa att uppföra var sitt hus i den

europeiska byn. Syftet med byn är att visa bl.a. produktionsmetoder,

traditioner, arkitektur och material som används i deltagarländerna.

Arbetsgrupper tillsatta med anledning av byggindustrins konkurrenskraft

I slutet av år 1997 presenterade kommissionen ett meddelande om

byggindustrins konkurrenskraft (KOM (97) 539 slutlig). Där

konstaterades att byggbranschen är väl anpassad för lokala förhållanden

men att byggbranschen måste förbättra sin konkurrenskraft. En ökad

konkurrenskraft inom byggbranschen får positiv inverkan på andra

branscher och på sysselsättning och tillväxt.

Mot den bakgrunden presenterade kommissionen ett antal strategiska

mål och rekommendationer för industrin, kommissionen och medlems-

staterna. I rapporten lämnades förslag till ett stort antal åtgärder för att

förbättra kvaliteten i byggbranschen, att förbättra lagstiftningen på

området, att förbättra utbildningsmöjligheterna och för att förstärka och

ge ny inriktning åt forskning och utveckling. Förslagen till åtgärder

spänner över ett brett fält och skulle kunna komma att beröra nationella

regler på byggområdet, företagens arbetsmetoder och förhållanden m.m.

Inremarknadsrådet antog den 7 maj 1998 slutsatser med anledning av

kommissionens meddelande och uppmanade kommissionen att diskutera

de föreslagna åtgärderna med medlemsstaterna och byggbranschen.

Kommissionen har konsulterat medlemsstaterna och byggbranschen och

presenterade vid ministerrådsmötet den 9 november 1999 en rapport på

basis av denna konsultation. Syftet är att en handlingsplan skall utarbetas.

Kommissionen har påbörjat arbete med att tillsätta arbetsgrupper med

företrädare för medlemsstaterna, industrin och kommissionen för att

komma fram till en handlingsplan.

Gemensam ståndpunkt i linbanedirektivet

Arbetet med linbanedirektivet (KOM (93) 646 slutlig) fortgår. Rådet

antog den 28 juni 1999 en gemensam ståndpunkt beträffande skidliftar

och andra linbanor. Enligt direktivet måste säkerhetskomponenterna och

delsystemen konstrueras och tillverkas så att de, installerade i en befintlig

eller ny anläggning, samverkar med övriga delar och uppfyller de

väsentliga kraven.

Ändringar i hiss- och maskindirektivet

Beträffande hissar har arbete pågått med att göra mindre ändringar i

hissdirektivet (95/16/EG) och parallellt i maskindirektivet (89/392/EEG).

De båda direktiven reglerar personlyftande anordningar. Som exempel

kan nämnas de s.k. plattformshissarna som är viktiga för att lösa

tillgänglighet i befintliga byggnader.

7.10.2 Bostadsfrågor

Den 27 28 september 1999 hölls ett informellt möte med medlems-

staternas bostadsministrar i Kuopio i Finland. Bostadsfrågor ingår inte

formellt i EG:s kompetensområde. Ministermötena är främst avsedda att

vara ett forum för erfarenhetsutbyte och diskussion. Ministrarna

diskuterade boende för äldre människor och långsiktigt hållbara lösningar

för boende, byggande och stadsutveckling. Vidare diskuterades

relationen mellan den s.k. Habitat-agendan (FN:s världskonferens om

boende, bebyggelse och stadsutveckling) och Agenda 21. Ministrarna

underströk betydelsen av att alla tillgängliga åtgärder vidtas för att

förverkliga Habitat-agendan till FN:s speciella generalförsamling,

Istanbul+5, som äger rum i New York år 2001.

8 Svenska övergångsregler från

medlemskapsförhandlingarna

Vid anslutningen till EU fick Sverige övergångsregler på ett antal

områden. De flesta övergångsperioder var bestämda till tre eller fyra år

och löpte ut vid årsskiftet 1998/99. Övergångsperioden skulle på vissa

områden användas till att undersöka om det var motiverat att ändra

gemenskapens regler och på andra områden till att ge Sverige tid att

anpassa sig till EG:s regler.

Övergångsreglerna berörde huvudsakligen områdena kemikalier,

veterinär- och smittskyddsfrågor, livsmedelsstandarder, fiske, alkohol

och tobak. På fiskeområdet återstår inte längre några övergångsregler, de

lösningar som uppnåddes redovisades i årsboken för 1998. I denna

rapporterades även för Sverige tillfredsställande lösningar beträffande

kvicksilver i batterier och mullade morötter.

Under 1999 genomfördes ytterligare ändringar i EG:s regelverk som

tog hänsyn till svenska krav från anslutningsförhandlingarna. Därmed har

övergångsreglerna för skogsutsäde samt för vissa kemikalier och

fodermedel blivit överflödiga. Övergångsreglerna för tobaksskatt och

fetthalter i mjölk förlängdes ytterligare. När det gäller fritidsbostäder och

vissa medicinskt verksamma substanser i djurfoder har de svenska

reglerna nu anpassats till EG:s. För resterande övergångsregler fortsatte

förhandlingsarbetet.

Nedan redovisas de återstående övergångsreglerna och de lösningar

som uppnåtts under 1999.

8.1 Kemikalier

8.1.1 Begränsning av användningen av farliga ämnen

Sverige hade fram till den 31 december 1998 övergångsregler när det

gällde begränsningar för fyra ämnen: kadmium, pentaklorfenol,

tennorganiska föreningar och arsenik. I maj 1999 antog kommissionen ett

tilläggsdirektiv till begränsningsdirektivet med ändringar för reglerna om

tennorganiska föreningar, pentaklorfenol samt en förlängning av det

svenska undantaget för kadmium. Ändringen innebär att det i princip blir

förbud för användning av pentaklorfenol i hela gemenskapen. Frankrike,

Irland, Portugal, Spanien och Storbritannien har dock undantag fram till

och med år 2008. För tennorganiska föreningar skall man göra en

översyn före 1 januari 2003, eftersom man vill avvakta förhandlingar och

ett eventuellt globalt förbud inom IMO. Sverige och Österrike kan tills

dess fortsätta att tillämpa sina nationella bestämmelser. Mot bakgrund av

att kadmium är föremål för utvärdering inom det existerande

ämnesprogrammet har inga ändringar i begränsningar för detta ämne

genomförts, men Sverige och Österrike behåller sina nationella regler till

och med den 31 december 2002.

Det konstaterades i samband med översynen av begränsningsdirektivet

att något undantag för användning av arsenikbehandlat virke inte var

nödvändigt. Sverige kan alltså fortsätta att tillämpa sina bestämmelser.

8.1.2 Strängare bedömning av många kemiska ämnen och

preparat

Sverige hade strängare bedömning av farlighet för en rad kemiska ämnen

som regleras i det s.k. ämnesdirektivet. Vid översynen av

bestämmelserna om klassificering och märkning av kemiska ämnen och

beredningar (preparat) har till största delen de svenska undantagen lösts

genom ändringar i de två direktiven. För de återstående frågorna om akut

toxicitet och användande av en särskild varningstext för vissa cancer-

framkallande ämnen har Sverige fått förlängt undantag till och med

utgången av år 2000 i direktiv 1999/33/EG och direktiv 1999/45/EG.

8.1.3 Förlängd övergångstid för kadmium i handelsgödsel

I EG:s regelverk finns inga gränsvärden för kadmium i handelsgödsel,

något som Sverige, Finland och Österrike hade sedan tidigare. Samtliga

nya medlemsstater fick därför övergångsregler som löpte ut i december

1998. Övegångstiden har genom direktiv 98/97/EG förlängts t.o.m. den

31 december 2001. Dessförinnan skall kommissionen i samråd med

medlemsstaterna på nytt granska behovet av nya bestämmelser på

gemenskapsnivå om kadmiuminnehållet i gödselmedel.

8.2 Veterinär- och smittskyddsfrågor

8.2.1 Antibiotika och andra antimikrobiella tillsatser i djurfoder

Enligt anslutningsfördraget kunde Sverige till utgången av 1998 behålla

sitt förbud mot användning av antibiotika, tillväxtbefrämjande medel

samt koccidiostatika och andra medicinskt verksamma substanser som

tillsatser i foder.

På grundval av vetenskapligt material som bl. a. Sverige sammanställt

beslutade ministerrådet i december 1998 att förbjuda fyra antibiotika-

substanser som fodertillsatser. Efter det utlöste Sverige skyddsklausulen i

rådets direktiv 70/524/EEG för de fyra tillsatser inom gruppen antibiotika

som fortfarande är tillåtna inom gemenskapen. Det innebär att Sverige i

avvaktan på kommissionens beslut kan upprätthålla sitt totalförbud mot

användning av antibiotika i andra än veterinärmedicinska syften även

efter den 31 december 1998.

Samtliga tillsatser inom gruppen tillväxtbefrämjande medel har nu

förbjudits inom EG medan Sverige har anpassat sin lagstiftning till EG:s

vad gäller tillsatser i gruppen koccidiostatika och andra medicinskt

verksamma substanser.

8.2.2 Fodermedel

Tio övergångsregler på foderområdet löpte ut vid slutet av 1997.

Undantagen gällde tillsatserna karetenoider och xantofyller, koppar,

myrsyra och myrsyra kombinerad med etoxikin, gränsvärden för

aflatoxin B1, ochratoxin A, bly och PCB, kadaverprodukter som foder-

råvara samt obligatorisk märkning av fosforinnehållet i fiskfoder. I juni

1997 ansökte Sverige om anpassning av EG:s regler i åtta av dessa fall.

Frågan om fosformärkning löstes redan 1998 och under 1999 har

undantaget beträffande användning av myrsyra som konserveringsmedel

för spannmål lösts ut genom att EG-reglerna anpassats till de svenska

kraven.

Sverige upprätthåller fortfarande sin nationella lagstiftning för de

återstående sex undantagen. I samtliga fall pågår arbete inom

kommissionen som väntas leda till ändrade EG-regler.

Kadaver som foderråvara

Under hösten 1999 inrättades en arbetsgrupp under kommissionen med

uppgift att ta fram ett nytt regelverk beträffande animaliskt avfall. I det

utkast som finns förbjuds användningen av kadaver och liknande

animaliskt avfall som foderråvara. Ett förslag från kommissionen väntas

våren 2000. Sverige deltar aktivt i arbetet.

Koppar som fodertillsats

En arbetsgrupp under kommissionen har lämnat förslag som gäller

högsta tillåtna mängd koppar i foder. Arbetsgruppens förslag ligger

under den nivå som idag tillåts i Sverige. Beslut väntas i januari år 2000.

Gränsvärde för PCB i foder

För närvarande finns inga EG-bestämmelser om gränsvärde för PCB i

foder. Genom den kris som uppstod sedan dioxin påträffats i belgiska

livsmedel har frågan om gränsvärden för PCB fått högsta aktualitet

eftersom PCB bl.a. har använts som indikator på förekomst av dioxin.

Efter uppmaning från rådet presenterade kommissionen under hösten ett

omfattande åtgärdsprogram för att höja säkerheten på livsmedelsområdet.

I programmet ingår flera förslag på foderområdet, innefattande

gränsvärden för dioxin. Kommissionens förslag presenterades vid

årsskiftet 1999/2000.

Gränsvärde för bly i grönfoder och fosfater

Sveriges krav på gränsvärde för bly i fosfater har i princip godkänts av

kommissionens ständiga foderkommitté. I kommittén diskuteras

fortfarande Sveriges krav på sänkt gränsvärde för bly även i grönfoder

och frågan har utvecklats i en för Sverige positiv riktning. Formellt

beslut förväntas i början av år 2000.

Sänkta gränsvärden för aflatoxin B1 i foder för mjölkkor

Diskussioner om gränsvärden för aflatoxin pågår sedan länge inom

kommissionen, bl.a. har situationen i olika medlemsstater i fråga om

aflatoxinförekomsten i foder undersökts. Ett gränsvärde för aflatoxin i

mjölk har nu antagits. Detta är i överensstämmelse med det gränsvärde

som sedan länge tillämpas i Sverige. Det är för närvarande osäkert när

beslut om gränserna i foder kan fattas.

Gränsvärde för ochratoxin A i foder för fjäderfä och svin

I avvaktan på de pågående diskussionerna om antagande av gränsvärden

för ochratoxin i livsmedel sker för närvarande inga förhandlingar

beträffande det svenska undantaget i fråga om gränsvärden för

ochratoxin i foder.

8.2.3 Djursjukdomar

Tilläggsgarantier gör det möjligt för en medlemsstat att ställa särskilda

krav vid införsel av levande djur för att försäkra sig om att djuren inte

har några smittsamma sjukdomar. För att tilläggsgarantier skall beviljas

krävs bl.a. att medlemsstaten kan visa att den aktuella sjukdomen inte

finns där eller att man bedriver ett kontrollprogram. I anslutnings-

förhandlingarna ansökte Sverige om tilläggsgarantier för en rad djur-

sjukdomar. I avvaktan på kommissionens prövning fick Sverige under en

ettårig övergångsperiod bibehålla sina nationella införselbestämmelser.

Kommissionen prövade inte alla ansökningarna under det första året

varför en förlängd övergångstid begärdes.

Sverige har sedan anslutningen beviljats tilläggsgarantier och

sjukdomsfrihetsstatus för ett mindre antal djursjukdomar. Samtliga

svenska ansökningar har dock ännu inte prövats. Under tiden har EG:s

regelverk delvis ändrats så att den rättsliga grunden för att söka

tilläggsgarantier för sjukdomar på nötkreatur och svin begränsats.

För närvarande pågår diskussioner mellan Sverige och kommissionen

om hur frågan slutligen skall lösas.

8.3 Livsmedelsstandarder

8.3.1 Fetthalter i mjölk

Inom EG:s jordbruksreglering finns särskilda bestämmelser om fetthalter

i mjölk som delvis avviker från Sveriges traditionella mjölksorter. Vid

anslutningen fick Sverige därför en treårig övergångstid under vilken

traditionella svenska mjölksorter kunde saluföras. Sedan dess har EG-

reglerna ändrats så att den svenska lättmjölken blivit tillåten. Undantaget

för den 3-procentiga standardmjölken har förlängts flera gånger, senast i

juni 1999 då det förlängdes till utgången av 2003.

8.4 Alkohol och tobak

8.4.1 Införselreglerna

Enligt anslutningsfördraget får Sverige behålla restriktioner för resande-

införsel av tobak, sprit, vin och öl från andra medlemsstater. De

kvantitativa restriktionerna är i korta drag 300 cigaretter, 1 liter sprit, 3

liter mousserande vin eller starkvin, 5 liter icke mousserande vin samt 15

liter starköl. Över dessa volymer tas svensk skatt ut. En uppgörelse har

slutits om att de nordiska länderna fortsatt får tillämpa sina införsel-

restriktioner. Danmark och Finland har accepterat att restriktionerna

upphör vid utgången av år 2003. En översyn av de svenska reglerna skall

göras före den 30 juni år 2000.

8.4.2 Tobaksskatten

Enligt EG:s regelverk skall punktskatten på cigaretter uppgå till 57 % av

det högsta detaljhandelspriset, inklusive mervärdesskatt. Skatten på

cigaretter i Sverige når inte upp till denna procentsats och Sverige fick

därför en övergångstid till utgången av 1998 att uppfylla den. I stället

sänktes tobaksskatten 1 augusti 1998. En ansökan om förlängning av

övergångsreglerna till 31 december 2002 lämnades 1998 in till

kommissionen. Rådet beslutade i juli 1999 om ändring i tobaksskatte-

direktiven och Sverige beviljades då den begärda förlängningen.

8.4.3 Omsättning av snus

Rätten att omsätta snus i Sverige är inte tidsbegränsad. Sverige har

uppfyllt ett åtagande i anslutningsakten i form av en förordning som

förbjuder export av snus till EG-länder där snus inte får omsättas.

Kommissionen skall granska exportförbudets faktiska tillämpning, och

en rapport skulle ha lämnats den 1 januari 1998 men har ännu inte

kommit.

8.5 Mervärdesskatt

På mervärdesskatteområdet har en del av de beviljade undantagen blivit

inaktuella genom att den svenska lagstiftningen anpassats till EG:s

regelverk. De undantag som kvarstår löper på obestämd tid.

Undantagen om förenklade förfaranden för småföretagare gäller fram

till dess att rådet beslutar om gemenskapsbestämmelser.

Rätten för Sverige att, vid omsättning av läkemedel till sjukhus, av

receptbelagda läkemedel och av tidskrifter för ideella föreningar samt vid

framställning av sådana tidskrifter, tillåta full avdragsrätt för ingående

skatt utan beskattning av varorna och tjänsterna gäller utan någon

angiven tidsgräns.

Tidskrifter för ideella föreningar är f.n. föremål för översyn i

utredningen Översyn av reglerna om skattskyldighet i mervärdes-

skattelagen m.m. Slutligen har Sverige rätt att undanta omsättning av

nybyggda fastigheter och mark för bebyggelse samt passagerar-

transporter från beskattning. Detta undantag får Sverige behålla så länge

någon av de nuvarande medlemsstaterna har sådan skattebefrielse.

8.6 Utlänningars förvärv av fritidsbostäder

Lagen (1992:1368) om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom har

givit viss möjlighet att begränsa utlänningars förvärv av fritidsfastigheter

i Sverige. Enligt en särskild bestämmelse i anslutningsfördraget fick

Sverige behålla lagen fem år efter anslutningen. Mot denna bakgrund

beslutade riksdagen att lagen skulle upphöra att gälla vid utgången av år

1999. Detta innebär att alla numera kan förvärva svenska fritids-

fastigheter utan något krav på särskilt tillstånd.

8.7 Skogsodlingsmaterial

Sverige och Finland fick vid anslutningen undantag från direktiv

66/404/EEG om saluförande av skogsodlingsmaterial vilket innebar att

Sverige fick behålla sin nationella lagstiftning t.o.m. den 31 december

1999. Ett nytt direktiv beslutades av rådet i december 1999

(1999/105/EG). Det nya direktivet trädde i kraft i januari 2000 och skall

tillämpas från den 1 januari 2003. I mellantiden skall det nuvarande

direktivet inte tillämpas på Sverige och Finland.

9 Fri rörlighet för varor

9.1 Tullunionen

9.1.1 EG:s tullagstiftning

Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (tullkodexen) utgör tillsammans

med tillämpningsföreskrifterna i kommissionens förordning (EEG) nr

2454/93 unionens gemensamma tullag. Tullkodexen trädde i kraft den 1

januari 1994. De ändringar som hittills gjorts i tullkodexen har varit

föranledda av handelspolitiska åtaganden i den så kallade Uruguayrundan

samt arbetet med att göra transiteringssystemet bättre och säkrare. Nu

företas en översyn av tullkodexen i syfte att uppdatera och förenkla

reglerna och göra dessa flexiblare. Sverige har sedan länge arbetat aktivt

för förenklingar, särskilt genom en ökad användning av elektroniska

förfaranden. Den föreslagna ändring i tullkodexen som är av störst

intresse för Sverige gäller därför möjligheten att befria företagen från att

inge styrkande handlingar då tulldeklarationer inges elektroniskt. De

övriga förslagen gäller bl.a. möjligheten att åberopa god tro till skydd

mot efterdebitering, tidsfristen för efterdebitering, modernisering av

tullförfaranden med ekonomisk verkan, frizoner och uppkomsten av

tullskuld då varor smugglas genom ett eller flera medlemsstater.

Ändringar har också gjorts i rådets förordning (EG) nr 3295/94, som

avser tullkontroll beträffande intrång i immateriella rättigheter.

Ändringarna innebär i huvudsak att även patent och tilläggsskydd av

läkemedel och växtskyddsmedel omfattas av förordningen.

9.1.2 Åtgärdsprogram för tullfrågor i gemenskapen Tull 2000

Fullbordandet av den inre marknaden och den snabba utvecklingen av

gemenskapens handelsutbyte med den övriga världen har gjort det

nödvändigt att tydligt fastställa och genomföra strategiska riktlinjer för

att tydligare klargöra tullmyndigheternas roll inom gemenskapen. För

detta har en gemensam ram skapats genom ett åtgärdsprogram, Tull

2000, vilket enligt det gällande beslutet skall gälla i fem år, från och med

1 januari 1996 till och med 31 december 2000.

Det övergripande målet för Tull 2000 är att främja den inre

marknadens funktion. EG:s tullprocedurer och kontroller måste fungera

störningsfritt men samtidigt garantera säkerhet för medborgare och

företag. Procedurer och kontroller måste vara lika effektiva längs hela

den yttre gränsen och bidra till att skydda medlemsstaternas och

gemenskapens ekonomiska intressen samt att säkra enhetlighet och

konkurrensneutralitet. Det är även nödvändigt att förenkla förfarandena

för att säkerställa en obehindrad handel i syfte att främja utrikeshandeln

och förebygga bedrägerier.

Arbetet genomförs genom ökat samarbete inom olika områden dels

mellan medlemsstaternas tullmyndigheter, dels mellan dessa och

kommissionen. Nya effektiva arbetsmetoder utvecklas för att främja en

effektiv tulladministration genom användning av modern informations-

teknik.

Mot bakgrund av en rapport om programmet som kommissionen lagt

fram för Europaparlamentet och rådet har en ändring i det ursprungliga

beslutet om Tull 2000 föreslagits.

Förslaget innebär att programmet skall inkludera datorisering och

utbildningsinsatser, vilka tidigare drivits inom andra program.

Programmet föreslås även öppnas för kandidatländerna i Central- och

Östeuropa samt även få förlängd löptid t.o.m. den 31 december 2002.

Programmet för därför även en ny benämning, Tull 2002.

En gemensam ståndpunkt om förslaget har förhandlats fram i rådet.

Förslaget behandlades i Europaparlamentet som i huvudsak godtagit den

gemensamma ståndpunkten.

9.1.3 Transiteringsförfarandet

Transiteringssystemet moderniseras och effektiviseras. Transitering

innebär att varor transporteras under tullkontroll från en plats till en

annan utan att de beläggs med tullar och andra pålagor eller blir föremål

för handelspolitiska åtgärder. Ett fungerande transiteringssystem är

nödvändigt för att den ständigt ökande handeln med varor skall kunna

hanteras. Samtidigt har systemet missbrukats, bl.a. för smuggling av

cigarretter och alkohol. Därför antog kommissionen i april 1997 en

åtgärdsplan för transiteringen i Europa. Syftet med planen är att

reformera systemet för att stävja bedrägerierna. Detta skall ske genom

klarlägganden av lagstiftningen och tillämpningen av den. Ett viktigt

steg är datorisering av förfarandena.

Under 1999 har arbetet fortsatt med en översyn av regelverket (i

tullkodexen, gemenskapens "tullag", och konventionen om gemensam

transitering som gäller EG samt EFTA- och Visegradländerna). Det

arbete som nu pågår gäller datoriseringen. Projektet New Computerised

Transit System (NCTS), kommer att börja tillämpas i fem utvalda länder

(inte Sverige). Enligt planen skall systemet vara fullt utbyggt i mitten av

2003.

9.2 Tekniska handelshinder

De hinder för de fria varurörelserna som orsakas av olikheter mellan

länderna i kraven på varors utförande, beskaffenhet eller egenskaper eller

i olikheter i kraven på provning, certifiering eller märkning av varorna

kallas för tekniska handelshinder. En förutsättning för att den inre

marknaden skall fungera är att dessa hinder undanröjs. Inom

gemenskapen har man två olika instrument för att undanröja tekniska

handelshinder.

9.2.1 Harmonisering och ömsesidigt erkännande

Harmonisering

Det hittills mest verksamma instrumentet för att eliminera tekniska

handelshinder inom unionen är harmonisering av medlemsstaternas lagar

och föreskrifter om krav på varor, lagstiftning som i regel tillkommit för

att skydda liv och hälsa eller miljö. Denna harmoniserade EG-lagstiftning

är nu i huvudsak på plats. Flertalet av de nya direktiv som antas innebär

skärpning av kraven, modernisering av äldre direktiv eller att nya risker

beaktas.

Man tillämpar två olika metoder för harmonisering. Den äldre metoden

innebär att man i direktiv i detalj anger de tekniska kraven på varorna i

fråga. Denna metod används främst på livsmedels- och fordonsområdena.

I den s.k. nya metoden (New Approach) anges i direktiven endast

kortfattat de väsentliga krav som varor måste uppfylla. Utarbetande av de

tekniska detaljerna överlåts till de europeiska standardiseringsorganen,

men deras standarder är, med undantag för byggproduktdirektivet,

frivilliga. Tillverkarna kan använda andra lösningar så länge som de

tvingade väsentliga kraven i direktivet ifråga uppfylls. Men om vara inte

tillverkats enligt en standard som av kommissionen bedömts uppfylla de

väsentliga kraven måste tillverkare på annat sätt visa att dessa krav

uppfyllts, t.ex. genom att låta prova varan hos ett oberoende provorgan.

Den nya metoden används på områden där harmoniseringsarbetet

inleddes på åttiotalet.

Dryga fyrtiotalet harmoniseringsdirektiv har antagits under året,

merparten av dessa innebär anpassning till den tekniska utvecklingen av

direktiv enligt den gamla harmoniseringsmetoden, ofta på livsmedels-

och fordonsområdena. Motsvarande anpassningsarbete när det gäller

direktiv enligt den nya metoden görs normalt genom att standarderna

omarbetas.

På livsmedelsområdet förtjänar att omnämnas att två direktiv som

reglerar bestrålning av livsmedel publicerats (99/3/EG och 99/4/EG). I

dessa direktiv finns regler som tillåter bestrålning av kryddor och

liknande produkter.

En översyn pågår av de s.k. vertikala direktiven på livsmedelsområdet,

d.v.s. direktiv som anger när viss varubeteckning får användas. Särskilt

uppmärksammat var chokladdirektivet där rådet, efter en segdragen

behandling, enades om en gemensam ståndpunkt den 28 oktober.

(Livsmedelsfrågorna behandlas utförligare i kapitel 17).

På fordonsområdet publicerades ett direktiv om fordon och släpvagnar

avsedda för transport av farligt gods, direktiv 98/91/EG.

Ett nytt direktiv enligt den nya metoden har antagits under året. Detta,

som är av stor ekonomisk betydelse för Sverige, avser krav på

radioutrustning och teleterminaler, direktiv 99/5/EG. Genom direktivet,

som ersätter äldre direktiv, inskränks kraven till att främst omfatta

förvaltning av frekvensspektrum samt elsäkerhets- och radiostörnings-

aspekter. De funktionskrav som fanns i tidigare direktiv och som

fördröjde att nya produkter och tjänster infördes, avskaffas genom det

nya direktivet.

Rådet har under året enats om ett gemensamt ställningstagande till ett

direktivförslag om linbanor. Förslaget är utformat enligt den nya

metoden.

Ömsesidigt erkännande

Efter domen i det kända Cassis-de-Dijonfallet har det utvecklats en rätts-

praxis, den s.k. principen om ömsesidigt erkännande, som innebär att

varor som är lagligen satta på marknaden i en medlemsstat skall kunna

sättas på marknaden i övriga medlemsstater om inte skäl mot detta enligt

EG-fördraget kan anföras.

I takt med att de viktigaste produktområdena blivit harmoniserade

riktas fokus alltmer mot principen om ömsesidigt erkännande. Mot

bakgrund av ett kommissionsmeddelande till rådet och parlamentet om

ömsesidigt erkännande antogs en resolution vid inremarknadsrådets möte

i oktober. Resolutionen går längre än 1998 års slutsatser i samma ämne

genom att inkludera tjänsteområdet. Medlemsstaternas roll för att

principen skall kunna tillämpas effektivt betonas starkt. Kommissionen å

sin sida skall snabbare och effektivare använda överträdelseförfaranden

och även informera mer aktivt om principen. Med utgångspunkt från

inrapportering av problem på inre marknaden skall kommissionen dra

slutsatser om områden där särskilda åtgärder krävs. De ekonomiska

aktörerna uppmanas att agera mer proaktivt gentemot myndigheterna i

medlemsstaterna och meddela var de stöter på problem. Frågans vikt och

resolutionen föranledde informationsaktiviteter från utrikes-

departementets sida mot andra departement och myndigheter under

hösten.

9.2.2 Informationsprocedurer

För att förhindra uppkomsten av nya handelshinder samt för att

identifiera områden där harmoniseringsinsatser kan behövas finns i EG

en procedur för anmälan av förslag till nya nationella tekniska

föreskrifter. Proceduren, som återfinns i direktiv 98/34/EG (tidigare

83/189/EEG) ger kommissionen och medlemsstaterna möjlighet att

framföra reaktioner på förslagen. Den 5 augusti 1999 började 98/48/EG

som är en utvidgning av 98/34/EG till informationssamhällets tjänster att

gälla.

I informationsprocedurerna gjordes under året 590 anmälningar av

nationella förslag. Sverige gjorde 35 anmälningar, vilka föranledde 26

reaktioner. De allvarligaste reaktionerna utlöstes på grund av avsaknad

eller felaktig utformning av klausuler om ömsesidigt erkännande.

Frågor om handelshinder och anmälningar i procedurerna diskuteras i

en särskild kommitté den stående kommittén för standarder och

tekniska föreskrifter. I denna kommissionskommitté lämnar medlems-

staterna även sina samlade synpunkter på standardiseringsmandat och

andra standardiseringsfrågor såsom formella invändningar mot brister i

standarder. De mandat som behandlades under 1999 uppgick till 25 och

ärenden om formella brister i standarder till 7.

Informationsproceduren enligt direktiv 95/3052/EG innebär med-

delandeplikt när varor som är lagligen satta på marknaden i en annan

medlemsstat stoppas eller måste ändras för tillträde till marknaden.

Proceduren har varit i kraft sedan 1 januari 1997. Under 1999 gjorde

Sverige sina första anmälningar (sex fall). Det sammanlagda antalet

anmälningar från medlemsstaterna var under året 26.

Informationsprocedurena har en viktig funktion att fylla när det gäller

ömsesidigt erkännande.

9.2.3 Provning, certifiering och avtal med tredje land

Förutom kraven på varors egenskaper och beskaffenhet anges i EG:s

harmoniseringsdirektiv också hur varorna skall provas och certifieras.

Kraven på provning och certifiering ställs härvid i relation till de risker

som är förknippade med varorna; ofta räcker det med att tillverkaren

själv utför den föreskrivna provningen, i andra fall föreskrivs provning

av oberoende organ, s.k. tredje-partsprovning.

Under året har kommissionen färdigställt en omarbetning av

handboken för tillämpning av direktiv enligt den nya metoden. I denna

behandlas bl.a. de krav som skall ställas på de organ som utför tredje-

partsprovning, s.k. anmälda organ, liksom kraven på de organ som prövar

de anmälda organen. Medlemsstaterna har i en rådgivande kommitté

(rådgivande gruppen för standardisering och certifiering, SOGS),

medverkat i omarbetningen av handboken.

Avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse

MRA-avtal

De MRA-avtal (mutual recognition agreements) som gemenskapen ingått

är avtal som medger provning och certifiering mot det mottagande

landets regler inom definierade produktsektorer. Under 1998 och 1999

ingicks flera sådana bilaterala avtal av gemenskapen. Avtal med Schweiz

ingicks under 1999. MRA-avtalen med Kanada och USA, som ingicks

1998, har under året föranlett mycket aktivitet för att åstadkomma det

förtroendeskapande som är stipulerat i avtalen. Avtalen med Australien

och Nya Zeeland blev operativa inom de flesta sektorer genom att organ

under avtalen utsågs.

Den nya situation som dessa avtal har inneburit för den inre marknaden

och sektorsmyndigheterna i medlemsstaterna föranledde att en resolution

antogs under året om förvaltning av avtal om ömsesidigt erkännande.

Med vissa av kandidatländerna nåddes principöverenskommelser om

s.k. PECA-avtal som innebär ömsesidigt erkännande av produkt-

godkännanden inom vissa sektorer. Avtalen är bl.a. ämnade att

understödja antagandet av EG:s regelverk i kandidatländerna.

Diskussioner med USA om nya MRA-avtalsdelar och nya former av

MRA-avtal fortsatte i det transatlantiska partnerskapet.

9.2.4 Marknadskontroll

Risken för att produkter som inte uppfyller ställda krav kommer ut på

marknaden kan öka på grund av flera faktorer. En faktor är att en ökad

handel innebär att flera leverantörer kommer ut på marknaden, en annan

faktor är att den nya harmoniseringsmetoden innebär att ansvaret för de

tekniska detaljlösningarna överlåts på standardiseringen och en tredje

faktor är att ansvaret för provning av varorna överlåts på industrin.

Risken kan minskas genom en effektiv kontroll av varor på marknaden

och därför har bl.a. Sverige verkat för en effektivisering och samordning

av marknadskontrollen.

Kommissionen har under året genomfört ett utbytesprogram ("Joint

Visit Programme") där experter från myndigheterna i medlemsstaterna

utbyter erfarenheter med varandra. Programmet har varit framgångsrikt

och en fortsättning planeras.

9.2.5 Standardisering

Med den roll som standarder givits genom den nya harmoniserings-

metoden har regeringarnas intresse för standardiseringen ökat.

Inremarknadsrådet antog den 28 oktober en resolution kallad Standardi-

seringens roll i Europa. I denna klargörs standardiseringens roll i ett

gemenskapspolitiskt sammanhang såsom varors och tjänsters fria

rörelser, skydd av liv, hälsa och miljö samt industriell konkurrenskraft.

Vidare understryks standardiseringens karaktär av en frivillig, öppen

aktivitet där intressenterna i strävan efter konsensus utarbetar frivilliga

standarder. I resolutionen diskuteras vidare myndigheternas legitima

intresse för standardiseringen. Slutligen torgförs EG:s modell för

harmonisering, den nya metoden, som en möjlig modell också för det

internationella arbetet.

9.3 Ingripandemekanismen

Den s.k. ingripandemekanismen är egentligen en förordning och en

resolution om att medlemsstaterna skall lösa allvarliga hinder för den fria

varurörligheten på den inre marknaden, rådets förordning (EG) 2679/98

och säkerställa ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och

kommissionen. Beslutet om förordningen och resolutionen togs i

december 1998. Sverige har utsett Kommerskollegium (SFS 1999:762)

till nationell kontaktpunkt vid tillämpning av förordningen. Under den

korta tid som förordningen har varit i kraft har den tillämpats endast vid

ett fåtal tillfällen.

9.4 Medicintekniska produkter

Det finns en politisk överenskommelse om att ändra rådets direktiv

93/42/EEG om medicintekniska produkter så att det omfattar även

medicintekniska produkter som innehåller stabila derivat av blod eller

plasma från människa. För dessa produkter gäller bl.a. att den europeiska

läkemedelsmyndigheten (EMEA) skall avge ett vetenskapligt utlåtande

om ämnets kvalitet och säkerhet.

9.5 Läkemedel

EG-reglerna på läkemedelsområdet, med det första direktivet från 1965

(65/65/EEG), syftar till en harmonisering av regler för prövning,

godkännande, säkerhetsövervakning, handel m.m. i syfte att värna

folkhälsan. Genom rådets förordning (EEG) nr 2309/93 inrättades en

central godkännandeprocedur för läkemedel och en gemensam europeisk

läkemedelsmyndighet (the European agency for the evaluation of

medicinal products, EMEA). Sverige deltar i EMEA:s styrelse samt i de

två vetenskapliga kommittéerna inom myndigheten. EMEA är en

samordningsmyndighet och det är medlemsstaterna som ställer

vetenskapliga resurser till myndighetens förfogande vid utvärderingen av

ansökningar inom den gemensamma proceduren. Kommissionen eller

rådet fattar de formella besluten.

Under 1999 fortsatte arbetet med kommissionens förslag (KOM

(1998) 450 slutlig 98/0240 (COD)) till Europaparlamentets och rådets

förordning om särläkemedel. I september 1999 antog rådet en gemensam

ståndpunkt i frågan. Efter behandling i Europaparlamentet antogs

förordningen i december 1999. Inför rådets möten har samråd med EU-

nämnden skett.

Sverige stödde kraftfullt förslaget till förordning om särläkemedel.

Syftet med förslaget är att fastställa ett gemenskapsförfarande för

klassificering av särläkemedel och att ge incitament till forskning,

utveckling och marknadsföring av särläkemedel, bland annat genom att

bevilja godkända särläkemedel ensamrätt på marknaden för en period av

tio år.

Avsikten är att stimulera utvecklingen av läkemedel för behandling av

sjukdomar som är så sällsynta att de inte lockar läkemedelsindustrin till

tillräckligt stora investeringar, eftersom marknaden är för liten och det

finns små utsikter till ordentlig avkastning på gjorda investeringar.

Sällsynta sjukdomar har definierats som ett prioriterat område för

gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (KOM (93) 559 slutlig och

KOM (97) 225 slutlig), och Europaparlamentets och rådets beslut om att

anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen när det gäller sällsynta

sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999 2003)

offentliggjordes den 22 juni 1999.

Förslag till direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och

andra författningar som rör tillämpning av god klinisk sed vid kliniska

prövningar av humanläkemedel (KOM (1999) 193 slutlig) förelades rådet

redan under 1997 och har behandlats under såväl 1998 som 1999 utan att

slutföras. Förhoppningen är att arbetet skall kunna slutföras under det

portugisiska ordförandeskapet.

10 Fri rörlighet för tjänster och kapital

10.1 Finansiella tjänster

Det finansiella tjänsteområdet omfattar bank-, försäkrings-, och

värdepappersfrågor. Nedan följer först en redogörelse för ett projekt som

täcker samtliga dessa delområden och därefter redovisas under respektive

huvudrubrik de viktigaste frågorna som behandlades under året.

10.1.1 Handlingsplan för finansiella tjänster

Den 11 maj 1999 fattade kommissionen beslut om meddelandet Att

genomföra handlingsramen för finansmarknaderna: En handlingsplan

(KOM (1999) 232). Meddelandet innehåller nödvändiga åtgärder att

vidtas enligt en detaljerad tidsplan för de närmaste fyra åren med syfte

att uppnå en bättre inre marknad för finansiella tjänster. Tanken är att en

effektiv inre marknad på området skall fungera som en drivkraft för till-

växt och nya arbetstillfällen, samtidigt som en hög konsumentskyddsnivå

bevaras. Meddelandet bygger på kommissionens handlingsram från

oktober 1998 och arbete i Financial Services Policy Group (FSPG) en

högnivågrupp bestående av finansministrarnas personliga representanter.

Vid Ekofin-rådets möte den 25 maj 1999 uttalades stöd för

handlingsplanen. Vid mötet beslutades också bl.a. att kommissionen

regelbundet skall återrapportera till Ekofin om framsteg vid genom-

förandet av handlingsplanen och att FSPG skall övervaka att åtgärderna i

handlingsplanen genomförs. Även vid Europeiska rådets möte i Köln

uttalades stöd för planen. Den 25 november avlämnade kommissionen en

första lägesrapport (KOM (1999) 630). Sverige välkomnar handlings-

planen och anser att i planen föreslagna åtgärder är nödvändiga för att

förbättra den inre marknaden för finansiella tjänster.

10.1.2 Bank- och kreditväsendet

Elektroniska pengar

Kommissionen lade i september 1998 fram ett direktivförslag om att

starta och driva verksamhet i institut som ger ut elektroniska pengar (s.k.

e-penninginstitut) samt om tillsyn av sådan verksamhet (KOM (1998)

461 slutlig). Det ursprungliga förslaget innebär att näringsrättsliga regler

införs för e-penninginstitut. Tillståndsgivning och tillsyn skall enligt

förslaget gälla för dessa institut och detaljerade investerings-

begränsningar införas för mottagna medel. Under arbetet i

rådsarbetsgruppen har det tillkommit en möjlighet för medlemsstaterna

att undanta företag som ger ut e-pengar från bestämmelserna i direktivet

om vissa alternativa villkor är uppfyllda. Dessa villkor innebär t.ex. att e-

pengar endast tas emot av företag inom samma koncern som det

utgivande företaget tillhör eller att mottagande och utgivande företag på

annat sätt har ett nära finansiellt eller affärsmässigt förhållande. Vidare

infördes möjligheten för kunder att lösa in e-pengar mot sedlar och mynt

eller genom överföring till ett konto.

Förslaget har diskuterats intensivt under våren i ett antal

rådsarbetsgruppsmöten. Efter sommaren presenterades ett kompromiss-

förslag, som bygger på de förslag som diskuterades i rådsarbetsgruppen.

Rådet antog en gemensam ståndpunkt den 29 november 1999. Sverige,

som inledningsvis ansåg att det var för tidigt att införa en reglering på

gemenskapsnivå, stödde kompromissförslaget och ansåg att det med

hänsyn till omständigheterna var ett bra förslag.

Distansförsäljning av finansiella tjänster

År 1997 beslutades direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distans-

avtal. Detta direktiv är inte tillämpligt på finansiella tjänster. Den 14

oktober 1998 lade kommissionen fram ett förslag (KOM (1998) 468

slutlig) till Europaparlamentets och rådets direktiv om distansförsäljning

av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv

90/619/EEG och direktiv 97/7/EG och 98/27/EG.

Med beaktande av synpunkter som framförts av bl.a. rådet och

Europaparlamentet presenterade kommissionen den 23 juli 1999 ett

ändrat direktivförslag (KOM (1999) 385 slutlig). Direktivförslaget syftar

bl.a. till att underlätta de finansiella tjänsternas fria rörlighet och att

stärka konsumentskyddet. Det gäller exempelvis vid köp av finansiella

tjänster på telefon, över Internet eller liknande. Förslaget innehåller bl.a.

regler om information och ångerrätt för konsumenten. En central fråga i

direktivförslaget rör harmoniseringsgraden. Kommissionen och fyra

medlemsstater anser att direktivet skall föreskriva fullständig

harmonisering medan de andra elva medlemsstaterna föredrar ett direktiv

av minimikaraktär. Direktivförslaget har under året behandlats vid tre

ministerråd, senast vid inre marknadsrådet i december. Då beslutades

rådsslutsatser som bekräftar det arbete som uppnåtts i dag och som drar

upp riktlinjerna för det fortsatta arbetet. Muntligt samråd har skett med

riksdagens EU-nämnd vid flera tillfällen, då nämnden också fått

information om direktivet.

Sverige är för ett direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster

och anser att det framtida direktivet skall tillförsäkra konsumenten ett

högt skydd och främja den inre marknaden. Sverige föredrar ett minimi-

direktiv men är berett att överväga en kompromiss för att överhuvudtaget

få till stånd ett direktiv.

Regler om rekonstruktion, likvidation och konkurs av kreditinstitut

Kommissionen lade i december 1985 fram ett förslag till direktiv om

rekonstruktion, likvidation och konkurs av kreditinstitut (KOM (85) 788

slutlig). Förslaget reviderades i februari 1988 (KOM (88) 4 slutlig).

Arbetet låg nere några år då vissa avsnitt bröts ut. Under år 1993

återupptogs arbetet, men det nuvarande förslaget arbetades huvud-

sakligen fram under åren 1995 och 1996. Under våren 1996 tog

Storbritannien upp frågan om lagstiftningen och myndigheter i Gibraltar

skulle omfattas av direktivet. Spanien motsatte sig detta och arbetet med

direktivet låg nere mellan juli 1996 och november 1999, då det finska

ordförandeskapet återupptog arbetet. Förslaget har varit föremål för

arbete i rådsarbetsgruppen vid två möten under hösten 1999.

Direktivet består av två delar, ett avsnitt om rekonstruktion samt ett om

likvidation av och konkurs i kreditinstitut. Syftet med direktivet är i

första hand att avgöra i vilket land ett rekonstruktionsförfarande

respektive likvidations- eller konkursförfarande beträffande ett

kreditinstitut skall inledas, vilket lands lagstiftning som skall tillämpas

samt vilken egendom som skall omfattas.

Sverige är intresserat av att ett direktiv på det aktuella området kan

antas så fort som möjligt.

Penningtvätt

Kommissionen lade den 14 juli 1999 fram ett förslag (KOM (1999) 352

slutlig) om ändringar och tillägg till direktivet 91/308/EEG av den 10 juli

1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används

för tvättning av pengar. Definitionen av begreppet brott föreslås ändras

så att det omfattar, förutom narkotikabrottslighet (som omfattas redan i

dag), även deltagande i verksamhet som är kopplad till organiserad

brottslighet, olaglig verksamhet som skadar eller sannolikt kan skada

Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, samt övriga brottsliga

gärningar, i fråga om vilka respektive medlemsstat föreskrivit att

direktivet skall gälla. Den grupp av företag och personer som skall

omfattas av direktivet, i första hand skyldigheten att rapportera

misstänkta penningtvättransaktioner, föreslås utökas till externa revisorer

och personer som utför bokföringstjänster, fastighetsmäklare, handlare

som köper och säljer varor av högt värde, såsom ädelstenar eller

ädelmetaller, penningtransportörer och driftsansvariga för, ägare till och

chefer för kasinon samt oberoende jurister, även advokater, när de hjälper

eller företräder en klient vid finansiella transaktioner och vissa andra

tjänster.

Medlemsstaterna behöver enligt förslaget inte ålägga advokater och

andra jurister att rapportera misstänkta transaktioner när det gäller sådan

information som de får från en klient för att kunna företräda denne i en

rättssak. Medlemsstaterna föreslås kunna utse advokatsamfund eller

liknande organisation som den myndighet som tar emot rapporter från

advokater om misstänkta transaktioner. Vidare föreslås det att särskilda

regler skall införas för identifiering av en kund som inte varit fysiskt

närvarande vid en transaktion s.k. anonyma transaktioner.

Arbetet i rådsarbetsgruppen har påbörjats och vid utgången av 1999

har det hållits fyra möten. Allmänt sett har Sverige intagit ett positivt

förhållningssätt till den föreslagna skärpningen av direktivet. Vissa delar

av förslaget kräver emellertid noggranna analyser och överväganden. I

slutsatserna från Europeiska rådets toppmöte i Tammerfors den 15 och

16 oktober 1999 understryks vikten av att så snart som möjligt anta

förslaget om ändringar i penningtvättdirektivet.

Kodifiering

I december 1997 lade kommissionen fram ett förslag till s.k. kodifiering

av ett antal centrala direktiv på kreditinstitutsområdet, bl.a. de båda

banksamordningsdirektiven (77/780/EEG och 89/646/EEG), direktivet

om kapitalbas i kreditinstitut (89/299/EEG), direktivet om kapital-

täckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG), direktivet om grupp-

baserad tillsyn (92/30/EEG) och direktivet om stora exponeringar

(92/121/EEG). Kodifiering innebär att de nu gällande bestämmelserna i

de olika direktiven samlas i ett direktiv för att ge en mer överskådlig bild

av vilka regler som är gällande. Kodifieringen skall inte innebära några

materiella ändringar av bestämmelserna. Fem möten hölls under 1998 i

den rådsarbetsgrupp som behandlar förslaget. Kommissionen lade i juli

1999 fram ett nytt direktivförslag (KOM (1999) 109 slutlig). Två möten

har därefter hållits i rådsarbetsgruppen.

10.1.3 Försäkringsväsendet

Rekonstruktion och konkursregler för försäkringsföretag

Kommissionen lade i januari 1987 fram ett förslag till direktiv om

samordning av bestämmelser om likvidation av försäkringsföretag som

bedriver direkt försäkringsverksamhet. Kommissionens förslag (8721/89)

ändrades 1989 och har efter ett uppehåll från våren 1995 fram till hösten

1997 varit föremål för aktivt arbete i arbetsgruppen. Det tyska och

därefter det finländska ordförandeskapet har inte utgjort något undantag

utan arbetet har fortskridit med god fart. Finansministrarna uttalade vid

Ekofin-mötet i februari 1999 sin önskan om ett skyndsamt arbete när det

gäller bl.a. detta direktiv.

Förslaget innehåller förutom likvidationsregler även regler om

rekonstruktion av försäkringsföretag. Förslaget inriktas på ömsesidigt

erkännande av nationella likvidationsförfaranden snarare än en

harmonisering av dessa. Som komplement till ömsesidigheten föreslås en

minimiharmonisering av förmånsrättsreglerna. Enligt förslaget skall

medlemsstaterna kunna välja mellan två varianter, särskild och allmän

förmånsrätt för försäkringfordringar. Vidare avser man att genom

förslaget säkerställa information och samordning mellan tillsyns-

myndigheterna i hemlandet och det land där bolaget har filial. Ett

informationssystem föreslås i syfte att skydda fordringsägarnas

rättigheter. Dessutom skall fordringsägare inom samma förmånsklass

behandlas lika.

Sverige välkomnar fortsatt arbete med ett direktiv på området. Det har

tidigare visat sig svårt att harmonisera konkurs- och förmånsrätten på

inremarknadsnivå, varför attityden i det nu liggande förslaget om

ömsesidigt erkännande torde vara en mer framkomlig väg. Vidare är

Sverige positivt till en minimiharmonisering av förmånsrättsreglerna.

En inre marknad för kompletterande pensionsskydd

Kommissionen publicerade under 1997 en grönbok om kompletterande

pensionsskydd (KOM (97) 283 slutlig). Sedan grönboken remiss-

behandlats bland EU:s medlemsstater samt företrädare för bl.a.

finansiella institut, konsumenter, pensionärer och arbetsmarknadens

parter, publicerade kommissionen i maj 1999 ett uppföljande

meddelande: Att skapa en inre marknad för kompletterande pensions-

skydd (KOM (1999) 134 slutlig). Syftet med meddelandet är att slå fast

konkreta medel för att uppnå en inre marknad för kompletterande

pensioner.

För att uppnå en inre marknad på detta område föreslår kommissionen

i meddelandet följande åtgärder:

 Ett direktiv om tillsyn över pensionsfonder, dvs. enheter som

drivs enligt fonderingsprincipen och som inte ingår i

socialförsäkringssystemet. Endast enheter som inte redan täcks av

gemenskapslagstiftning berörs. Direktivet skall främst omfatta

grundläggande försiktighets- och placeringsregler.

 Underlättande av arbetskraftens fria rörlighet inom EG. Detta

skall åstadkommas bl.a. genom bättre möjligheter för enskilda att

dels överföra intjänade pensionsrättigheter mellan

medlemsstaterna, dels vara anslutna till pensionsfonder över

nationsgränserna. I enlighet med vad kommissionen föreslagit i

meddelandet har ett pensionsforum (med företrädare för bl.a.

medlemsstaterna, pensionsfonder och arbetsmarknadens parter)

inrättats för att diskutera frågor om arbetskraftens fria rörlighet.

Vissa av dessa frågor har behandlats i det direktiv om skydd för

kompletterande pensionsrättigheter för anställda och

egenföretagare som flyttar inom Europeiska gemenskapen, som

rådet antog under 1998 (se Årsboken om EU 1998, avsnitt 12.6.2)

 Skattesamordning. Någon harmonisering av medlemsstaternas

skatteregler eftersträvas inte och målet bör vara att ländernas

skatteintäkter skall bevaras. Syftet är i stället att försöka avskaffa

nationell skattediskriminering av finansiella tjänster från

pensionsfonder som är etablerade i andra medlemsstater. Dessa

frågor behandlas redan i högnivågruppen Skattepolitiska gruppen

(Taxation Policy Group).

Sverige stödjer den grundläggande inriktningen i arbetet att underlätta

arbetskraftens rörlighet. Från svensk sida understryks bl.a. vikten av att

ta hänsyn till friheten för arbetsmarknadens parter att själva utforma sina

tjänstepensionsavtal.

Kommissionen väntas tidigt under år 2000 presentera ett första utkast

till förslag till reglering.

Reglering av försäkringsförmedlare

Kommissionen inledde under hösten 1997 ett arbete med att se över och

diskutera en eventuell utvidgning av 1976 års försäkringsförmedlar-

direktiv. Diskussionerna kom senare att omfatta en utvidgning av

direktivet också genom införlivande av delar av rekommendationen från

år 1991 om försäkringsförmedlare.

Kommissionen presenterade under hösten 1999 ett första utkast till ett

nytt direktiv om försäkringsförmedlare. Förslaget syftar till såväl

förbättrade normer för konsumentskyddet som att underlätta det fria

tillhandahållandet av tjänster. Frågor som behandlas gäller bl.a.

auktorisationskrav, yrkesansvarsförsäkring, tillräckliga ekonomiska

resurser, registrering och konsumenters behov av information vid

försäljning av försäkringar. Sverige har en generellt sett positiv

inställning till kommissionens hittillsvarande förslag. Arbetet i

kommissionen kommer att fortsätta under våren år 2000.

10.1.4 Värdepappersmarknaden

Värdepappersfonder

Kommissionen presenterade 1994 ett direktivförslag om ändringar i 1985

års direktiv 85/611/EEG om fondföretag. Direktivet innehåller regler för

värdepappersfonder. Då enighet om förslaget inte kunde uppnås

presenterade kommissionen i juli 1998 förslag till två direktiv om

ändringar av 1985 års direktiv (KOM (1998) 449 och 451 slutlig). Det

första förslaget innehåller regler om utvidgade investeringsmöjligheter

för värdepappersfonder och förtydligande av vissa oklarheter i det

befintliga direktivet. Det andra förslaget är huvudsakligen inriktat på

fondbolagen. Reglerna föreslås bli anpassade till det befintliga

regelverket för andra aktörer på området för finansiella tjänster. Förslaget

innehåller vidare bestämmelser om att fondbolag skall få ägna sig åt bl.a.

individuell portföljförvaltning. Nya regler föreslås även om s.k.

förenklade informationsbroschyrer. Sverige stöder i huvudsak

direktivförslagen. Under året har direktivförslagen diskuteras vid ett

flertal möten i en rådsarbetsgrupp. Vissa frågor i det första

direktivförslaget har behandlats i Coreper.

Införlivandemöten

Kommissionen har under året hållit ett antal s.k. införlivandemöten om

direktivet om slutgiltig avveckling i system för överföringar av

betalningar och värdepapper (98/26/EG). Direktivets syfte är att begränsa

riskerna på finansmarknaderna genom att reducera de rättsliga riskerna

vid clearing- och avvecklingsverksamhet när det gäller betalningar och

finansiella instrument. Vid mötena har olika införlivandefrågor om

direktivet diskuterats.

10.2 Telekommunikation

Kommissionen inledde hösten 1998 en översyn av den samlade

gemenskapslagstiftningen på teleområdet (som växt fram sedan mitten av

1980-talet). Översynen är föranledd av behovet av en lagstiftning som är

tillräckligt flexibel på detta mycket dynamiska område. Vidare innehåller

vissa av dagens direktiv på teleområdet bestämda tidpunkter för en

översyn. Översynen kommer inte bara att hantera de "rena" teledirektiven

utan också att inkludera t.ex. konvergensen och frekvensfrågorna. Det

handlar således inte endast om telekommunikationer utan om

elektroniska kommunikationer. Översynen syftar till att ett nytt regelverk

på området skall kunna antas av rådet och parlamentet 2001/2002 och

träda i kraft i medlemsstaterna 2002/2003.

Kommissionens arbete under 1999 blev något försenat på grund av

kommissionens avgång under våren. Kommissionen har ändå försökt att

ha en dialog med medlemsstaterna med hjälp av arbetspapper kring bl.a.

vissa principer för utformningen av regelverket. Vidare har under 1999

ett antal konsultrapporter publicerats som närmare analyserat existerande

regelverk och företeelser på telemarknaden.

Kommissionen antog i november 1999 ett meddelande om det framtida

regelverket (Towards a new framwork for Electronic Communications

infrastructure and associated services The 1999 Communications

Review COM (1999) 539). I meddelandet görs en översyn av det

existerande regelverket och föreslås vissa huvuddrag i ett nytt regelverk.

Kommissionen har inbjudit till synpunkter på meddelandet fram till den

15 februari 2000.

Rådet hade i november 1999 en första politisk diskussion om

utformningen av det framtida regelverket. Rådet antog slutsatser om

vissa principer som bör vara vägledande i arbetet med utformningen av

det nya regelverket.

Kommissionen har vidare den 23 juni 1999 antagit ett direktiv om

ändring av direktivet 90/388/EEG för att säkerställa att telenät och

kabeltelevisionsnät som ägs av en enda operatör utgör skilda rättsliga

enheter (1999/64/EG).

10.2.1 Nya regler om taltelefoni

Den 1 juli 1999 trädde vissa ändringar i telelagen i kraft. Dessa ändringar

skedde för att genomföra teledataskyddsdirektivet (97/66/EG), taltele-

fonidirektivet (98/10/EG) samt direktivet 97/51/EG om ändring i

ramdirektivet (90/387/EEG) och direktivet om hyrda förbindelser

(92/44/EEG) inom telekommunikationsområdet. Samtidigt trädde även

ändringar i telelagen i kraft som genomför direktivet 98/61/EG om

ändring av samtrafikdirektivet (97/33/EG) när det gäller införande av

nummerportabilitet och förval av teleoperatör. Dessa ändringar syftar till

att skapa en väl fungerande konkurrens på teleområdet.

10.2.2 Radio- och teleterminaldirektivet

Europaparlamentet och rådet har den 9 mars 1999 antagit ett direktiv

(1999/5/EG) om radioutrustning och teleterminalutrustning och om

ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, det s.k.

radio- och teleterminaldirektivet. Direktivet syftar till att harmonisera

lagstiftningen på marknaden för radio- och teleterminalutrustning för att

uppnå fri rörlighet på den inre marknaden. Detta bör främja

konkurrensen och stimulera innovationsprocesserna inom sektorn till

gagn för såväl näringsliv som konsumenter. Det nya direktivet skall vara

genomfört i medlemsstaterna senast den 8 april 2000.

Regeringen lämnade i januari 2000 en proposition när det gäller lag om

radio- och teleterminalutrustning m.m.

10.2.3 Konvergens mellan telekommunikation, medier och

informationsteknik

Under året har frågan om konvergens mellan sektorerna telekom-

munikationer, medier och informationsteknik fortsatt att diskuteras inom

EG. Kommissionen beslutade den 9 mars 1999 om ett meddelande om

utfallet av remisserna som följd av grönboken av den 3 december 1997

om konvergens. Två olika slutsatser har antagits, en av telerådet i april

och en av kulturrådet i juni. Slutsatserna fokuserar på olika områden.

Den 22 april 1999 antog telekommunikationsrådet vissa slutsatser med

anledning av kommissionens arbete. Rådet utgår ifrån att kommissionen

beaktar dessa slutsatser när nya förslag läggs, speciellt med tanke på

kommissionens arbete med översynen av den europeiska telemarknaden

och dess reglering. Kulturrådets slutsatser redovisas i avsnitt 25.3.3.

10.3 Post

10.3.1 Postdirektivet

Kommissionen beslutade år 1995 att presentera ett förslag till direktiv

om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster inom

gemenskapen och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna. Efter flera

års diskussioner godkändes vid telekommunikationsrådet i december

1997 ett omarbetat förslag, direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997

om gemensamma regler för utveckling av gemenskapens inre marknad

för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna. Direktivet

publicerades den 21 januari 1998 och medlemsstaterna skall ha

genomfört regleringen senast den 21 februari 1999.

Enligt gällande postdirektiv finns en plan för den fortsatta

liberaliseringen av postmarknaden. Kommissionen skulle presentera ett

förslag till en fortsatt avreglering av gränsöverskridande post och

direktreklam senast den 31 december 1998. Förslaget är emellertid

försenat och förväntas komma under innevarande år.

11 Skatter

Arbetet med att harmonisera skatter inom EG har pågått en lång tid. Det

gäller företrädesvis de indirekta skatterna där gemenskapens

ansträngningar lett till förhållandevis långtgående resultat. På andra

områden, såsom beskattning av enskilda personer och företag, går arbetet

emellertid långsammare.

11.1 Skattepaketet

Ministerrådet fattade den 1 december 1997 ett beslut om ett skattepaket

när det gäller direkt beskattning i syfte att hindra skadlig

skattekonkurrens (EGT C 2, 6.1.1998, s. 1). Skattepaketet har tre

beståndsdelar: en uppförandekod för företagsbeskattning, ett direktiv om

minimibeskattning av sparande samt ett direktiv om avskaffande av

källskatter på gränsöverskridande ränte- och royaltybetalningar mellan

företag. Det har betonats att skattepaketet är en enhet där en

överenskommelse måste omfatta samtliga delar.

Under 1999 pågick ett intensivt arbete med att slutföra arbetet med de

olika delarna i paketet så att en uppgörelse skulle kunna nås till

Europeiska rådets möte i december 1999. Enighet kunde dock inte

uppnås beträffande sparandedirektivet, särskilt i frågan om beskattning

av internationella obligationer kvarstod meningsskiljaktigheter, och

något beslut om skattepaketet kunde därför inte fattas. Arbetet kommer

nu att bedrivas vidare med syfte att uppnå en överenskommelse under det

portugisiska ordförandeskapet. Sverige anser det mycket viktigt att detta

arbete kan slutföras. Muntligt samråd har skett med riksdagens EU-

nämnd vid flera tillfällen, då nämnden också fått information om

skattepaketet.

11.1.1 Uppförandekoden för företagsbeskattning

Rådet antog i december 1997 en politiskt bindande uppförandekod för

företagsbeskattning. Syftet med koden är att minska de snedvridningar på

den inre marknaden som kan bli följden av skadlig skattekonkurrens

mellan medlemsstaterna. Koden innehåller därför ett åtagande av

medlemsstaterna att avveckla sådana skatteåtgärder som kan anses

skadliga samt att inte införa nya skadliga åtgärder. Ett stort antal

skatteåtgärder i de olika medlemsstaterna har granskats. Grundläggande

för bedömningen av om en skatteåtgärd anses skadlig är om den har eller

kan få betydande inverkan på var inom unionen företag lokaliseras. En

rapport har lämnats till Ekofin-rådet vari en bedömning av samtliga

granskade åtgärder har gjorts.

11.1.2 Ett direktivförslag om sparande

Kommissionens direktivförslag (KOM (1998) 295 slutlig) behandlar

räntor som utbetalas i en medlemsstat till enskilda personer som är

bosatta i en annan medlemsstat. Direktivet bygger på en s.k.

samexistensmodell enligt vilken varje medlemsstat får välja att antingen

ta ut en minimikällskatt eller att lämna information om räntan till

spararens hemland. Den i förslaget angivna minimikällskatten är 20 %.

Sparandedirektivet är den del av skattepaketet som står längst ifrån sin

fullbordan och det innehåller ett flertal mycket svåra frågor som måste

lösas.

11.1.3 Ett direktivförslag om beskattning av ränte- och

royaltybetalningar

Kommissionens förslag till ett direktiv om ett gemensamt system för

beskattning av räntor och royalties som betalas mellan närstående bolag i

olika medlemsstater (KOM (1998) 67 slutlig) har bearbetats vidare under

året. Avsikten är att källskatter som tas ut på ränte- och

royaltybetalningar inom koncerner skall avskaffas inom unionen. Detta

direktiv är den del av skattepaketet som står närmast en slutlig

överenskommelse.

11.2 Mervärdesskatt

11.2.1 Nytt direktiv om nivån på normalskattesatsen inom EU

Rådet antog den 25 maj 1999 ett nytt direktiv om normalskattesatsen för

mervärdesskatt, rådets direktiv 1999/49/EG. Det nya direktivet ändrar

EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv, 77/388/EEG, som utgör EG:s

mervärdesskattelag. Direktivet är baserat på kommissionens förslag med

beteckningen KOM (1998) 693 slutlig av den 30 november 1998.

Det nya direktivet innebär att medlemsstaterna från och med den 1

januari 1999 t.o.m. den 31 december 2000 skall tillämpa en

normalskattesats som uppgår till minst 15 %. Enligt direktivet gäller

ingen begränsning uppåt. Direktivet utgör ett led i en strävan att

harmonisera mervärdesskattesatserna inom EG. Ändringen innebär att

den redan existerande tidsbegränsade tillämpningen av en minsta

normalskattesats om 15 % förlängs. Bakgrunden till kommissionens

förslag är att undvika att konkurrenssnedvridningar uppstår i vissa

sektorer av ekonomin och särskilt mot bakgrund av införandet av den

gemensamma valutan euron i 11 medlemsstater, till följd av alltför stora

skillnader mellan EU-staternas normalskattesatser. Eftersom det nya

direktivet är tidsbegränsat måste den europeiska kommissionen lägga

fram ett nytt förslag om normalskattesatsen under år 2000. Den svenska

mervärdesskattelagen överensstämmer redan med det nya direktivet.

11.2.2 Nytt direktiv om telekommunikationstjänster

Ministerrådet antog den 17 juni 1999 ett nytt direktiv om

telekommunikationstjänster, rådets direktiv 1999/59/EG. Det nya

direktivet ändrar EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv, 77/388/EEG, se

ovan. Direktivet är baserat på kommissionens förslag (KOM (97) 4

slutlig) av den 30 november 1998.

Det nya direktivet, som innebär att nuvarande temporära ordning blir

permanent, innebär att de teletjänster som konsumeras inom den

europeiska gemenskapen även skall beskattas här. När en

telekommunikationstjänst tillhandahålls av en teleoperatör från ett land

utanför EU, t.ex. USA, eller av en teleoperatör som är etablerad i ett

annat EU-land, till en näringsidkare som är etablerad i ett land inom den

europeiska gemenskapen, skall beskattningslandet vara det medlemsland

där näringsidkaren är etablerad. Likaså skall gälla att om den europeiska

gemenskapens telebolag tillhandahåller teletjänster åt kunder som är

etablerade eller som bor i länder utanför gemenskapen, skall dessa

tjänster anses omsatta i detta tredje land. Därmed kan man inte lägga

någon europeisk moms på telekommunikationstjänsten när denna

konsumeras utanför EU.

När telekommunikationstjänster tillhandahålls av en säljare från ett

visst land, till en näringsidkare som är etablerad inom den europeiska

gemenskapen men i ett annat land än säljaren, har medlemsstaterna rätt

att tillämpa s.k. omvänd skattskyldighet (reverse charge), dvs.

beskattning av köparen istället för säljaren. Vid försäljning från tredje

land till privatpersoner som bor inom gemenskapen skall beskattnings-

landet vara det land där den egentliga användningen och utnyttjandet av

tjänsterna äger rum. Detta innebär att tredjelandsoperatören måste

registrera sig för mervärdesskatt i det landet och debitera mervärdesskatt

på vanligt sätt. En telekommunikationstjänst som köps av en

privatperson i en EU-medlemsstat av en teleoperatör i en annan EU-

medlemsstat skall däremot beskattas i teleoperatörens land.

Sverige anpassade redan den 1 juli 1997 sin mervärdesskatte-

lagstiftning (mervärdesskattelagen SFS 1994:200) till de nya reglerna.

Detta gjordes med stöd av tillfälliga regler som föregick det nu aktuella

direktivet.

11.2.3 Nytt direktiv om reducerad mervärdesskattesats på

arbetsintensiva tjänster

Kommissionen lade i februari 1999 fram ett förslag som tillåter

medlemsstaterna att delta i ett försök med reducerad skattesats på

arbetsintensiva tjänster. Förslaget behandlades på ett flertal rådsmöten

under året och kompletterades med en lista över tjänster som anger

ramarna för försöket. De tjänster som kan omfattas av försöket är vissa

småreparationer, renovering och reparation av privata bostäder,

fönsterputsning och städning i privata hushåll, hemtjänster samt

frisörstjänster. Förslaget presenterades i en faktapromemoria som

överlämnades till riksdagen i april 1999. Samråd med riksdagens EU-

nämnd skedde vid flera tillfällen under året. Försöket påbörjades den 1

januari 2000 och pågår under tre år. Beslut fattades om

försöksverksamheten i oktober 1999 (1999/85/EG). De länder som ville

delta var tvungna att ansöka om detta senast den 1 november 1999. Nio

länder ansökte om att få delta i försöksverksamheten. De nordiska

länderna samt Tyskland, Irland och Österrike valde att inte delta.

11.2.4 Nytt direktivförslag om skatterepresentanter

Inom ramen för det europeiska s.k. SLIM-initiativet (Simpler Legislation

for the Internal Market) lade kommissionen i slutet av 1998 fram ett

förslag om förenklade regler för företagare som säljer varor och tjänster i

andra EU-medlemsstater där företagaren inte har något fast driftställe.

Kommissionen föreslår att företagaren alltid skall vara den som är

skyldig att vara registrerad och betala skatten. Enligt nuvarande regler i

den europeiska mervärdesskattelagstiftningen kan medlemsstaterna göra

det obligatoriskt för företagaren att t.ex. anlita en s.k. skatterepresentant

(ofta revisionsbyråer) som blir betalningsskyldig för mervärdesskatten.

Detta innebär att företagare kan få betydande kostnader för en

skatterepresentant i annat land vilket drabbar mindre företag särskilt hårt.

Sverige anser att det är viktigt att underlätta för företagen att bedriva

handel över gränserna och stödjer därför till stor del förslagets innehåll.

Förslaget, som har beteckningen (KOM (1998) 660 slutlig) av den 27

november 1998, har under hösten 1999 diskuterats i arbetsgruppen för

finansiella frågor. Det finländska ordförandeskapet har presenterat vissa

kompromissförslag men medlemsstaterna har ännu inte kunnat enas om

direktivets slutgiltiga utformning.

11.2.5 Studie om krav vid traditionell och elektronisk fakturering

På uppdrag av kommissionen har Price Waterhouse Coopers utrett vilka

krav som uppställs i olika medlemsstater vid såväl traditionell som

elektronisk fakturering. Rapporten bereds för närvarande inom

kommissionen.

11.3 Punktskatter

11.3.1 Energibeskattningsdirektiv förslag till beskattning av

samtliga energiprodukter

Kommissionen föreslog i mars 1997 ett ramdirektiv om

energibeskattning (KOM (97) 30 slutlig). Förslaget innebär en samlad

beskattning av samtliga energiprodukter och har under 1999 fortsatt att

diskuteras i rådets arbetsgrupp för finansiella frågor och har även vid

flera tillfällen behandlats av rådet. Enighet har dock ännu inte kunnat

nås. Inför rådets möten har samråd med EU-nämnden skett. Det är av

såväl miljö- som konkurrensskäl viktigt att ett ramdirektiv på

energiskatteområdet skapas. Sverige stödjer kraftfullt arbetet med ett

sådant direktiv.

11.3.2 Punktskattekommittén förslag till ökade befogenheter

Kommissionen har i ett direktivförslag till rådet i juni 1997 föreslagit

ökade befogenheter för Punktskattekommittén (KOM (97) 326 slutlig).

Denna fungerar i dag dels som normgivande kommitté vad gäller

åtgärder som är nödvändiga för tillämpningen av vissa angivna artiklar i

rådets direktiv 92/12/EEG, dels som rådgivande kommitté för

tillämpningen av andra gemenskapsbestämmelser om punktskatter.

Kommitténs beslut fattas med kvalificerad majoritet. Som ett led i

harmoniseringssträvandena inom gemenskapen föreslås att kommitténs

normgivande befogenhet utvidgas. Gemenskapsbestämmelser för

skattenivåer faller utanför förslagets tillämpningsområde. Det brittiska

ordförandeskapet lade i april 1998 fram ett kompromissförslag som

endast innehåller vissa administrativa bestämmelser gällande

informationsutbytet mellan medlemsstaterna. Sverige stödjer detta

förslag. Ärendet har inte behandlats under året och något beslut har ännu

inte fattats av rådet.

11.3.3 Tobaksskattedirektiv förlängning av det svenska

undantaget för minimiskattesats för cigaretter

Kommissionen lade i maj 1998 fram förslag till vissa tekniska ändringar

av gemenskapens lagstiftning om beskattning av tobaksvaror. I samband

med behandlingen av kommissionens förslag begärde Sverige en

förlängning t.o.m. utgången av år 2002 av det undantag för uppfyllandet

av minimiskattesatsen på cigaretter t.o.m. utgången av år 1998 som

Sverige fick vid sin anslutning till EU. Rådet beslutade i juli 1999 om

ändring i tobaksskattedirektiven (1999/81/EG) och Sverige beviljades

begärd förlängning av undantaget.

11.4 Övriga skattefrågor

11.4.1 Bekämpning av skattebedrägerier

På initiativ av Spanien beslutade medlemsstaterna efter sommaren 1999

att tillsätta en arbetsgrupp på hög nivå för att göra en bedömning av

dagens situation vad gäller skattebedrägerier, identifiera svagheter i det

befintliga regelverket och lämna förslag till de åtgärder som gruppen

finner lämpliga. Gruppens arbete skall vara avslutat den 30 maj 2000, då

en rapport som senare skall kunna underställas rådet skall avges till

Coreper. Gruppen sammanträdde under hösten 1999 och gjorde en

kartläggning av befintligt material som belyser dagens situation samt

drog vissa slutsatser om bristerna i regelverk och rutiner.

11.4.2 Indrivningsdirektivet m.m.

Kommissionens förslag till ändringar i indrivningsdirektivet

(76/308/EEG), som lades fram sommaren 1998, behandlades i rådets

arbetsgrupp för finansiella frågor under sommaren och hösten 1999. Alla

delförslag har nu diskuterats, och det har visat sig att meningarna är

delade på många punkter, samtidigt som alla medlemsstater ställer sig

bakom syftet med förslagen. Meningsskiljaktigheterna gäller bl.a.

förslaget att utvidga direktivets tillämpningsområde till direkta skatter

och den rättsliga grunden, som av kommissionen föreslagits vara

artikel 95 i fördraget. Sverige har intagit den preliminära ståndpunkten

att kommissionens förslag i allt väsentligt bör genomföras.

Införande av tydliga och direkt tillämpbara bestämmelser om

ömsesidigt bistånd vid indrivning av socialavgifter diskuterades under

vintern och våren i Administrativa kommissionen på socialförsäkrings-

området, inrättad genom rådets förordning (EEG) nr 1408/71. Det

bedömdes därefter att frågan var tillräckligt behandlad för att kunna

överlämnas till kommissionen. Dess arbete är nu inriktat på att ett förslag

skall läggas fram under våren år 2000.

12 Fri rörlighet för personer samt

arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor

12.1 Den sociala dimensionen

Den sociala dimensionen är ett sammanhängande begrepp för åtgärder

som syftar till att motverka negativa sociala effekter av den inre

marknaden samt att främja en positiv social utveckling. Den sociala

dimensionen omfattar i princip medborgare i deras egenskap av

arbetstagare. Arbetskraftens fria rörlighet, socialförsäkringsskydd för den

som flyttar och ömsesidigt erkännande av examina utgör centrala

beståndsdelar av den sociala dimensionen. Minst lika viktigt är

samarbetet på jämställdhets-, arbetsrätts- och arbetsmiljöområdena samt

utvecklingen av dialogen med arbetsmarknadens parter. Därutöver

inrymmer den sociala dimensionen åtgärder kopplade till strävan att

minska de regionala obalanserna inom gemenskapen samt även åtgärder

till stöd för ungdomar, äldre och funktionshindrade på arbetsmarknaden.

Inom många områden som omfattas av den sociala dimensionen fattas

beslut i huvudsak på nationell nivå. Endast då de föreslagna målen inte

kan uppnås av medlemsstaterna själva förs besluten upp på

gemenskapsnivå. EG kan besluta om lagstiftning, främst på arbetsmiljö-,

arbetsrätts- och jämställdhetsområdet. Sysselsättningspolitik och syssel-

sättningsskapande åtgärder är nationell kompetens och skall inte

finansieras av EU-budgeten. Det finns dock inga hinder för att medel tas

från EU-budgeten för att finansiera samarbetsprojekt, erfarenhetsutbyte

och dylikt.

Arbetsmarknadens parter och de kollektivavtal dessa sluter gavs en

förstärkt roll på europeisk nivå genom avtalet om socialpolitik, i

anslutning till Unionsfördragets sociala protokoll. Bestämmelserna i

detta avtal har, med smärre förändringar, integrerats i EG-fördraget

genom Amsterdamfördraget. I och med Amsterdamfördragets ikraft-

trädande har det skapats en enhetlig fördragsmässig grund för EU-

medlemsstaternas samarbete på det sociala området, ett samarbete som

nu kommer att omfatta samtliga medlemsstater. Direktiven om

europeiska företagsråd, föräldraledighet, deltidsanställdas rättigheter och

bevisbördan i jämställdhetsmål har också utsträckts till att omfatta

Storbritannien.

12.1.1 Den sociala dialogen

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande och integreringen av det

sociala avtalet i fördraget återfinns bestämmelserna rörande den sociala

dialogen i artikel 138 och 139 i EG-fördraget. I och med

Amsterdamfördraget har arbetsmarknadens parters roll i EU-arbetet

förstärkts i flera avseenden när det gäller utarbetandet och

genomförandet av gemenskapsregler på det sociala området.

En del av den sociala dialogen är också verksamheten i de rådgivande

kommittéerna med tre parter. Till dessa kommittéer hör den ständiga

kommittén för sysselsättningen i Europeiska gemenskaperna och

Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor. I den ständiga syssel-

sättningskommittén sker trepartsdiskussioner om sysselsättningen mellan

företrädare för arbetsmarknadens parter på nationell nivå, rådet och

kommissionen. Den ökade europeiska integrationen och införlivandet av

nya aspekter i gemenskapsrätten, särskilt sysselsättningen, har vidgat

förhandlingsutrymmet för arbetsmarknadens parter. Mot bakgrund av

detta har det funnits ett behov av att reformera den ständiga sysselsätt-

ningskommittén.

Under 1998 presenterade kommissionen meddelandet "Anpassa och

främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå", (KOM (1998) 322

slutlig). Kommissionen uttryckte i detta meddelande att den sociala

dialogen behöver bli öppnare, starkare, modernare och mer flexibel.

Vidare ansågs att den måste göras bättre känd och mer representativ för

hela arbetsmarknaden.

I meddelandet föreslogs också ett rådsbeslut om ändring av rådets

beslut 70/532/EEG om inrättande av den ständiga sysselsätt-

ningskommittén. Detta resulterade sedermera i rådets beslut

1999/207/EG av den 9 mars 1999 om att reformera den ständiga

kommittén för sysselsättning och om att upphäva beslut 70/532/EEG. De

nationella arbetsmarknadsparternas roll och deltagande i kommitténs

arbete, vilket har lyfts fram av Sverige, har beaktats i beslutet.

12.2 Arbetsmarknadsfrågor

12.2.1 Projekt för innovativa insatser på medlemsstaternas

arbetsmarknader

På initiativ av Europaparlamentet inrättades vid budgetförfarandet för

1998 en ny budgetrubrik, kallad B5-500 Projekt för innovativa insatser

på medlemsstaternas arbetsmarknader . Målet är att främja förberedande

insatser för det tidigarelagda genomförandet av bestämmelserna om

sysselsättning i Amsterdamfördraget.

I april 1998 presenterade arbetsmarknadsministrarna i Sverige,

Storbritannien och Italien två pilotprojekt som är inriktade på ungdomar,

där långtidsarbetslösa särskilt prioriteras. Projekten som går under

benämningen Breaking Barriers och Supporting Self Employment

startade vid årsskiftet 1998/99 och skall avslutas i juli respektive oktober

2000. Det ena projektet, Breaking Barriers , syftar till att få tillstånd ett

utbyte av arbetslösa praktikanter mellan de tre länderna. Praktikperioden

föregås av en utbildning i landets språk, kultur och arbetsförhållanden.

Det andra projektet, Supporting Self Employment , är inriktat på

arbetslösas möjligheter att bli företagare. Systemen för nyföretagande i

de olika länderna kommer att jämföras och jämförelsen att leda fram till

en modell för bästa praxis. De arbetslösa som startat eget och ingår i

projektet kommer under år 2000 beredas möjlighet att besöka sina

motsvarigheter i de övriga länderna. För det svenska genomförandet av

 Breaking Barriers svarar fr.o.m. 1 januari 2000 Internationella

programkontoret för utbildningsområdet (se 23.3) och för genomförandet

av Supporting Self Employment svarar Arbetsmarknadsstyrelsen.

12.3 Arbetsmiljö och arbetslivsfrågor

12.3.1 Ändring av arbetsmiljödirektivet om cancerframkallande

ämnen

Ett första direktiv om ändring av direktivet 90/394/EEG om skydd för

arbetstagare mot risker vid exponering av carcinogener i arbetet antogs

av rådet 1997. I samband med antagandet av detta uppmanade rådet

kommissionen att se över och komma med förslag till ytterligare

ändringar av direktivet 90/394/EEG vad avsåg mutagena ämnen,

trädamm och motsvarande ämnen. Ett förslag till ett andra ändrings-

direktiv lämnades av kommissionen under våren 1998.

Rådet antog i april 1999 slutligt ett direktiv om en andra ändring av

direktivet om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för

carcinogener i arbetet (1999/38/EG). Genom ändringen omfattar

direktivet även mutagena ämnen samt trädamm från hårda träslag. Även

bestämmelserna om vinylklorid har förts in i direktivet. Därigenom har

rådets direktiv 78/610/EEG kunnat upphävas.

12.3.2 Nytt direktiv om arbete i explosiva miljöer

Den 16 december 1999 antog Europaparlamentet och rådet, efter

förlikning, ett direktiv om minimikrav för förbättring av säkerhet och

hälsa för arbetstagare som kan utsättas för fara orsakad av explosiv

atmosfär. Direktivet avser arbetsplatser där det kan uppstå en

explosionsfarlig blandning av luft och gas, ånga, dimma eller damm.

Direktivet är ett särdirektiv enligt artikel 16.1 i rådets direktiv

89/391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas

säkerhet och hälsa i arbetet.

12.3.3 Direktivförslag om minimikrav för säkerhet och hälsa när

arbetstagare utsätts för risker till följd av fysikaliska agens

Det ursprungliga förslaget till direktiv som omfattade buller, optisk och

elektromagnetisk strålning samt vibrationer lades fram av kommissionen

1993. Efter omarbetning skall direktivet enbart innehålla minimikrav på

åtgärder för att minska riskerna till följd av vibrationer från handhållna

verktyg och maskiner samt från fordon och annan utrustning, som

används i arbetet.

Förslaget har behandlats i rådsarbetsgruppen för arbetsmarknads- och

socialpolitiska frågor vid ett flertal tillfällen under 1999 och det återstår

fortfarande många frågor att diskutera. Den svenska inställningen är

positiv till att det som ett första steg tas fram ett direktiv om enbart

vibrationer. Sverige ställer sig i stort sett positivt till det framlagda

förslaget i dess nuvarande utformning.

12.3.4 Ändring av arbetsutrustningsdirektivet

Syftet med förslag 89/655/EEG till en andra ändring av direktivet

92/57/EG är att ställa upp särskilda minimikrav på skyddsåtgärder för

arbetstagare som använder arbetsutrustning som möjliggör tillträde till

och vistelse på arbetsplatser som befinner sig över mark- eller golvplan.

Kommissionens förslag till ändringsdirektiv lades fram i november 1998

och förslaget har behandlats i rådsarbetsgruppen för arbetsmarknads- och

socialpolitiska frågor under 1999. Sverige är positivt till förslaget och

därmed till en harmonisering inom detta, ur säkerhetssynpunkt, viktiga

område.

12.3.5 Arbetstid

Kommissionen lade i november 1998 fram fyra förslag till direktiv vad

avser arbetstidsreglering för de sektorer och verksamheter som varit

undantagna (transportsektorerna och läkare under utbildning) från

tillämpningsområdet för direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning

i vissa avseenden. Tre av förslagen (förslaget om ändring av

arbetstidsdirektivet samt de två förslagen som avser sjöfarten) har

behandlats i rådsarbetsgruppen för arbetsmarknads- och socialpolitiska

frågor.

Ett förslag till direktiv om arbetstid inom vägtransportsektorn för

anställda förare och förare som är egenföretagare har behandlats i

transportarbetsgruppen (se vidare om arbetet med detta förslag under

kapitel 13 Transporter).

Förslaget till ändring av arbetstidsdirektivet syftar till att införa

minimiregler om arbetstid och vilotid för arbetstagare inom

transportsektorerna och för läkare under utbildning. För s.k. icke-mobila

arbetstagare skall direktivet gälla i sin helhet men för mobila arbetstagare

skall endast vissa bestämmelser vara tillämpliga. De övriga förslagen

avser specialbestämmelser för mobila arbetstagare i vägtransportsektorn

och sjöfarten (sektorsdirektiv). Ytterligare förslag om sektorsdirektiv

planeras av kommissionen. Dessa redovisas i kommissionens

meddelande som åtföljer förslagen.

Efter en politisk överenskommelse vid rådsmötet den 25 maj 1999

antog rådet sin gemensamma ståndpunkt den 12 juli 1999 beträffande två

av de tre direktiv som hade behandlats i rådsarbetsgruppen. Det gäller

förslaget om ändring i arbetstidsdirektivet och förslag till ett direktiv om

kontroll av arbetstid i europeiska hamnar. Det tredje direktivet, direktiv

1999/63/EG om genomförande av det avtal om arbetstidens organisation

för sjömän som ingåtts av European Community Shipowners Association

(ESCA) och Federation of Transport Workers Unions in the European

Union (FST) antogs av rådet den 21 juni 1999.

Sverige har ställt sig bakom det sätt på vilket de undantagna sektorerna

och verksamheten skall omfattas av en arbetstidsreglering på EU-nivå.

Sverige har vidare ställt sig bakom de gemensamma ståndpunkter som

antagits under 1999. I den gemensamma ståndpunkten när det gäller det

s.k. horisontella direktivet (93/104/EG) föreslås att detta direktiv även

skall omfatta samtliga transportsektorer utom sjöfarten, som omfattas av

det nämnda Europaavtalet. Även vissa bestämmelser om fisket föreslås

ingå i det horisontella direktivet.

12.3.6 Rådets och medlemsstaternas resolution om

informationssamhällets sysselsättningsdimension och sociala

dimension

Den 17 december 1999 antogs en resolution om informationssamhällets

sysselsättningsdimension och sociala dimension.

I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att maximera syssel-

sättningspotentialen i informationssamhället såvitt gäller lärande och

forskning, arbete, offentliga tjänster samt hållbar utveckling i

informationssamhället. Vidare uppmanas medlemsstaterna att bekräfta

och ytterligare stärka den sociala sammanhållningen i informations-

samhället när det bl.a. gäller långtidsarbetslösa, äldre och andra särskilt

utsatta grupper, för att stärka jämställdheten samt ekonomin särskilt för

små och medelstora företag.

Resolutionen innehåller dessutom en uppmaning till kommissionen att

dels gynna den sociala och arbetsmarknadspolitiska dimensionen av IT-

samhället, dels öka tillgängligheten till och öppenheten i diverse IT-

relaterade tjänster, dels stödja nyskapande och förnyelse inom det femte

ramprogrammet för forskning och utveckling, dels i samarbete med

högnivågruppen och parterna på europeisk nivå ta fram en rapport om

strategier för att skapa sysselsättning i informationssamhället inför

Europeiska rådets möte i Lissabon.

Vi är positiva till en resolution i denna fråga och till att IT:s betydelse

för sysselsättning och arbetsvillkor m.m. lyfts fram. Utvecklingen av IT-

samhället måste vara balanserad. Främjandet av nya arbetssätt och ny

arbetsorganisation bör balanseras mot behovet av skydd för såväl hälsa

och säkerhet som sysselsättning och socialt skydd samtidigt som

potentialen för ökad tillväxt tas till vara på ett effektivt sätt. Samtliga

aspekter bör så långt möjligt beaktas.

12.4 Arbetsrätt

12.4.1 Arbetstagarinflytande i Europabolag

Under 1995 inledde kommissionen ett arbete som syftar till att

genomföra de sedan tidigare vilande förslagen om olika europeiska

associationsformer. Kommissionen tillsatte därför, i november 1996 en

expertgrupp som fick i uppdrag att lämna förslag om

arbetstagarinflytande som kan leda till att den mångåriga blockeringen av

förslagen till europeiska associationsformer (framför allt de s.k.

Europabolagen, se avsnitt 7) kan hävas. Gruppen lämnade sin rapport i

maj 1997.

Davignonrapporten, som den kommit att kallas, diskuterades vid ett

par ministermöten 1997. Därefter presenterade det luxemburgska

ordförandeskapet ett förslag till ändring av kommissionens ursprungliga

förslag om ett direktiv om arbetstagarinflytande i Europabolag. Detta

förslag bygger i stor utsträckning på det gällande direktivet om

europeiska företagsråd (94/45/EG). Frågan har behandlats vid ett flertal

rådsmöten under 1997, 1998 och 1999 och det finska ordförandeskapet

har under hösten lagt ner stor möda på att försöka lösa frågan. Enighet

har dock hittills inte kunnat uppnås.

Sverige anser att det är angeläget att frågan om arbetstagarinflytande i

Europabolag löses så snart som möjligt.

12.4.2 Nytt direktiv om ramavtal om visstidsarbete

I juni 1999 antog rådet direktiv 1999/70/EG om ramavtal om visstids-

arbete som ingåtts av arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå,

UNICE, CEEP och EFS. Direktivet tillkom med stöd av artikel 139 i

Unionsfördraget, som innebär att avtal som ingås mellan parterna på

gemenskapsnivå, på gemensam begäran av dessa, skall genomföras

genom ett beslut av rådet efter förslag från kommissionen.

Direktivet behandlar anställningsvillkor för visstidsanställda. Genom

direktivet fastställs allmänna principer och minimikrav för visstidsarbete,

däribland principen om icke-diskriminering och likabehandling av

visstidsanställda.

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som

är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 10 juli 2001 eller

senast vid den tidpunkten försäkra sig om att arbetsmarknadens parter

genom avtal har vidtagit alla nödvändiga åtgärder.

12.4.3 Åtgärder för att bekämpa diskriminering

I november 1999 presenterade kommissionen ett paket av åtgärder för att

bekämpa diskriminering. Paketet består av två direktivförslag, ett

åtgärdsprogram samt ett meddelande. Ett av direktiven (det s.k.

horisontella direktivet) syftar till att förhindra diskriminering i arbetslivet

på grund av ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse,

funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Det andra direktivet (det

s.k. etniska direktivet) syftar till att förhindra diskriminering på grund av

ras och etniskt ursprung inom även andra områden som t.ex. utbildning.

Åtgärdsprogrammet syftar till att komplettera direktiven genom att stödja

och komplettera medlemsstaternas arbete med att bekämpa

diskriminering.

Den 14 december inleddes arbetet med diskriminieringspaketet i

rådsarbetsgruppen för arbetsmarknads- och socialpolitiska frågor.

Sverige ställer sig positivt till förslagen och verkar för att de genomförs.

12.5 Jämställdhet mellan kvinnor och män

12.5.1 Tydligare mål för jämställdhetssamarbetet

Genom Amsterdamfördraget har jämställdhetsfrågorna fått en väsentligt

starkare ställning i EG-samarbetet. Jämställdhet mellan kvinnor och män

ingår nu i EG-fördraget som ett av de grundläggande målen, något som

Sverige i hög grad bidragit till. Det har även skrivits in i fördraget att ett

jämställdhetsperspektiv skall beaktas och främjas i gemenskapens alla

aktiviteter (s.k. mainstreaming). Lönediskrimineringsförbudet i artikel

141 i EG-fördraget har skärpts och omfattar nu också lönediskriminering

vid likvärdigt arbete. Vidare har den tidigare fördragstexten byggts ut så

att det uttryckligen anges att EG skall fatta beslut för att öka

jämställdheten på arbetsmarknaden och säkra att likalöneprincipen

iakttas. Det klargörs även att det är tillåtet att använda s.k. positiv

särbehandling av det underrepresenterade könet i syfte att åstadkomma

jämställdhet i praktiken på arbetsmarknaden.

Att den sistnämnda frågan, i vilken Sverige särskilt engagerat sig, nu

fördragsfästs, innebär att det framöver blir tillåtet för medlemsstaterna att

använda positiv särbehandling om de så önskar.

EG-domstolen skall under år 2000 ta ställning i ett mål som gäller

Jämställdhetsombudsmannen mot Örebro läns landsting. Arbetsdom-

stolen har ställt frågan huruvida ersättning för obekväm arbetstid och

värdet av arbetstidsförkortning skall beaktas vid en lönejämförelse

mellan en manlig och en kvinnlig arbetstagare som utför likvärdigt arbete

i den mening som avses i artikel 119 i EG-fördraget. Generaladvokaten

avgav sitt yttrande i december 1999.

Det tyska ordförandeskapet inbjöd i juni 1999 till ett tvådagars

informellt ministermöte i Berlin för jämställdhetsministrarna. Två teman

togs upp New Strategies for Equal Opportunities the Treaty of

Amsterdam och Methods to Combat Violence against Women . I

ordförandeskapets slutsatser som ministrarna ställde sig bakom framhålls

behovet av att utveckla strategier för att förverkliga målen i Amsterdam-

fördraget främst inom följande områden:

 kvinnor i beslutsfattande

 kvinnor inom högre utbildning och forskning

 kvinnor på arbetsmarknaden

 förena förvärvsarbete och föräldraskap

 uppmuntra män att ta större ansvar för hem och barn

 motverka våld mot kvinnor.

Det finska ordförandeskapet anordnade i september 1999 en

ministerkonferens i Helsingfors om jämställdhet mellan kvinnor och män

i sysselsättningspolitiken. Bland annat belystes frågor om integrering av

ett jämställdhetsperspektiv i arbetsmarknadspolitiken, den segregerade

arbetsmarknaden, kvinnors företagande och skatte-, bidrags- och

socialförsäkringssystemens betydelse för kvinnors förvärvsarbete.

I november 1999 inbjöd statsminister Göran[REDACTED_EFTERNAMN] och jämställd-

hetsminister Margareta[REDACTED_EFTERNAMN] EU:s medlemsstater och kandidatländer

samt Norge och Island till en två dagars ministerkonferens i Stockholm.

Konferensen planerades i samråd med ordförandeskapet och var delvis

en uppföljning av ministerkonferensen i Helsingfors. Under första dagen

behandlades frågan om lika lön och ekonomiskt oberoende en grund

för jämställdhet mellan kvinnor och män. Den andra dagen ägnades åt

aktuella jämställdhetsfrågor i kandidatländerna. Syftet var att klarlägga

problemen inom området och belysa de lösningar som finns i de

deltagande länderna.

12.5.2 EU-samarbete

Europaparlamentet tog redan år 1997 initiativ till en kampanj för

nolltolerans av våld mot kvinnor i EU:s medlemsstater. Kampanjen som

lanserades av kommissionen under våren 1999 skall pågå till och med

april 2000. En avslutande konferens anordnas i Lissabon i början av maj

2000.

12.5.3 Uppföljning av FN:s kvinnokonferens i Peking år 1995

Ministerrådet gör årligen en uppföljning av FN:s kvinnokonferens i

Peking år 1995. Uppföljningen har bestått i allmänna diskussioner om

åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra de beslut som

fattades i Peking. Under Österrikes ordförandeskap enades rådet om att

ett system med indikatorer och konkreta mål borde införas för

uppföljningsarbetet. Det finska ordförandeskapet påbörjade arbetet och

utvecklade indikatorer för benchmarking inom området kvinnor i

beslutsprocessen . Vid rådets uppföljning av Pekingplanen i oktober

1999 presenterade ordförandeskapet en rapport med indikatorer och

benchmarking inom området kvinnor i beslutsprocessen. Rådet antog

rapporten och välkomnade förslaget att de kommande ordförandeskapen

under år 2000 skulle utveckla indikatorer för benchmarking inom

området kvinnor och ekonomi; i synnerhet att förena förvärvsarbete och

föräldraskap .

12.5.4 EU:s handlingsprogram för jämställdhet

Det handlingsprogram för lika möjligheter för kvinnor och män (1996

2000) som beslutades om år 1995 håller nu på att avslutas. Programmet

syftar främst till erfarenhetsutbyte, spridande av goda exempel i

jämställdhetsarbetet och stöd till projekt. Prioriterade områden är bl.a.

jämställdhet på arbetsmarknaden och i ekonomin, könsfördelningen i

beslutande församlingar, förenande av yrkes- och familjeliv samt

metoder och modeller för att genomsyra alla politikområden med ett

jämställdhetsperspektiv.

En styrkommitté följer tillämpningen av handlingsprogrammet. I

denna ingår representanter från medlems- och EES-ländernas regeringar,

och kommissionen är ordförande. Kommittén har bl.a. till uppgift att

fatta beslut om vilka samarbetsprojekt mellan medlemsstaterna som skall

beviljas medel med anledning av programmet.

Ett antal projekt varav tre svenska har beviljats stöd för perioden 1 juli

1999 till 1 juli 2000. Flera myndigheter och organisationer har också

samverkat i partnerskap med projekt i andra länder. I oktober 1999

presenterade kommissionen en delrapport över halva programtiden och

rådet antog samtidigt slutsatser om behovet av ett femte jämställd-

hetsprogram.

12.6 Social trygghet

12.6.1 Samordning av social trygghet för migrerande arbetstagare

För att underlätta den fria rörligheten för personer har EG-regler för

samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem, i huvudsak

förordning (EEG) nr 1408/71 om samordning av medlemsstaternas

system för social trygghet. Det innebär i stort att en arbetstagare med

familj har rätt att ta med sig de sociala förmåner, som intjänats i en

medlemsstat i de fall vederbörande flyttar till en annan medlemsstat samt

rätt till sociala förmåner i värdlandet.

År 1992 lade kommissionen fram ett förslag om utvidgning av

förordningens personkrets till att omfatta alla försäkrade (EGT C 46,

20.2.1992, s. 1). Förslaget har varit föremål för flera överläggningar i

rådets arbetsgrupp för sociala frågor, och den ursprungliga dossiern har

delats upp i tre delar. Den 29 juni 1998 antog rådet en utvidgning av

förordningen till att omfatta offentliganställda i särskilda system (EGT

 L 209, 25.6.1998, s. 1), och den 8 februari 1999 antog rådet en

utvidgning av förordningen till att omfatta studerande (EGT L 38,

12.2.1999 s. 1). Den återstående delen av förslaget, som berör övriga

försäkrade, kvarstår att behandlas i rådets arbetsgrupp för sociala frågor.

Kommissionen lade 1998 fram ett förslag om utvidgning av

förordningen till att gälla medborgare i tredje land (EGT C 6, 10.1.1998,

s. 15). Förslaget syftar till att utsträcka gemenskapens samordning av

systemen för social trygghet för anställda och egenföretagare som är

försäkrade i en medlemsstat utan att vara medborgare i någon av

gemenskapens medlemsstater. Förslaget diskuteras sedan år 1998 i rådets

arbetsgrupp för sociala frågor.

Den 29 april 1999 beslutade rådet om tekniska förändringar i

förordningen, föranledda av ändringar i medlemsstaternas nationella

lagstiftningar om social trygghet. Förändringarna består också i att

bestämmelserna om barnpension flyttas till kapitlet om ålderdom och

dödsfall i förordningen (EGT L 164, 30.6.99, s. 1).

Kommissionen lade i december 1998 ett förslag som innehåller en ny

version av förordning 1408/71 (EGT C 38, 12.2.1999, s. 10). Avsikten

med förslaget är att samordningsreglerna skall moderniseras och

förenklas. Arbetet med detta förslag inleddes i slutet av det tyska

ordförandeskapet och pågår alltjämt i rådets arbetsgrupp för sociala

frågor. Europaparlamentet har ännu inte yttrat sig i ärendet.

12.6.2 Förstärkt samarbete för att modernisera social trygghet

Kommissionen presenterade i juli 1999 ett meddelande om en gemensam

strategi för att modernisera social trygghet (KOM (1999) 347 slutlig).

Meddelandet debatterades vid social- och arbetsmarknadsministerrådet

den 22 oktober 1999. Med utgångspunkt i kommissionens meddelande

och den debatt som fördes vid ministerrådet i oktober, utarbetade det

finska ordförandeskapet ett förslag till rådsslutsatser om ett förstärkt

samarbete mellan medlemsstaterna för att modernisera social trygghet.

Samråd med riksdagens EU-nämnd ägde rum inför rådsmötet den 29

november 1999.

Rådet antog slutsatser som syftar till att förstärka det redan existerande

samarbetet mellan medlemsstaterna genom att skapa ett mer strukturerat

och regelbundet utbyte av information och erfarenheter när det gäller

social trygghet. Samtidigt betonas att organisering och finansiering av

social trygghet är ett nationellt ansvar. En högnivågrupp bildades under

rådet för att driva arbetet. Samarbetet skall koncentreras kring fyra

gemensamma mål:

 att göra det lönsamt att arbeta och att arbete skall ge en säker

inkomst

 att göra pensionerna säkra och pensionssystemen hållbara

 att främja social integration

 att garantera en hållbar hälso- och sjukvård av hög kvalitet.

12.6.3 Meddelande om kompletterande pensionsskydd

I 1998 års årsbok om EU (avsnitt 12.6.2) angavs att rådet i juni 1998

antog ett direktiv om skydd av kompletterande pensionsrättigheter för

anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska gemenskapen.

Kommissionen har under år 1999 publicerat meddelandet Att skapa en

inre marknad för kompletterande pensionsskydd (KOM (1999) 134

slutlig). I meddelandet analyseras vissa av de frågor som behandlades i

direktivet från 1998. Kommissionen konstaterar i meddelandet att det

saknas ett regelsystem som samordnar pensionssystemen inom det

kompletterande pensionsskyddet för migrerande arbetstagare. För att

underlätta diskussionen av de problem detta kan innebära har

kommissionen beslutat att inrätta ett pensionsforum som skall bestå av

representanter för medlemsstaterna, pensionsfonderna och arbets-

marknadens parter (angående tjänstepensioner, se även avsnitt 10.1.3).

12.6.4 Meddelande om ett Europa för alla åldrar

Under senare år har konsekvenserna av Europas åldrande befolkning

uppmärksammats. Kommissionen har i meddelandet Mot ett Europa för

alla åldrar Att främja välfärd och solidaritet mellan generationerna

(KOM (1999) 221 slutlig), redogjort för konsekvenserna av

befolkningens åldrande med utgångspunkt från sysselsättningsfrågor,

social trygghet, hälsovård och socialtjänst. Meddelandet utgör

kommissionens bidrag till FN:s internationella år för äldre och syftar till

att stimulera debatten mellan och med medlemsstaterna. I anslutning till

meddelandet hölls en konferens i Bryssel den 15 16 november 1999.

Vid social- och arbetsmarknadsministerrådet den 29 november 1999

presenterades ett s.k diskrimineringspaket (se avsnitt 12.4.3) med förbud

mot diskriminering i arbetslivet på grund av ålder.

12.7 Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis

Inom gemenskapen finns ett antal direktiv som syftar till att uppnå fri

rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla

tjänster. Huvuddelen av direktiven omfattar särskilda yrkesområden och

innebär en harmonisering av lagstiftningen. De senare direktiven är

antagna med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och är mer generella till

sin karaktär.

Syftet med dessa direktiv är att undanröja de hinder för den fria

rörligheten för personer som medlemsstaternas olika krav på

kompetensbevis för utövande av en viss yrkesverksamhet utgör. Den

form av hinder som dessa personer kan möta är att ett annat land har

särskilda restriktioner för ett visst yrke som innebär att yrkesutövaren

måste ha ett särskilt nationellt behörighets- eller kompetensbevis.

12.7.1 Etableringsrätt för advokater

Europaparlamentet och rådet har antagit ett direktiv (98/5/EG) som

ytterligare skall underlätta för advokater att bedriva verksamhet i andra

medlemsstater än den medlemsstat där de auktoriserats. Det finns i dag

tre direktiv som underlättar för advokater att arbeta utomlands: ett

direktiv som rör advokaters rätt att erbjuda tjänster, ett generellt direktiv

om erkännande av examens- och kompetensbevis och det nu antagna

direktivet, som syftar till att underlätta en advokats tillträde till, eller

rätt

att stadigvarande utöva, advokatyrket i en annan medlemsstat än den där

han eller hon fick sin behörighet.

Direktivet ger möjlighet för advokater att verka i en annan

medlemsstat (värdlandet) än den där de har fått sin behörighet eller

advokattitel. En utländsk advokat tillåts att verka i värdlandet, använda

sitt hemlands yrkestitel och utöva samma typ av verksamhet som

värdlandets advokater. Vidare underlättas integrering i värdlandets

advokatorganisation för den som önskar det. En kontroll av

yrkeskvalifikationerna görs av värdlandets behöriga myndighet.

Direktivet ger vidare utländska advokater rätt att utöva

advokatverksamhet i advokatgrupp (i bolag eller andra samman-

slutningar) under gemensamt namn. Värdlandet har dock rätt att hindra

advokatgrupper som kontrolleras av andra än advokater. En advokat som

arbetar under sitt hemlands titel får verka som anställd vid offentliga eller

privata organ, om värdlandets "egna" advokater har rätt till det.

Direktivet skall genomföras av medlemsstaterna senast den 14 mars

2000.

Direktivet genomförs i Sverige huvudsakligen genom ändringar i

8 kap. rättegångsbalken som trädde i kraft den 1 januari 2000 (prop.

1998/99:108, bet. 1999/2000:JuU24, rskr. 1999/2000:4, SFS 1999:791).

12.7.2 Etableringsfrihet inom hantverksyrken, serviceyrken m.m.

Under sommaren 1999 antogs efter förlikning ett nytt direktiv

(99/42/EEG) för att underlätta den fria rörligheten för verksamma inom

en stor grupp yrken inom olika näringsområden, främst inom hantverks-

och servicesektorn. Direktivet ersätter 35 äldre direktiv som antagits

under åren 1963 1982 och innebär i princip en konsolidering av dessa

men också en anpassning till domstolens tolkning i bl.a. Vlassopoulou-

målet (mål 340/89). I samband med rådets behandling av direktivet

föredrogs ärendet för riksdagens EU-nämnd våren 1998.

Syftet med direktivet är att säkerställa att en företagare eller

arbetstagare skall kunna vara verksam i ett annat medlemsland trots att

verksamheten i fråga är reglerad i värdlandet. Direktiven omfattar

yrkesverksamhet inom handel, servicenäringen (t.ex. frisörer, restaurang-

näringen), hantverksyrken, byggnadsverksamhet och vissa mindre

företag, sammanlagt flera hundra yrkesaktiviteter. Huvudregeln är att en

medlemsstat inte får vägra en medborgare i en annan medlemsstat

tillträde till en viss yrkesverksamhet med hänvisning till otillräckliga

kvalifikationer. Varje sökande har rätt att få sin kompetens granskad. I en

bilaga till direktivet anges de olika yrkesverksamheter som omfattas,

grupperade efter bl.a. ISIC-nomenklaturen (International Standards of

Industrial Classification).

Om en medlemsstat kräver vissa allmänna eller affärsmässiga

färdigheter eller viss yrkeserfarenhet för att få tillträde till någon av de

verksamheter som direktivet omfattar, anges särskilt hur lång

yrkeserfarenhet och arten av denna verksamhet (t.ex. som chef i ledande

ställning) som krävs av den sökande för att bli godkänd i värdlandet.

Sverige och övriga nordiska medlemsstater har en grundlagsskyddad

näringsfrihet. Det är endast ett fåtal yrkesverksamheter i Sverige som

omfattas av lagstiftning som berörs av detta direktiv, bl.a. elinstallatörer.

Sverige hade därför gärna sett att ytterligare regelförenkling kunnat

genomföras. Det nya direktivet kommer emellertid innebära att det blir

enklare för svenska medborgare som vill etablera sig eller arbeta som

anställda inom något område som berörs av direktivet.

12.7.3 Nytt direktiv om examenserkännande

Kommissionen lade i december 1997 fram ett förslag till ett nytt direktiv

som syftar till att ändra i vissa äldre direktiv om ömsesidigt erkännande

av examens- och kompetensbevis. Direktivet är ett resultat av den första

fasen av kommissionens initiativ om en förenklad lagstiftning inom

inremarknadsområdet (SLIM).

Av de direktiv som berörs är tolv sådana som omfattar enskilda

yrkesgrupper inom främst hälso- och sjukvården och garanterar

automatiskt erkännande i ett annat medlemsland för personer som har ett

examensbevis i enlighet med direktivets krav (de s.k. sektorsdirektiven).

Två direktiv är mer allmänna och omfattar de yrkesgrupper som är

reglerade i värdlandet.

Efter behandling i rådets arbetsgrupp för ekonomiska frågor nåddes i

december 1999 politisk enighet i rådet om en gemensam ståndpunkt om

direktivet. Inför rådets beslut föredrogs direktivet och den svenska

ståndpunkten för riksdagens EU-nämnd.

Ändringarna av de s.k. sektorsdirektiven innebär bl.a att ett förenklat

förfarande införs för att aktualisera direktiven i de fall då enskilda

medlemsstater genomför ändringar av de nationella reglerna för

utbildning eller behörighet för de berörda yrkesgrupperna. Vissa

förändringar införs också för personer som har examensbevis från tredje

land i enlighet med EG-domstolens utslag i fallet Haim och innebär att de

behöriga myndigheterna i vissa fall måste beakta sådana kvalifikationer.

Den viktigaste ändringen av de generella direktiven (89/48/EEG och

92/51/EEG) innebär också en anpassning till EG-domstolens beslut i

fallet Vlassopoulou. De behöriga myndigheterna blir därmed skyldiga att

vid en bedömning av en sökandes examensbevis och kvalifikationer

också ta hänsyn till den kompetens som har erhållits genom

yrkeserfarenhet efter examen. Vidare sker en anpassning av det första

generella direktivet till det andra genom att begreppet reglerad

utbildning införs, vilket stärker möjligheterna för personer som har en

sådan reglerad utbildning, men ej tillhör ett i hemlandet reglerat yrke.

Detta gäller t.ex. för ingenjörer som utbildas i Sverige. De kan därmed

direkt efter examen söka arbete i ett land som reglerar ingenjörsyrket,

och slipper att först kvalificera sig genom två års yrkesarbete. Slutligen

stärks den sökandes rättsliga skydd genom att regler införs för hur

myndigheterna skall hantera ansökningarna.

12.8 Motorfordonsförsäkring

Vid ett rådsmöte i maj 1999 antogs en gemensam ståndpunkt avseende

Europaparlamentets och rådets förslag om direktiv om tillnärmning av

medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om

ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (det s.k. fjärde

motorfordonsförsäkringsdirektivet, EGT C 232, 13.8.1999). Direktivet

syftar till att harmonisera medlemsstaternas regler och förbättra

situationen för skadelidande vid olyckor som inträffar i annan

medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och som orsakas av

fordon registrerade och försäkrade i annan medlemsstat än den där den

skadelidande är bosatt.

Direktivförslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om att en

skadelidande skall ha rätt att omedelbart kunna vända sig med sina

ersättningskrav till motpartens försäkringsgivare (direktanspråk). Vidare

skall alla trafikförsäkringsgivare vara skyldiga att ha en

skaderegleringsrepresentant i varje medlemsstat. Varje medlemsstat

åläggs att skapa ett informationsorgan, som skall bistå skadelidande med

information om bl.a. vilka försäkringsbolag som meddelat

trafikförsäkring för de fordon som varit inblandade i trafikolyckan och

om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Dessutom skall

varje medlemsstat inrätta eller auktorisera ett skadeersättningsorgan som

skall ansvara för reglering av skador i de fall det inte finns någon

skaderegleringsrepresentant utsedd eller när försäkringsgivaren eller

representanten inte reagerar på framtällda krav. Om det inte går att

identifiera det skadeorsakande fordonet eller dess försäkringsgivare, skall

den skadelidande kunna vända sig med sina ersättningskrav till

skadeersättningsorganet i sitt hemland.

Sverige har en positiv inställning till direktivförslaget. Det är en fördel

för EU-medborgare som lidit skada i en trafikolycka i en annan

medlemsstat än sitt hemland, att i hemlandet kunna få information om

den ansvariges försäkringsgivare och att kunna framställa anspråk på

ersättning direkt till försäkringsgivaren eller till dennes representant, som

skall finnas i den skadelidandes hemland.

Europaparlamentet avgav sitt yttrande efter den andra behandlingen i

december 1999. Direktivet kommer förhoppningsvis att kunna antas

under våren år 2000.

12.9 Handikappfrågor

Sverige deltar i kommissionens högnivågrupp för handikappfrågor.

Kommissionens nya roll på handikappområdet börjar nu utkristalliseras.

En ny uppgift som högnivågruppen tagit på sig är att samla in fakta om

funktionshindrade personers situation och om handikappolitiken i

medlemsstaterna. En annan är att främja informationsutbytet mellan

medlemsstaterna. En tredje är att ge bidrag (via Europeiska socialfonden)

direkt till frivilligorganisationerna. Ytterligare en uppgift är att

upprätthålla dialogen med Europeiskt handikappforum.

Sveriges strategi när det gäller arbetet att förbättra situationen för

personer med funktionshinder bygger på Amsterdamfördraget, Agenda

2000, reformerna av socialfonden och fokus på funktionshinder i

riktlinjerna för sysselsättning och den nationella handlingsplanen. Med

anledning av artikel 13 i EG-fördraget presenterades ett s.k.

diskrimineringspaket vid ministerrådet den 29 november 1999. Förslaget

upptar bl. a. ett s.k. horisontellt direktiv innehållande bestämmelser om

likabehandling i anställning och arbete bl.a av personer med

funktionshinder (se avsnitt 12.4.3).

12.10 Folkhälsa

År 1994 blev folkhälsa formellt ett samarbetsområde inom EG genom

Maastrichtfördraget. Genom ikraftträdandet av Amsterdamfördraget har

frågan om integrering av hälsoskyddsaspekter i all gemenskapspolitik

fått ökad tyngd inom folkhälsoområdet. I artikel 152.1 EG-fördraget

anges inledningsvis att en hög hälsoskyddsnivå för människor skall

säkerställas vid utformningen och genomförandet av all

gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. Vidare skall

gemenskapens insatser komplettera den nationella politiken och inriktas

på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos

människor och undanröja faror för människans hälsa.

Frågan om integrering av hälsofaktorer i andra politikområden har lyfts

fram under de senaste åren. Under 1999 presenterade kommissionen en

fjärde rapport om hur arbetet med att införliva hälsoskyddsaspekter i all

gemenskapspolitik fortskrider. Sverige har aktivt verkat för att

hälsoaspekter skall integreras och har i utformningen av det framtida

samarbetet på folkhälsoområdet understrukit att en sådan integrering

måste ske på ett tidigt stadium. Många av de viktigaste och mest

grundläggande bestämningsfaktorerna för hälsa ligger utanför den

traditionella hälso- och sjukvården. Sverige har därför poängterat att

arbetet med de sociala bestämningsfaktorerna för folkhälsan måste

stärkas och ges ökad tyngd. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i

Helsingfors i december understryker stats- och regeringscheferna

behovet av att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå.

12.10.1 Folkhälsoprogram

Ett femårigt ramprogram för folkhälsoområdet antogs år 1994. Inom

detta ramprogram pågår åtgärdsprogram inom följande områden: cancer,

aids och andra smittsamma sjukdomar, narkotika, hälsofrämjande

insatser samt hälsoövervakning. Under våren 1999 beslutade rådet om

ytterligare tre åtgärdsprogram, ett med inriktning mot förebyggande av

personskador, ett med inriktning på miljörelaterade sjukdomar och

slutligen ett med inriktning på sällsynta sjukdomar. Utvärderingar av

nuvarande program pågår i vissa fall eller kommer att göras, dels efter

halva programtiden, dels efter programmets slut. Inom ramen för

gemenskapens folkhälsopolitik antogs i juni 1999 dessutom en

rekommendation (1999/519/EG) om befolkningens exponering av

elektromagnetiska fält (0 Hz 300 GHz).

Det nuvarande ramprogrammet varar fram till år 2000. Under 1998 och

1999 har diskussioner förts om ett nytt ramprogram för perioden 2000 till

2005.

Kommissionen presenterade i april 1998 ett meddelande (KOM (1998)

239 slutlig) som ett diskussionsunderlag inför utformningen av ett nytt

ramprogram, där kommissionen har uppställt ett antal områden som kan

bli föremål för ett framtida samarbete. Vid hälsoministerråden i

november 1998 och i juni 1999 antog rådet rådsslutsatser om den

framtida folkhälsopolitiken inom EG. Av dessa framgår bl.a. att

insatserna på folkhälsoområdet bör fokuseras på följande områden:

 att bekämpa de stora folksjukdomarna, inklusive smittsamma,

sällsynta och miljörelaterade sjukdomar.

 att reducera dödligheten och de sjukdomar som hänger samman

med livsstil och beteende, social och mental hälsa.

 att minska bristande jämlikhet avseende hälsa.

12.10.2 Tobak

Den 18 november 1999 antog hälsoministerrådet ett antal slutsatser som

bygger på kommissionens rapport om tobak. Rapporten beskriver EG:s

åtgärder samt medlemsstaternas lagstiftning på tobaksområdet. Syftet

med rapporten är att uppdatera det arbete som företagits på

gemenskapsnivå. Den siktar också på att förse politiker inom unionen

med en sammanställning av de olika åtgärder som medlemsstaterna

använder för att reducera rökningen och en utvärdering av åtgärdernas

effektivitet.

I rådsslutsatserna framhålls att en av gemenskapens mest angelägna

uppgifter för att förbättra folkhälsan är att minska tobakskonsumtionen

och tobakens skadeverkningar. Vidare framhålls vikten av att inrikta

insatser på åtgärder inom de prioriterade områden som framställts i

kommissionens rapport, dvs. förhindra att människor börjar röka, bistå

rökare som vill sluta röka och skydda människor mot att ofrivilligt

utsättas för tobaksrök samt att åtgärderna främst skall inriktas på

ungdomar och kvinnor. I rådsslutsatserna poängteras vidare behovet av

att utveckla en övergripande strategi som bl.a. omfattar:

 Ett effektivt system för att övervaka tobakskonsumtion, tobakspolitik

och deras verkan inom hela gemenskapen samt genomförandet av

gemenskapslagstiftningen.

 Ett samordnat urval av gemenskapsinstrument och aktiviteter på alla

relevanta politikområden.

 Internationellt samarbete, särskilt med Världshälsoorganisationen

WHO.

Den 22 oktober 1999 antog rådet ett beslut om att bemyndiga

kommissionen att förhandla om WHO:s ramkonvention om

tobakskontroll. Kommissionen skall föra förhandlingarna i nära samråd

med hälsorådsarbetsgruppen. Under 1999 inleddes inga förhandlingar,

men ett förberedande möte hölls i Genève den 25 29 oktober 1999.

Kommissionen informerade vid hälsoministerrådet den 18 november

1999 om det nyligen antagna förslaget till direktiv om harmonisering av

lagstiftning och övriga regler om tillverkning, presentation och

försäljning av tobaksprodukter.

12.10.3 Alkohol

Alkohol och folkhälsa behandlades vid olika tillfällen, såväl på

kommissionens som på de olika ordförandeländernas initiativ. En

diskussion om en gemensam EG-strategi för att minska alkoholens

skadeverkningar har initierats. Kommissionen har utarbetat ett förslag till

rådsrekommendation om ungdomar och alkohol. Förslaget kommer

troligtvis att föreläggas rådet under det portugisiska ordförandeskapet.

Två svensk finska studier som jämför alkoholkonsumtion,

alkoholskador och alkoholpolitiska åtgärders effektivitet pågår. Resultat

från studierna kommer att presenteras under år 2000. Bland annat

kommer en presentation att ske på WHO:s ministerkonferens. Resultaten

kommer att utgöra det vetenskapliga underlaget för det fortsatta

alkoholstrategiarbetet.

12.10.4 Narkotika

Kommissionen överlämnade den 26 maj 1999 ett meddelande om

Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000

2004). I planen berörs narkotikafrågorna i ett mycket brett perspektiv.

Planen har under hösten behandlats i rådets horisontella narkotikagrupp,

HNG. Det finska ordförandeskapet har med planen som underlag

formulerat Europeiska unionens drogstrategi (2000 2004).

Strategin ringar in narkotikaproblemet i unionen samt anger målen,

men rekommenderar eller anvisar inga metoder för att uppnå dem. Bland

målen, som skall vara uppnådda på fem år, nämns bl.a. att

narkotikaanvändningen, tillgången till narkotika samt den drogrelaterade

brottsligheten skall minska. Strategin antogs av Europeiska rådet i

Helsingfors.

Kommissionens meddelande och arbetet i Horisontella narkotika-

gruppen att ta fram underlag till en narkotikastrategi har presenterats i

EU-nämnden samt för Socialutskottet. EU-nämnden har särskilt betonat

vikten av att den svenska inställningen vad gäller insatser för att lindra

skador av missbruk fått komma till uttryck. Detta har beaktats av den

svenska delegationen i horisontella gruppen.

12.10.5 Smittsamma sjukdomar

Under 1990-talet har det skett en rad förändringar som påverkat

smittskyddssituationen internationellt. Människors alltmer omfattande

resande till främst sydliga och tropiska länder, den ökande invandringen

och handeln med livsmedel är några faktorer som har betydelse i

sammanhanget. Nya allvarliga infektionssjukdomar har uppträtt eller

kunnat identifieras, som t.ex. hivinfektion och den hemorragiska febern

ebola. Samtidigt har gamla sjukdomar återuppstått, uppträtt i nya

regioner eller uppträtt på ett förändrat sätt. Uppkomsten av bakterier som

är resistenta mot antibiotika och andra läkemedel är ett exempel på

förändringar som medfört betydande folkhälsoproblem i hela världen.

Inom EG bedrivs ett omfattande arbete för att minska utbredningen av

smittsamma sjukdomar. Samarbetet på europeisk nivå är främst inriktat

på informations- och erfarenhetsutbyte, forsknings- och utbildnings-

insatser samt kompetensuppbyggnad i medlemsstaterna men också i

Östeuropa. Smittskydd är ett prioriterat område för Sverige i det fortsatta

samarbetet.

Gemenskapen tillsatte under 1999 en kommitté för utvecklingen av det

nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma

sjukdomar som inrättades 1998. Nätverkets uppgift skall bl.a. vara att

utbyta information om utbrott av smittsamma sjukdomar och åtgärder

som vidtas för att skydda befolkningen. Vidare skall man befrämja

samarbete mellan medlemsstaterna t.ex. genom samordning av de

nationella övervakningssystemen.

Den 1 3 december 1999 anordnades, på franskt initiativ, en konferens

om smittsamma sjukdomar i Montpellier. Konferensen hölls inom ramen

för den s.k. Barcelona-processen och riktade sig därför till EU:s

medlemsstater samt tolv samarbetspartner (Marocko, Algeriet, Tunisien,

Egypten, Israel, Jordanien, Syrien, Libanon, Turkiet, Cypern och Malta

samt den palestinska myndigheten) runt Medelhavet. Konferensen

resulterade i en deklaration, som kan ses som en utgångspunkt för det

fortsatta samarbetet på hälsoområdet.

12.10.6 Blodsäkerhet

I samband med att Sverige anslöt sig till EU blev rådets direktiv

89/381/EEG om bl.a. självförsörjning med blod och blodprodukter

bindande för Sverige. Enligt direktivet skall medlemsstaterna vidta de

åtgärder som krävs för att främja gemenskapens självförsörjning med

blod och plasma från människa. Regeringen uppdrog den 5 november

1998 åt Socialstyrelsen och Läkemedelsverket att utreda behovet av en

lagstiftning för blod- och plasmaverksamheten och i övrigt se över

nationella föreskrifter på området med utgångspunkt i rådets direktiv

(89/381/EEG) och rekommendation (8974/98 SAN 96) om blod och

plasmagivning. Myndigheterna skall slutföra sitt uppdrag senast den 1

april 2000.

12.10.7 Antibiotikaresistens

En alltför omfattande användning av antibiotika medför att bakterier blir

resistenta (motståndskraftiga) mot läkemedlen. Detta kan leda till att

svårbehandlade infektioner sprids inom befolkningen, vilket ger upphov

till svårt mänskligt lidande och höga sjukvårdskostnader. Ett exempel är

tuberkulosen, som är på väg tillbaka i Europa och nu ofta orsakas av

antibiotikaresistenta bakterier. Förekomsten av resistens hos vanliga

bakterier som pneumokocker och stafylokocker är andra problem som

uppstått.

Under de senaste åren har problemet med antibiotikaresistens

uppmärksammats alltmer inom EG. Sverige har deltagit aktivt i detta

arbete. En vetenskaplig styrkommitté under kommissionen lämnade i maj

1999 en rapport om antibiotikaresistens. I rapporten föreslås åtgärder

avseende användning av antibiotika som läkemedel till människor och

djur, samt användningen inom jordbruket som tillväxtbefrämjare i

djurfodet och som växtskyddsmedel.

En resolution om antibiotikaresistens ( A strategy against the

microbial threat ) antogs av rådet i juni 1999. Resolutionen omfattar all

antibiotikaanvändning och syftar till att komma till rätta med de ökande

problemen till följd av att bakterier i allt högre grad är resistenta mot

antibiotika. Bland annat uttalas i resolutionen att en övergripande strategi

behövs för att komma till rätta med resistensproblemet. Såväl kommis-

sionen som medlemsstaterna uppmanas att vidta åtgärder för att stävja

onödig och olämplig användning av antibiotika.

I november 1999 antogs rådsslutsatser med syftet att komma till rätta

med de ökande problemen med antibiotikaresistens. Slutsatserna kan ses

som en uppföljning av resolutionen som antogs i juni 1999.

12.11 Ungdomsfrågor

12.11.1 Ungdom för Europa

EG:s samarbete på ungdomsområdet regleras i artikel 149 i EG-

fördraget, vilket ger möjlighet till stimulansåtgärder för att främja

utvecklingen av ungdoms- och ungdomsledarutbyte. Inom utbildnings-

och ungdomsfrågor gäller nationell bestämmanderätt. Fördraget ger alltså

inte utrymme för en harmonisering av lagar och regler på området.

Huvuddelen av aktiviteterna sker inom programmet Ungdom för Europa,

där det nuvarande programmet sträcker sig över perioden 1995 1999 och

har en budget på sammanlagt 126 miljoner euro. Mer än 60 000

ungdomar har årligen deltagit i programmen Ungdom för Europa. Varje

år har ca hälften av de organisationer som organiserar utbyten inte haft

tidigare erfarenheter av programmet. 1 700 ungdomar deltog från Sverige

år 1999.

12.11.2 Europeisk volontärtjänst

Under åren 1996 1997 har kommissionen även drivit en försöks-

verksamhet för att utveckla en europeisk volontärtjänst för ungdomar.

Tonvikten ligger på stöd till längre utbyten (6 12 månader) för enskilda

ungdomar som deltar som volontärer i ett samhällsnyttigt projekt i en

annan medlemsstat. Utifrån försöksverksamheten antogs programmet i

juli 1998 och sträcker sig efter förlängning fram t.o.m. mars 2000 med en

budget på 47,5 miljoner euro. Totalt deltog ca 2 300 ungdomar i

verksamheten under 1996 1997, varav ca 120 från Sverige. Därefter har

årligen ca 100 ungdomar deltagit från Sverige.

12.11.3 Nytt ungdomsprogram

I november 1997 överlämnade kommissionen ett meddelande till rådet

om riktlinjer för de framtida gemenskapsprogrammen inom utbildnings-

och ungdomsområdena. Inom ungdomsområdet förordades att bägge

nuvarande programmen Ungdom för Europa och Europeisk volontär-

tjänst för ungdomar ersätts av ett samlat ungdomsprogram för perioden 1

januari 2000 31 december 2004. Programmet föreslås få en budget om

600 miljoner euro och innebär en årlig fördubbling från ca 54,5 miljoner

euro år 1999 till 120 miljoner euro för vart och ett av de fem påföljande

åren. Det nya programförslaget antogs av kommissionen den 28 maj

1998 och överlämnades därefter till Europaparlamentet och rådet för

fortsatt behandling.

Vid ungdomsministerrådsmötet och efter samråd med riksdagens EU-

nämnd den 27 maj 1999 antog rådet en gemensam ståndpunkt om det

föreslagna programmet. I november fick ungdomsminstrarna ta del av en

lägesrapport beträffande ungdomsprogrammet. Vidare diskuterades EU-

parlamentets ändringsförslag efter andra behandlingen. Eftersom det

fortfarande råder stor oenighet beträffande programmets budgetram

föreslogs att förlikningsförfarandet mellan parlamentet och rådet

påbörjas i januari 2000.

12.12 Idrott gemensamt arbete mot dopning

Idrott omfattas inte av fördraget och härigenom har inte heller någon

gemenskapspolitik förutsatts. EG-domstolen har dock genom domar

fastställt principen att idrotten bör underkastas gemenskapsrätten i de fall

den utgör en ekonomisk aktivitet inom ramen för den inre marknaden.

Den senaste domen av stor betydelse på idrottsområdet meddelades i

december 1995 i det s.k. Bosman-fallet (mål C-415/93). Domen har för

idrotten i Sverige medfört att olika specialidrottsförbund genomfört vissa

förändringar i sina tävlingsbestämmelser.

I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Wien 1998 uttryckte rådet

sin oro för omfattningen och allvaret med dopning inom idrotten. Rådet

betonade behovet av mobilisering på EG-nivå och inbjöd

medlemsstaterna att tillsammans med kommissionen och internationella

idrottsorganisationer undersöka möjliga åtgärder för att intensifiera

kampen mot denna fara.

Under Tysklands ordförandeskap genomfördes två informella idrotts-

ministermöten, ett i Bonn i januari och ett i Paderborn i månadsskiftet

maj/juni 1999. Vid dessa möten diskuterades dopningsfrågan och

behovet av ökat internationellt samarbete mellan regeringarna och med

idrottsorganisationerna för att nå bättre resultat i kampen mot dopning

inom idrotten. Ett resultat av detta var att kommissionen i samarbete med

medlemsstaterna aktivt deltog i en intensiv dialog med bl.a.

Internationella olympiska kommittén om skapandet av en världs-

omfattande antidopningsbyrå på idrottsområdet. Den 1 januari 2000

började denna byrå, the World Anti-Doping Agency (WADA), att verka

med aktivt deltagande från EU:s medlemsstater. Kommissionen har i

december överlämnat ett meddelande till rådet med en plan för

gemenskapen att stödja kampen mot dopning inom idrotten.

Under Finlands ordförandeskap fullföljdes detta arbete genom att ett

informellt idrottsministermöte genomfördes i Vierumäki i oktober där

aktuella frågor i arbetet mot dopning och processen att skapa WADA

diskuterades.

I slutsatserna från rådets möte i Wien framgick även att rådet inbjöd

kommissionen att överlämna en rapport till Europeiska rådets möte i

december 1999 med inriktning på att bevara nuvarande idrottsstrukturer

och att upprätthålla idrottens sociala funktion inom ramen för

gemenskapen. Kommissionen har i december till rådet överlämnat ett

meddelande i denna fråga, den s.k. Helsingfors-rapporten om idrott.

12.13 Daphne-programmet för förebyggande åtgärder i

kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor

Daphne-programmet är en vidareutveckling av det tidigare s.k. Daphne-

initiativet, som lanserades 1997. Programmets syfte är att bidra till att

säkerställa en hög skyddsnivå för fysisk och psykisk hälsa genom att

skydda barn, ungdomar och kvinnor mot våld (även våld i form av

sexuellt utyttjande och sexuella övergrepp) genom att förebygga våld och

genom att erbjuda våldsoffren stöd, i synnerhet för att hindra att de

utsätts för våld i framtiden. Vidare syftar programmet till att stödja och

uppmuntra icke-statliga organisationer och andra organisationer som är

verksamma inom detta område. Programmet skall främja

gränsöverskridande insatser för att upprätta nätverk som omfattar flera

ämnesområden och säkerställa utbyte av information, bästa praxis och

samarbete på gemenskapsnivå. Olika informations- och forsknings-

insatser skall stimuleras för att öka kunskapen och medvetenheten hos

allmänheten i dessa frågor. Muntligt samråd har skett med riksdagens

EU-nämnd vid flera tillfällen.

Den 27 maj 1999 antog ungdomsministerrådet en gemensam

ståndpunkt för Daphne-programmet. Den 13 december antogs

programmet slutligt av rådet. Programmet skall gälla för perioden den 1

januari 2000 till och med den 31 december 2003. Budgeten uppgår till 5

miljoner euro per år.

12.14 Barnsexturism

Arbetet mot sexturism där barn utnyttjas har fått ökad uppmärksamhet

sedan Världskongressen mot kommersiell sexuell exploatering av barn i

Stockholm år 1996.

Ungdomsministerrådet den 27 maj 1999 diskuterade ett meddelande

från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om åtgärder som

vidtagits för att bekämpa turism där barn utnyttjas sexuellt.

Ordförandeskapet poängterade vikten av att medlemsstaterna även

arbetar tillsammans mot tredje land i dessa frågor. Rådet beslutade på

svenskt initiativ att arbeta vidare med frågan. En ad hoc-grupp

behandlade under hösten ordförandeskapets förslag till rådsslutsatser.

Slutsatserna behandlades i ungdomsministerrådet den 23 november

och antogs vid ministerrådet för rättsliga- och inrikes frågor den 2

december 1999. Slutsatserna betonar det arbete som hittills utförts inom

området för att bekämpa barnsexturism.

13 Transporter

13.1 Frågor som rör samtliga transporter

13.1.1 Galileo Europas deltagande i en ny generation

satellitnavigeringstjänster

Kommissionen lade i februari 1999 fram ett meddelande med en strategi

för att säkra en roll för Europa vid utvecklingen av nästa generation

globala satellitnavigeringssystem. Projektet har fått namnet Galileo och

innefattar ett globalt system av drygt tjugotalet satelliter som kommer att

ha högre precision än samtliga nu använda system. Rådet antog en

resolution den 17 juli 1999 som beskriver hur det fortsatta arbetet skall

läggas upp. Inför rådsbehandlingen var den svenska hållningen att vi ser

positivt på Galileo och förutsätter att den tekniska utformningen av

systemet även till fullo tillgodoser behoven på nordliga breddgrader.

Sverige förutsätter också att Galileo blir ett civilt system och att en

robust finansieringsplan kommer att presenteras.

I resolutionen anmodas kommissionen att påbörja definitionsfasen i

projekt Galileo. För det första anmodas kommissionen ta fram förslag till

mandat för förhandlingar med tredje länder. Ett mandat antogs i

transportministerrådet den 6 oktober och förhandlingarna har nu inletts

med USA och Ryska federationen. Prioriterade frågor enligt mandatet är

frekvenser, systemsäkerhet, ansvarsfrågor samt skapande av ett

internationellt samarbete vad gäller globala satellitnavigeringssystem.

För det andra skall kommissionen presentera en kostnads- och

nyttoanalys där betydelsen av att klarlägga möjligheterna med Public

Private Partnership (privat delfinansiering) lyfts fram. För det tredje skall

kommissionen, i samarbete med ESA (European Space Agency) och

medlemsstaterna och utifrån de tekniska och organisatoriska utgångs-

punkter som anges, starta definitionsfasen av projektet. För det fjärde

skall kommissionen ta fram detaljer om hur projektet skall finansieras.

Slutligen ges kommissionen i uppdrag att regelbundet redovisa

utvecklingen i projektet till Galileos styrkommitté och rådet samt

leverera resultatet av definitionsfasen till rådet före slutet av år 2000 för

vidare beslut.

13.1.2 Högnivågruppen för telematik på transportområdet

Kommissionens högnivågrupp för telematik (användning av IT i

trafiken) på transportområdet samlades en gång under 1999. Mötet

ägnades främst åt att följa upp den av rådet beslutade gemenskaps-

strategin och ramen för utbyggnaden av vägtransporttelematik i Europa.

Medlemsstaterna presenterade också idéer och ståndpunkter om

prioriteringar inför nästa fas i arbetet samt om gruppens framtida roll.

Sverige önskar bl.a. en ökad fokusering på ny teknik för ökad

trafiksäkerhet. Inga beslut togs på mötet.

13.1.3 Vägtrafiksäkerhet

År 1991 inrättade kommissionen en högnivågrupp för trafiksäkerhet, och

år 1993 presenterade kommissionen ett första handlingsprogram om

vägtrafiksäkerhet. Programmet har genomförts, vilket har lett till klara

framsteg enligt den utvärdering som kommissionen låtit göra.

Kommissionen ser över och rapporterar regelbundet om trafiksäkerhet

inom gemenskapen. Varje medlemsstat kan därigenom dra lärdom av

andras erfarenheter och de bästa metoderna för att öka trafiksäkerheten.

Under 1999 ägde två möten rum i högnivågruppen samt ett antal möten

i specifika ämnesgrupper. Angelägna frågor som diskuterats är införandet

av varselljus, arbetet med att motverka droger hos trafikanter, ISA

(intelligent stöd för anpassning av hastighet) och tunnelsäkerhet.

13.1.4 Kombinerade transporter

Kommissionen publicerade under år 1999 ett meddelande om

kombinerade godstransporter (KOM (1999) 519 slutlig). Meddelandet är

en uppföljning till den grönbok om s.k. intermodala transporter (dvs.

kombinerade trafikslagsövergripande transporter) som kommissionen

publicerade 1997. Kommissionen vill allmänt sett främja kombinerade

lösningar som effektiva och miljövänliga alternativ till ren vägtransport

av gods. I meddelandet redovisas arbetsläget inom de olika områden som

kommissionen redovisat i grönboken, och vissa nya arbetsfält föreslås,

bl.a. vad gäller ökad användning av informationsteknik för främjande av

kombinerade godstransportkedjor. Transportrådet antog vid sitt möte den

9 december 1999 en rådsresolution till stöd för kommissionens arbete

med kombinerade godstransporter.

13.1.5 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling

Gemensamt möte med transport- och miljöministrarna

Vid Europeiska rådets möte i Cardiff år 1998 pekade regerings- och

statscheferna på behovet av att integrera miljöhänsyn i gemenskapens

olika politikområden. Som första politikområden där detta arbete borde

inledas angavs transporter, energi och jordbruk. Europeiska rådet gav i

uppdrag åt transportrådet, energirådet och jordbruksrådet att rapportera

till toppmötet i Wien om en strategi för detta arbete inom sina respektive

områden. Den 17 juni 1998, dagen efter Cardiffmötet, höll transport- och

miljöministrarna ett gemensamt möte. Under detta möte enades

ministrarna om slutsatser som framhåller behovet av att främja en hållbar

utveckling mot bakgrund av de negativa effekterna på människors miljö

och hälsa.

Från Europeiska rådets möte i Wien till beslutad strategi

I transportrådets rapport till Europeiska rådets möte i Wien den 11 12

december 1998 om arbetet med att integrera miljöhänsyn och hållbar

utveckling inom transportsektorn, angavs bl.a. behovet av en gemensam

strategi med kort-, medel- och långsiktiga mål. Transportrådet har under

hösten 1999 enats om ett arbetsprogram (strategi) som pågår från år 2000

till och med år 2004. Med jämna mellanrum skall uppföljningar ske, den

första sker i juni 2001 under det svenska ordförandeskapet.

13.2 Landtransporter

13.2.1 Reglering av arbetstiden vid vägtransporter för mobila

arbetstagare och förare som är egenföretagare

Kommissionen överlämnade i november 1998 till rådet ett förslag till

direktiv, KOM (1998) 662 slutlig, som bl.a. innebär viss reglering av

arbetstiden för yrkeschaufförer som skall komplettera körtids-

bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering

av viss social lagstiftning om vägtransporter. Rådsbehandlingen av den

del av förslaget som rör arbetstiden för chaufförer pågår. Sverige stödjer

i allt väsentligt kommissionens förslag.

13.2.2 Harmoniserade regler för trafikbegränsningar (inklusive s.k.

helgförbud) för tunga lastfordon

Behandlingen av kommissionens förslag om en harmoniserad reglering

av medlemsstaternas möjlighet att införa trafikrestriktioner, särskilt

helgförbud, för tunga godstransporter (förslag till rådets direktiv om ett

öppet system av harmoniserade regler för trafikbegränsningar för tunga

lastfordon som deltar i internationella transporter på bestämda vägar,

(KOM(1998) 115 slutlig), har behandlats i rådet under 1999.

Rådsbehandlingen är ännu inte avslutad. Sverige stödjer i allt väsentligt

kommissionens förslag.

13.2.3 Vägtransportavtal med länder utanför EU

I december 1995 gav rådet kommissionen mandat att förhandla fram dels

ett avtal mellan EG och fjorton länder i Central- och Östeuropa om

tillfälliga passagerartransporter med buss (Interbus-avtalet), dels avtal

om godstransporter i transit omfattande gemenskapen och de tre länderna

Ungern, Rumänien och Bulgarien. Under året har avtalen med Bulgarien

och Ungern slutförhandlats (Bulgarien i december 1998 och Ungern

1999). Förhandlingarna med Rumänien pågår alltjämt. Förhandlingarna

om Interbus-avtalet kommer inom kort att slutföras. Sverige har haft en

låg profil i förhandlingarna om de aktuella avtalen, vilket bl.a. beror på

att vi inte berörs så mycket på grund av vårt geografiska läge. Sverige har

inte haft någon invändning mot kommissionens sätt att sköta

förhandlingarna.

13.2.4 Järnvägsfrågor

Kommissionen lade i juli 1998 fram ett s.k. järnvägspaket, med förslag

till ändringar av järnvägsdirektiven 91/440/EEG och 95/18/EG samt ett

förslag till nytt direktiv att ersätta direktivet 95/19/EG. Förslagen syftar

till att omvandla den europeiska järnvägssektorn, med dess vikande

marknadsandel, till en expanderande, konkurrenskraftig och

kundorienterad järnväg. För att uppnå detta krävs bl.a. kompetent

förvaltning och sund ekonomi inom järnvägssektorn samt rättvis och

icke-diskriminerande behandling av olika inblandade parter. Det behövs

klarlägganden av de berörda aktörernas roller och en tydlig uppdelning

av deras olika ansvarsområden. Vidare krävs ramar och regelverk för

fördelningen av tåglägen, för fastställandet av nivåerna på banavgifterna

och för utfärdande av licenser för järnvägsföretag.

Det tyska ordförandeskapet misslyckades med att uppnå en politisk

överenskommelse om järnvägspaketet vid transportministrarnas möte i

juni 1999. Därefter lade det finska ordförandeskapet ner ett intensivt

arbete på att söka en kompromiss som kunde tillmötesgå de olika

intressena hos medlemsstaterna. Detta lyckades efter en långdragen

debatt som räckte fram på småtimmarna vid transportministrarnas möte i

december. Uppgörelsen har tydliga drag av kompromiss i fråga om

inriktningen. De ursprungliga förslagen från kommissionen stämde väl

överens med det svenska synsättet och svenska erfarenheter samt med det

transportpolitiska beslutet från våren 1998. Emellertid anser Sverige att

kompromissen är ett viktigt steg på vägen mot en mer konkurrenskraftig

järnväg i Europa.

13.3 Sjöfart

13.3.1 Sjösäkerhet för passagerartrafik

Under 1999 antog rådet ett direktiv (1999/35/EG) om ett system med

obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro-passagerarfartyg och

höghastighetspassagerarfartyg. Direktivet syftar till att fastställa ett

system som ger bättre garanti för en säker drift av dessa fartyg i reguljär

trafik till eller från hamnar i gemenskapens medlemsstater. Vidare ges

medlemsstaterna rätt att leda, delta i eller samarbeta inom ramen för varje

utredning av olyckor eller tillbud till sjöss i samband med denna trafik.

13.3.2 Mottagningsanläggningar för fartygsgenererat avfall och

lastrester

År 1998 lämnade kommissionen ett förslag till direktiv (KOM (1998)

452 slutlig) om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat

avfall och lastrester från fartyg. Förslaget syftar till att minska

dumpningen av avfall till havs genom att fartygen åläggs att lämna allt

fartygsgenererat avfall och lastrester i hamn. Vidare skall medlems-

staterna se till att det finns tillräckliga mottagningsanordningar för att ta

emot avfallet i alla hamnar. Varje hamn skall dessutom upprätta en

avfallshanteringsplan. Under hösten 1999 har rådet beslutat om

gemensam ståndpunkt i frågan. Den gemensamma ståndpunkten har

därefter överlämnats till parlamentet för yttrande.

13.3.3 Inre vattenvägar

Arbetet med att effektivisera trafiken på unionens inre vattenvägar har

fortsatt. Under 1998 lade kommissionen fram två nya förslag. Det ena

handlar om att stegvis söka begränsa den alltför stora flottkapaciteten och

det andra om att införa nya tekniska krav på fartygen. Förslagen, som

inte berör Sverige, färdigbehandlades i mars 1999.

13.3.4 Rådsresolution om närsjöfart

Närsjöfart kan närmast definieras som Europasjöfart till skillnad från den

globala transoceana sjöfarten. Kommissionen lade fram ett första

meddelande om närsjöfarten i Europa 1995. Därefter har lägesrapporter

presenterats 1997 och nu senast i juni 1999. I meddelandet med den

senaste lägesrapporten granskas närsjöfartens möjligheter inom ramen

för en säker och hållbar rörlighet. Vidare granskas dess integration i

europeiska logistiska transportkedjor, dess image och befintliga hinder

för dess utveckling. Meddelandet utmynnar i ett antal rekommendationer

till medlemsstaterna, hamnarna och den berörda industrin. En intressant

detalj i meddelandet är att närsjöfarten ökat kraftigt under 1990-talet. De

statistiska uppgifterna om ökningen är dock något osäkra.

Rådet antog en resolution om meddelandet den 9 december 1999. I

rådsresolutionen understryks vikten av att närsjöfarten utvecklas till ett

livskraftigt element i de intermodala transportkedjorna från dörr till dörr.

Detta är i första hand en uppgift för den berörda sjöfartsindustrin men

kommissionen, medlemsstaterna och andra intressenter kan naturligtvis

genom olika åtgärder främja utvecklingen.

13.3.5 Sjöfartsavtal med tredje land

Rådet beslutade 1997 om att försöka träffa sjöfartsavtal med Kina och

Indien. Arbetet med att försöka få tillstånd sådana avtal fortgick under

1999. Några framsteg i förhandlingarna har dock inte gjorts. Avtal med

dessa två stater anses som mycket viktiga.

Kommissionen var under året mycket aktiv när det gäller konkurrens-

begränsande beteenden som medlemsstaterna utsätts för i olika länder.

Kommissionen har bl.a. haft kontakter med USA, Brasilien, Marocko

och Japan.

13.4 Luftfart

13.4.1 Flygtrafikledning

Arbetet med att reformera den europeiska flygtrafiktjänsten har fortsatt

inom EU och Eurocontrol, den europeiska organisationen för säkrare

flygtrafikledningstjänst. Inom EU har diskussionerna koncentrerats kring

gemenskapens framtida roll som medlem av Eurocontrol. Under 1999

pågick förhandlingar mellan EU och Eurocontrol och i december 1999

var de i princip avslutade. Sverige stödjer de övergripande målsätt-

ningarna i detta arbete och bevakar processen genom deltagande i den

speciella kommitté som inrättats för att bistå kommissionen under

förhandlingarna.

Ett viktigt svenskt krav är att få behålla vårt integrerade civila och

militära flygtrafikledningssystem. Utformningen av detta system är

därtill en nationell angelägenhet. Det är emellertid till en stor nackdel om

delar av det europeiska luftrummet helt och hållet blockeras för civilt

flyg och därför stödjer Sverige åtgärder inom luftrumsfrågan under

förutsättning att hänsyn tas till våra nationella intressen.

En stor fråga inom flygtrafikledningen har under 1999 varit trängseln i

luftrummet och förseningar inom luftfarten. Det är en fråga som inte bara

drabbar resenärer och flygbolag, utan även har inverkan på miljö och

säkerhet. Den nya kommissionen har lyft upp frågan till en av de

viktigaste inom luftfartsområdet och presenterade vid transportrådet den

9 10 december 1999 ett meddelande, i vilket man beskriver hur man

ämnar gå vidare för att lösa trängsel- och förseningsproblemen.

En svensk ståndpunkt är att luftfarten bör betraktas som en helhet där

alla huvudaktörer det vill säga brukare, flygplatser och flygtrafiktjänst

 måste ta sitt gemensamma ansvar för att nå en lösning på problemen.

13.4.2 Flygsäkerhet

Arbetet i kommissionens särskilda kommitté för upprättande av en

europeisk myndighet för luftfartssäkerhet, EASA, har fortsatt under

1999. I oktober 1999 lade kommittén fram ett förhandlingsunderlag i

form av ett utkast till konventionstext. Inför rådsmötet den 9 10

december hade kommissionen ännu inte redogjort för hur man avser gå

vidare i EASA-arbetet. Sverige stödjer upprättandet av en europeisk

luftfartssäkerhetsmyndighet med tillräckliga befogenheter att kunna

verka för en höjd och utjämnad flygsäkerhet i Europa.

Kommissionen och den nuvarande gemensamma luftfartsmyndigheten,

JAA, har under åtskilliga år arbetat med ett förslag till gemensamma

regler för arbets- och vilotider för flygande personal. Under 1999 hade

kommissionen som ambition att till rådet lägga fram ett förslag till

förordning. I juni 1999 hölls ett expertgruppsmöte, under vilket

kommissionen inhämtade synpunkter från medlemsstaterna om hur man

skall gå vidare. Arbetet avslutades inte under 1999.

13.4.3 Förhållandet till tredje land

EU och Central- och Östeuropa

Kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, hade under våren

1997 på bilateral basis inledande diskussioner med de tio central- och

östeuropeiska staterna inför luftfartsförhandlingarna om utvidgning av

den inre luftfartsmarknaden. Sverige medverkade vid diskussionerna med

de baltiska staterna och Polen. En oberoende säkerhetsbedömning av

respektive stat utfördes parallellt av Joint Aviation Authorities. Vid ett

möte i september 1997 med den speciella kommittén, bestående av

kommissionen, medlemsstaterna samt övriga förhandlingsparter,

godkändes enhälligt förhandlingarnas slutmål om en gemensam inre

luftfartsmarknad. Under 1998 inleddes de bilaterala förhandlingarna med

de central- och östeuropeiska länderna. Den första förhandlings-

omgången blev klar till årsskiftet 1998/99. En andra förhandlingsomgång

pågår och kommissionen räknar med att avtalet skall kunna skrivas under

år 2000.

EU och USA

Några ytterligare luftfartsförhandlingar mellan kommissionen och USA,

grundade på det första mandat rådet beslutade om i juni 1996, har inte

hållits. Arbetet har fortsatt med ett utvidgat mandat som även omfattar

trafikrättigheter m.m.

Sverige har vidhållit den i princip positiva inställningen till en gemen-

sam luftfartsmarknad över Atlanten och till arbetet med ett utvidgat

mandat, allt under förutsättning att detta inte innebär en försämring av

vad som gäller enligt det s.k. open skies-avtal (avtal som i det närmaste

innebär total avreglering av flygtrafiken mellan länderna för avtals-

parternas flygbolag) som Sverige har ingått med USA.

Kommissionen har anmält Sverige och vissa andra medlemsstater till

EG-domstolen med anledning av deras open skies-avtal, som enligt

kommissionen innebär att Sverige och övriga berörda medlemsstater har

brutit mot sina förpliktelser mot unionen. Sverige har bestridit att några

överträdelser har skett.

EU och Cypern

Kommissionen har erhållit mandat att inleda förhandlingar om ett

luftfartsavtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Cypern,

med det långsiktiga målet att låta Cypern ingå i det framtida gemen-

samma luftutrymmet, om vilket förhandlingar för närvarande förs mellan

gemenskapen och länderna i Central- och Östeuropa.

13.4.4 Luftfart och miljö

Den 29 april 1999 beslutade rådet att anta förordning EG nr 925/99,

vilket innebär ett förbud mot användning och nyregistrering av vissa

flygplan som försetts med ljuddämpare. Syftet med förordningen är att

minska bullret vid gemenskapens flygplatser genom att förebygga att

äldre flygplan förses med ljuddämpare för att undgå det förbud mot vissa

flygplanstyper som träder i kraft den 1 april 2002. Skälet är att äldre

flygplan har sämre miljöprestanda än moderna flygplan. Efter protester

från USA sköt EG upp ikraftträdandet av förordningen fram till den 4

maj 2000 i syfte att nå en lösning inom ramen för ICAO (ett FN-organ

för internationell civil luftfart), förutsatt att USA samarbetar med EG för

att skärpa ICAO:s bullernormer.

Sverige anser att det är hög tid att skärpa bullerföreskrifterna och att

förordningen väl överensstämmer med ICAO:s regelverk. Det vore

emellertid fördelaktigt med en global lösning inom ICAO om detta skulle

gå att uppfylla.

13.5 Transeuropeiska nät för transporter

Kommissionen fattade den 2 juli 1999 beslut om fördelning av

ekonomiskt stöd till transeuropiska nät för transporter, TEN-T.

Rådets förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för gemen-

skapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät är gemensamt

för transport-, tele- och energinät och utgör den rättsliga grunden för det

ekonomiska stöd som genom årliga beslut i finansieringskommittén

fördelas till projekt av gemensamt intresse.

De svenska projekt som beviljades stöd under 1999 är:

 Europaväg E6 Lerbo-Torp, del av bron över Sunninge sund.

 E18 Örebro-Arboga.

 Undersökningar och detaljerad teknisk design för konstruktion

av en järnvägstunnel under Malmö stadskärna.

 Byggande av de svenska landanslutningarna till Öresundsbron.

 Studier för projekt BANA 3 Stockholm-Arlanda flygplats.

 Effektivare kontroll av s.k. obeledsagade enheter (hit räknas

containrar, släpvagnar och andra förarlösa godsenheter som kan

flyttas mellan olika transportslag) vid hamnarna i Trelleborg,

Travemünde och Rostock.

Totalt har Sverige fått 14,8 miljoner euro beviljade som bidrag till

genomförande av projekten.

Den årliga ansökningsprocessen till TEN-T bygger på direktiv

2236/95, reviderad genom förordning 1655/99. Europaparlamentets och

rådets beslut 1692/96/EG, reviderad i juni 1999, anger i sin tur vilka

kriterier som måste vara uppfyllda för att medel skall kunna utbetalas.

Varje höst lämnar trafikverken projektansökningar till Närings-

departementet. Näringsdepartementet gör en sammanställning och

prioritering av projekten. Under våren förs bilaterala diskussioner mellan

Näringsdepartementet och kommissionen om de olika projekten. Beslut

om tilldelning fattas i en särskild kommissionsarbetsgrupp. Besked om

medel lämnas i juni/juli, varvid utbetalning sker etappvis.

EG har ändrat den finansiella förordningen för TEN som reglerar

stödet från EU-budgeten till TEN inom dess tre områden transporter,

energi och telekommunikationer. En nyhet är att en liten del av medlen

kan användas för riskkapitalinvesteringar. Det totala beloppet för stödet

under förordningen uppgår till 4,6 miljarder euro för de närmaste sju

åren.

13.6 Transport av farligt gods

Det finns en gemensam ståndpunkt antagen den 29 mars 1999 av rådet

inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om

minimikrav vid examinering av säkerhetsrådgivare för transport av

farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. Direktivet förbereddes

under år 1998 och kan ses som ett underdirektiv till rådets direktiv

96/35/EG av den 3 juni 1996 om utnämning av och kompetens hos

säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre

vattenvägar. Direktivförslaget finns översatt till svenska som ett

meddelande från kommissionen till Europaparlamentet. Det är ännu inte

antaget.

Lagen (1982:821) och förordningen (1982:923) om transport av farligt

gods har ändrats och krav på säkerhetsrådgivare har införts enligt

direktiv 96/35/EG. Kravet gäller fr.o.m. den 1 januari 2000. I Sverige har

vi infört krav på säkerhetsrådgivare även för sjö- och lufttransporter av

farligt gods.

Rådets direktiv 1999/36/EG av den 29 april 1999 om transportabla

tryckbärande anordningar har antagits. Direktivet skall tillämpas fr.o.m.

den 1 juli 2001. Direktivet avser att skapa ett enhetligt kontrollsystem för

transportabla tryckkärl för att förbättra säkerheten och säkerställa fri

rörlighet inom gemenskapen för dessa anordningar.

Under år 1999 diskuterades vid ett kommittémöte förslag till ändringar

för tredje gången i direktivet (94/55/EG) om transport av farligt gods på

väg respektive direktivet (96/49/EG) om transport av farligt gods på

järnväg. Ändringarna har inte beslutats.

14 Näringspolitik

EG:s näringspolitik skall säkerställa att nödvändiga förutsättningar finns

för den europeiska industrins konkurrensförmåga. Unionens insatser

skall inriktas på att påskynda industrins anpassning till struktur-

förändringar och främja ett gynnsamt näringslivsklimat.

14.1 Konkurrenskrafts- och företagsfrågor

Under 1999 har konkurrenskraftsfrågorna fått ökad betydelse på

industrirådets dagordning. Sverige har ställt sig positivt till detta och

stödjer en mer horisontellt inriktad näringspolitik på EU-nivå. De

områden som diskuterats i industrirådet under 1999 är globaliseringens

inverkan på konkurrenskraften liksom informations- och

kommunikationsteknologins, humankapitalets och tjänstesektorns

betydelse för den europeiska industrins konkurrenskraft. Vid rådsmötet i

november antogs slutsatser om den europeiska industrins konkurrenskraft

(12144/99). I slutsatserna konstateras bl.a. att den årliga debatten om den

europeiska industrins konkurrenskraft är ett viktigt inslag i industrirådets

arbete. Kommissionen uppmanas också att årligen utarbeta en

konkurrenskraftsrapport som även skall inkludera tjänstesektorn.

Kommissionen skall också identifiera nyckelfaktorer för konkurrens-

kraften som kan analyseras i kommande rapporter.

I rådets arbetsprogram för konkurrenskraftsdebatten i industrirådet,

som antogs i november, konstateras likaså bl.a. betydelsen av en strategi

för benchmarkingarbetet och en bättre samordning med innehållet i

konkurrenskraftsrapporten. Vidare betonas informationssamhällets

liksom tjänstesektorns betydelse för konkurrenskraften. Enligt

programmet skall industriministrarna också fortsätta diskutera hur

miljöfrågor och en hållbar utveckling kan integreras i industripolitiken.

Vid industriministrarnas möte i april antogs slutsatser om

benchmarking (7416/99) som innebar att medlemsstaterna och

kommissionen skall fastställa praktiska åtgärder för användning av

benchmarking. Slutsatserna bygger på erfarenheter från tidigare arbete

där benchmarking, jämförelser, använts. En särskild grupp,

Benchmarking Competitivess Group, har därför inrättats i kommissionen.

Gruppen skall bl.a. fungera som expert åt rådet i sådana frågor och verka

för att innehållet i konkurrenskraftsrapporten och benchmarking, på olika

områden samordnas.

Näringspolitiska frågor diskuteras förutom i rådet även i

kommissionens generaldirektörsgrupp för industrifrågor. Gruppen träffas

regelbundet för att diskutera idéer, förslag och utredningsinsatser som

underlag för diskussionerna i industrirådet. Under året har gruppen bl.a.

diskuterat benchmarking, utvidgningen, informations- och

kommunikationsteknologi, integrering av miljö och hållbar utveckling i

industripolitiken samt olika branschfrågor.

Inom ramen för gemenskapens fleråriga program för små och

medelstora företag i Europeiska unionen (1997 2000) har en rad

aktiviteter ägt rum under 1999. Informationsnätverket Euro Info Centre

(EIC) har fortsatt svara på frågor från små och medelstora företag om EU

och den inre marknaden. Två stora partnerskapsmässor, s.k.

Europartenariat, och ca 30 branschspecifika partnerskapsmässor, s.k.

Interprise, har anordnats. I Sverige, Sätra Brunn, har t.ex. ett Interprise

ägt rum för företag verksamma inom läromedelsområdet. Det fleråriga

programmet har under året genomgått en oberoende utvärdering (KOM

(1999) 319 slutlig). Utvärderingen ger programmet överlag ett bra betyg;

kostnadseffektiviteten är acceptabel, de största operativa aktiviteterna

upplevs som väl utformade och framgångsrika, samrådet med närings-

livets organisationer fungerar allt bättre etc. Programmet har dessutom

sedan årsskiftet 98/99 utvidgats till att omfatta Ungern, Tjecken,

Bulgarien, Slovakien, Estland, Polen och Rumänien som nu deltar i de

flesta av programmets olika aktiviteter.

Arbetet med ett direktiv om sena betalningar vid affärstransaktioner

har fortskridit. Förslaget innehåller bestämmelser om förfallodag,

dröjsmålsränta och att oskäliga avtalsvillkor skall kunna jämkas eller

ogiltigförklaras. På industrirådets möte den 29 april 1999 intogs en

gemensam ståndpunkt om direktivet. Direktivet har därefter diskuterats i

Europaparlamentet som den 13-17 december 1999 intog sin ståndpunkt

(dok. 13891/99). Arbetet fortsätter under 2000 för att nå en överens-

kommelse mellan rådet och parlamentet. Sverige har ställt sig positivt till

direktivet och aktivt arbetat för att man bl.a. på ett enkelt sätt skall kunna

driva in sina fordringar och få kompensation för de kostnader man haft

för att driva in dessa.

Den 27 januari 1999 publicerade kommissionen en vitbok om handel

(KOM (1999) 6 slutlig). Vitboken om handel tar upp ett antal frågor på

gemenskapsnivå som anses ha särskild betydelse för sektorn. Till

vitboken hör en handlingsplan utifrån vilken kommissionen avser att

initiera ett antal aktiviteter, bl.a. en informationskampanj i syfte att göra

sektorn mer uppmärksammad.

På industrirådets möte den 29 april 1999 antogs en handlingsplan för

att främja företagaranda och konkurrenskraft (7422/99). Handlingsplanen

vänder sig såväl till medlemsstaterna som till kommissionen och rådet.

Åtgärderna återfinns inom en rad områden såsom t.ex. utbildning och

kompetensutveckling, finansiering, FoU och offentlig förvaltning.

Handlingsplanen är mycket allmän och inom flera områden uppmanas

medlemsstaterna endast att undersöka möjligheterna och förutsätt-

ningarna för att genomföra de åtgärder som återfinns i handlingsplanen.

En första rapport om handlingsplanens genomförande väntas under

december 2000. Sverige har ställt sig positiv till handlingsplanen.

Inom småföretagsområdet sker också ett erfarenhetsutbyte mellan

medlemsstaterna, s.k. samordnade aktiviteter. Erfarenhetsutbytet sker

främst genom att stora forum anordnas i olika frågor som rör små och

medelstora företag. Den 9 november 1999 publicerade kommissionen ett

meddelande om samordnade aktiviteter i medlemsstaterna (KOM (1999)

569 slutlig). Meddelandet redovisar de åtgärder som vidtagits och ger i

förekommande fall exempel på medlemsstaternas aktiviteter och andra

åtgärder.

Under 1999 har arbetet med två vitböcker om kooperativt företagande

och ömsesidiga bolag inletts och förväntas antas av kommissionen under

första halvåret år 2000.

14.2 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling

Vid rådets möte i april 1999 antogs slutsatser om hur arbetet med

integrering av miljö och hållbar utveckling i industripolitiken skall

genomföras.

Arbetet med integrering av miljö och hållbar utveckling syftar bl.a. till

att utveckla ny teknik som kan bidra både till industrins konkurrenskraft

och en hållbar utveckling. En viktig förutsättning för detta är ett bra

innovationssystem med goda möjligheter för introduktion av ny teknik på

marknaden.

Vid industrirådet i november antogs en rapport som sedan

presenterades vid Europeiska rådets möte i Helsingfors i december 1999.

Vid Europeiska rådet redogjorde också kommissionen för en

integrationsstrategi som skall komplettera rådets arbete. Frågan skall

följas upp vid industrirådets möte i maj 2000 och strategin i sin helhet

skall vara klar till toppmötet i Göteborg i juni 2001.

14.3 Konkurrensfrågor

Kommissionen och medlemsstaterna fortsatte under 1999 arbetet med att

modernisera och effektivisera tillämpningen av konkurrensreglerna för

att dels inrikta insatserna på bekämpning av allvarliga överträdelser, dels

förbereda EU:s förestående utvidgning.

Kommissionen offentliggjorde i april 1999 en vitbok om

modernisering av tillämpningen av konkurrensreglerna (KOM (1999)

101 slutlig). I vitboken föreslås att den gällande ordningen, med

anmärkningar och prövning av individuella undantag för visst samarbete

mellan företag, tas bort och ersätts med ett legalundantag. Klagomål

avses få ökad betydelse som grund för ingripanden. En mer aktiv roll för

medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar föreslås också

vid tillämpningen av EG:s konkurrensregler. Förslaget om

decentraliserad tillämpning av EG-fördragets artiklar 81 och 82 innebär

att de nationella myndigheterna kommer att ta på sig en mer aktiv

verkställighetsroll och att kommissionen inriktar sig på principiellt

viktiga ärenden eller ärenden av stor betydelse för EU:s inre marknad.

Under hösten har medlemsstaterna och näringslivet lämnat synpunkter på

förslaget.

Kommissionen inledde 1997 arbetet med ett nytt gruppundantag för

vertikala begränsningar, dvs. konkurrensbegränsande avtal mellan

företag i olika handelsled. Det arbetet ledde till att industrirådet den 28

april 1999 antog de ändringar som behövs i rådsförordningarna. Det nya

gruppundantaget, som kommissionen antog i december, ger företag som

inte anses ha marknadsmakt större frihet att utveckla sina distributions-

former samtidigt som det tydliggör vilka vertikala konkurrens-

begränsningar som är förbjudna. Det nya gruppundantaget träder i kraft

den 1 juni 2000. Kommissionen kommer vidare under våren 2000 att

anta riktlinjer för vertikala begränsningar.

Den arbetsgrupp i World Trade Organisation (WTO) som sedan

organisationens första ministerkonferens i Singapore i december 1996

studerat frågan om sambandet mellan handel och konkurrens fortsatte sitt

arbete under första halvåret 1999. Inför WTO:s ministermöte i Seattle i

månadsskiftet november/december fanns flera olika förslag på hur

konkurrensfrågorna i fortsättningen borde hanteras i WTO. Ambitions-

nivån i de olika förslagen varierade från de som önskade fortsatt

analysarbete till de som, liksom EG, ville se regelrätta förhandlingar om

ett multilateralt ramverk i WTO på konkurrensområdet. Seattle-mötet

blev dock resultatlöst och det är därmed oklart om och i så fall hur

konkurrensfrågorna i förlängningen kommer att hanteras i WTO.

Vid tillämpningen av gemenskapsrättens konkurrensregler har

kommissionen en central roll. Kommissionen samråder härvid med

medlemsstaternas konkurrensvårdande myndigheter. Konkurrensverket

mottog under året drygt 530 nya ärenden från kommissionen inom ramen

för nämnda samrådsförfarande. Ett stort antal ärenden rörde samgåenden

mellan företag. Flera av dessa anmälningar om företagskoncentrationer

rörde företag med global verksamhet. I ett antal fall, bl.a. på

telekommunikationsområdet, gjorde kommissionen fördjupade undersök-

ningar för att utröna om samgåendet kunde leda till en dominerande

ställning på de berörda marknaderna.

14.4 Statsstöd

EG:s regler om statligt stöd syftar till att förhindra att nationella

stödåtgärder till näringslivet får konkurrenssnedvridande effekter som

strider mot det gemensamma intresset. Bestämmelserna om stöd till olika

ändamål preciseras av kommissionen efter samråd med medlemsstaterna.

Mot bakgrund av det relativt omfattande utnyttjandet av stöd inom EG

strävar kommissionen efter en utformning av reglerna som bidrar till

minskade totala stödvolymer och minskade risker för snedvridningar av

konkurrensen. Sverige stödjer kommissionens målsättningar när det

gäller minskade stödvolymer inom EU och har ställt sig bakom de

ändringar som genomförts under 1999 och som beskrivs nedan.

Under året beslutade kommissionen om nya riktlinjer för tillämpningen

av stöd inom olika områden. Det gäller de bestämmelser som kan

utnyttjas för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter

(EGT C 288, 9.10.1999, s. 2) samt bestämmelser om statligt stöd i form

av garantier (ännu ej publicerade i EGT). I bägge fallen handlar det om

en precisering av tidigare gällande bestämmelser som syftar till en

förbättrad kontroll av de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna.

En viktig nyhet i regelverket för statsstöd gäller den s.k. procedur-

förordning som rådet beslutade om under våren 1999 (EGT L 83,

27.3.1999, s. 1). I denna förordning finns samlade de olika förfarande-

regler som gäller för såväl kommissionens som medlemsstaternas

hantering av stödärenden, såsom bestämmelser för anmälan av stöd,

tidsfrister, överklagande, tredje parts rättigheter m.m. Syftet med

förordningen är att öka öppenheten och rättssäkerheten samtidigt som

gemenskapens stödregler görs mer effektiva.

Kommissionen presenterade under året förslag till förordningar för

gruppundantag från den generella anmälningsplikten i fördragets artikel

88.3. Detta skedde med stöd av rådets förordning nr 994/98 (EGT L 142,

14.4.1998 s. 1) som beslutades under 1998 och som ger kommissionen

möjlighet att fastställa närmare kriterier för vissa typer av stöd som skall

anses förenliga med fördraget utan att medlemsstaterna behöver invänta

kommissionens prövning och godkännande. Ett samråd mellan

kommissionen och medlemsstaterna påbörjades inom ramen för en för

ändamålet särskilt tillsatt rådgivande kommitté. De förslag som

diskuteras avser stöd till små och medelstora företag, stöd till utbildning

och stöd i form av s.k. försumbart stöd.

Utan att det lett till några beslut från kommissionens sida så har ett

antal andra områden varit föremål för diskussioner mellan kommissionen

och medlemsstaterna. Det gäller bl.a. frågan om vilka regler som skall

gälla för statligt stöd inom stålindustrin när Kol- och stålfördraget upphör

år 2002. Kommissionens avsikt är här att stöd till stålindustrin även

fortsättningsvis skall behandlas på ett mera strikt sätt än stöd inom andra

branscher. Flertalet medlemsstater inklusive Sverige har ställt sig bakom

dessa tankar. Kommissionen har också presenterat förslag till särskilda

riktlinjer för statligt stöd i kandidatländerna i syfte att underlätta

övergången från planekonomi till marknadsekonomi. Detta är en

uppföljning av en utfästelse som gjordes av Europeiska rådet i[REDACTED_EFTERNAMN] år

1994. Även här har Sverige liksom de flesta andra medlemsstater givit

kommissionen sitt stöd till inriktningen av förslaget.

För svenskt vidkommande har tillämpningen av statsstödsreglerna

berört flera olika områden. På regionalpolitikens område har samtliga

nationella stödregler setts över och justerats med hänsyn till de nya

bestämmelser för regionalt stöd som kommissionen beslutat om och som

träder i kraft fullt ut från och med den 1 januari 2000 (EGT C 74,

10.3.1998, s. 9). Under hösten har därför anmälan gjorts till

kommissionen om förändringar i den geografiska utformningen av

Sveriges stödområden och de olika stödordningar som är kopplade till

dessa. När detta skrivs har kommissionen ännu inte fattat beslut om de

föreslagna förändringarnas förenlighet med gemenskapsreglerna.

På arbetsmarknadspolitikens område fattade kommissionen i början av

året beslut gällande tidigare gjorda svenska anmälningar av stödformerna

anställningsstöd och utbildningsstöd. Efter en omfattande prövning

fastslog kommissionen, efter vissa justeringar, att åtgärderna inte utgör

statligt stöd i fördragets mening. De anses istället vara s.k. generella

åtgärder som är automatiska och generella till sin utformning och att de

därmed inte utgör sådant selektivt stöd till enskilda företag eller

branscher som avses i fördragets artikel 87.1. I övrigt kan noteras att

kommissionen efter lång tids prövning av vissa stöd till svensk vindkraft

beslutat att inte vidta några åtgärder. Beslutet har fattats i ljuset av dels

den pågående samlade översynen av de stödformer som Sverige tillämpar

för förnybar elproduktion, dels kommissionens pågående arbete med ett

direktiv för sådan elproduktion (15.2).

Ett antal anmälningar till kommissionen på andra områden har

aktualiserats under 1999. Det gäller bl.a. stödet till svensk film-

produktion inom ramen för filmavtalet för år 2000, vissa förändringar av

stöd till små och medelstora företag via ALMI Företagspartner AB,

förlängning av satsningen på industriella utvecklingscenter, ändringar

gällande statliga bidrag till lokala investeringsprogram som ökar den

ekologiska hållbarheten i samhället samt vissa projekt inom ramen för

Östersjömiljarden.

14.5 Kol- och stålfrågor

Fördraget om den Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) upphör

den 23 juli 2002 och en nedtrappning av verksamheten har således

inletts. De finansiella aspekterna av fördragets upphörande har

behandlats under senare år. Enligt ett förslag som kommissionen lade

fram 1997 skall forskningen på kol- och stålområdet fortsätta även efter

2002 och EKSG:s tillgångar och skulder, förutsatt att det är rättsligt och

praktiskt möjligt, överföras till de återstående gemenskaperna.

Kommissionens utredning som undersökte de rättsliga och praktiska

frågeställningarna och som genomfördes under hösten 1998 ställde sig

positiv till den föreslagna lösningen. Även Sverige stödde förslaget.

Rådet kunde därför under våren 1999 enas kring kommissionens förslag

och därmed avgöra en för avvecklingen viktig fråga.

De frågor som därefter aktualiserats inom kol- och stålområdet är

utarbetandet av nya riktlinjer för statligt stöd till stålindustrin efter

EKSG-fördragets upphörande samt kommissionens meddelande om

stålindustrins konkurrenskraft. Dessa båda frågor skulle enligt planerna

ha lyfts redan under det tyska ordförandeskapet, men bedömdes vara

politiskt känsliga ärenden som inte kunde beredas vidare förrän den nya

kommissionen kommit på plats. Meddelandet om stålindustrins

konkurrenskraft överlämnades till rådet så sent som den 5 oktober 1999,

varför det finska ordförandeskapet på grund av tidsbrist inte föreslog att

slutsatser skulle antas inom detta område. Slutsatser förväntas istället

antas under det portugisiska ordförandeskapet.

Frågan om lämplig utformning av framtida riktlinjer för statligt stöd

till stålindustrin inom ramen för Amsterdamfördraget hanteras i

huvudsak inom ramen för kommissionens s.k. multilaterala möten, men

har i viss mån rapporterats och diskuterats under hösten i EKSG:s

rådsarbetsgrupp.

14.6 Branschfrågor

14.6.1 Skogsnäringen

Under hösten 1999 antog kommissionen ett meddelande om den

skogsbaserade industrins konkurrenskraft (KOM (1999) 457 slutlig). Ett

av förslagen från kommissionen var att anordna ett forum för att

ytterligare analysera den skogsbaserade industrins konkurrenskraft.

Forumet skall inriktas på efterfrågefaktorer, hållbar utveckling och

klusterbildning och arbeta för förslag till konkreta åtgärder. Detta förslag

stöddes i rådets slutsatser (12158/99). Rådsslutsatserna innebär också att

kommissionen regelbundet kommer att rapportera till rådet om olika

initiativ som väsentligt påverkar skogsindustrins konkurrenskraft.

EG:s förutvarande direktiv för handel med skogsodlingsmaterial var

från 1966 (66/4041/EEG). Vid de svenska medlemsskapförhandlingarna

framkom det att gällande direktiv inte var acceptabelt för det nordliga

skogsbruket. Därför fick Sverige och Finland en övergångsperiod fram

till den 31 december 1999. Syftet var att det under övergångsperioden

skulle vara möjligt att utarbeta modernare EG-regler.

Efter svenskt initiativ tillsatte kommissionen en expertgrupp för att ta

fram ett förslag till nytt direktiv. En svensk representant ingick i

expertgruppen. Den 27 maj 1999 beslutade kommissionen att anta ett

direktivförslag. Förslaget innebär bl.a. att vi liksom hittills kan använda

skogsfrö utan krav på genetisk överlägsenhet och utan bindning till

specifikt utvalda frötäktsbestånd. Även våra moderna testmetoder är

accepterade. I december 1999 antogs direktivet (99/8990/EG) av rådet.

Det skall tillämpas fr.o.m. den 1 januari 2003.

14.6.2 Varvsindustrin

OECD-avtalet om likvärdiga konkurrensvillkor för varvsindustrin

träffades år 1994, men har ännu inte ratificerats av alla stater. Under året

har det diskuterats mellan parterna att låta överenskommelsen träda i

kraft utan USA som part.

Under året har situation i varvsindustrin i världen diskuterats särskilt

med anledning av utvecklingen i Korea. Vid rådsmötet i november

antogs slutsatser som bl.a. innebär att kommissionen skall ta kontakt med

Korea för att komma tillrätta med den snedvridna konkurrensen.

14.6.3 Återvinningsindustrin

Kommissionen publicerade ett meddelande om återvinningsindustrins

konkurrenskraft under 1998 (KOM (1998) 463 slutlig). Industrirådet

antog vid sitt möte den 4 november 1998 slutsatser bl.a. om att bilda det

forum som kommissionen föreslår i meddelandet. Vidare poängterar

rådet återvinningens växande betydelse för att främja en hållbar

utveckling. Återvinningens ekonomiska betydelse och bidrag till

europeisk konkurrenskraft understryks också i slutsatserna. Rådet ser

meddelandet som ett viktigt exempel på strävandena att integrera

miljöpolitik och industripolitik.

Under år 1999 har ett forum för återvinningsindustrin (Recycling

Forum) bildats. Inom forumet skall kommissionens förslag till åtgärder

diskuteras. Forumet har ett brett deltagande av offentliga och privata

intressenter. Forumet skall bedöma om det är möjligt och meningsfullt att

inrätta ett permanent organ ett europeiskt återvinningscentrum. Inom

forumet har fyra arbetsgrupper bildats: diagnos och statistik, marknadens

utveckling och marknadsstandarder, innovation och forskning och

reglerande åtgärder. Ett utkast av slutrapporten presenterades av

kommissionen i början av december 1999 för synpunkter. Ett avslutande

forum kommer att hållas den 28 januari 2000 då rapporten förväntas

antas.

14.7 Turism

Rådet antog den 26 november 1997 slutsatser om turism och syssel-

sättning som bl.a. pekar på turistnäringens roll som sysselsättnings-

skapare. En arbetsgrupp på hög nivå bildades och i oktober 1998

presenterade gruppen sina slutsatser och rekommendationer om turism

och sysselsättning. Vid industrirådet den 29 april 1999 presenterade

kommissionen ett meddelande baserat på högnivågruppens rapport. Vid

inremarknadsrådet den 21 juni 1999 antogs slutsatser om turism och

sysselsättning baserade på kommissionens meddelande. Kommissionen

skall lämna en rapport om uppföljningen av slutsatserna till rådet i slutet

av februari 2000.

15 Energi

Energi är inget gemensamt politikområde i EG. Fördraget har inte något

specifikt avsnitt som behandlar energi. De gemensamma åtgärder som

finns på energiområdet har framför allt utvecklats inom ramen för den

inre marknaden och på senare tid på basis av EG-fördragets artiklar om

transeuropeiska nät (TEN).

15.1 Den inre marknaden för energi

15.1.1 Den inre marknaden för el

Rådet antog i december 1996 direktivet om gemensamma regler för den

inre marknaden för el (96/92/EG). Enligt direktivet skall

medlemsstaterna ha genomfört direktivet i nationell rätt den 19 februari

1999.

Vid energirådsmötet i maj 1999 presenterade kommissionen en

lägesrapport om genomförandet i nationell rätt och sin andra rapport om

behovet av harmonisering. En viktig slutsats är att nästan alla

medlemsstater kommer att gå längre och snabbare fram med att öppna

sina marknader än vad som krävs enligt direktivet. Detta möjliggör för

fler slutförbrukare att välja elleverantör.

Genomförandet enligt direktivet är dock inte det sista steget i arbetet

med att skapa en inre marknad för el. Direktivet lägger grunden för

avregleringen av 15 nationella elmarknader, men för att åstadkomma en

gränsöverskridande marknad för el krävs bl.a. system för gräns-

överskridande handel som är icke diskriminerande. Hinder mot en

gränsöverskridande handel såsom avgifter, standarder, flaskhalsar m.m.

har under åren 1998 och 1999 diskuterats i den s.k. Florens-processen där

nationella tillsynsmyndigheter och systemoperatörer m.fl. deltar. Vid

energirådsmötet i december 1999 antog rådet slutsatser som stöd för

kommissionens arbete med genomförandet av den inre marknaden för el.

Bl.a. skall kommissionen till rådsmötet i maj 2000, om inga betydande

framsteg har gjorts på frivillig väg, lämna förslag på reglering eller andra

lämpliga åtgärder.

För svenskt vidkommande har det endast krävts en mindre

komplettering i ellagen för att genomföra direktivet samt utfärdande av

vissa regerings- och myndighetsföreskrifter. Upprättandet av den inre

marknaden för el anses vara särskilt viktigt för att öka effektiviteten vid

produktion, överföring och distribution av el. Detta uppnås samtidigt som

försörjningstryggheten och den europeiska ekonomins konkurrens-

förmåga stärks och skyddet av miljön respekteras.

15.1.2 Den inre marknaden för gas

Ett direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas

beslutades av ministerrådet i juni 1998. Direktivet skall genomföras

senast den 10 augusti år 2000 och bygger på samma principer som ligger

till grund för elmarknadsdirektivet (tillgång till nätet, ömsesidighet,

subsidiaritet och gradvis öppnande av marknaden), men beaktar

samtidigt de särskilda villkoren för naturgasmarknaden. Direktivet

innehåller gemensamma regler för överföring, distribution, leverans och

lagring av naturgas. Vidare fastställs regler för naturgassektorns

organisation och funktion samt för tillträde till marknaden samt drift av

systemen.

Vid rådsmötet i december 1999 presenterade kommissionen en rapport

rörande harmoniseringskrav på den inre marknaden för gas. I rapporten

görs en sammanställning av olika problemområden, men innehåller inga

slutsatser eller förslag. Eftersom direktivet ännu inte genomförts är

erfarenheterna begränsade. Kommissionen har aviserat en ny rapport

under år 2000. I rapporten fastställs att direktivet lägger grunden för

avregleringen av 15 nationella gasmarknader, men att mycket arbete

återstår för att åstadkomma en inre marknad för gas.

En grupp som skall behandla genomförandet av direktivet i

medlemsstaterna har bildats. Gruppen, som består av representanter för

medlemsstaterna och kommissionen, avses träffas några gånger per år i

Madrid. Därutöver planerar kommissionen att ha bilaterala över-

läggningar med medlemsstaterna samt kandidatländerna.

Regeringen avser att under våren 2000 lämna en proposition till

riksdagen med inriktningen att gasmarknadsdirektivet skall vara

genomfört i en ny svensk gasmarknadslagstiftning som skall gälla fr.o.m.

den 1 juli 2000. Den 29 oktober 1999 lämnade Värme- och

gasmarknadsutredningen sitt slutbetänkande om genomförande av

gasmarknadsdirektivet i svensk lagstiftning till regeringen. Utredningens

slutbetänkande har remissbehandlats. Efter lagrådets hörande kommer en

proposition att lämnas till riksdagen under våren 2000.

15.1.3 Integration av miljöhänsyn och hållbar utveckling

Vid rådsmötet i maj 1999 hölls en riktlinjedebatt i avsikt att ge politisk

vägledning inför sammanställningen av energiministrarnas andra rapport

om en strategi för hållbar utveckling på energiområdet till toppmötet

Helsingfors. Efter behandling i rådskonstellationen för energi under

hösten har energiministrarnas vid rådsmötet i december 1999 godkänt en

rapport med en strategi inklusive en tidtabell samt en grupp indikatorer i

enlighet med uppdraget från de senaste mötena inom Europeiska rådet.

Strategin skall komplettera aktiviteter på nationell och regional nivå.

Energiministrarna understryker i rapporten vidare att arbetet för hållbar

utveckling är en pågående process som ställer krav på kontinuerlig

utveckling utifrån de erfarenheter som görs. Energiministrarna avser att

fortlöpande följa upp verkställandet av strategin och inbjuder

kommissionen att presentera rapporter vartannat år.

15.2 Förnybara energikällor

Kommissionen har i ungefär ett års tid aviserat att man avser att

överlämna ett förslag till rådet om hur den förnybara elproduktionens

tillträde till den inre marknaden för el skall regleras. Rådet har vid ett

antal tillfällen uppmanat kommissionen att överlämna ett sådant förslag

till rådet. Vid rådsmötet i maj 1999 antogs bl.a. slutsatser där vikten av

att ett regelsystem utformas på ett sådant sätt att det inte motverkar

teknikutvecklingen av elproduktion från förnybara energikällor

understryks. Samtidigt betonades att det är av största vikt att

stödsystemen till förnybara energikällor utformas på ett sätt som innebär

minsta marknadspåverkan. I slutsatserna uppmanas kommissionen också

att presentera ett konkret förslag till ramverk för den förnybara

elproduktionens tillträde till den inre marknaden för el.

Vid rådsmötet i december 1999 valde kommissionen att istället

presentera ett förslag till principer för ett framtida ramverk som kan

stimulera utvecklingen av förnybara energikällor. Utgångspunkten är att

ett framtida ramverk måste balansera två separata mål. Det ena målet är

att stimulera en ökad användning av förnybara energikällor i alla

medlemsstater, vilket är nödvändigt om åtagandena inom ramen för

Kyotoprotokollet skall kunna uppfyllas. Det andra målet är att inkludera

den förnybara elproduktionen i den inre marknaden för el. För att nå

dessa mål identifieras ett antal åtgärder. Kommissionen pekar bl.a. på

behovet av regler för anslutning av förnybara energikällor till nätet, att

medlemsstaterna måste avskaffa all diskriminering vad gäller de

förnybara energikällornas tillträde till den inre marknaden och vikten av

att särskilda certifieringssystem inrättas för förnybara energikällor.

Avsikten är att kommissionen skall presentera ett konkret förslag till

ramdirektiv under år 2000.

Det är ett starkt svenskt önskemål att kommissionen snarast redovisar

ett förslag till direktiv som ger ramvillkor för en särskild marknad i EG

för den förnybara elproduktionen.

15.3 Andra energifrågor

Vid rådsmötet i december antogs rådsslutsatser i syfte att stärka den

nordliga dimensionen i energipolitiken i EG. Det råder en bred enighet

om behovet av fortsatt regionalt samarbete på energiområdet. Från

svenska utgångspunkter är det speciellt angeläget att insatser genomförs

för att underlätta utvecklingen av gemensamma marknader för lednings-

bunden energi och för att förverkliga tanken om Östersjöregionen som

testområde för flexibla mekanismer inom ramen för klimatkonventionen.

Sverige anser att slutsatserna utgör en bra grund för såväl det fortsatta

regionala samarbetet generellt som det pågående samarbetet mellan EG

och Ryssland.

Vid rådsmötet i december beslutades vidare om ett mandat för

kommissionen till energistadgekonferensen att för EG:s del delta i

förhandlingar om ett multilateralt ramregelverk för transitering av

ledningsbunden energi.

Vid rådsmötet i maj antogs slutsatser om åtgärder för att minska

energiförluster hos hemelektronikprodukter i viloläge.

15.4 Stängning av Barsebäck

Riksdagen beslöt våren 1997 om riktlinjer för en omställning av det

svenska energisystemet som bland annat innebar att de två

kärnkraftsreaktorerna i Barsebäck skall ställas av. Avvecklingen skulle

inledas med att kärnkraftsreaktorn Barsebäck I skulle tas ur drift den 1

juli 1998. För att genomföra detta antog riksdagen i slutet av 1997 lagen

(1997:1320) om kärnkraftens avveckling. Med stöd av denna lag beslöt

regeringen den 5 februari 1998 att stänga Barsebäck I i enlighet med de

av riksdagen antagna riktlinjerna.

Ägaren ansökte hos Regeringsrätten om rättsprövning av detta beslut

åberopande bl.a. att det strider mot EG-rättens konkurrensregler, artikel

86.1 (f.d. 90.1) i förening med artikel 82 (f.d. 86). Bolaget ingav också

klagomål till Europeiska kommissionen med åberopande av dessa regler.

Regeringsrätten beslöt i maj 1998 om inhibition av regeringsbeslutet i

avvaktan på slutlig prövning.

Regeringsrätten avslog i sin dom den 16 juni 1999 Sydkrafts begäran

om upphävande av regeringsbeslutet men angav att beslutet inte skulle

träda i kraft förrän den 1 december 1999. Bolaget ingav då till

kommissionen ytterligare ett klagomål, nu avseende det faktum att

Regeringsrätten inte inhämtat yttrande från Europeiska domstolen innan

den fattade sitt beslut. Numera har ett preliminärt avtal träffats mellan

staten, Sydkraft AB och Vattenfall AB om ersättning för stängningen och

reaktorn Barsebäck 1 är stängd sedan den 1 december 1999.

Förberedelser pågår för att under våren år 2000 inhämta riksdagens

godkännande av avtalet.

Avtalet om ersättning för stängningen innebär bl.a. att eventuella

kvarstående rättsliga processer skall avbrytas. Beträffande de klagomål

som Sydkraft AB ingivit till kommissionen kan dock konstateras att

denna självständigt avgör hur dessa ärenden skall hanteras i

fortsättningen. Såvitt nu kan bedömas bör kommissionen inom kort ha ett

så fullständigt beslutsunderlag att ärendena kan avslutas i början av år

2000.

16 EG:s jordbrukspolitik

Den gemensamma jordbrukspolitiken tar nästan hälften av EG:s budget i

anspråk och utgör ett av EU:s mest omfattande samarbetsområden.

Politiken omfattar interna marknadsprisstöd, direktstöd och stöd till

miljö- och landsbygdsåtgärder. Åtgärderna syftar till att nå de över-

gripande mål för jordbrukspolitiken som anges i fördraget.

Arbetet med den gemensamma jordbrukspolitiken har de senaste två

åren framförallt varit kopplat till det förslag till reformering av

jordbrukspolitiken som kommissionen presenterade i mars 1998.

Reformförslaget presenterades inom ramen för den s.k. Agenda 2000,

vilken också innehåller andra delar såsom t.ex. de ekonomiska ramarna

för EU åren 2000 2006. Under de första månaderna av 1999 fortsatte

arbetet med att nå en överenskommelse om de jordbrukspolitiska

reformerna. Efter slutsatser och överenskommelser bl.a. i jordbruks-

ministerrådet, fattades beslutet om Agenda 2000 vid toppmötet i Berlin i

mars. Även om det slutliga beslutet om en reform på jordbruksområdet

inte var lika långtgående som i kommissionens ursprungliga förslag, var

det ändå ett steg i rätt riktning. Genom fortsatta neddragningar av

prisstöden kombinerat med direktstöd, ökar förutsättningarna för att

uppnå ökad marknadsorientering och ökad konkurrenskraft i jordbruket.

När det gäller genomförandet av reformerna inom ramen för Agenda

2000, har detta arbete påbörjats under året. De mest omfattande

förändringarna har gjorts när det gäller stöden inom landsbygds-

förordningen.

Vid toppmötet i Berlin fattades också beslut om budgetramarna för

åren 2000 2006. Den stabiliserade budgeten och övergången till mer

riktade stöd utgör en god grund för att utforma en ny jordbrukspolitik

och därigenom öka jordbrukets konkurrenskraft. Inom de närmaste åren

kan ytterligare åtgärder behöva vidtas, bl.a. mot bakgrund av de

kommande förhandlingarna inom WTO och inför utvidgningen av EU.

Arbetet på båda dessa områden berör utformningen av den gemensamma

jordbrukspolitiken, även om Agenda 2000 är den utgångspunkt som skall

gälla för politiken t.o.m. 2006. Utvecklingen och anpassningen av den

gemensamma jordbrukspolitiken är dock en ständigt pågående process.

Det finns nu en rad områden där reform väntas såsom t.ex. ris, bomull,

socker samt lin och hampa. Detta sker samtidigt som nya diskussioner

påbörjas om vilka förändringar som kan behöva göras i framtiden i de

nyligen reformerade sektorerna. Olika former av samarbeten, såsom det

mellan Danmark, Italien, Storbritannien och Sverige i frågan om

mjölkkvotsreformer, fortsätter alltså.

Det svenska miljöprogrammet för jordbruket, enligt rådets förordning

(EEG) nr 2078/92 om produktionsmetoder inom jordbruket som är

förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven, har under 1999

utökats med en åtgärd för att bevara natur- och kulturmiljövärden i

renskötselområdet (prop. 1997/98:2, bet. 1997/98:JoU9, rskr.

1997/98/116). Omfattningen av det svenska miljöprogrammet motsvarar

den kostnadsram på totalt 2 800 miljoner kronor per år som tilldelats

Sverige i anslutningsfördraget. Det nya programmet enligt

landsbygdsförordningen som börjar gälla fr.o.m. år 2000 beskrivs i

avsnittet 3.2.3.

16.1 Nitratdirektivet

Under år 1999 fick Sverige en formell underrättelse om genomförandet

av nitratdirektivet som gälleromfattar skydd mot att vatten förorenas av

nitrater från jordbruket. Kommission ansåg att de svenska

bestämmelserna omangående lagringskapacitet av stallgödsel på

jordbruksföretag med högst tio djurenheter och konstruktion av

lagringsutrymmen för stallgödsel inte var i överensstämmelse med

kraven enligt direktivets krav.

Sverige har därefter gjort ändringar i förordningen (1998:915) om

miljöhänsyn i jordbruket och infört bestämmelser om lagringskapacitet

för företag med högst tio djurenheter samt om konstruktionen av

lagringsutrymmen för stallgödsel i de av Sverige utpekade känsliga

områdena. Ändringarna har meddelats till kommissionen.

16.2 Ekologisk djurhållning

Jordbruksministerrådet fattade i juli beslut om att inkludera ekologisk

djurhållning i förordning (EEG) 2092/91 om ekologisk produktion av

jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och

livsmedel. Rådsmötet föregicks av samråd med EU-nämnden. Principer

för ekologisk animalieproduktion definieras och bestämmelser om bl.a.

djurens ursprung, omställning till ekologisk produktion, foder,

veterinärvård och villkor för djurstallar och djurhållning tas in i

regelverket. Förändringarna i förordningen träder i kraft från den 24

augusti år 2000, utom förbudet mot användning av genetiskt modifierade

organismer i ekologisk produktion, som trädde i kraft med omedelbar

verkan.

16.3 Integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling

I slutsatserna från toppmötet i Wien i december 1998 uppmanades bl.a.

jordbrukssektorn att fortsätta sitt arbete med att ta fram en heltäckande

strategi för integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling inklusive

en tidsplan för ytterligare åtgärder samt en uppsättning indikatorer.

Under hösten 1999 har en strategi för den gemensamma jordbruks-

politiken presenterats och behandlats av jordbruksrådet. I samband

härmed har Sverige lämnat förslag på konkreta åtaganden men även

framhållit att strategin borde vara mer framåtsyftande. Strategin

avlämnades till toppmötet i Helsingfors.

I slutsatserna från toppmötet i Helsingfors angavs att arbetet med

strategierna skall fortsätta och slutföras till toppmötet i Göteborg i juni år

2001.

16.4 Bearbetade produkter

Non-Annex I, eller icke-bilaga 1, är benämningen på ett

exportbidragssystem för bearbetade produkter, såsom pepparkakor,

smaksatt yoghurt m.m. Bidraget finns för att kompensera

livsmedelsproducenter inom EU för det högre priset på råvaror inom EU

jämfört med världsmarknaden. EU har i WTO åtagit sig att begränsa

bidragen för dessa produkter vilket tvingade EU att 1999 besluta om att

införa ett licenssystem. Detta system träder i kraft under år 2000 och

kommer att göra det möjligt att kontrollera att det inte betalas ut för

mycket bidrag.

16.5 Marknadsföring av jordbruksprodukter till tredje land

Konkurrensen om marknadsandelarna på världsmarknaden ökar. Flera

stater satsar pengar på marknadsföring av sina jordbruksprodukter, bl.a.

Japan, Australien och USA. Sedan länge har EU inom Internationella

olivoljerådet marknadsfört olivolja med gott resultat. För att möta den

hårdnande konkurrensen har EU beslutat att på prov utöka

marknadsföringen att även omfatta andra jordbruksprodukter. Innan

försöket permanentas skall det utvärderas.

16.6 Information om den gemensamma jordbrukspolitiken

För den enskilde EU-medborgaren kan den gemensamma

jordbrukspolitiken förefalla komplicerad och ologisk. Av denna

anledning har EU bestämt att informera jordbrukarna, landsbygds-

befolkningen och i viss mån allmänheten om de viktiga frågorna och

målsättningarna med GJP.

16.7 Animaliefrågor

16.7.1 Mjölk

Agenda 2000-beslutet omfattade bland annat mjölk- och mejerisektorn.

Sverige verkade tillsammans med Storbritannien, Danmark och Italien

under förhandlingarna för att marknadsregleringarna inom sektorn på sikt

skall avvecklas. Särskilt betonades vikten av en avveckling av

mjölkkvotssystemet. Resultatet innebär att stödpriserna för offentlig

upphandling, s.k. intervention, av smör och skummjölkspulver skall

sänkas från marknadsåret 2005/2006 och tre år framåt med sammanlagt

15 %. Vidare skall ett direktbidrag till mjölkproducenterna introduceras

år 2005. Mjölkkvotssystemet förlängs till den 31 mars 2008. Kvoterna

inom EU höjs med sammanlagt 2,4 %.

När det gäller kvoternas fortsatta existens har kommissionen fått i

uppdrag att lägga fram en rapport till rådet, som i sin tur skall göra en

översyn av sektorn. Syftet med översynen är att det nuvarande systemet

med mjölkkvoter skall kunna löpa ut efter år 2006.

16.7.2 Kött

Reformen av marknadsordningen för nötkött som beslutades under

Agenda 2000 kommer att införas under år 2000. Den nya regimen

innebär bl.a. att systemet med interventionsuppköp endast skall finnas

kvar som ett säkerhetssystem. Vid behov skall istället ett system för stöd

till privat lagring tillämpas.

Marknaden för nötkött stabiliserades har, efter föregående års

Rysslandskris, stabiliserats. Några uppköp för intervention har inte gjorts

under året och kommissionen lyckades sälja ut hela lagret av

interventionskött utan att orsaka några större prisstörningar. Delar av det

stora lagret av interventionskött gick som humanitär hjälp till Ryssland.

Även priserna på lammkött stabiliserades och steg något under det

gångna året.

Det frivilliga system för ursprungsmärkning av nötkött som trädde i

kraft den 1 juli 1998 skulle enligt gällande regler övergått i ett

obligatoriskt system för märkning av nötkött den 1 januari 2000.

Kommissionen konstateradehar emellertid konstaterat att det inte gickår

att införa ett tillförlitligt obligatoriskt system ännu varför ministerrådet i

december beslöt förlänga det frivilliga systemet för märkning av nötkött

förlängdestill den 31 augusti 2000. Sveriges ställningstagande skedde

efter samråd med EU-nämnden.

Under år 1999 förbättrades har marknaden för griskött förbättrats, de

genomsnittliga avräkningspriserna för EU vhar under hösten varit högre

än jämfört med hösten år 1998. Marknaden för griskött drabbades hårt av

den ekonomiska krisen i Ryssland och Asien under år 1998 och

kommissionen införde då en rad marknadsåtgärder för att underlätta för

grisproducenterna i EU. Till följd av den förbättrade marknadssituationen

under år 1999 beslöt kommissionen i september att sänka exportbidragen

och avskaffa stödet till privatlagring av griskött.

16.8 Vegetabiliefrågor

16.8.1 Jordbruksgrödor

Agenda 2000-beslutet innebär för spannmål en sänkning av

interventionspriset under två år med sammanlagt 15 procent. För att

kompensera lantbrukarna beslutade man att arealersättningen skulle

höjas. Hälften av interventionsprissänkningen kompenseras.

Kommissionen fick också i uppdrag att noga följa marknadsutvecklingen

för att se om det kan behövas ytterligare sänkningar av interventions-

priset de närmaste åren. Arealersättningen för uttagen areal liksom för

gräsensilage ligger på samma nivå som för spannmål medan

proteingrödor har en högre ersättningsnivå. För oljelin och för oljeväxter

sänks arealersättningen i tre steg fr.o.m. skörden år 2000 så att den år

2002 är på samma nivå som för spannmål. Kravet på arealuttag

fastställdes till 10 %.

Att Sverige fick tillåtelse att utbetala ersättning även till gräsensilage

innebär att hela den svenska basareal kommer att utnyttjas.

16.8.2 Bananer

Den nya reviderade marknadsordningen för bananer som trädde i kraft

den 1 januari 1999 anmäldes till WTO av bl.a. Ecuador redan innan den

trätt i kraft. I april kom så ett panelutslag som på flera punkter

fastställdeer att regimen inte är förenlig med ländernas internationella

handelsåtaganden. Under sommaren och hösten 1999 förhandlade

kommissionen med berörda parter för att uppnå en lösning vilket

misslyckades.

I november presenterade kommissionen ett förslag till lösning på

bananfrågan. Förslaget går ut på att en kvotlösning tillämpas under en

övergångsperiod fram till den 1 januari år 2006 då en gemensam tullsats

träder kraft. Förslaget kommer att behandlas i en arbetsgrupp under våren

2000.

16.8.3 Vinreform - Sverige upptaget i vinodlingszon A

Genom beslutet om Under arbetet med Agenda 2000 genomfördes en

reform på vinområdet. Den nya marknadsordningen träder i kraft den 1

augusti 2000 och syftar till att göra sektorn mer konkurrenskraftig på

både gemenskaps- och världsmarknaden. Reformen innebär dessutom en

förenkling av den omfattande lagstiftning som finns idag. I samband med

reformen framställde Sverige, tillsammans med Danmark och Irland, en

förfrågan om att få införas i vinodlingszon A. Denna förfrågan

accepterades och de tre medlemsstaterna beviljades möjligheten att odla

vin på upp till 99 hektar. I Sverige finns idag vinodlingar i Gränna och

Bohuslän samt på Ven och Gotland.

16.8.4 Fiberväxter - nya regler föreslås

Under november presenterade kommissionen ett förslag till ändring av

den gemensamma marknadsordningen för spånadsväxter där lin och

hampa ingår. Arbetet med reformen har därefter tagit sin början i

arbetsgruppen och skall enligt kommissionen avslutas under våren 2000.

Förslaget innebär i korta drag att stödet delas upp i två delar: en del går

direkt till odlaren och en del går till industrin. Ersättningen till brukaren

föreslås bli densamma som arealersättningen till övriga jordbruksgrödor.

Beredningsstödet till industrin föreslås differentieras beroende på om

långa eller korta fibrer produceras.

16.9 Djurskydd och djurhälsa

16.9.1 Skydd av hönsjordbrukets djur

Under sitt julimöte antog jordbruksministrarna rådets direktiv

1999/74/EG av den19 juli 1999 om att fastställa miniminormer för

skyddet av värphöns. Det tTidigare fanns ett direktivet 88/166/EEG

gällde endast om skydd av höns i bur, det nya täcker även andra former

av inhysning. Det gamla direktivet 88/166/EEG skall upphävas från och

med den 1 januari 2003.

Det nya direktivet omfattar alla värphöns utom avelshöns. Det ställs i

direktivet detaljerade krav på reden, sittpinnar och strö dels i s.k.

alternativa system (lösgående höns) och, dels i system med inredda

burar. Traditionella burar skall förbjudas från och med den 1 januari år

2012 och från den 1 januari år 2003 får inga sådana burar byggas eller tas

i bruk för första gången.

16.9.2 Zoonoser smitta från djur till människa

Zoonoser är sjukdomar som kan överföras från djur till människor och

tvärtom. Smittan kan även överföras via livsmedel av animaliskt

ursprung, t.ex. kött.

I EG regleras zoonoskontrollen i rådets direktiv 92/117/EEG av den 17

december 1992 om skyddsåtgärder mot specifika zoonoser och

zoonotiska agenser hos djur och animaliska produkter för att förhindra

utbrott av livsmedelburna infektioner och förgiftningar samt i rådets

direktiv 97/22/EG. av den 22 april 1997 om ändring av direktiv

92/117/EEG. Kommissionen arbetar för närvarande med ett förslag till

ett nytt zoonosdirektiv. Direktivförslaget ska presenteras för rådet den 1

april 2000. Därefter kommer det att bearbetas i en rådsarbetsgrupp för att

slutgiltigt antas av jordbruksministerrådet. Direktivet går ut på att nio

olika zoonoser ska kontrolleras inom EU, och inte bara salmonella enligt

det i dag gällande direktivet.

Inom kommissionen bereds för närvarande förslag till nytt direktiv

som innebär att nio olika zoonoser skall kontrolleras, inte bara

salmonella som idag.

16.9.3 Foder

I rådets arbetsgrupp för jordbruks- och veterinärexperter diskuterades har

ändring av direktivet 79/373/EEG om saluföring av foderblandningar

som bl.a. syftar till diskuterats för att bl.a. förbättra spårbarheten av

foderråvaror. Vidare diskuterades en ändring av direktiv 95/53/EG som

skall förbättra kommissionens möjligheter att arbeta preventivt genom

inspektioner i medlemsstaterna. I rådsarbetsgruppen har under året vidare

diskuterats, förutom frågor om antimikrobiella substanser, även

Dessutom diskuterades frågor om bl.a. foder för djur med särskilda

näringsbehov. Rådet fattade under året beslut om och vissa frågor som

berör godkännande och registrering av anläggningar inom fodersektorn

samt beträffande främmande ämnen i foder, vilket offentliggjorts genom

. Den sistnämnda frågan har beslutats och offentliggjorts genom rådets

direktiven 1999/20/EG respektive 1999/29/EG.

16.9.4 Dioxin

Den 27 maj 1999 informerade de belgiska myndigheterna kommissionen

om att foderblandningar förorenatskontaminerats med dioxin genom att

foderfett innehållande höga halter av denna giftiga substans använts vid

tillverkningen. Detta var upptakten till "dioxinkrisen" som till stor del

domineradet arbetet inom gemenskapen under årets andra hälft och som

ledde tillinneburit och kommer att innebära ökade ansträngningar för att

genom ett förbättrat regelverket för att på bästa sätt säkerställa

livsmedelssäkerheten.

Dioxinlarmet fick bl.a. till följd att förbud och restriktioner mot

utsläppande på marknaden av animaliska produkter, innefattande utförsel

från Belgien, infördes genom kommissionsbesluten 1999/363/EG,

1999/368/EG, 1999/389/EG, 1999/390/EG, 1999/449/EG, 1999/551/EG,

1999/601/EG, 1999/640/EG och 1999/788. Restriktionerna beträffande

utsläppande på marknaden av de animaliska produkterna har lyftes efter

hand som de belgiska myndigheterna kundenat visa att det inte längre

fanns någon fara för livsmedelssäkerhetenigger. Vid årets slut återstod

endast vissa restriktioner beträffande handeln med svin- och

fjäderfäprodukter.

Vid jordbruksrådet i juni 1999 drogs rådet vissa slutsatser till följd av

dioxinskandalen., Slutsatsernavilka innehåller uppmaningar och

uppgifter till medlemsstaterna och kommissionen på en rad punkter i

syfte att öka livsmedelssäkerheten. I slutsatserna ombads bl.a.

kommissionen att i snabb takt fortsätta granskningen av lagstiftningen

beträffande djurfoder. Som en uppföljning av dessa rådsslutsatser

informerade kommissionen Vvid det följande jordbruksministermötet i

juli 1999 informerade kommissionen om de åtgärder som kommer att

vidtas med anledning av dioxinskandalen och presenterade ett

arbetsprogram för åtgärderna. I arbetsprogrammet enligt vilket ingår bl.a.

att gränsvärden för dioxin i foderråvaror skall anges och att listan över

tillåtna fodermedel skall skall granskas. I programmet ingår vidare att

kommissionen i december 1999 skall presentera en vitbok om

livsmedelssäkerhet, där även frågan om en särskild livsmedelsmyndighet

skall behandlas. (Texten skall kollas efter årsskiftet)

16.9.5 BSE - den galna ko-sjukan

Kommissionen presenterade i januari 1999 ett förslag till

Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av förordning

med bestämmelser för att förebyggande och kontrollera av sjukdomar

tillhörande gruppen transmissibla spongiforma encefalopatier (TSE).

BSE (den s.k. galna ko-sjukan) ochsamt skrapie, som drabbar nötkreatur

respektive får, är exempel på TSE-sjukdomar. Förslaget innebärfattar

bl.a. atten indelning av medlemsstater och tredje länder indelas i

riskkategorier med avseende på BSE, vilket är avgörande för vilka

vävnader på slaktkropparna från idisslande djur som skall klassificeras

som specifikt riskmaterial (SRM). Förslaget har under år 1999 beretts i

en arbetsgrupp under rådet.

Kommissionen presenterade i november 1999 ett nytt förslag

tillbeträffande SRM-bestämmelser. Medlemsstaterna kunde emellertid

inte enas om förslaget. Som en konsekvens av detta beslutades vid

jordbruksministrarnaermötet i december att skjuta upp ikraftträdandet

avdatumet kommissionsbeslutet 97/534/EG om ett totalt förbud mot all

användning av SRM-material sköts upp till den 30 juni den xx yy 2000.

(uppdateras)

I enlighet med kommissionens beslut 98/692/EG inspekteradeföretog

kommissionen under våren 1999 inspektioner av de anläggningar i

Storbritannien som berörs av det datumbaserade exportsystemet

DBES. I första hand inspekterades de veterinära kontrollerna. Efter att

kommissionens konstateratnde att anläggningarna uppfyllde de i beslutet

angivna kraven kunde restriktionerna i fråga om utförseln av bl.a. urbenat

nötkött från Storbritannien ytterligare reduceras.

Under hösten utbröt ett handelskrig mellan Storbritannien och

Frankrike beroende på vägran att i fransk lagstiftning införa beslutet

98/692/EG och tillåta införsel av nötkött från Storbritannien. Frankrike

hänvisade till brist på bevis för att köttet var riskfritt för konsumenterna.

Vid årets slut stod kommissionen i begrepp att inleda ett formellt

överträdelseförfarande mot Frankrike. Inte heller Tyskland hade vid

årsskiftet genomfört kommissionens beslut i sin lagstiftning och införde

alltså inget nötkött från Storbritannien.

Kommissionen företog under året även inspektioner av förhållandena i

Portugal. Med anledning av kvarstående brister vad gäller de

riskhanteringsåtgärder som ålagts Portugal, samt att antalet konstaterade

fall av BSE betraktas som högt, beslutades i Ständiga veterinärkommittén

att restriktionerna beträffande handel med bl.a. nötkött skulle förlängas

(kommissionens beslut 1999/517/EG).

16.9.6 Hormoner

Efter överprövning av ett utslag av en WTO-panel angående kött från

hormonbehandlade djur fick EG en övergångstid på 15 månader för att

anpassa sig till regelverket, dvs. antingen häva importstoppet eller

presentera ny vetenskaplig bevisning som stöd för importförbudet.

Vid övergångstidens slut i maj 1999 presenterade kommissionen en

preliminär rapport på basis av de pågående vetenskapliga

undersökningarna av riskerna med hormonanvändning.

Undersökningarna hade tidigare initierats av gemenskapen. Med

hänvisning till rapporten konstaterade kommissionen att det finns risker

med hormonanvändning och att importförbudet därför inte kunde lyftas.

Slutresultaten från de pågående undersökningarna kan förväntas i

halvårsskiftet juni/juli 2000.

Varken WTO eller de exporterande länderna bedömde emellertid de

preliminära resultaten som ett tillräckligt vetenskapligt underlag för att

ett importstopp skulle kunna motiveras. I enlighet med WTO:s regelverk

kunde därmed USA och Kanada tillgripa handelssanktioner mot

produkter som exporteras från EG och tillämpa dessa så länge EG:s

importstopp behålls eller till dess att det finns tillräcklig vetenskaplig

bevisning. Från EG:s sida erbjöds istället kompensation för produkter

som exporteras från USA och Kanada till EG. Kompensation avvisades

emellertid av de exporterande länderna och sanktionsåtgärder infördes i

fråga om vissa produkter från EG. Svenska produkter drabbas i liten

omfattning.

16.9.7 Antibiotika i djurfoder

Efter beslut i december 1998 om förbud mot vissa antimikrobiella

fodertillsatser var den 1 januari 1999 fyra antibiotikasubstanser godkända

som fodertillsatser enligt rådets direktiv 70/524/EEG av den 23

november 1970 om fodertillsatser.

I ett regeringsbeslut i december 1998 beslutade Sverige att upprätthålla

sitt nationella förbud mot tillväxtbefrämjande antibiotika i avvaktan på

kommissionens bedömning. Beslutet grundades på artikel 11 i direktiv

70/524/EEG, den s.k. skyddsklausulen. Sveriges ståndpunkt är att de

sista fyra antibiotikatillsatserna av folkhälso- och djurhälsoskäl bör

förbjudas inom hela EG.

I maj 1999 avlämnade kommissionens vetenskapliga styrkommitté en

rapport om antibiotikaresistens. I rapporten föreslås en rad åtgärder för

att stävja den negativa utvecklingen avseende resistens, bl.a. en gradvis

avveckling av antibiotikaanvändningen i djurfoder. Hälsorådet antog den

8 juni 1999 en resolution om antibiotikaresistens En strategi mot det

mikrobiella hotet . Såväl styrkommitténs rapport som rådsresolutionen

omfattar förslag som syftar till en mer rationell och försiktig användning

av antibiotika inom sjukvården, till djur och inom jordbruket.

För att följa upp den vetenskapliga styrkommitténs rapport och

hälsorådets resolution med mer konkreta förslag till åtgärder antog

jordbruksrådet i december 1999 rådets slutsatser om ytterligare åtgärder

inom ramen för strategin mot antimikrobiell resistens. I rådets

slutsatserna uppmanas bl.a. kommissionen att föreslå åtgärder baserade

på direktiv 70/524/EEG för att gradvis ersätta antimikrobiella

fodertillsatser med andra alternativ samt att främja ändringar i

djurhållningsmetoderna för att förbättra djurhälsa och djurskydd.

17 Livsmedel

En stor del av livsmedelsområdet är totalharmoniserat, vilket innebär att

det inte är tillåtet för de enskilda medlemsstaterna att ha vare sig

strängare eller mer liberala bestämmelser. Det pågående arbetet inom

gemenskapen innefattar såväl nyreglering som modernisering av det

befintliga regelverket på området.

Kommissionens grönbok om livsmedelslagstiftning publicerades 1997

och remissbehandlades sedan. Kommissionens avgång i början av 1999

gjorde att arbetet med att bearbeta remissinstansernas synpunkter och

komma med konkreta förslag avstannade helt. Under hösten 1999

prioriterade den nytillträdda kommissionens arbetet med livsmedels-

frågorna och inledde arbetet på en utvidgad vitbok om säkra livsmedel

som skulle presenterats i slutet av året men på grund av förseningar inte

kommer förrän i januari 2000. Förutom direkta lagförslag väntas

vitboken behandla bl.a. frågan om en europeisk livsmedelsmyndighet.

17.1 Azofärgämnen och sötningsmedlet cyklamat

Sverige anmälde i november 1995 till kommissionen sin avsikt att

tillämpa nationella bestämmelser när det gällde s.k. azofärgämnen och

sötningsmedlet cyklamat i livsmedel. Sverige åberopade miljögarantin

och hänvisade till att man inte varit medlem i EU när besluten om

färgämnen och sötningsmedel antogs. I december 1998 beslöt

kommissionen att inte godkänna de svenska bestämmelserna som inte

ansågs motiverade av behovet att skydda folkhälsan. Som en följd av

detta ändrades de svenska reglerna i mars 1999. Livsmedelsverket har

fått i uppdrag av regeringen att följa upp vilka effekter beslutet att

godkänna tillsatserna får.

17.2 Förenkling av livsmedelsstandarder

Under år 1999 har arbetet fortsatt med förenkling av vissa

livsmedelsstandarder. Direktivet om kaffeextrakt och cikoriaextrakt,

1999/4/EG, är publicerat. Beträffande direktivet om kakao- och

chokladvaror nådde man fram till en gemensam ståndpunkt och förslaget

behandlades i slutet av december i Europaparlamentet. Vid inre

marknadsrådet den 7 december 1999 nåddes en politisk överens-

kommelse om förslagen till direktiv om mjölkpulver och kondenserad

mjölk, vissa former av socker samt fruktjuice och liknande produkter.

Det svenska ställningstagandet skedde efter samråd med EU-nämnden.

Arbetet med förslagen om honung och sylt, marmelad och gelé fortsätter.

17.3 Nya livsmedel och genmodifierade livsmedel

Förordning (EG) nr 258/97 om nya livsmedel och livsmedelsingredienser

omfattar bl.a. genmodifierade livsmedel och fastställer regler och villkor

för sådana produkter innan de kan släppas ut på marknaden. Bland annat

skall en säkerhetsprövning av produkterna ske. Två procedurer finns, ett

ansökningsförfarande via en medlemsstat samt en förenklad procedur

med anmälan till kommissionen. Regler för särskild märkning finns i

förordningen. Kommissionen skall vidare anta tillämpningsregler för

märkning.

Under år 1999 fattade kommissionen ett beslut om en ändring av rådets

förordning (EG) nr 1139/98 om obligatoriska uppgifter vid märkning av

vissa livsmedel som framställts från genetiskt modifierade organismer

utöver de uppgifter som föreskrivs i direktiv 79/112/EEG. Beslutet

innebär att ett tröskelvärde fastställs på 1 %. För att fastställa att

förekomsten av detta material är oavsiktlig, måste tillverkarna kunna

lämna fullgoda bevis. Tröskelvärdet skall tillämpas på varje livsmedels-

ingrediens för sig. Samma tillvägagångssätt bör användas för att upprätta

en förteckning (s.k. negativ lista) över livsmedelsingredienser som inte

omfattas av dessa bestämmelser om märkning på grund av frånvaron av

protein och DNA.

Kommissionen fattade även beslut om märkning av livsmedel och

livsmedelsingredienser som innehåller genetiskt modifierade tillsatser

och aromer eller sådana som framställts av genetiskt modifierade

organismer.

17.4 Märkning av livsmedel

I januari 1997 beslutade rådet om en ändring av direktiv 79/112/EEG om

märkning av livsmedel. Ändringen omfattar bl.a. kraftigt utökade krav på

mängddeklaration av karaktärsgivande ingredienser och tydligare regler

för beteckningar under vilka livsmedel saluhålls. Under åren 1998 1999

utarbetades tillämpningsföreskrifter till denna ändring. Tillämpnings-

föreskrifterna finns publicerade i direktiv 99/10/EG.

17.5 Bestrålning av livsmedel

Efter flera års arbete antogs direktiven 1999/2/EG och 1999/3/EG om

bestrålning av livsmedel av Europaparlamentet och rådet den 22 februari

1999. Enligt dessa direktiv finns gemensamma regler som tillåter

bestrålning av kryddor och liknande produkter.

Senast i slutet av år 2000 skall kommissionen lägga fram ett förslag till

slutlig lista över livsmedel som får bestrålas. Under tiden fram tills dess

får medlemsstaterna behålla existerande förbud mot bestrålning, såväl för

den egna industrin som i handeln med andra länder.

18 Fiske

Den gemensamma fiskeripolitiken är en fullt utvecklad gemenskaps-

politik med för medlemsstaterna gemensamma bestämmelser som

omfattar fiskerinäringens alla aspekter. Bestämmelserna avser såväl

resursförvaltning som utvecklingen av näringens olika sektorer, såsom

yrkesfisket, fiskförädlingsindustrin och vattenbruket. En omfattande

genomgång av den gemensamma fiskeripolitiken har påbörjats av

kommissionen inför den revidering som senast måste beslutas år 2002.

Revideringen av den gemensamma fiskeripolitiken kommer att vara en

viktig fråga under det svenska ordförandeskapet i EU år 2001.

18.1 Förvaltning av fiskeresurser

Beslut om nyttjandet av fiskeresurserna fattas såväl internt inom

gemenskapen som inom regionala fiskeriorganisationer där gemenskapen

deltar som part. Dessa beslut har tagit sin utgångspunkt i att genomföra

den internationellt stadfästa försiktighetsprincipen i enlighet med FN-

avtalet om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och

långvandrande fiskebestånd som antogs i augusti 1995. Två av de huvud-

sakliga instrumenten gemenskapen använder sig av är totala tillåtna

fångstmängder (TAC) och tekniska förvaltningsåtgärder för fisket.

Gemenskapen använder i allt större utsträckning även långsiktiga

förvaltningsstrategier för bevarande av fiskbestånden. Detta har varit

viktiga frågor för Sverige.

18.1.1 Nordsjösamarbete

Inom Nordostatlantiska fiskerikommissionen (NEAFC), inom Nord-

atlantiska laxorganisationen (NASCO) samt inom ramen för EG:s avtal

med Norge fortskred under året arbetet med den praktiska tillämpningen

av försiktighetsprincipen. På basis av vetenskaplig rådgivning från det

internationella havsforskningsrådet fastställdes högsta tillåtna fångst-

mängder och kvoter för de flesta bestånd i Nordsjön. Därutöver har

havsforskningsrådets mer långsiktiga råd utgjort grunden för beslut om

långsiktiga förvaltningsplaner för de viktigaste bestånden, t.ex.

atlantoskandisk sill inom NEAFC och en rad nordsjöbestånd genom

avtalet mellan EG och Norge, nämligen sill, torsk, kolja, gråsej och

rödspätta.

18.1.2 Östersjösamarbete

Fiskerikommissionen för Östersjön (IBSFC) fortsatte sitt arbete med

bevarandet av de genetiskt vilda laxstammarna i Östersjön. En långsiktig

strategi för nyttjande och vård av torsken antogs under året, bl.a.

beslutades om ett totalförbud mot fiske i det för torskens reproduktion så

viktiga Bornholmsdjupet. Vidare infördes ytterligare skärpningar av

reglerna för redskapens utformning. En arbetsgrupp för utarbetandet av

en långsiktig strategi för de pelagiska arterna sill och skarpsill skall ha

sitt första möte under våren år 2000.

18.1.3 Multilateralt samarbete

Inom FN:s jordbruks- och livsmedelsorganisation FAO, som har

huvudansvaret för det multilaterala samarbetet på fiskeområdet, har det

under året bl.a. antagits riktlinjer för en minskning av den globala fångst-

kapaciteten. Vid ett fiskeriministermöte beslöts om utarbetande av en

handlingsplan mot illegalt, okontrollerat och orapporterat fiske. Inom

OECD har arbetet fortsatt med att analysera dels effekterna av

subventioner på fiskeområdet, dels effekterna av en övergång till

varaktigt fiske.

18.1.4 Förbättrad kontroll av fisket

Under året genomfördes arbetet med satellitövervakning av fiskefartyg.

Ett fyrtiotal svenska fartyg berördes av beslutet. Vidare beslutades

förändringar i förordningar som rör kontroll av tredjelandsfartyg, kontroll

efter landning och ett utökat samarbete mellan EU:s medlemsstater och

kommissionen samt rapportering av allvarliga överträdelser av den

gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser. Förändringarna har syftat

till en effektivare och säkrare kvotadministration, jämförbar kontroll av

alla medlemsländers fiskefartyg, striktare kontroll av tredje lands fartyg

och ökad öppenhet i samarbetet mellan medlemsländerna och

kommissionen bl.a. vad gäller allvarliga överträdelser. NEAFC beslöt

1998 om en rekommendation som innebär att det upprättas en

kontrollplan för de fiskefartyg som bedriver fiske i konventionsområdet.

Fiskerådet beslutade i december 1999 att under år 2000 bedriva

fiskerikontroll i NEAFC-området som ett projekt

18.2 Den gemensamma marknadspolitiken för

fiskerinäringen

I februari 1999 lämnade kommissionen ett förslag till ny förordning om

den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och

vattenbruksprodukter. Förslaget har diskuterats under året och rådet

kunde vid fiskeministermötet den 22 november 1999 fatta politiskt beslut

om förslaget. Den svenska ståndpunkten var föremål för samråd med

riksdagens EU-nämnd. Förslaget antogs sedan vid fiskerådet den 16 17

december 1999.

Den nya förordningen träder i kraft den 1 januari 2001 och ersätter

nuvarande förordning 3759/92. Kommissionens mål med den nya

förordningen är att den gemensamma marknadspolitiken skall bidra till

en ansvarsfull förvaltning av resurserna genom att aktörerna får större

ansvar för att de utnyttjas på bästa sätt. Förordningen medför även vissa

förändringar inom handelsområdet. EG brukar årligen fatta beslut om att

inrätta tullkvoter för import från tredje land av vissa fiskslag som

beredningsindustrin inte kan få tag på i tillräcklig utsträckning inom EG.

För att underlätta beredningsindustrins planering har tullkvoter som

gäller tills vidare införts för vissa av de fiskslag som har omfattats av

senare års årliga tullkvoter.

Den nedåtgående trenden för återtag av fisk från den svenska

marknaden har fortsatt även under år 1999, med undantag för sill och

strömming där periodvisa återtag har förekommit.

18.3 Strukturpolitiken för fiskerinäringen

EU:s andra programperiod för strukturpolitiken avslutas i och med

utgången av år 1999. I juni 1999 antogs rådets förordning avseende

allmänna bestämmelser för strukturfonderna samt förordningar för

respektive strukturfond, därmed även för Fonden för fiskets utveckling

(FFU). För fiskets del innebär det nya regelverket att nuvarande program

för fiskerinäringen mål 5a och gemenskapsinitiativet Pesca ersätts

med ett horisontellt program utanför mål 1 samt en integrering av

fiskeriåtgärder i mål 1-programmen.

Under året har kommissionens förslag till tillämpningsförordning för

strukturåtgärder inom fiskerinäringen behandlats. Denna antogs vid

fiskerådet den 16-17 december 1999 och innehåller regler om vilken typ

av åtgärder som är stödberättigade inom respektive verksamhetsgren,

bl.a. fiskeflottan, vattenbruket och beredningsindustrin. Förordningen

reglerar även det maximala finansiella bidrag som får beviljas enskilda

projekt. Förhandlingsresultatet var mycket positivt för Sveriges del.

Svenska ståndpunkter avseende exempelvis moderniseringen av

fiskeflottan, småskaligt kustfiske och insjöfisket tillgodosågs.

18.4 Integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i

fiskeripolitiken

Hållbar utveckling och integration av miljöhänsyn i sektorspolitiken

behandlades vid Europeiska rådets möte i Luxemburg år 1997 och i

Cardiff år 1998. Inom ramen för detta arbete har fiskerådet anmodats att

under år 2000 avge en rapport till Europeiska rådet.

Gemenskapen kommer att lämna en strategi för integrering av

miljöhänsyn i fiskeripolitiken under år 2000. Integreringen av

miljöhänsyn i fiskeripolitiken har även behandlats på ett gemensamt

fiske- och miljöministermöte våren 1997 inom ramen för Nordsjö-

konferensen. Där antogs en deklaration som bl.a. beskriver hur

försiktighetsprincipen bör tillämpas i fiskeripolitiken så att ett mer

långsiktigt och ekonomiskt hållbart fiske kan uppnås.

19 EG:s regional- och strukturpolitik

Inom EG råder stora skillnader i ekonomisk utvecklingsnivå mellan olika

regioner. Alltsedan Romfördraget undertecknades år 1957 är en

utjämning av dessa skillnader ett viktigt mål för EG:s verksamhet.

Den gemensamma regional- och strukturpolitiken är det viktigaste

instrumentet för att minska obalanserna och skillnaderna i ekonomisk

utveckling mellan regionerna och på så sätt skapa en högre grad av social

och ekonomisk sammanhållning inom unionen. Dessutom är minskade

regionala skillnader en nödvändighet om alla regioner inom unionen till

fullo skall kunna dra nytta av den inre marknaden och andra

tillväxtinriktade åtgärder. EG:s regional- och strukturpolitik kanaliseras

via fyra strukturfonder: regionalfonden, socialfonden, jordbruksfonden

och fonden för fiskets utveckling. Därtill kommer sammanhållnings-

fonden, som är till för de mest behövande länderna.

För perioden 1995 1999 kommer Sverige att sammanlagt ta emot ca

1,4 miljarder euro från strukturfonderna, vilket motsvarar ca 12 miljarder

kronor. Ett villkor för att medel från fonderna skall betalas ut är att de

kompletteras med svenska offentliga medel samt i vissa fall privata

medel. Insatserna sker inom ramen för särskilda program, s.k. samlade

programdokument eller operativa program, som utarbetas av regionala

eller nationella myndigheter och som fastställs i förhandlingar mellan

kommissionen och svenska regeringen.

19.1 Målområden

19.1.1 De beslutande instanserna

För målen 2, 5b och 6 gäller att regionala beslutsgrupper, med status som

egna myndigheter, har fattat beslut om EU-medel till nationella

stödsystem eller enskilda projekt. För beslut inom mål 3 har regionala

partnerskap inrättats för att bistå länsarbetsnämnderna. Beslut om projekt

inom mål 4 har fattats av Svenska EU-programkontoret för utbildning

och kompetensutveckling i samverkan med regionala partnerskap.

Avseende mål 5a har besluten fattats av Jordbruksverket och Fiskeri-

verket eller länsstyrelsen.

Särskilda övervakningskommittéer har haft uppgiften att ge riktlinjer

för, följa upp och föreslå förändringar av programmen samt utvärdera hur

programmen genomförts.

Utbetalande fondansvariga myndigheter gentemot kommissionen är

NUTEK för den regionala fonden, AMS för socialfonden, Jordbruks-

verket för jordbruksfonden och Fiskeriverket för fonden för fiskets

utveckling.

Mot slutet av 1999 har arbetet alltmer inriktats på uppföljning och

utbetalningar. Beslutsgrupperna och övriga berörda myndigheter kunde

fatta beslut om projektet t.o.m. år 1999 medan utbetalningar kan ske

t.o.m. år 2001. Under 1999 har arbete med att förbereda programperioden

2000 2006 startats, vilket beskrivs i avsnitt 19.3.

19.1.2 Mål 2 omvandling av regioner med industriell tillbakagång

Mål 2 syftar till omvandling av regioner som påverkats av industriell

tillbakagång. I Sverige har fem mål 2-områden avgränsats: Bergslagen,

Fyrstad, delar av Blekinge, norra Norrlandskusten och Ångermanlands-

kusten. Mål 2-områdena får ca 1,4 miljarder kronor från strukturfonderna

under perioden 1995 1999. Till detta kommer svensk offentlig

medfinansiering som uppgår till 3 miljarder kronor samt privata medel.

I oktober 1999 hade beslutgrupperna godkänt projekt för nästan

samtliga EU-medel för programperioden och av dessa var ungefär hälften

utbetalade till projektägarna.

Stöd har beviljats till ett stort antal projekt med inriktning för små och

medelstora företag. Projekten syftar bl.a. till att stimulera nyföretagande

och marknadsutvidgning i företagen såväl nationellt som internationellt.

Det finns även projekt som är inriktade på att öka kompetensen inom

särskilda områden, t.ex. informationsteknik. Ett antal projekt är av

samverkanskaraktär där flera företag inleder samarbete om t. ex. produkt-

och processutveckling. Inriktningen på projekten gör att antalet nya

arbetstillfällen är en viktig resultatindikator. Enligt målsättningen med

mål 2-programmen skall 19 000 nya arbetstillfällen skapas. De projekt

som hittills slutredovisats bedöms ha bidragit till att skapa 6 000 nya

arbetstillfällen.

I mål 2-programmen har tematiska utvärderingar gjorts dels om

nätverk och samverkansprojekt och dels om ramprogram i Fyrstad. I

studien om samverkansprojekt framkommer att företagen anser att mål 2

har varit ett viktigt incitament till att arbeta i nätverk. Företagen

framhåller att det är möjligheten till att utveckla affärer och produkter

som är den viktigaste faktorn för att delta i olika projekt. Utvärderingen

av ramprogram i Fyrstad visar att man lyckats med målet att skapa en

enkel organisation för företagen med en dörr in till myndigheter och

organisationer som arbetar för företagare.

19.1.3 Mål 3 bekämpning av långtids- och ungdomsarbetslöshet

Mål 3 syftar till att slussa in ungdomar på arbetsmarknaden, bekämpa

långtidsarbetslöshet och stödja personer som riskerar att uteslutas från

arbetsmarknaden. Till den senare gruppen räknas i programmet

invandrare och arbetshandikappade. De svenska mål 3-insatserna är

inriktade på kompetensutveckling, vägar till sysselsättning via

datortekens aktivitetscenter, vägledning och rådgivning, utveckling av

små och medelstora företag samt hjälp till egen företagarverksamhet. Ett

jämställdhetsperspektiv skall genomsyra insatserna. Mål 3-programmet

ligger väl i linje med den svenska s.k. arbetslinjen, där syftet är att

engagera de arbetssökande i aktiva åtgärder som platsförmedling,

rådgivning och utbildning för att de snabbt skall komma in på

arbetsmarknaden.

Sverige har för mål 3 för programperioden 1995 1999 tilldelats ca 364

miljoner euro, eller ca 3,1 miljarder kronor, från Europeiska

socialfonden. Till detta kommer nationell medfinansiering om ca 445

miljoner euro, vilket motsvarar ca 3,8 miljarder kronor. Redan i

september 1998 hade samtliga socialfondsmedel inom programmet

intecknats genom beslut. Även utbetalningarna ligger på en hög nivå. I

oktober 1999 hade ca 83 procent av medlen utbetalats till

projektanordnarna.

Från programmets start i juli 1995 till och med augusti 1999 har totalt

158 000 personer deltagit i mål 3, fördelade på ca 1 850 projekt. Mer än

hälften av deltagarna har ingått i projekt som särskilt har riktats till

långtidsarbetslösa, och 26 procent av deltagarna har omfattats av projekt

för unga.

Mål 3 skall pröva nya vägar inom arbetsmarknadspolitiken. Stor

uppmärksamhet har därför ägnats uppgiften att identifiera och sprida

goda exempel för genomförande i ordinarie verksamhet. Bland annat har

rapporten Projekt att lära av tagits fram och ett flertal konferenser

anordnats. I den senaste utvärderingsrapporten när det gäller mål 3,

vilken avlämnades i juni 1999, konstateras att de uppsatta målen i

programmet har uppnåtts på en övergripande nivå, bl.a. vad avser

inriktningen på de mest utsatta grupperna.

19.1.4 Mål 4 kompetensutveckling av anställda

Mål 4 syftar till att ge kompetensutveckling till anställda som hotas av

arbetslöshet till följd av strukturella förändringar. Insatserna skall

kopplas till en utveckling av företaget och nya sätt att organisera arbetet.

Målgruppen är anställda i företag med upp till 49 anställda, men i vissa

fall kan insatserna omfatta anställda i företag med upp till 250 anställda.

Sverige har som första medlemsstat fått utvidga målgruppen till anställda

inom vård och omsorg i offentlig sektor. Av dem som omfattas av mål 4-

insatserna skall hälften vara kvinnor.

Mål 4 genomförs i två steg. Steg 1 omfattar en analys av de anställdas

och företagets behov, varefter en handlingsplan skall upprättas. Steg 2

innebär att handlingsplanen genomförs. Det kan därvid handla om

kompetensutveckling och organisationsutveckling genom interna insatser

eller med stöd av studieförbund, utbildningsföretag eller offentliga

utbildningsanordnare. Inom programmet finns dessutom en åtgärd, den

s.k. åtgärd 3, som syftar till att bilda nätverk mellan företag eller

institutioner. Från programmets start i juni 1996 till och med december

1999 har ca 16 700 företag med totalt 293 000 anställda beviljats stöd för

steg 1-insatser. Under samma period har ca 14 000 beslut fattats om stöd

till steg 2-insatser.

Mål 4 omfattar för perioden 1995 1999 bidragsmedel om totalt ca 369

miljoner euro, eller 3,1 miljarder kronor, vilka till lika delar utgörs av

medel från Europeiska socialfonden och statlig medfinansiering. Till

detta kommer samma belopp som medfinansiering från företagen. Av

socialfondsmedlen har nästan 100 % intecknats genom beslut och 65

procent utbetalats till projektanordnare per november 1999.

Arbetet inom mål 4 har kännetecknats av ett mycket aktivt partnerskap.

I den senaste utvärderingsrapporten när det gäller mål 4, som

avlämnades i juni 1999, redovisas bl.a. att intentionen att nå ut till de små

och medelstora företagen, med arbetsställen som har 1 49 anställda, har

fullföljts. En mycket stor andel, 97 %, av steg 1-projekten har slutförts

vilket enligt utvärderaren måste anses som ett anmärkningsvärt gott

resultat. Mål 4-projekten har i allmänhet präglats av en hög

ambitionsnivå och stor aktivitet hos de anställda.

19.1.5 Mål 5a lantbrukets och fiskets omstrukturering och

modernisering

Intresset för att söka investeringsstöd till företagare med jordbruks-,

trädgårds- eller renskötselföretag har varit stort under 1999. Det har

liksom tidigare år även funnits ett mycket stort intresse att komma i

åtnjutande av stöd till investeringar som avser förädling eller saluföring

av produkter från jordbruket eller skogsbruket. Sverige tillämpar utöver

de ovan nämnda stödformerna även startstöd till yngre företagare med

jordbruks-, trädgårds- eller renskötelföretag samt kompensationsbidrag

till mindre gynnade områden. Det nya programmet enligt landsbygds-

förordningen, som ersätter mål 5a-stöden och som börjar gälla fr.o.m. år

2000 beskrivs i avsnitt 3.2.3.

För fiskerinäringen har strukturstöd varit tillgängligt inom mål 5a

under programperioden 1995 1999. Under denna period har ca

42 miljoner euro utgått i stöd från Fonden för fiskets utveckling. Syftet

har varit att främja en modernisering av de olika sektorerna inom

fiskerinäringen samtidigt som en balans skall uppnås mellan nyttjandet

av och tillgången på fiskeresurser. Efterfrågan på stöd till investeringar

och projekt har varit stort under 1999 liksom tidigare år, särskilt vad

avser investeringar i fiskehamnar och beredningsföretag. Prioriterade

åtgärder har varit kvalitets- och hygienförbättrande investeringar samt

insatser för arbetsmiljön. Enligt den oberoende utvärdering som gjorts av

mål 5a-fiske är uppfyllelsen av programmets mål genomgående god.

19.1.6 Mål 5b utveckling av landsbygdsområden

Mål 5b syftar till utveckling av landsbygdsområden. Sverige har fem mål

5b-områden: Västerbotten/Gävleborg/Dalarna, Västra Sverige, Sydöstra

Sverige, Gotland samt Skärgården (omfattar bebodda öar utan fast

landförbindelse). Mål 5b omfattar 1,3 miljarder kronor från struktur-

fonderna. Till detta kommer svensk offentlig medfinansiering, som

uppgår till 2,7 miljarder kronor, samt privata medel.

I oktober hade beslutsgrupperna godkänt projekt för nästan alla EU-

medel för programperioden och 43 % var utbetalt till projektägarna.

Programmen har olika karaktär men generellt har utvecklingsinsatser

för näringslivsutveckling, kultur och turism stor efterfrågan. Enligt

programmen skall ca 10 000 arbetstillfällen skapas och enligt de

slutredovisade projekten har ca 4 400 nya arbetstillfällen skapats i 5b-

områdena.

19.1.7 Mål 6 utveckling av glest befolkade områden

Mål 6 syftar till utveckling av glest befolkade områden. Mål 6 berör 43

kommuner i Norrbottens, Västerbottens, Västernorrlands, Jämtlands,

Gävleborgs, Dalarnas och Värmlands län. Den ekonomiska ramen från

EU uppgår till 2,6 miljarder kronor för perioden 1995 1999. Sveriges

offentliga medfinansiering är 2,4 miljarder kronor. Den totala ramen för

programmet är 6,3 miljarder kronor.

I oktober var nästan hela programmet intecknat i beslut och 51 procent

var utbetalt.

Inom mål 6 har två studier genomförts, nämligen Utvärdering av mål

6-programmets sysselsättningseffekter och Effekter av stöd till lands-

och glesbygden i norra Sveriges inland . Studien om sysselsättnings-

effekter visar att projekten har hög måluppfyllelse när det gäller antal

arbetstillfällen. Det finns dock en risk för en överskattning av effekterna,

eftersom många projektledare redovisar även arbetstillfällen som skapats

genom andra medel än strukturfondsmedlen. Endast en tredjedel av

arbetstillfällena har skapats för kvinnor och ungdomar, trots att denna

målgrupp är prioriterad i mål 6-programmet. Utvärderingen av projekt i

gles- och landsbygden slår fast att projekt som syftar till lokal utveckling

endast ger begränsade sysselsättningseffekter på kort sikt. Projekten är

mer av mobiliseringskaraktär för att stödja lokalt samarbete, vilket

bedöms ge effekter på längre sikt. Studien visar att de kompetenshöjande

åtgärderna varit framgångsrika.

Enligt programmet skall det skapas 9 500 nya arbetstillfällen under

programperioden och enligt de slutredovisade projekten har ca 4 000 nya

arbetstillfällen skapats i mål 6-området.

19.2 Gemenskapsinitiativ

Av strukturfondsmedlen används cirka nio procent för så kallade

gemenskapsinitiativ som initieras av kommissionen och som omfattar

insatser inom ett antal sakområden gemensamma för hela unionen.

Gemenskapsprogrammen styrs på samma sätt som målprogrammen via

övervakningskommittéer som följer upp och utvärderar hur programmen

genomförs. Själva programdokumenten benämns operativa program.

Länsstyrelserna i Norrbottens, Västerbottens, Jämtlands, Värmlands och

Västra Götalands län, har utsetts att vara utbetalande myndigheter för

vissa Interreg IIA-program.

Sverige omfattas av sammanlagt åtta Interreg IIA-program med syfte

att stärka och utveckla det gränsregionala samarbetet mellan regioner i

Sverige, Danmark, Norge, Finland och Ryssland. De åtta programmen

omfattar totalt ca 525 miljoner kronor från EU varav den svenska delen

utgör ca 265 miljoner kronor. Programmen omfattar lika mycket i svensk

offentlig finansiering och därutöver tillkommer privat finansiering. För

de sex program som Sverige administrerar; nämligen Öresund, Ett

gränslöst samarbete, Inre Skandinavia, Nordens gröna bälte, Kvarken-

MittSkandia och Nordkalotten är ca 75 procent av programmet intecknat

i beslut och ca 30 procent utbetalt per oktober 1999.

Sverige deltar även i två Interreg IIC program, vars syfte är att öka

transnationellt samarbete över gränserna när det gäller regional

utvecklingsplanering. Dessa är Östersjön där delar av Sverige, Danmark,

Tyskland, Finland samt de baltiska staterna, delar av Polen och Ryssland

ingår samt Nordsjön där delar av Sverige, Danmark, Tyskland,

Nederländerna, Storbritannien och Norge ingår.

Adapt syftar till att genom transnationella utvecklingsprojekt

underlätta för anställda att klara arbetsmarknadens förändrade krav,

skapa nya arbetstillfällen och stärka företagens konkurrensförmåga.

Employment har till syfte att genom transnationella utvecklingsprojekt

öka jämställdheten på arbetsmarknaden samt förbättra möjligheterna till

arbete för arbetshandikappade, utsatta grupper och ungdomar.

Konver syftar till att bidra till ekonomisk utveckling i regioner som

sedan länge är starkt beroende av försvarssektorn. I Sverige ingår

kommunerna Karlskoga och Karlsborg.

Leader II syftar till att utveckla människors initiativkraft och

engagemang för att stimulera en fortsatt ekonomisk utveckling av

landsbygden. Leader II genomförs i Sverige inom ramen för två

operativa program, ett för mål 6-området och ett för 5b-områdena.

Insatserna sker via s.k. LAG (Local Action Group) som genomför

projekt i geografiskt avgränsade områden.

Pesca syftar till att främja ökad variation inom näringslivet på orter

som varit starkt beroende av fiskerinäringen genom att skapa

kompletterande sysselsättning för yrkesfiskare, arbetslösa fiskare samt

för andra yrkeskategorier vars försörjning påverkas negativt av

nedgången i fisket. Sexton kommuner inom fem områden

(Norrlandskusten, ostkusten, sydkusten, västkusten samt insjön Vänern)

berörs av initiativet. Programmet har under år 1998 och 1999 utvecklats

bättre än tidigare år. Under 1998 har medel för offentlig medfinansiering

tillförts programmet och därmed underlättat genomförandet. Samtidigt

har ett antal större strategiska projekt beviljats medel, bl.a. ett center för

säkerhetsutbildning av yrkesfiskare.

Sme vänder sig till små och medelstora företag i målområdena 2, 5b

och 6. Stöd kan ges för insatser inom tre områden; marknadsutveckling,

användning av ny teknik samt miljöstrategier.

Urban syftar till att angripa problem i stadsområden och förorter. I

Sverige berörs endast ett par stadsdelar i Malmö kommun.

Nedan visas en sammanställning över beslut och utbetalningar för

övriga gemenskapsinitiativ.

 EU-ram Beslut i Utbetalningar i

 miljoner kr procent procent

 1995 1999 av EU-ramen av EU-ramen

 april 1999 september 1999

Adapt 111 97 50

Employment 204 97 76

Konver 29 66 20

Leader 137 65 19

Pesca 34 40 10

SME 152 91 30

Urban 43 93 49

Totalt 710 85 44

I april 1999 hade 85 procent av budgeten intecknats och i september

1999 var 44 procent av EU-medlen utbetalda.

19.3 Den nya programperioden 2000 2006

Den nya programperioden för EG:s strukturfonder startar år 2000 och

pågår t.o.m. år 2006. Förhandlingarna mellan stats- och regerings-

cheferna avslutades i mars 1999 (se avsnitt 3.2.4). Rådet beslutade i juni

1999 om de förordningar som skall gälla för den nya programperioden.

Antalet målområden skall minska till tre och antalet gemenskapsinitiativ

till fyra. Under programperioden kommer Sverige sammanlagt att ta

emot ca 2,2 miljarder euro (1999 års priser) från strukturfonderna, vilket

motsvarar ca 19 miljarder kronor.

För Sveriges del omfattar det nya mål 1-området nuvarande mål 6-

området samt ett särskilt program för kustområdena i Norrbottens,

Västerbottens och Västernorrlands län. För programperioden 2000 2006

har mål 1-området tilldelats 722 miljoner euro varav 350 miljoner euro

avser kustområdet. Mål 1-programmet omfattar även mål 3-åtgärder,

landsbygdsinsatser och strukturåtgärder inom fisket i mål 1-området.

Regeringen lämnade i juni 1999 ett uppdrag till länsstyrelserna i mål 1-

regionen att utarbeta ett förslag till program. Ett sådant avlämnades till

regeringen i oktober 1999 och regeringen överlämnade sedan förslag till

utvecklingsplan till kommissionen i början av november 1999.

Programmet väntas bli godkänt av kommissionen i början av april 2000.

Med utgångspunkt från de kriterier som fastställts i rådets förordning

(nr 1260/99/EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna har

regeringen lämnat ett förslag till vilka områden i Sverige som skall ingå i

mål 2 till kommissionen, som senare kommer att fastställa vilka områden

i Sverige som kommer att ingå i mål 2. Förslaget innebär att hela eller

delar av Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmars, Gotlands,

Blekinges, Västra Götalands, Värmlands, Örebros, Västmanlands,

Dalarnas och Gävleborgs län samt öar i nuvarande mål 5b Skärgården

kommer att omfattas. Riksdagens EU-nämnd har informerats om

förslaget. För mål 2-områdena har Sverige tilldelats 406 miljoner euro

för sjuårsperioden (inklusive områden som får stöd under en

övergångsperiod). Regeringen lämnade i december 1999 uppdrag till mål

2-regionerna att utarbeta förslag till program. Uppdragen skall redovisas

senast den 31 mars 2000.

Regeringen utsåg i december 1999 länsstyrelserna i Norrbottens och

Jämtlands län att vara förvaltningsmyndigheter för respektive mål 1-

område enligt den definition av uppgiften som anges i artikel 9n i rådets

förordning (nr 1260/99/EG) om allmänna bestämmelser för struktur-

fonderna. Vid förvaltningsmyndigheterna kommer det att inrättas en

strukturfondsdelegation med ledamöter från samtliga län i respektive mål

1-område. Delegationen skall ledas av chefen för förvaltnings-

myndigheten och i övrigt bestå främst av företrädare för de andra

länsstyrelserna, landstingen, kommunerna och arbetsmarknads-

myndigheterna. Huvudprincipen är att förvaltningsmyndigheterna skall

vara utbetalningsansvariga myndigheter för respektive program.

Förvaltningsmyndigheten får därmed det fulla ansvaret för

genomförandet av programmet. Det ansvar som de centrala verken har i

nuvarande programperiod för utbetalning av medel från EG:s

strukturfonder, flyttas därmed över till de länsstyrelser som utses till

förvaltningsmyndigheter.

För vissa stöd inom jordbruk och fiske kommer länsstyrelserna samt

Fiskeriverket och Jordbruksverket att vara beslutande instans.

Fiskeriverket och Jordbruksverket kommer att vara utbetalningsansvariga

myndigheter för dessa stöd. För insatsområdet för samer kommer

Sametinget att vara beslutande instans.

Regeringen avser att inrätta en i princip liknande organisation för mål

2-områdena som för mål 1-områdena.

Regeringen avser att i början av år 2000 tillsätta övervaknings-

kommittéer för de olika målprogrammen, i vilka skall ingå representanter

från centrala, regionala och lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter

samt vissa andra organisationer.

Mål 3, som är ett s.k. horisontellt mål, har tilldelats 720 miljoner euro

för programperioden. Regeringen lämnade i juni 1999 ett uppdrag till en

särskild utredare att utarbeta ett förslag till program. Regeringens

programförslag för mål 3 överlämnades till kommissionen i november

1999.

För genomförandet av mål 3 beslutade regeringen i december 1999 att

inrätta en ny myndighet inom Arbetsmarknadsverket (AMV).

Myndighetens namn skall vara rådet för Europeiska socialfonden i

Sverige, Svenska ESF-rådet, och dess chef utses av regeringen. Svenska

ESF-rådet skall vara förvaltningsmyndighet för mål 3-programmet.

Rådet skall ha ett centralt sekretariat och regionala enheter i berörda län.

AMS skall även fortsättningsvis vara den myndighet som svarar för

utbetalning av EU-medel inom mål 3.

Gemenskapsinitiativen Interreg III, Leader+, Equal och Urban har

tilldelats totalt 278 miljoner euro för sjuårsperioden. Kommissionens

riktlinjer för gemenskapsinitiativen väntas antas i mars 2000, varefter

programarbetet kan påbörjas.

20 Miljö

EG:s miljöpolitik skall bidra till att bevara, skydda och förbättra miljön,

skydda människors hälsa, utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt

samt främja åtgärder på internationell nivå. Amsterdamfördraget trädde i

kraft 1 maj 1999 och innebär en viktig utveckling av de grundläggande

principerna för skyddet av miljön. Hållbar utveckling slås fast som ett

övergripande mål för alla politikområden i EG.

Under 1999 har fyra miljörådsmöten och två informella möten hållits.

På det tyska informella rådsmötet i maj behandlades produktorienterad

miljöpolicy och revidering av EG:s kemikaliepolicy. Det finska

informella mötet i juli förberedde slutsatserna på miljöområdet till

Europeiska rådet i Helsingfors genom att behandla ämnet utmaningar för

EG:s miljöpolitik inför ett nytt sekel.

Det gångna årets miljöarbete har, liksom övriga områden för

samarbete, karaktäriserats av turbulens med anledning av Europeiska

kommissionens avgång och vidare har val till Europaparlamentet och den

nya kommissionens tillträdande inneburit förändringar. Flera viktiga

frågor blev liggande under det halvår när kommissionen avgått. Arbetet

har nu intensifierats med den nya miljökommissionären Margot
[REDACTED_EFTERNAMN] som hittills vunnit Europaparlamentets förtroende. Alternativa

färdmedel fick mycket uppmärksamhet när Margot[REDACTED_EFTERNAMN] och

kommissionens president Romani Prodi sågs cykla på Bryssels gator

under en bilfri dag som arrangerades av kommissionen i september.

20.1 Utvecklingen på de av Sverige prioriterade områdena

20.1.1 Hållbar utveckling och sektorsintegration av miljöhänsyn

Genom Amsterdamfördraget har målet om hållbar utveckling skrivits in i

EG- och Unionsfördragen (artikel 2 i respektive fördrag) och en

förstärkning av principen om integrering av miljöhänsyn inom olika

politikområden (artikel 6 i EG-fördraget). På svenskt initiativ vid

Europeiska rådets möte i Luxemburg i 1997 beslöts att man skulle

utarbeta en strategi för att integrera miljöhänsyn. Europeiska rådet har

antagit ett antal slutsatser med syfte att stärka principerna om hållbar

utveckling och viktigare policyförslag från kommissionen skall åtföljas

av en bedömning av förslagens miljöeffekter. I Cardiff 1998 beslöts att

de olika ministerråden skall upprätta strategier för att integrera

miljöhänsyn. Transport-, energi- och jordbruksområdet uppmanades att

inleda 1998. I december 1998 pekades den inre marknaden, industri och

utvecklingsbistånd ut som ytterligare tre politikområden. Sverige drev en

aktiv linje i samtliga sektorsråd och de svenska prioriteringarna fick ett

stort genomslag vid Europeiska rådets möten. Under 1999 har även

allmänna rådet, fiskerådet och Ekofin-rådet fått i uppdrag att ta fram

sektorsstrategier.

Miljöministrarna ställde sig bakom ett antal slutsatser vid rådsmötet i

Luxemburg i oktober 1999 om hållbar utveckling och integration av

miljöhänsyn. Slutsatserna innehöll ett betydelsefullt underlag inför mötet

med Europeiska rådet i Helsingfors. I Helsingfors rapporterade sex

rådskonstellationer, nämligen transport, energi, jordbruk, industri, inre

marknaden och bistånd om dels miljömål, dels en tidsplan för att

rapportera om integrationen av miljö. Arbetet med att ta fram en

motsvarande strategi för Ekofin-rådet, allmänna rådet och fiskerådet skall

påbörjas under våren 2000.

I Helsingfors antog stats- och regeringscheferna slutsatser om de nio

sektorsrådens rapportering som skall ske på det planerade toppmötet i

Göteborg i juni 2001 under det svenska ordförandeskapet och

uppmanade rådet slutföra arbetet med indikatorer och tidsplanering. I

slutsatserna föreslogs också bl.a. att kommissionen skall presentera ett

förslag till en övergripande EG-strategi för hållbar utveckling till

toppmötet i Göteborg i juni 2001 samt lägga fram ett förslag till ett sjätte

miljöhandlingsprogram under år 2000. Det framfördes önskemål av bl.a.

Sverige att det i syfte att övervaka framstegen bör utvecklas indikatorer

för miljötillståndet, sektorsintegration och hållbar utveckling. Sverige har

varit pådrivade för att få dessa slutsatser antagna.

20.1.2 Kampen mot försurning

Vid anslutningsförhandlingarna var försurningen en av fyra prioriterade

miljöfrågor. På svenskt initiativ presenterade kommissionen i mars 1997

en strategi för att bekämpa försurningen.

Det långsiktiga målet i kommissionens förslag till strategi är att

utsläppen av försurande ämnen skall minskas så att kritiska belastnings-

gränser, dvs. gränserna för vad naturen tål, inte överskrids någonstans i

unionen. I strategin föreslås också ett konkret delmål, vilket syftar till att

minska arealen med oskyddade ekosystem med 50 procent till år 2010.

Kommissionen föreslog i sitt meddelande ett antal åtgärder för att upp-

nå delmålet. Det viktigaste förslaget är ett direktiv som anger nationella

tak för utsläpp av de försurande ämnena svaveldioxid, kväveoxider och

ammoniak (KOM (1999) 125 slutlig). Andra förslag är ratificering av

1994 års svavelprotokoll, direktiv för att begränsa svavelhalten i tung

eldningsolja, revidering av direktivet om utsläppsbegränsningar från

stora förbränningsanläggningar (KOM (1998) 415), förslag till åtgärder

som medlemsstaterna kan vidta mot utsläpp från sjöfarten inom ramen

för Internationella sjöfartsorganisationen IMO, där Östersjön och hela

eller delar av Nordsjön föreslås bli områden där lägre svavelhalter i

marin bunkerolja skall gälla (KOM (1999) 128). Rådet har ställt sig

bakom kommissionens förslag till utformning av strategin genom att anta

rådsslutsatser. Kommissionen har sedan arbetat vidare med förslagen.

Det pågående arbetet med förslagen i försurningsstrategin

Kväveoxider och flyktiga organiska ämnen bidrar både till försurning

och att marknära ozon bildas. Kommissionen har också arbetat med en

strategi för marknära ozon. Det förslag till direktiv med nationella

utsläppstak som kommissionen har arbetat med har kompletterats med att

inkludera tak för flyktiga organiska ämnen. På detta sätt erhålls de mest

kostnadseffektiva åtgärderna för att minska dessa två miljöproblem.

Kommissionens förslag till takdirektiv presenterades den 16 juli 1999.

Förhandlingarna i rådet (miljö) påbörjades under det finska ordförande-

skapet och fortsätter under det portugisiska ordförandeskapet. Sverige

välkomnar kommissionens förslag och anser att takdirektivet utgör en

mycket central åtgärd i kampen mot försurning och marknära ozon.

Förslaget om revidering av direktiv 88/609/EEG om begränsning av

vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar presenterades av

kommissionen i juli 1998 och behandlingen i miljörådet påbörjades

under det tyska ordförandeskapet våren 1999 och fortsatte under det

finska ordförandeskapet. Ambitionen var att anta en gemensam stånd-

punkt vid miljöministermötet den 13 december 1999, men svårighet att

enas i frågan om befintliga anläggningar (sådana som var i drift före

1987) skall omfattas av direktivet eller inte medförde att frågan nu

kommer att övergå till det portugisiska ordförandeskapet. Sverige har

tillsammans med ett flertal andra medlemsstater, arbetat för att befintliga

anläggningar skall omfattas av direktivet. För tio år sedan klarade

svenska förbränningsanläggningar de krav som kommissionen föreslagit

för nya anläggningar.

20.1.3 Vissa planer och program skall miljöbedömas

Förhandlingar om nytt direktiv om miljöbedömningar

I december 1999 antog rådet enhälligt en gemensam ståndpunkt om ett

förslag till direktiv om bedömning av vissa planers och programs

inverkan på miljön. Förslaget syftar till att åstadkomma obligatoriska

bedömningar av miljökonsekvenserna av planer och program som kan

antas medföra betydande miljökonsekvenser. Miljöbedömningarna avses

bidra till en mer öppen planering och till målet en hållbar utveckling.

Direktivförslaget gäller de planer och program som upprättas av

myndigheter och antas av dessa eller via lagstiftning. Planerna och

programmen skall vara sådana som antingen anger förutsättningarna för

framtida tillståndsprövningar för de projekt som anges i direktivet om

miljökonsekvensbeskrivningar (85/337EEG och 97/11EG) eller sådana

som bestämts kräva en bedömning enligt artikel 6 eller 7 i direktivet om

bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (92/43/EEG).

Allmänheten, berörda miljömyndigheter och berörda medlemsstater skall

kunna ge synpunkter på miljöbedömningen och resultaten skall tas i

beaktande vid antagandet av planerna och programmen.

Direktivet om miljökonsekvensbeskrivningar av projekt har haft stor

betydelse och lett till att projektens miljökonsekvenser numera ges

ordentlig uppmärksamhet. Behovet av miljöbedömningar även i tidigare

steg i planeringen av projekten ledde till att kommissionen år 1996 lade

fram ett första förslag till direktiv om miljöbedömningar av vissa planer

och program. Europaparlamentet förde efter sin första behandling fram

omfattande synpunkter i oktober 1998. Kommissionen lade därefter fram

ett ändrat förslag i mars 1999. Detta har behandlats i rådets

miljöarbetsgrupp under det tyska och finska ordförandeskapet. Förslaget

och de svenska ståndpunkterna har behandlats vid samråd med

riksdagens EU-nämnd den 18 juni och den 10 december 1999 och med

miljö- och jordbruksutskottet den 15 juni och den 8 december och med

EU-nämnden den 18 juni och den 10 december 1999.

Sverige är positivt till ett direktiv på området och ser det som ett

viktigt instrument i vår strävan att främja en hållbar utveckling. Sverige

ansåg att det förslag som lades fram vid rådsmötet till stora delar kunde

accepteras. Det förslag som antogs vid rådsmötet avviker i vissa

avseenden från kommissionens förslag. Kommissionen har förklarat att

den inte kan ställa sig bakom den gemensamma ståndpunkten eftersom

den anser att räckvidden för direktivet inskränkts alltför mycket. När den

gemensamma ståndpunkten formellt antagits översänds den till Europa-

parlamentet för en andra behandling enligt medbeslutandeförfarandet.

20.1.4 Kretsloppsanpassning och resurseffektivisering

Fortsatt arbete med "Integrated Product Policy" (IPP)

I mars 1998 initierade kommissionen arbetet med en "Integrated Product

Policy" eller IPP som det vanligen förkortas. Konsultfirman Ernst antalet utländska Erasmus-

stipendiater som studerat i Sverige har under samma tid varit drygt

13 000. Till detta skall läggas alla de studenter som deltar i organiserat

Erasmusutbyte utan särskilt stipendium.

Sverige har också lyckats väl i Comenius, där vart tredje projekt

samordnas av svenska skolor, och i Lingua, där Sverige står för mer än

en tiondel av projekten.

Kommissionen presenterade i maj 1999 en rapport om genomförandet

1995 1997 och inledde under året arbetet med den slutrapport om den

första programetappen som skall finnas i september 2000. I runda tal har

Sokrates hittills givit en miljon studenter, 90 000 lärare och 220 000

elever möjlighet till rörlighet och utbyten och nästan 30 000 utbildnings-

anordnare har kunnat delta i olika nätverk för gränsöverskridande

samarbete.

23.2 Leonardo da Vinci

Leonardoprogrammet har samma löptid som Sokrates och skall bidra till

genomförandet av en gemensam yrkesutbildningspolitik. Budgeten för

den första programetappen var 620 miljoner euro för stöd till åtgärder för

att förbättra både grund- och vidareutbildningen och kompetens-

utvecklingen i företag, inklusive åtgärder för bättre språkkunskaper,

kunskapsutveckling och innovation samt informationsutbyte.

Kommissionen skall i juni 2000 presentera en utvärdering av den

första programetappen på grundval av rapporter från medlemsstaterna.

Sverige framhåller i sin rapport, som överlämnades till kommissionen i

december 1999, att programmet varit onödigt komplicerat att

administrera men haft mycket positiva effekter. I Sverige har intresset

varit särskilt stort för de transnationella praktik- och utbytesprojekten,

som omfattat över 2 500 elever i grundläggande yrkesutbildning,

studenter och unga arbetstagare. Av de 232 projekt som beviljats EG-

stöd har gymnasieskolor stått för flertalet. Antalet beviljade utvecklings-

projekt har varje år varit omkring 15, motsvarande Sveriges andel av

verksamhetsanslaget.

23.3 Utbildningprogrammen fr.o.m. 2000

Under 1999 avslutades förhandlingarna om det förslag till förlängning av

utbildningsprogrammen som kommissionen presenterade föregående år.

Genom ett nära samarbete med Europaparlamentet kunde rådet redan i

april ett halvår tidigare än planerat fatta beslut om den andra etappen

av Leonardo. Det för parlamentet och rådet gemensamma beslutet om

den andra etappen av Sokrates krävde i stället förlikning mellan

institutionerna, bl.a. om budgeten. I november kunde dock en överens-

kommelse träffas, som utbildningsministrarna godkände vid rådsmötet

den 26 november.

Den andra programetappen genomförs t.o.m. den 31 december 2006

med en total budget om 1 850 miljoner euro för Sokrates och 1 150

miljoner euro för Leonardo. Programmen skall som hittills ge stöd till

nätverk och partnerskap mellan utbildningsanordnare, gemensamma

projekt samt rörlighet och utbyten. Genomförandebestämmelserna har

dock förenklats väsentligt och ansvaret för verksamhetsbeslut i större

utsträckning lagts på medlemsstaterna. Programmen har också fått en

enklare och enhetligare struktur och verksamheter skall fortsättningsvis

kunna genomföras även över programgränserna, något som Sverige fäst

stor vikt vid. Det gemensamma långsiktiga målet skall vara att främja

livslångt lärande, aktivt medborgarskap och anställbarhet.

I det nya Sokrates ges vuxenutbildning, inom ramen för den nya

åtgärden Grundtvig vars utformning Sverige haft stort inflytande över,

status av eget insatsområde vid sidan av Erasmus och Comenius. Av den

årliga budgeten skall Erasmus få minst 51 procent, Comenius minst 27

procent och Grundtvig minst 7 procent.

I Leonardo skall omkring 40 procent av årsbudgeten anslås till

rörlighetsprojekt och ungefär lika mycket till utvecklingsprojekt. Sverige

har starkt bidragit till att alla verksamheter i den andra programetappen

kommer att vara öppna för alla åldersgrupper.

Administrationen av det svenska deltagandet i Erasmus överfördes den

1 januari 2000 till Svenska EU-programkontoret för utbildning och

kompetensutveckling, som sedan 1995 administrerat övriga delar av

Sokrates samt Leonardo. Myndigheten bytte samtidigt namn till

Internationella programkontoret för utbildningsområdet.

23.4 Europeiska skoldatanätet

Den positiva utvecklingen i det projekt om ett europeiskt skoldatanät som

Sverige initierat fortsatte under 1999. Antalet lärare och elever som

utnyttjar skoldatanätets tjänster mer än tiodubblades under året och

kommissionen godkände två nya projekt för fortsatt utveckling av olika

delar av nätet. Vidare anslöt sig Slovenien under året till kretsen länder

som står bakom projektet.

Europeiska skoldatanätet hade liksom tidigare år en viktig funktion i

genomförandet av kampanjen Internet-dagar Europa , som

kommissionen inledde hösten 1997 för att öka användningen av Internet i

skolorna.

23.5 Övriga utbildningsfrågor

Eftersom de nya initiativ som kommissionen aviserat i sitt arbetsprogram

för 1999 bordlades i och med Santer-kommissionens avgång i mars, blev

antalet beslutsärenden i rådet betydligt färre än vad ordförandeländerna

hade planerat för. Ett av de förslag som kommissionen skulle ha lagt i

början av året presenterades dock i slutet av oktober och innebär att EG

skall ansluta sig till Europarådets kampanj Europeiska året för språk

2001. Avsikten med kampanjen är att öka allmänhetens medvetenhet om

värdet av Europas språkliga och kulturella mångfald, om vikten av att

kunna flera språk och om olika metoder för språkinlärning. Beslut väntas

tidigast under första halvåret 2000.

Den debatt som utbildningsministrarna inledde i rådet våren 1998 om

den nationella utbildningspolitikens och det europeiska utbildnings-

samarbetet roll i unionens arbete för sysselsättning fortsatte under 1999.

På initiativ av det tyska ordförandeskapet behandlades vid rådsmötet den

7 juni åtgärder för att underlätta övergången mellan skola och arbetsliv.

Vid rådsmötet den 26 november diskuterades en av det finländska

ordförandeskapets prioriterade frågor, insatser för att främja livslångt

lärande i informationssamhället.

Utbildningens roll i sysselsättningspolitiken blev också, tillsammans

med utbildningskvalitet och främjande av rörlighet över gränserna,

områden som utbildningsministrarna utpekade som angelägna att ägna

särskild uppmärksamhet i den diskussion om prioriteringar för det

fortsatta EG-samarbetet på utbildningsområdet som fördes vid det

informella rådsmötet i Tammerfors i september. I en resolution om nya

arbetsformer för utbildningssamarbetet som antogs i november fastställde

rådet att frågorna ovan under de närmaste åren skall stå på en rullande

dagordning, som flera ordförandeskap samarbetar om tillsammans med

kommissionen. Ett övergripande syfte är att stärka utbildnings-

samarbetets roll i EG:s arbete.

Kommissionen avser att till den rullande dagordningen föra frågan

om långtidsplanering och prognoser på utbildningsområdet, en fråga som

det tyska ordförandeskapet tillmätte stor vikt och som därför diskuterades

vid rådsmötet i juni.

Av betydelse för det fortsatta utbildningssamarbetet blir också den

förklaring om visst samarbete inom den högre utbildningen som 29

europeiska utbildningsministrar undertecknade vid en konferens i

Bologna i juni. Utgångspunkten var en gemensam förklaring som de

brittiska, franska, italienska och tyska ministrarna antog vid Sorbonne-

universitetets 800-årsjubileum. Bologna-förklaringen är en icke

bindande, mellanstatlig överenskommelse men några riktlinjer i den

avser ökat utnyttjande av verksamheter inom EG-samarbetets ram t.ex.

systemet för tillgodoräknande av studieperioder. EG:s utbildnings-

ministrar enades därför vid sitt informella rådsmöte i september om att

uppföljningen av förklaringen skall ledas av en styrgrupp bestående av

representanter för bl.a. aktuella ordförandeskap och kommissionen. Även

Sverige ingår, som blivande ordförandeland, i gruppen och får ett särskilt

ansvar för förberedelserna av nästa ministermöte om förklaringen som

äger rum i Prag våren 2001.

23.6 Internationellt samarbete

Sokrates och Leonardo har successivt öppnats för de länder som ansökt

om medlemskap i EU. Genom att beslut kunde fattas under 1999 om

Bulgariens, Maltas och Sloveniens deltagande medverkar nu samtliga

ansökarländer utom Turkiet i programmen. Även Turkiet skall emellertid

kunna delta i den andra programetappen, som därmed kommer att

omfatta 31 länder.

Som en följd av sitt deltagande i gemenskapens utbildningsprogram

lämnar de öst- och centraleuropeiska ansökarländerna det alleuropeiska

programmet Tempus, när den andra etappen av detta program avslutas

den 30 juni 2000. Tempus ingår i EG:s bistånd till i Öst- och

Centraleuropa, de nya republikerna i f.d. Sovjetunionen samt Mongoliet

och skall utveckla den högre utbildningen i mottagarländerna. Rådet

beslöt i april 1999 att Tempus skall förlängas till den 30 juni 2006 och

särskilt inriktas på regional och administrativ utveckling i återstående

deltagarländer.

I juni hölls det årliga informella mötet mellan EU-medlemsstaternas

och kandidatländernas utbildningsministrar i Budapest. Huvudtemat för

diskussionerna var insatser för att utveckla samarbetet mellan utbildning

och näringsliv. Vid mötet antogs också, på initiativ av det tyska

ordförandeskapet, en förklaring om insatser på utbildningsområdet för att

stödja den region som drabbats av Kosovokonflikten. Olika slag av

utbildningsåtgärder har därefter integrerats i stabilitetspakten för

Sydosteuropa.

24 Forskning

24.1 Fjärde ramprogrammets resultat positivt för Sverige

EG:s verksamhet inom forskningsområdet hålls samman i fleråriga,

breda och ekonomiskt omfattande ramprogram för successiva fyraårs-

perioder. Arbetet inom forskningsområdet får därför en cyklisk karaktär,

vilket präglar både rådets och kommissionens verksamhet. Det fjärde

ramprogrammet avslutades under 1998 och det samlade resultatet av

verksamheten började kunna summeras under 1999 (även om ett stort

antal enskilda projekt kommer att fortsätta under ännu några år). Det

visar sig att den tidigare positiva tendensen håller i sig för Sveriges del, i

det att svenska forskare och företag sammanlagt får en betydligt större

andel av forskningsanslagen än vad som motsvaras av den andel av

budgeten (knappt tre procent) som Sverige betalar in till EU. Ändå

viktigare för utbytet av den svenska ekonomiska insatsen är förhållandet

att varje projektdeltagare enbart svarar för finansieringen av en mindre

del av respektive projekt men har tillgång till hela det samlade resultatet.

I praktiken medför detta att den begränsade svenska insatsen ger svenska

forskare och forskargrupper direkt tillgång till resultaten av närmare en

fjärdedel av den totala budgeten för ramprogrammet.

Detta gynnsamma resultat är dock trots allt av mindre intresse om inte

verksamheten i sig också svarar mot höga kvalitetskrav. Under 1999

publicerades en studie om Kvalitativa aspekter på det svenska delta-

gandet i EG:s forskningsprogram som utförts av Vetenskapsakademin

på uppdrag av regeringen. I utredningen konstateras för den del av det

svenska deltagandet som har en inomvetenskaplig prägel att anslagen går

till många av landets bästa forskare och att svensk forskning har god

konkurrenskraft. Även för de mer tillämpade forskningsprojekten har

kvalitetskravet hållits högt.

24.2 Femte ramprogrammet startade 1999

Det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (1998

2002) antogs av ministerrådet under december 1998 (beslut 1999/182/EG

och 1999/64/Euratom) och de första ansökningsomgångarna utlystes av

kommissionen under våren 1999 efter ett mot slutet ganska pressat

förberedelsearbete. Detta ramprogram har en delvis annan karaktär än det

föregående; det är koncentrerat till färre men bredare delprogram än

tidigare, och dessa är till större delen organiserade i s.k. nyckelaktiviteter

som var och en svarar mot ett eller flera definierade samhällsproblem.

Det är givetvis ännu för tidigt att bedöma utfallet av ramprogrammet ur

svensk synpunkt, men de första resultaten är totalt sett positiva.

Som tidigare deltar Sverige liksom övriga medlemsstater i särskilda

rådgivande kommittéer som följer kommissionens arbete inom de olika

delprogrammen. Nytt för femte ramprogrammet är att kommissionen vid

sidan av denna officiella kommittéstruktur (men i samförstånd med

medlemstaterna) inrättat egna externa rådgivande grupper, i huvudsak

organiserade i enlighet med indelningen i nyckelområden och med

deltagande av företrädare för forskare och forskningsanvändare från

näringsliv, organisationer m.fl. Högt kvalificerade svenskar deltar på

personligt mandat från kommissionen i samtliga av dessa externa

rådgivargrupper.

24.3 Sjätte ramprogrammet förbereds

Besluten om ramprogrammen är de största enskilda budgetbesluten som

fattas av unionen det femte ramprogrammet har en budget om ca 15

miljarder euro och föregås av ett långvarigt förhandlingsarbete mellan

kommissionen, parlamentet och rådet. Redan under det första halvåret

1999 tog det tyska ordförandeskapet upp en första diskussion om den

kommande utvecklingen inom forskningsprogrammet. Ett viktigt resultat

under höstens finska ordförandeskap var att principiell enighet nåddes

mellan rådet, kommissionen och parlamentet om att lägga upp det

fortsatta arbetet så att den tidspress som påverkade starten av det femte

ramprogrammet kan undvikas nästa gång.

24.4 Internationellt forskningssamarbete

En särskild del av ramprogrammet avser samarbete med länder utanför

unionen. Detta samarbete utvecklades under 1999 ytterligare. Särskilda

associationsavtal har ingåtts med samtliga kandidatländer i Öst- och

Centraleuropa samt Cypern, som ger dessa länder full tillgång till

ramprogrammet. Ministerrådet har under året fattat beslut gällande avtal

om forskningssamarbete med Kina och Argentina. Förslag om avtal om

forskningssamarbete med Ryssland har också tagits fram. För första

gången har under 1999 en särskild ansökningsomgång inom

ramprogrammet öppnats för samarbetsländerna öster och söder om

Medelhavet.

24.5 Särskilda frågor

Rådet antog i juni 1999, efter förberedande arbete av kommissionen,

slutsatser om åtgärder såväl från medlemsstaternas sida som genom

kommissionen för att öka jämställdheten mellan män och kvinnor inom

forskning och teknisk utveckling. Arbete med att konkretisera och

genomföra dessa åtgärder påbörjades under hösten.

Rådet har vidare under året, efter förslag av kommissionen, beslutat att

börja avveckla vissa föråldrade kärntekniska anläggningar vid

Gemensamma forskningscentret. Arbetet kommer att bedrivas i nära

kontakt med medlemsstaterna och skall avrapporteras fortlöpande till

ministerrådet.

I december 1999 antog rådet vidare slutsatser om närmare samarbete

mellan Europeiska rymdorganisationen (ESA) och kommissionen för att

utveckla en gemensam europeisk rymdstrategi.

Sverige stödde dessa tre förslag som redovisats för riksdagens EU-

nämnd utan invändningar.

25 Kultur och medier

EG-samarbetet skall bidra till den kulturella utvecklingen i medlems-

staterna. Arbetet med att främja kulturen skall ske med respekt för

nationella och regionala intressen samtidigt som det gemensamma

kulturarvet framhävs. EG:s insatser skall främja samarbete mellan

medlemsstaterna och vid behov stödja verksamhet som syftar till att

sprida kunskap om de europeiska folkens kultur och historia, att bevara

och skydda kulturarv och att främja icke-kommersiellt kulturarbete och

konstnärligt skapande, även inom den audiovisuella sektorn.

25.1 Kulturprogram

25.1.1 Kalejdoskop

Kalejdoskop är ett program för stöd till konstnärliga och kulturella

projekt. Programmet var ursprungligen avsett för perioden 1996 1998,

men genom rådsbeslut år 1998 förlängdes perioden för såväl

Kalejdoskop som Ariane i avvaktan på beslut om kulturramprogrammet

Kultur 2000.

Under år 1999 inkom totalt 759 ansökningar till Kalejdoskop, vilket är

en minskning med 18 procent mot år 1998. En förklaring till denna

kraftiga nedgång kan vara att programmet oväntat förlängdes och att

utlysningen kom sent. 119 projekt fick stöd med sammanlagt 8,1

miljoner euro. Av de stödberättigade projekten tillhörde 18 stycken

åtgärd 2, s.k. storskaliga projekt.

Den svenska utdelningen återgick till en mer normal nivå efter

höjdpunkten under Kulturhuvudstadsåret. Fem svenska ansökningar fick

totalt 312 891 euro, en andel på ca 4 procent. Ett av stöden var inom

åtgärd 2, där Cirkus Cirkör fick stöd till ett cirkusprojekt med

föreställningar, cirkusskolor för barn och workshops för professionella.

Dessutom deltog svenska organisationer som medarrangörer i 13 projekt

som beviljades sammanlagt ca 840 000 euro.

Från budgeten för Kalejdoskop fördelades även 550 000 euro till

Europeiska ungdomsorkestern och 300 000 euro till Barockorkestern.

Kulturhuvudstaden Weimar fick 600 000 euro och Kulturmånaden

Plovdiv i Bulgarien 100 000 euro. Sammanlagt har nära 10 miljoner euro

fördelats inom Kalejdoskop år 1999.

25.1.2 Ariane

Ariane är ett program för stöd till böcker, läsning och översättning, som

förlängdes till att verka även under år 1999.

Till Ariane inkom totalt 600 bidragsansökningar år 1999, vilket

innebär en ökning med 27 procent från år 1998. Efter formell granskning

och jurymöte kunde 290 ansökningar (48 procent) beviljas stöd med

sammanlagt 3,3 miljoner euro. Av de projekt som beviljats stöd är 246

översättningar, medan 30 gäller samarbets- och 14 fortbildningsprojekt.

Det svenska deltagandet i Ariane har successivt ökat och slog år 1999

alla rekord. Svenska ansökningar fick ca 355 000 euro, vilket motsvarar

11 procent av summan fördelade medel. Endast Italien och Frankrike får

mer. Den ökade konkurrensen ledde visserligen till ett hårdare urval och

en större andel avslag än tidigare år. Ändå fick 13 svenska förlag dela på

150 905 euro för 31 stöd (från 12 olika språk), motsvarande 12,6 procent

av det totala antalet översättningsstöd. Endast Italien och Grekland fick

fler. Fem svenskledda samarbets- och fortbildningsprojekt fick dela på

204 740 euro, en fördubbling mot förra året. Utöver stöd till gäststipen-

dier för fortbildning och kontaktskapande för översättare och författare,

gick stöd bl.a. till Norrbottens läns landsting för Unga skrivare i

Barentsregionen och till Tidskriften 90tal för Stockholm Poesifestival.

Anmärkningsvärt är att förlag från åtta olika språkområden fick stöd

för totalt 16 översättningar från svenska (summa 80 000 euro). Detta

placerade svenskan på fjärde plats som originalspråk, visserligen långt

efter engelskan, franskan och tyskan, men före italienskan och övriga

språk.

25.1.3 Raphael

Raphael är ett kulturarvsprogram för perioden 1997 2000. Ansöknings-

omgången för år 1999 var uppdelad på tre åtgärdsområden:

I. vård, skydd och levandegörande av Europas kulturarv,

II. kompetensutveckling, erfarenhets- och informationsutbyte och

III. kulturarvet och medborgarna.

Dessutom gavs möjlighet för medlemsstaterna att nominera ett natio-

nellt objekt som europeiskt kulturarvslaboratorium.

Till åtgärd I inkom 97 ansökningar, varav 13 beviljades stöd på

sammanlagt 2 655 119 euro. Sverige ledde ett av projekten och deltog i

ytterligare två. Tillsammans fick dessa drygt 601 000 euro. Av 168

inkomna ansökningar inom åtgärd II beviljades 26 stöd på sammanlagt

1 652 823 euro. Tre av dessa projekt hade svensk medverkan.

Tillsammans fick dessa ett stöd på totalt 167 000 euro. Till åtgärd III

inkom 173 ansökningar, varav 19 beviljades stöd på sammanlagt 2 146

356 euro. Sverige ledde två av projekten och deltog i ytterligare tre.

Tillsammans fick dessa totalt 428 850 euro.

När det gäller de europeiska kulturarvslaboratorierna beviljades åtta

nationella objekt stöd på sammanlagt 1 854 668 euro. Sverige ledde

genom Riksantikvarieämbetet ett projekt kring bevarandeproblemen för

hällristningsområdet i Tanum i Bohuslän. Detta projekt beviljades ett

stöd på 200 000 euro för år 1999.

25.1.4 Kulturramprogrammet Kultur 2000

Kulturprogrammen Kalejdoskop, Ariane och Raphael upphörde den 31

december 1999 och ersattes av ett gemensamt kulturramprogram, Kultur

2000, som gäller för perioden 2000 2006.

Vid det informella ministerrådsmötet i maj enades kulturministrarna

efter en flera månader lång process om en budget för ramprogrammet om

167 miljoner euro (i enlighet med kommissionens ursprungliga förslag).

Rådet fastställde sedan sin gemensamma ståndpunkt vid det formella

ministerrådsmötet den 28 juni 1999. Europaparlamentets synpunkter i

den andra behandlingen lämnades i oktober 1999 och 14 ändringsförslag

förordades. Parlamentet vidhöll sitt krav på en programbudget om 250

miljoner euro och eftersom såväl samtliga medlemsstater som

kommissionen tydligt ställde sig avvisande till detta inleddes en

förlikningsprocess i november. I december enades rådet och parlamentet

om en budget om 167 miljoner euro och kom överens i övriga utestående

frågor. Programmet trädde i kraft den 1 januari 2000.

25.2 Kulturhuvudstäder

Projektet Europas kulturhuvudstad inrättades av kommissionen 1985.

Sedan dess har en europeisk stad utsetts varje år att inneha titeln. År 1998

var Stockholm Europas kulturhuvudstad. Från år 2005 startar en ny

turordning för utnämning av kulturhuvudstad.

Under år 1999 var Weimar kulturhuvudstad. Med hänsyn till det stora

antalet sökande och till symbolvärdet med övergången till det nya

årtusendet har nio städer utsetts till "europeisk kulturhuvudstad år 2000":

Avignon, Bergen, Bologna, Bryssel, Kraków, Helsingfors, Prag,

Reykjavik och Santiago de Compostela.

Under det rådsmötet i Luxemburg den 28 juni 1999 beslutades om

formerna för rådets utnämnande av jurymedlemmar till

Kulturhuvudstadsprojektet för perioden 2005 2019. Samråd med

riksdagens EU-nämnd ägde rum före rådsmötet. Juryn skall vara

sammansatt av sju ledande och oberoende personligheter som skall vara

experter på kulturområdet. Rådet, parlamentet och kommissionen utser

vardera två ledamöter och Regionkommittén en ledamot. Städerna skall

nomineras senast fyra år före evenemanget, varför rådet utser sina

experter fem år före evenemanget. Från och med våren 2000 skall de två

medlemsstater som under ett år innehar ordförandeskapet vardera föreslå

en ledande personlighet. Rådet fattar sedan sitt beslut med enkel

majoritet.

25.3 Mediefrågor

25.3.1 Media II: stödet till svensk audiovisuell industri ökade med

125 procent

Inom Media II-programmet ges stöd inom områdena utbildning,

utveckling och distribution. Sverige har med varierande utfall deltagit i

programmet sedan 1993. Under 1999 uppnåddes den högsta stödsumman

hittills. I utvecklingsstöd till enskilda film- och multimediaprojekt samt

produktionsbolag har svenska projekt beviljats sammanlagt 505 000 euro

år 1999 jämfört med 176 500 euro 1998. Vad gäller distributionsstöd för

biograffilm, TV och video/multimedia är utvecklingen ännu mer

anmärkningsvärd. Här har svenska projekt beviljats 825 000 euro 1999

jämfört med 115 000 euro 1998. Ytterligare 580 000 euro tilldelades i

form av biografstöd och automatiskt distributionsstöd. Därmed har den

svenska audiovisuella industrin under 1999 fått sin verksamhet förstärkt

med 1 910 000 euro, en ökning med 125 procent jämfört med år 1998.

Media II-programmet löper ut den 31 december 2000 och ett nytt

femårsprogram, planeras för åren 2001 2005. En nyligen publicerad

rapport visar att ca 40 procent av alla europeiska produktions- och

distributionsbolag har nyttjat olika stödformer under den första hälften av

Media II-programmets femårsperiod. Rapporten visar också att varje

investerad euro som utbetalats har genererat 5,75 euro i den audiovisuella

industrin.

25.3.2 TV-direktivet

Det direktiv som brukar kallas "TV utan gränser" (rådets direktiv

89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestäm-

melser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar

om utförandet av sändningsverksamhet för television, ändrat genom

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG) innehåller minimi-

regler för TV-sändningar när det gäller europeiskt programinnehåll,

reklam och sponsring, skydd av minderåriga och rätten till genmäle.

Vid den senaste revideringen av TV-direktivet ålades kommissionen

att utföra en studie om eventuella för- och nackdelar med V-chip, dvs.

teknisk utrustning i TV-apparater som gör det möjligt för exempelvis

föräldrar att spärra vissa program. Kommissionen redogjorde för studiens

resultat i ett meddelande i september 1999. En slutsats var att den analogt

baserade V-chip-teknik som används i Nordamerika för att spärra vissa

TV-program inte är tekniskt möjlig i Europa där övergången till digitala

sändningsmetoder pågår. Studien konstaterade också att de stora

kulturella skillnaderna i medlemsstaterna utesluter en harmoniserad

klassificering av audiovisuellt innehåll.

25.3.3 Konvergens

I december 1997 beslutade kommissionen om en grönbok om

konvergens mellan sektorerna för telekommunikationer, medier och

informationsteknik, och vilka följder detta får för lagstiftningen.

Grönboken har skickats ut till medlemsstaterna för synpunkter.

Rådet antog år 1999 slutsatser om grönboken om konvergens, särskilt

aspekterna på medier och den audiovisuella sektorn. Slutsatserna är

huvudsakligen i överensstämmelse med svenska ståndpunkter. Rådet

konstaterar att åtskillnad bör göras mellan regler för infrastruktur och

regler för mediernas innehåll. När det gäller reglering av infrastruktur

betonar rådet behovet av att garantera allmänheten tillgång till ett brett

utbud och vitt skilda slag av medieinnehåll. I fråga om reglering av

innehåll understryks att hänsyn skall tas till det specifika i den

audiovisuella sektorn och till målet att tillgodose allmänintresset.

Självreglering nämns som ett sätt att komplettera regelverket och bidra

till rätt balans mellan öppna och konkurrenskraftiga marknader och att

säkerställa de mål som är i allmänhetens intresse. Kommissionen

uppmanas att ta hänsyn till rådets slutsatser när den lägger fram förslag

till nya åtgärder inom den audiovisuella sektorn.

25.3.4 Audiovisuell statistik

Rådet fattade i april 1999 beslut om att upprätta en gemensam

infrastruktur för statistisk information om industri och marknader inom

audiovisuella och närliggande sektorer. Syftet är att få en god överblick

på området genom att låta medlemsstaternas nationella myndigheter

samarbeta med EG:s statistikorgan, Eurostat. För svensk del innebär

detta att Radio- och TV-verket kommer att bidra med statistik och

information. Verksamheten avses drivas som ett pilotprojekt under fem

år med sikte på att därefter bli permanent.

25.3.5 Framtida audiovisuell politik

Kommissionen antog i december 1999 ett meddelande om EG:s framtida

politik på det audiovisuella området. Meddelandet är resultatet av den

nya kommissionens intentioner på området och omfattar bl.a. utveckling

av de principer som redan tidigare slagits fast för den audiovisuella

sektorn, såsom åtskillnaden mellan regleringen av infrastruktur respekti-

ve medieinnehåll. Meddelandet förväntas behandlas av rådet under år

2000.

25.3.6 Internationellt samarbete

Kommissionen har under flera år givit bidrag till Europeiska audio-

visuella observatoriet (EAO), som arbetar med att samla in och bearbeta

statistik om den audiovisuella sektorn. Rådet fattade under år 1999 beslut

om en rättslig grund för gemenskapens fortsatta deltagande i EAO.

Gemenskapen deltar också i Europarådets styrkommitté för massmedia-

frågor, CDMM, samt i Audiovisuella Eureka. Eureka stödjer och initierar

samarbetsprojekt inom utbildning, utveckling och distribution av

europeisk film, TV och video. Vad gäller Eureka kommer gemenskapen

fr.o.m. år 2000 att delta endast på ad hoc-basis som associerad medlem.

25.3.7 Skydd för minderåriga och mänsklig värdighet

Under år 1999 antog rådet två slutsatser i ämnet självreglering och skydd

av minderåriga inom mediesektorn. Den 23 november antogs slutsatser

om skydd av minderåriga mot bakgrund av utvecklingen av digitala

audiovisuella tjänster som aktualiserats av kommissionens V-chip-studie.

Slutsatserna omfattar television, Internet och de interaktiva tjänster som

blir tillgängliga via de digitala TV-mottagarna. Medlemsstaterna

uppmanas bl.a. att intensifiera sina ansträngningar vad gäller medie-

undervisning och att samla berörda branscher och parter för att undersöka

vägar för att uppnå ökad insyn i olika sätt att klassificera audiovisuellt

innehåll. Sverige har i detta sammanhang särskilt framhållit behovet av

att skydda barn från skadlig mediepåverkan. Branschernas ansvar har

lyfts fram men Sverige har samtidigt betonat att medlemsstaternas rege-

ringar måste agera om marknadens självreglering inte lyckas skapa ett

tillräckligt skydd för barn, bl.a. när det gäller TV-reklam riktad till barn.

Kommissionen har åtagit sig att göra en studie av hur TV-reklam och

TV-köp påverkar minderåriga och kommer att granska denna fråga på

nytt vid nästa revidering av direktivet. International Research Associates

(INRA) of Europe har fått uppdraget att utföra studien om reklam och

barn. Arbetet inleddes i januari 2000 och skall vara slutfört i juli 2000.

25.4 Övriga kultur- och mediefrågor

Olika aspekter på kulturens roll för sysselsättning och utveckling fick en

fortsatt belysning vid expertkonferenser anordnade av Tyskland under

dess ordförandeskap. Under det finska ordförandeskapet togs bl. a.

frågan om kulturindustrins betydelse för sysselsättningen upp i en

rådsslutsats. Finland har också initierat en rådsresolution om att främja

den fria rörligheten för personer som arbetar inom kultursektorn, bland

annat i syfte att främja sysselsättningen.

26 Informationsteknik och samhället

26.1 Det framväxande informationssamhället

EG lägger stor vikt vid att följa och stödja det framväxande

informationssamhället. Det fleråriga gemenskapsprogrammet för att

stimulera etablerandet av informationssamhället i Europa började löpa

den 1 januari 1998. Programmets mål är att öka allmänhetens

medvetenhet och förståelse av informationssamhällets betydelse och dess

nya tillämpningar i hela Europa: att optimera de socio-ekonomiska

fördelarna av informationssamhället samt att stärka Europas roll i den

globala dimensionen av informationssamhället. Ett antal projekt har

identifierats under respektive delmål, från utveckling av informations-

instrument via Internet (ISAC/ISPO) till särskilda projekt som syftar till

att utveckla IT-användning hos små och medelstora företag samt sådan

användning på regional nivå. I sistnämnda fall omfattas även de

östeuropeiska länderna och Medelhavsländerna.

Jämsides med ovannämnda verksamhet löper EG:s program för att

stimulera forskningsprojekt med koppling till IT-användning, bl.a.

genom att erbjuda delfinansiering av sådana projekt. Kommissionen har

under 1999 ytterligare omorganiserat sin hantering av frågan och

koncentrerat verksamheten till GD Informationssamhället.

Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors 10 11 december 1999

lanserade kommissionen sitt initiativ på IT-området, eEurope. Det utgör

en strategi som skall försäkra att alla drar nytta av det framväxande

informationssamhället. Grundpelare i eEurope-initiativet är åtgärder för

att öka tillgängligheten, höja kompetensen samt främja tillit och social

utjämning. En handlingsplan kommer att antas vid Europeiska rådets

möte i Portugal i juni 2000.

eEurope-initiativet ligger väl i linje med de svenska prioriteringarna i

fråga om IT-satsningar: utbyggnad av avancerad infrastruktur, åtgärder

för att öka tilliten till tekniken och tillämpningssystemen samt höjning av

IT-kompetensen i hela landet för att den nya tekniken skall bli mer

tillgänglig för alla, samtidigt som detta utgör nödvändiga tillväxt-

förutsättningar för näringslivet. Sverige har föreslagit kommissionen att

inrätta en europeisk myndighet med uppgift att stimulera utvecklingen av

IT-tjänster. En sådan myndighet skulle kraftfullt kunna medverka till att

främja eEurope-initiativet. Med sin specialiserade kompetens skulle

myndigheten kunna lyfta fram goda exempel på tillämpningar, göra

internationella jämförelser och bli en katalysator för skapande av nätverk

med kunskapscentrum, samarbete mellan skolor m.m.

26.2 Globaliseringen och informationssamhället

Kommissionen presenterade i februari 1998 meddelandet Globalise-

ringen och informationssamhället: behovet av förstärkt internationell

samordning; the Bangemann Charter (KOM (1998) 50, slutlig).

Bakgrunden är bl.a. de ökade behoven av globala lösningar på olika

frågor som har betydelse för att främja elektronisk handel. Meddelandet

har diskuterats i telekommunikationsrådet vid ett par tillfällen och rådet

har välkomnat kommissionens initiativ. Kommissionen ordnade i juni

1998 ett rundabordssamtal med näringslivet för att diskutera kommis-

sionens förslag. Samtalet ledde till att en styrgrupp bildades bestående av

representanter för näringslivet. Arbetet går under benämningen The

global business dialogue. Inom ramen för denna dialog hölls i september

1999 en första konferens i Paris där man tog fram ett antal rekommenda-

tioner inom olika områden som påverkar den elektroniska handeln. I de

flesta fall handlar det om att uppnå en balans mellan reglering och

självreglering och medlemsstaternas regeringar har ombetts att lämna

synpunkter på rekommendationerna före mars år 2000.

26.3 Elektronisk handel

Kommissionen presenterade den 18 november 1998 ett förslag till

direktiv om vissa rättsliga aspekter på elektronisk handel på den inre

marknaden. Syftet med kommissionens förslag är bl.a. att uppnå fri

rörlighet för informationssamhällets tjänster. Direktivförslaget berör en

mängd rättsområden som bl.a. marknadsrätt, avtalsrätt och även

straffrätt. Förslaget innehåller harmoniserande regler bl.a. om var en

operatör skall anses vara etablerad, att avtal skall kunna ingås på

elektronisk väg, mellanhänders ansvar för lagring och vidarebefordran av

information, samt nationella myndigheters roll. Förhandlingar har pågått

i rådsarbetsgruppen sedan april 1999. Direktivförslaget behandlades vid

inremarknadsrådet den 7 december 1999 varvid rådet kom fram till en

gemensam ståndpunkt.

Kommissionen lade den 13 maj 1998 fram ett förslag till direktiv

angående en gemensam ram för elektroniska signaturer (KOM (1998)

297 slutlig). Detta direktiv antogs av Europaparlamentet och rådet den 13

december 1999 (1999/93/EG).

Öppna nät, som till exempel Internet, blir allt viktigare för den globala

kommunikationen. För att utnyttja dessa möjligheter krävs säkra system

för att kunna fastställa identiteten på en avsändare av ett elektroniskt

meddelande. En elektronisk signatur innebär ett fastställande av

avsändaren identitet, samt säkerställande av att ett elektroniskt

meddelande inte har förändrats under överföringen. Direktivet syftar till

att främja användandet av elektroniska signaturer på den inre marknaden

och därmed ett främjande av elektronisk handel. Detta skall uppfyllas

genom att direktivet upprättar en rättslig ram för användningen av

elektroniska signaturer och genom att direktivet bidrar till ett juridiskt

erkännande av elektroniska signaturer.

Inom Regeringskansliet pågår ett arbete med att förbereda genom-

förandet av det kommande direktivet om elektroniska signaturer i svensk

lag. Utgångspunkt för den svenska regleringen är att skapa tilltro till

elektroniska signaturer. Regleringen skall vara teknikneutral och öppen

för den tekniska utvecklingen på området. Direktivets regel om

elektroniska signaturers rättsliga verkan kommer inte att påverka svensk

rätt nämnvärt eftersom svensk rättskipning bygger på principen om fri

bevisprövning. Departementspromemorian Elektroniska signaturer (Ds

1999:73) innehåller förslag som syftar till att genomföra direktivet i

svensk lag. En svensk lag om elektroniska signaturer beräknas kunna

träda i kraft den 1 januari 2001.

26.4 Handlingsplan för säker användning av Internet

Under året har också en handlingsplan för en säker användning av

Internet diskuterats. Förslaget syftar till antagandet av en flerårig

handlingsplan på gemenskapsnivå för att stödja en säker användning av

Internet. Genom planen vill kommissionen underlätta IT-branschens

arbete med att finna modeller för självreglering så att den kan ta större

ansvar för innehållsfrågor, bl.a. genom att stödja framtagande av system

för klassificering och filtrering av innehåll. Utöver detta syftar planen till

att öka den allmänna medvetenheten om hur innehållsfrågor på Internet

kan hanteras samt stödja utvecklingen, utreda legala frågor och

koordinera arbetet på internationell nivå.

Även frågan om förvaltningen av Internet har varit föremål för

överväganden under året. Kommissionen har koordinerat arbetet med att

utforma den nya organisationen ICANN (The Internet Corporation for

Assigned Names and Numbers) som har ersatt den gamla organisationen

IANA (Internet Assigned Numbers Authority). Dialogen har förts bl.a.

med den amerikanska regeringen. Kommissionen har regelbundet haft

möten med medlemsstaterna för att samla in synpunkter på sitt arbete.

26.5 IT-omställningen inför år 2000

Under år 1999 diskuterades 2000-frågan i rådsarbetsgruppen för

telekommunikationer. Man bjöd in en rad experter från andra viktiga

sektorer, exempelvis från sektorerna elförsörjning och kärnkraft. Rådet

antog den 28 juni 1999 en resolution om åtgärder mot datorproblem i

samband med övergången till år 2000. Kommissionen har via sin

webbplats informerat om 2000-problemet.

Efter toppmötet i Köln 1999 fick kommissionen i uppdrag att

sammankalla en ny arbetsgrupp om 2000-frågan Europeiska unionens

arbetsgrupp om omställningen till år 2000 (European Union Working

Party on the Millenium Date Change, EUY2KWP). Gruppens första

möte var den 13 juli 1999. Gruppen skulle i första hand inrikta sig på

infrastrukturfrågor. Den skulle främst arbeta med beredskapsplanering,

gränsöverskridande frågor och strategier för informationsutbyte. Sverige

deltog i denna arbetsgrupp och drev bl.a. frågor som vikten av

informationsutbyte inte bara mellan medlemsstaterna utan även grann-

länder till unionen. Under nyårsnatten rapporterade Regeringskansliet

lägesbedömningar till kommissionens webbplats.

27 EG:s statistikarbete

Statistik används som underlag för att fördela pengar inom EG, för att

följa utvecklingen inom gemenskapen samt för att utgöra underlag för

beslut.

27.1 Krav på ökad harmonisering av statistik

Sverige accepterade ett stort antal rättsakter på statistikområdet i

samband med vårt medlemskap i EU. Statistiken speglar centrala

politikområden inom EG med en tyngdpunkt på ekonomi, handel,

jordbruk, men även arbetsmarknad, miljö och transport.

Som en följd av att EG:s politik fördjupats på en rad områden har

harmoniseringsarbetet varit mycket intensivt under senare år. Statistiken

har blivit allt viktigare som beslutsunderlag för gemenskapens budget

och dess fördelning och som kriterium t.ex. inför hur EMU-kraven

uppfylls och hur medlemsstaterna klarar sysselsättnings- och miljömålen.

Det är mot den bakgrunden som den ökade harmoniseringen av statistik

skall ses. I och med övergången till tredje etappen av EMU har

Europeiska centralbanken (ECB) börjat producera monetär och finansiell

statistik och upprättat en gemensam betalningsbalans för euro-området på

basis av harmoniserade uppgifter från medlemsstaterna.

Även om det nu finns beslut som täcker flera av de viktigare statistik-

områdena så återstår fortfarande mycket arbete innan besluten har detalj-

reglerats och genomförts. Dessutom kan behovet av EU-statistik på andra

områden som rör t.ex. miljö och sociala förutsättningar förväntas öka.

27.2 Beslut på statistikområdet fattade under 1999

I och med att Amsterdamfördraget trädde i kraft under 1999 är statistiken

numer ett särskilt utpekat område (artikel 285) som beslutas gemensamt

av rådet och parlamentet. Samtidigt fastslås viktiga grundläggande

principer om statistikens objektivitet, oberoende, kvalitet m.m. Det

innebär dessutom att beslut om statistik skall tas med kvalificerad

majoritet i stället för med enkel majoritet som hittills gällt. Det är ännu

oklart vilka konsekvenser detta kommer att få för det svenska inflytandet

och för den statistiska beredningsprocessen.

Nya beslut som fattats av rådet under 1999 avser strukturstatistik över

löner och arbetskraftskostnader samt statistik om audiovisuella hjälp-

medel. Vidare har ett beslut om begränsning av uppgiftslämnandet när

det gäller varuhandel mellan medlemsstaterna tagits. Beslutet, som var

ett led i det förenklingsarbete som pågår inom EG, kunde tas först efter

en förlikningsförhandling mellan rådet och parlamentet och resulterade i

en kompromiss mellan användarnas behov av statistiken och företagens

krav att uppgiftslämnandet skall minska.

Beslutsprocessen på statistikområdet är nu i en ny fas där huvudparten

av arbetet är inriktat på att genomföra de rambeslut som tagits av rådet

under senare år. Flertalet beslut tas därför av kommissionen med stöd av

kommittéväsendet. Under 1999 beslutades ett tiotal rättsakter på detta

sätt. Det gäller bl.a. detaljföreskrifter i harmoniserade konsumentpris-

index, nationalräkenskaper, arbetskraftsundersökningar, kvalitetsfrågor i

en mängd undersökningar samt väg- och sjötransporter. Vid några

tillfällen har det emellertid inte varit möjligt att komma överens utan

förslagen har överlämnats till rådet för avgörande. Det gäller t.ex. hur

produkter inom sektorerna hälsovård, utbildning och social trygghet skall

behandlas i det harmoniserade konsumentprisindexet och hur skatter och

sociala avgifter skall behandlas i det europeiska nationalräkenskaps-

systemet.

27.3 Svenskt agerande på statistikområdet

Samarbetet på statistikområdet är mycket omfattande särskilt mellan

kommissionens statistikkontor (Eurostat) och statistikansvariga

myndigheter i medlemsstaterna. Arbetet bedrivs i ca 80 kommittéer och

arbetsgrupper knutna till Eurostat. Den mest betydelsefulla kommittén är

den statistiska programkommittén där Eurostats och medlemsstaternas

statistikbyråers generaldirektörer möts fyra gånger per år. En viktig

uppgift för denna kommitté är att fatta beslut som rör genomförandet av

nya statistikregler.

Det svenska agerandet i kommissionens kommittéer och arbetsgrupper

har varit att bidra med svenskt statistiskt kunnande samt dela med oss av

våra erfarenheter när det gäller att förenkla och rationalisera statistik-

produktionen och det statistiska samarbetet. Sverige har bl.a. en

framträdande roll när det gäller arbetet med att förbättra kvalitén i EG-

statistiken. Sverige leder en arbetsgrupp som har inrättats för att öka

inslag av systematiskt kvalitetsarbete vid Eurostat och i de nationella

statistiksystemen. Arbetet kommer att avrapporteras under 2001.

Det svenska agerandet inom såväl kommissionen som rådet har

inriktats på att åstadkomma tydligare prioriteringar av statistiken för att

begränsa kostnaderna för statistikproducenterna och uppgiftslämnarna.

Vägledande för det svenska agerandet har varit att tillgodose EG:s mest

angelägna behov av statistik, möjligheter att ta fram en statistik med en

tillförlitlig kvalitet och rimlig kostnad i förhållande till nyttan av

statistiken.

28 EU:s budget

28.1 Budgetens inkomster och Sveriges avgift till EU-

budgeten

EU-budgeten finansieras huvudsakligen av de s.k. egna medlen, vilka

utgörs av avgifter från medlemsstaterna. Övriga inkomster ger bidrag till

finansieringen och utgörs av eventuellt överskott från föregående år,

diverse gemenskapsskatter, räntor på böter, EES-ländernas bidrag och

diverse övriga inkomster. Denna ordning regleras i fördragets artikel 269

som också anger att bestämmelser om egna medel skall fastställas i

särskilt rådsbeslut.

Det nu gällande beslutet om egna medel fattades 1994 (94/728/EG,

Euratom). I detta beslut fastställs vad som skall innefattas i egna medel.

Den sammanlagda avgiften från medlemsstaterna till gemenskaps-

budgeten består som en följd av detta av tullar, särskilda jordbrukstullar

och sockeravgifter, mervärdesskattebaserad avgift samt en avgift

beräknad på bruttonationalinkomsten. I egnamedelsbeslutet ges också

Storbritannien en budgetreduktion, vilken finansieras av övriga

medlemsstater.

Inkomsterna från den gemensamma tulltaxan utgör egna medel för

Europeiska gemenskapen och tillfaller därför gemenskapsbudgeten.

Medlemsstaterna får dock behålla 10 % av uppburna medel för att täcka

administrativa kostnader i samband med uppbörden.

Särskilda tullar på jordbruksprodukter och de särskilda avgifterna på

sockerproduktionen vilka tas ut i enlighet med EG:s regelverk utgör i

likhet med tullarna enligt den gemensamma tulltaxan gemenskaps-

budgetens egna medel. Även för dessa avgifter gäller att medlemsstaten

får behålla tio procent av uppbörden för att täcka administrativa

kostnader kopplade till uppbörden.

Den mervärdesskattebaserade komponenten i avgiften till EU:s budget

beräknas som en procentuell andel av en prognos av medlemsstatens

mervärdesskattebas för det år budgeten avser. Den nationella skattebasen

korrigeras härvid för (godkända) avvikelser från och variationer inom

EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv så att resultatet blir en enhetlig

skattebas. Uttaget var för 1999 högst satt till 1,00 procent av momsbasen.

Det faktiska uttaget påverkas av den brittiska budgetreduktionen och dess

finansiering och fastställs i EU-budgeten för respektive år. Efter avslutat

budgetår beräknas avgiften på momsbasen enligt utfall, och korrigerande

betalningar görs vid behov.

Avgiften är baserad på bruttonationalinkomsten (BNI-avgiften) och

beräknas på en prognos av medlemsstatens BNI till marknadspriser för

budgeteringsåret. Uttaget beräknas som en procentuell andel av

gemenskapens samlade BNI mot bakgrund av återstående finansierings-

behov sedan övriga medelsslag beräknats. BNI-avgiften korrigeras i

efterhand med hänsyn till utfall på samma sätt som momsbasavgiften.

Vid Europeiska rådets möte i Edinburgh 1992 träffades en överens-

kommelse om gemenskapsbudgetens utveckling och finansiering under

perioden 1993 1999. Överenskommelsen har därefter formaliserats i

rådets beslut om gemenskapens egna medel (94/728/EG, Euratom) och i

en budgetplan (s.k. finansiellt perspektiv). Beslutet om egna medel gäller

tills dess nytt beslut fattas, medan beslutet om en budgetplan gällde

t.o.m. 1999. Budgetplanen reglerar det totala utrymmet för de årliga

budgetarna under perioden. Ett nytt finansiellt perspektiv för perioden

2000 2006 beslutades inom ramen för Agenda 2000 i mars 1999 vid

Europeiska rådets möte i Berlin. I samband med detta enades Europeiska

rådet om huvudkomponenterna i ett nytt beslut om systemet för egna

medel. Beslutet innebär dels att uttagstaket 1,27 % av unionens

bruttonationalinkomst (BNI) ligger fast, dels att bl.a. Sveriges andel av

finanseringen av Storbritanniens budgetreduktion minskas. En

proposition kommer att läggas fram för Sveriges riksdag när beslutet

antagits och när samtliga medlemsstater har ratificerat beslutet träder det

nya egnamedelsbeslutet i kraft.

I beslutet om egna medel fastställs dels budgetens totala volym-

utveckling genom fastställandet av taket för uttag av egna medel, dels

vad som skall utgöra egna medel. Taket är fastställt i förhållande till

gemenskapens samlade bruttonationalinkomst (BNI). Beslutet innebär att

budgetens högsta möjliga omslutning under perioden ökar från 1,20 % av

BNI till 1,27 % 1999. Principerna för fördelningen mellan medelsslagen

fastställs också i egnamedelsbeslutet. Där anges också en successiv

minskning av momsbasuttaget under perioden 1995 1999 i lika steg från

1,4 % 1994 till 1 % 1999, samt att taket för uttaget av momsbasavgift

under samma period för medlemsstater med BNI per capita lägre än 90 %

av gemenskapsgenomsnittet sänks till 50 % 1995 och för övriga sänks i

lika steg under perioden från 55 % till 50 % av BNI 1999. Det kommer

alltså att ske en förskjutning av tyngdpunkten från momsbasavgiften mot

BNI-avgiften. Detta leder till en ökad betydelse för BNI-avgiften i

finansieringen av EU-budgeten. I beslutet förlängs också den brittiska

budgetreduktionen, dvs. den minskning av avgiften som Storbritannien

erhåller.

Avgiften för 1999 uppgick enligt preliminärt utfall för statsbudgeten

till 20 884 miljoner kronor. Sverige betalar från och med 1999 full avgift

till EU-budgeten.

28.2 Budgetens utgifter och budgetarbetet 1999

EU:s budget uppgick år 1999 till ca 85 miljarder euro i s.k. betalnings-

anslag, vilket motsvarar ca 750 miljarder kronor. Ungefär hälften av

utgifterna eller 40,4 miljarder euro, går till jordbruksstöd under

utgiftskategori 1. Nästan en tredjedel eller 30 miljarder euro går till olika

former av strukturstöd som regional- och arbetsmarknadsstöd under

utgiftskategori 2. Budgeten inom ramen för utgiftskategori 3 på ca 5

miljarder euro avser olika åtgärder som hänger samman med den inre

marknaden, t.ex. forskning och utveckling, miljöåtgärder, kulturstöd och

investeringar i infrastruktur. Utrikespolitiska åtgärder, främst bistånd,

uppgick till drygt 3 miljarder euro under utgiftskategori 4. Admini-

strativa utgifter tar 4,5 miljarder euro i anspråk under utgiftskategori 5.

EU-budgetens inriktning och nivå bestäms av tre faktorer. För det

första har långtidsbudgeten, det finansiella perspektivet, avgörande

betydelse genom att ange ramar för de sex utgiftskategorierna och ramen

för de totala utgifterna. För det andra bestäms inriktningen och i stor del

också storleken på budgeten av beslutsprocessen i lagstiftningsfrågor.

För det tredje bestäms budgeten av EU:s årliga budgetprocess i EU. I den

processen beslutar Europaparlamentet och rådet tillsammans de slutliga

nivåerna på utgifterna.

Den årliga budgetprocessen för EU inleds genom att kommissionen

under våren förelägger rådet och parlamentet det preliminära budget-

förslaget. Rådet granskar förslaget och upprättar med det som grund det

budgetförslag som sedan föreläggs parlamentet. Parlamentet granskar

budgetförslaget vid två behandlingar och därefter upprättas budgeten i

dess slutliga form i december. När budgeten har fastställts genomför

kommissionen den under eget ansvar. Revisionsrätten kontrollerar

budgetens genomförande och beslutar om den ekonomiska förvaltningen

har varit sund.

Budgeten för 2000 är den första budgeten i det nya finansiella

perspektivet för 2000 2006. EU:s medlemsstater och Europaparlamentet

kom överens om det nya finansiella perspektivet i Agenda 2000-

förhandlingarna vid toppmötet i Berlin i mars 1999. Sverige verkade i

budgetprocessen under 1999 för att budgeten för 2000 skulle bli så

restriktiv som möjligt. Budgeten för år 2000 fastställdes slutligen den 16

december 1999. Beslutet har föregåtts av intensiva förhandlingar och då

främst gällande finansieringen av EU:s åtaganden i Kosovo för år 2000.

Budgeten fastställdes till 93,3 miljarder euro för åtagandebemyndiganden

och 89,4 miljarder euro för betalningsanslagen.

Sverige driver generellt en återhållsam budgetpolitik i EU. Det låter sig

svårligen göras på en del områden. Framförallt utgifterna för jordbruks-

politiken bestäms snarare av gällande regler och lagstiftning än av direkta

budgetbeslut. Därför förutsätter mer återhållsamma jordbruksutgifter

förändringar av reglerna. Sverige önskar på sikt genomföra mer

strukturellt inriktade besparingar och då framförallt genom förändringar

av jordbruks- och strukturfondspolitiken. Förbättrad budgetdisciplin vid

användningen av EU:s medel är en annan prioriterad fråga för Sverige.

28.3 Återflöde från EU-budgeten

Med återflöde brukar normalt avses de utgifter på EU:s budget som riktar

sig mot en särskild medlemsstat. Det är inte möjligt att beskriva hela EU-

budgeten i sådana termer. Redovisningen av EU-budgeten är inte heller

upplagd på ett sådant sätt att återflödet för ett enskilt land är lätt

avläsbart. Återflödet är intressant bl.a. som ett uttryck för hur man

använder de resurser som medlemsstaterna genom sina betalningar till

budgeten ställer till EU:s förfogande. För 1999 finns ännu inga samman-

ställningar över budgetens utfall i detta perspektiv.

Kommissionen har dock överlämnat en sammanställning över

utgifterna för 1998 fördelade på medlemsstaterna. I sammanställningen

framgår att det faktiska återflödet till Sverige 1998 uppgick till 1 326,1

miljoner euro (meuro) eller 11,8 miljarder kronor vid kursen 8,92

kr/euro, vilket är genomsnittskursen kr/euro för 1998. I detta belopp

ingår den s.k. infasningsåterbetalningen i enlighet med anslutnings-

fördraget. Infasningen uppgick 1998 till ca 275 miljoner kronor.

Det svenska återflödet fördelade sig enligt följande:

Jordbruksstöd 770,9 meuro 58 %

Strukturfonder 375,8 meuro 29 %

Infasning 31,0 meuro 2 %

Inre åtgärder 148,4 meuro 11 %

varav:

FoU 97,5 meuro 66 %

Utbildning, ungdom 15,2 meuro 10 %

och kultur

Konsument, Inre marknad, 20,0 meuro 14 %

Transeuropeiska nätverk

Energi och miljö 9,1 meuro 6 %

Övrigt 6,6 meuro 4 %

Totalt 1 326,1 meuro 100 %

Av återflödet utan infasningen utgjorde jordbruksstödet 60 % och

strukturstöden 29 %, dvs. tillsammans 89 % av återflödet.

Fördelningen innehåller inga administrativa utgifter. Utrikes åtgärder,

programsamarbete med tredje land liksom betalningar till Europeiska

investeringsfonden har inte heller tagits med i kommissionens

redovisning per medlemsstat.

På statsbudgeten bruttoredovisas det återflöde som administreras av

svenska myndigheter, dvs. betalningarna från kommissionen redovisas

mot inkomsttitel, medan de utbetalningar svenska myndigheter gör på

kommissionens vägnar redovisas mot anslag på statsbudgetens

utgiftssida. Alla betalningar från kommissionen av detta slag till svenska

myndigheter redovisas under inkomsttitel 6000. Man kan alltså där få en

uppfattning om storleksordningen på den del av återflödet som

administreras av svenska myndigheter ett visst år beskrivet i termer av

kommissionens utbetalningar. Det är dock viktigt att påpeka att svenska

myndigheter inte administrerar samtliga utgifter på EU-budgeten vilka

riktar sig mot Sverige och alltså skulle ingå i termen återflöde. Exempel

på återflöde som inte fångas över statsbudgeten är forskningsstöd inom

ramprogrammet för forskning. Det preliminära utfallet för inkomsttitel

6000 uppgår till 9,2 miljarder kronor 1999. Den gemensamma jordbruks-

politiken svarade för 7,1 miljarder av detta, strukturfonderna för 2,0

miljarder kronor.

29 Åtgärder mot fusk och andra oegentligheter

Enligt fördraget har kommissionen det övergripande ansvaret för att

medlen i EU:s budget används korrekt och effektivt. Samtidigt har

medlemsstaterna, också enligt fördraget, det primära ansvaret för att

bekämpa bedrägerier och andra oegentligheter i medlemsstaterna som

riktas mot unionens finansiella intressen. Medlemsstaternas myndigheter

och kommissionen samarbetar för att upptäcka och åtgärda bedrägerier.

Det är OLAF, den nya bedrägeribekämpningsbyrån, som ansvarar för

detta å kommissionens vägnar. Revisionsrätten granskar både

kommissionens och medlemsstaternas sätt att administrera och

kontrollera EU:s medel.

Den alltmer omfattande kritiken mot kommissionens sätt att styra och

kontrollera sin verksamhet var en starkt bidragande orsak till att

kommissionen avgick i mars 1999. Det skedde med anledning av den

oberoende expertgruppens första rapport, men skall ses i ljuset av en

växande kritik inte minst från parlamentet.

29.1 Åtgärder inom polissamarbete och straffrättsligt

samarbete

En straffrättslig konvention om skydd för EG:s finansiella intressen

(bedrägerikonventionen) skrevs under av medlemsstaterna den 26 juli

1995 (EGT C 316, 27.11.1995, s. 48). Konventionen innebär att staterna

åtar sig att straffbelägga olika former av bedrägerier som skadligt kan

påverka gemenskapernas budget. Ett första protokoll till bedrägeri-

konventionen med bestämmelser om korruption som kan inverka menligt

på EG:s finanser undertecknades den 27 september 1996 (EGT C 313,

23.10.1996, s. 1). Ytterligare ett protokoll, med bestämmelser om

förhandsbesked från EG-domstolen om tolkningen av bedrägeri-

konventionen och det första protokollet (domstolsprotokollet),

undertecknades den 29 november 1996 (EGT C 151, 20.5.1997, s. 1).

Riksdagen har godkänt dessa instrument och antagit nödvändiga

lagstiftningsåtgärder. Lagstiftningen trädde i kraft den 1 juli 1999 (Prop.

1998/99:32, bet. 1998/99:JuU16 och rskr. 1998/99:167).

Vidare kan nämnas att det s.k. andra protokollet till bedrägeri-

konventionen, med bestämmelser främst om ansvar för juridiska personer

för EG-bedrägerier som begås i dess verksamhet och om samarbete med

kommissionen i brottsundersökningar om EG-bedrägerier, under-

tecknades den 19 juni 1997 (EGT C 221, 19.7.1997, s. 11). En

förklarande rapport till protokollet godkändes av rådet den 12 mars 1999

(EGT C 91, 31.03.1999, s. 8).

29.2 Övriga åtgärder för att undvika fusk, fel och andra

brister

29.2.1 SEM 2000 kommissionens program för förbättrad styrning

och kontroll av EU-medel

Kommissionens program för förbättrad styrning och kontroll av EU:s

medel (SEM 2000, Sound and Efficient Management) fortsatte under

1999. Programmet inrättades av Santer-kommissionen under

kommissionsledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN] och Liikanen och har bedrivits enligt de

rekommendationer som Europeiska rådet ställde sig bakom i december

1996. Den särskilda gruppen med personliga representanter för

medlemsstaternas finansministrar har sammanträtt två gånger under året.

Uppgiften har varit att följa kommissionens arbete och lämna råd i fråga

om nya förslag på området. Lägesrapport har lämnats till Ekofin-rådets

möte i maj och november 1999. Även om antalet möten är lika många

som för 1998 mattades aktiviteten av märkbart i och med kommissionens

avgång.

I linje med rådets önskan har dock den nya kommissionen beslutat att

fortsätta arbetet i denna grupp och har annonserat en rad ämnen som skall

behandlas. Bland dessa kan nämnas nya regler på finanskontrollområdet

knutna till de nya programmen inom strukturfondsområdet, principer för

en ny budgetförordning, uppbyggnaden av bra system för finansiell

kontroll av EU-medel i kandidatländerna samt uppföljning och

utvärdering.

29.2.2 Kommissionens arbete med att bekämpa bedrägerier

Kommissionen har ett övergripande ansvar för att gemenskapsmedlen

används korrekt och effektivt och för åtgärder som leder till ett bra skydd

av gemenskapernas finansiella intressen. I detta ligger att föreslå

gemensam lagstiftning, att samordna medlemsstaternas arbete, att i

samarbete med medlemsstaterna utreda misstänkta fall samt främja

kompetensutveckling. Det är dock medlemsstaterna som har det primära

ansvaret för att vidta åtgärder mot bedrägerier med EG:s medel som

administreras eller används i medlemsstaterna.

I december 1998 föreslog kommissionen att ett nytt organ skulle

inrättas i EU med ansvar för utredningar av misstänkta bedrägerier.

Förslaget bereddes i rådet under våren 1999 och kunde tack vare gott

samarbete mellan de tre institutionerna rådet, Europaparlamentet och

kommissionen och med inte minst Sverige som pådrivande part i

förhandlingarna, avslutas redan i maj 1999. Beslutet innebar att en ny

byrå för bekämpning av bedrägerier, OLAF, inrättades med ansvar för

såväl kommissionens arbete för att stärka skyddet av gemenskapernas

finansiella intressen som för utredningar av misstänkta interna

bedrägerier inom EU:s institutioner och organ.

Den nya byrån tog över den gamla UCLAF:s uppgifter och har givits

en mycket oberoende ställning i förhållande till kommissionen. OLAF:s

chef beslutar själv om att inleda utredningar och om att anta slutsatser

och rekommendationer med anledning av genomförda utredningar samt

anställer själv sin personal. För att säkra att arbetet bedrivs oberoende

och att åtgärder vidtas med anledning av OLAF:s upptäckter inrättades

dessutom en särskild övervakningskommitté, bestående av sex experter

på området. Kommittén följer löpande OLAF:s arbete och kan, om den

vill, rapportera till rådet och parlamentet.

OLAF:s direktör utses av kommissionen efter ett öppet

rekryteringsförfarande och efter att ha inhämtat rådets och parlamentets

synpunkter. Övervakningskommittén måste också godkänna

kandidaterna. Efter det att ansökningstiden gick ut i augusti 1999 drog

förfarandet ut på tiden. Kommissionen kunde dock besluta på sitt sista

sammanträde i december 1999 om att utnämna tysken Franz-Hermann

Breuner till direktör.

Omorganisationen har i kombination med kommissionens avgång lett

till att en hel del av kommissionens utvecklingsarbete försenats eller

ställts in under 1999. Till exempel har inte den rådgivande arbetsgruppen

med experter från medlemsstaterna sammankallats under året.

Kommissionens rapport om bekämpning av bedrägerier när det gäller

1998 presenterades inte förrän i slutet av november. Europeiska rådet

beslutade i Wien i december 1998 att en uppföljning av bedrägeri-

bekämpningen i sin helhet skulle ske vid dess möte i Helsingfors i

december 1999. Inte heller det kunde genomföras då kommissionen inte

kunnat överlämna underlag för en sådan översyn till rådet. Europeiska

rådet uppmanade kommissionen att presentera en analys för rådet senast i

juni år 2000.

29.2.3 Revisionsrättens iakttagelser

Revisionsrätten presenterade i november 1999 sin årsrapport när det

gäller kommissionens genomförande av EU:s budget för budgetåret

1998. Detta var den första årsrapport som den svenske ordföranden i

revisionsrätten, Jan O[REDACTED_EFTERNAMN], lagt fram sedan sitt tillträde som

ordförande i januari 1999. I årsrapporten ingår även den så kallade

revisionsförklaringen där revisionsrätten bedömer om redovisningen är

riktig och om de underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta.

För första gången har revisionsrätten brutit ned iakttagelserna i

revisionsförklaringen om omfattningen på substantiella och formella fel

på respektive utgiftsområde. Revisionsrätten har dessutom under året

presenterat fyra specialrapporter.

Revisionsrättens iakttagelser återspeglar i flera fall föregående års

rapporter. Rätten konstaterar att kommissionen måste stärka den

finansiella styrningen och kontrollen betydligt för samtliga utgifts-

områden inom budgeten, även om förbättringar kunnat iakttas inom

jordbruksområdet och att förutsättningarna för en bättre kontroll inom

strukturfondsområdet förbättras med de nya regelverken som beslutats

för den programperiod som börjar år 2000. Rätten konstaterar också att

kommissionens slutliga ansvar för att budgeten genomförs korrekt och

riktigt inte undandrar medlemsstaterna ansvar för att jordbruks- och

strukturfondsbidragen administreras och kontrolleras på ett bra sätt.

Revisionsrättens kritik visar att det återstår en del att göra. Rätten pekar

också på det generella behovet av en moderniserad förvaltning inom

kommissionen. Den bör präglas av tydliga mål och uppföljning av

resultaten mot dessa mål samt tydligt ansvar.

Beredningen av årsrapporten och revisionsförklaringen inleds i rådet i

januari år 2000 för att ligga till grund för Ekofin-rådets rekommendation

till Europaparlamentet i mars 2000 om huruvida kommissionen borde

beviljas ansvarsfrihet för 1998.

29.2.4 Beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för

föregående år

1999 präglades av konsekvenserna av att parlamentet inte beviljade

kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av 1996 års budget.

Kommissionen godkände den utlysta misstroendeförklaringen mot

kommissionen i januari 1999 men fick acceptera en rad krav från

parlamentets sida, bl.a. att en oberoende expertgrupp tillsattes för att

utreda hur kommissionen hanterat oegentligheter och andra brister i sin

förvaltning. Expertgruppens första rapport presenterades på kvällen den

15 mars 1999 (samma dag som rådet, på basis av innehållet i

revisionsrättens rapporter, beslutade att rekommendera kommissionen

ansvarsfrihet för genomförandet av budgeten för 1997). Kommissionen

beslutade omgående att avgå med anledning av innehållet i rapporten. Då

ansvarsfrihetsbeslutet för 1996 blivit hängande i luften beslutade

parlamentet att besluta om att godkänna räkenskaperna men att låta

beslutet från december 1998 att ej ge ansvarsfrihet för året anses som

slutligt beslut.

Rådet beslutade i mars 1999, på basis av innehållet i revisionsrättens

rapporter (vilket är det enda rådet kan beakta i ansvarsfrihetsprövningen

till skillnad från parlamentet som också kan inkludera andra

överväganden i sitt beslut), att rekommendera parlamentet att bevilja

kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av 1997 års budget.

Europaparlamentet beslutade dock i maj 1999 att skjuta upp beslutet i

avvaktan på den nya kommissionens tillträde efter sommaren. En

förutsättning för att ansvarsfrihet skulle beviljas var enligt beslutet att

den nya kommissionen förband sig att genomföra långtgående reformer i

den egna förvaltningen. Här nämndes särskilt personalpolitik och

uppförandekoder, kontor för tekniskt bistånd, informationsgivning till

parlamentet och utvärdering av budgetkontrollen och beviljande av

ansvarsfrihet kopplat till medel som administreras av kommissionen och

medlemsstaterna tillsammans. Parlamentet hade vid 1999 års utgång

ännu inte beslutat i ärendet.

DEL 3 DEN EUROPEISKA UNIONENS

FÖRBINDELSER MED OMVÄRLDE

30 Utrikes- och säkerhetspolitik

Samarbetet på det utrikes- och säkerhetspolitiska området, GUSP, utgör

EU:s s.k. andra pelare och är mellanstatligt till sin karaktär. I princip

fattas samtliga beslut med enhällighet. Utrikesministrarna möts

månatligen för att bl.a. diskutera utrikespolitiska frågor. Inför varje möte

i Allmänna rådet informeras utrikesutskottet om de GUSP-relaterade

frågorna på dagordningen. Sedvanligt samråd sker med EU-nämnden. På

tjänstemannanivå förbereds frågorna inom EU:s politiska kommitté samt

därunder inom ca 25 olika GUSP-arbetsgrupper.

Inom GUSP finns i första hand följande instrument till förfogande:

gemensamma uttalanden, gemensamma ståndpunkter, gemensamma

åtgärder och, som en följd av Amsterdamfördraget, gemensamma

strategier. En förteckning över hur dessa instrument använts det gångna

året finns i bilaga 8.

Under året har medlemsstaterna gjort 129 gemensamma uttalanden i

olika frågor. De flesta som en följd av en specifik händelse, som t.ex.

president Tudjmans död, men även några i syfte att tydliggöra unionens

inställning i vissa sakfrågor, t.ex. reaktioner på utvecklingen i f.d.

Jugoslavien.

Gemensamma ståndpunkter har antagits på grundval av artikel 15 (f.d.

artikel J 5) i unionsfördraget, som anger unionens inställning till en

särskild fråga av geografisk eller tematisk karaktär, om bl.a. sanktionerna

mot f.d. Jugoslavien, sanktioner mot Indonesien i ljuset av dåvarande

situation i Östra Timor, om fortsatta sanktioner mot Burma, och om en

stabilitetspakt för sydöstra Europa.

Gemensamma åtgärder på grundval av artikel 14 (f.d. artikel J 4) i

fördraget beslutas i specifika situationer där operativa insatser från

unionens sida anses nödvändiga. De finansiella medel som behövs tas

som regel från ett särskilt anslag i EU:s budget (40 miljoner euro under

1999). Under året har EU på detta sätt beslutat att bl.a. lämna stöd till den

höge representantens organ för genomförande av fredsavtalet i Bosnien

och Hercegovina, fortsatt stöd till de särskilda sändebuden för f.d.

Jugoslavien, för fredsprocessen i Mellanöstern och för området kring de

afrikanska stora sjöarna.

Europeiska rådet har fattat beslut om två gemensamma strategier under

året. Vid mötet i Köln kom man överens om strategin för Ryssland och

beslut om en första åtgärd, om nedrustning, under denna strategi har

fattats. Vid toppmötet i Helsingfors kom man överens om strategin för

Ukraina och genomförandet av denna kommer att inledas under år 2000.

Vid mötet i Köln fattade man även beslut om att genomföra strategier för

Medelhavsområdet och Västra Balkan. Arbetet med dessa har ännu inte

avslutats.

I och med att Amsterdamfördraget trädde i kraft så har posten som den

höge representanten för GUSP inrättats. Javier Solana utnämndes till hög

representant (och generalsekreterare för rådet) i samband med

Europeiska rådet i Köln. Den höge representanten skall biträda

ordförandelandet och rådet och medverka vid utformning, förberedelser

och genomförande av beslut samt, när det är lämpligt, på rådets vägnar

och på ordförandelandets begäran, företräda unionen utåt.

Som en ytterligare följd av Amsterdamfördraget har man i rådets

generalsekretariat inrättat en gemensam enhet för politisk planering och

tidig förvarning (analysenhet) inom GUSP under ledning av höge

representanten. Syftet med dess förvarningsfunktion är att ge EU

möjligheter att på ett tidigt stadium sätta in konfliktförebyggande

åtgärder. Målsättningen är vidare att analysenheten skall föra in ett

gemenskapsperspektiv i EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, såväl på lång

sikt som inför och under konkreta kriser.

Diskussioner om utvecklingen av en europeisk säkerhets- och

försvarspolitik har förts under året på grundval av beslutet vid

Europeiska rådets möte i Köln i juni 1999. Vid Europeiska rådets möte i

Helsingfors 10 11 december antogs två rapporter om förstärkning av den

gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och EU:s icke-militära

krishantering.

30.1 Säkerhetspolitik

EU är aktivt inom säkerhetspolitiken på en lång rad områden. Den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken omfattar dels samarbete i

förhållande till tredje land, dels samordning inom internationella

organisationer såsom FN och OSSE. Ett exempel på det senare har under

1999 varit EU:s aktiva roll i framtagandet av Europeiska

säkerhetsstadgan som antogs vid OSSE:s toppmöte i Istanbul i

november.

EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik har under år 1999

utvecklats snabbt. En anledning till detta är att det nya unionsfördraget

gör krishantering till en medlemskapsuppgift, och därmed öppnar vägen

för gemensamma initiativ på området. En annan orsak är att den fortsatta

utvecklingen på Balkan har understrukit EU:s behov av att stärka sin

förmåga att hantera kriser.

Europeiska rådet i Köln i juni slog följaktligen fast att EU skall kunna

agera självständigt inom hela bredden av konfliktförebyggande och

krishanterande uppgifter, och för detta måste ha uppbackning av

trovärdiga militära styrkor samt instrument för att fatta beslut om att

använda dem, och en beredskap att göra så. Mötet beslutade också att EU

bör bygga ut och bättre koordinera unionens och medlemsstaternas icke-

militära krishanteringsinstrument. För att göra detta möjligt beslöt man

att i EU integrera relevanta funktioner från EU:s militära samarbets-

organisation Västeuropeiska unionen (VEU), samt att låta VEU upphöra

som organisation. Den bortre tidsgränsen för de nödvändiga besluten

sattes till slutet av 2000.

Riktlinjerna ledde emellertid till att man redan vid Europeiska rådet i

Helsingfors i december tog beslut som innebar att medlemsstaterna på

institutionssidan, från och med mars 2000, skall inrätta interimistiska

politiska och militära organ som på sikt skall övergå i en ständig

kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik, en militär kommitté och en

militär stab. Vad gäller den militära kapacitetssidan har medlemsstaterna

satt som mål att senast 2003 tillsammans kunna sätta in en styrka om upp

till 60 000 man inom 60 dagar och under minst ett år. Europeiska rådet

antog även en aktionsplan för stärkandet av de nationella och

gemensamma icke-militära krishanteringsinstrumenten, för vilka

konkreta mål skall sättas upp i syfte att skapa en snabbinsatskapacitet.

Som ett led i processen för att stärka EU:s gemensamma säkerhets- och

försvarspolitik skall ett system för samråd, samarbete och insyn

utvecklas mellan EU och Nato, liksom lämpliga strukturer som gör det

möjligt för Natomedlemmar utanför EU, liksom andra intresserade, att

deltaga i krishanteringsoperationer ledda av EU. Regeringen har löpande

samrått och informerat EU-nämnden om sina ståndpunkter.

Av särskild betydelse har varit bl.a. att fastslå att processen endast rör

krishantering och inte gemensamt försvar, att framhålla FN:s roll, samt

vikten av en integrerad civil och militär ansats i krishantering. Sverige

har verkat för att utveckla en kultur av konfliktförebyggande inom EU.

Samarbetet mellan EU och VEU har under 1999 bland annat inneburit

att den internationella polisiära insatsen i Albanien (Multinational

Advisory Police Element, MAPE) har fortsatt och utvidgats, med svensk

medverkan. På EU:s uppdrag har VEU också inlett en mission för

rådgivning och utbildning för minröjning i Kroatien (Western European

Union Demining Assistance Mission, WEUDAM). Sverige har lednings-

ansvaret för denna operation som syftar till att utöka Kroatiens nationella

kapacitet att röja minor. Insatsen har visat sig vara viktig för att öka

rörelsefriheten och säkerheten för återvändande flyktingar.

EU har under 1999 lämnat betydande stöd till fredsfrämjande insatser,

framför allt till Balkan, Mellanöstern, Afrika samt Latinamerika. EU

samarbetar i dessa frågor nära med FN och andra internationella

organisationer såsom OSSE, Nato, VEU samt Europarådet, vilket har en

ömsesidigt förstärkande effekt.

Utvecklingen på Balkan har under 1999 fortsatt att kräva stort

säkerhetspolitiskt engagemang från EU:s sida. EU har bl.a., såsom en av

de största bidragsgivarna, aktivt stött fredsprocessen i Bosnien-

Hercegovina, framför allt genom återuppbyggnadsinsatser. EU:s egen

övervakningsinsats i Balkanområdet (ECMM) har också verksamt

bidragit till fredsprocesserna i Bosnien, Kroatien och Kosovo, samt har

även utökat sin verksamhet till att omfatta stationär närvaro i

Montenegro. ECMM-grupper tjänstgör även i Albanien och Makedonien.

EU:s största insats på Balkan under 1999 har emellertid gällt Kosovo i

och med att flera medlemsstater har givit stora finansiella och personella

bidrag till såväl Natos militära insats (KFOR) som FN:s civila

administration (UNMIK). Inom UNMIK har EU särskilt ansvar för den

s.k. fjärde pelaren inriktad på återuppbyggnad.

EU har under 1999 antagit sina två första gemensamma strategier, för

Ryssland respektive Ukraina. De gemensamma strategierna är ett

instrument som tillkommit med det nya unionsfördraget

(Amsterdamfördraget) och som syftar till att konsolidera EU:s politik

gentemot ett särskilt område. I Rysslands och Ukrainas fall kommer de

gemensamma strategierna bl.a. att kunna utgöra bas för en utvecklad

säkerhetspolitisk dialog med EU, liksom samarbete i fråga om bl.a.

krishantering.

Utvidgningsprocessen inom EU har stor säkerhetspolitisk betydelse

eftersom kandidatländerna ställs inför krav på att kunna uppvisa

institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga

rättigheter och respekt och skydd för minoriteter.

År 1999 har bidragit med ett helt nytt integrerande, och därmed

säkerhetspolitiskt viktigt, instrument i form av Stabilitetspakten för

sydöstra Europa. Pakten tillkom som ett led i EU:s fredsansträngningar

på Balkan och fungerar som ett forum för samordning och belysning av

regionala aktiviteter som bidrar till välstånd, säkerhet och integration.

Sveriges kabinettssekreterare Jan[REDACTED_EFTERNAMN] innehar ordförandeskapet för

det särskilda s.k. arbetsbord som ansvarar för säkerhetsfrågor inom

pakten.

30.2 Mänskliga rättigheter

De mänskliga rättigheterna intar en alltmer framträdande plats inom EU.

Det bekräftades i Amsterdamfördraget som trädde i kraft den 1 maj 1999.

Enligt unionsfördragets nya lydelse bygger EU på principerna om frihet,

demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande

friheterna. Respekt för de mänskliga rättigheterna återfinns även bland

målen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.

Som uppföljning till EU:s deklaration om mänskliga rättigheter från

Wien av den 10 december 1998 publicerades den första årliga rapporten

om EU:s verksamhet för mänskliga rättigheter. EU arrangerade ett forum

för diskussion om mänskliga rättigheter där företrädare från EU:s

medlemsstater, frivilliga organisationer och den akademiska världen

deltog.

Europeiska rådet beslutade i Köln i juni 1999 att en stadga för

grundläggande rättigheter i EU skall utarbetas. Ett särskilt organ

bestående av representanter för medlemsstaternas regeringar och

parlament samt Europaparlamentet tillsattes i syfte att utarbeta ett förslag

till stadga.

EU arbetade för målet att nå respekt för de mänskliga rättigheterna

genom att ta upp dessa frågor i bilaterala relationer med tredje land

liksom inom ramen för FN och andra multilaterala organ, särskilt inom

OSSE. Mänskliga rättigheter spelar också en framträdande roll i

stabilitetspakten för sydöstra Europa som lanserades på EU:s initiativ i

juni 1999. I bilaterala relationer med tredje land kom frågor om

mänskliga rättigheter till uttryck genom s.k. grundläggande klausuler i

avtal, genom démarcher (skriftligt eller muntligt påpekande till en annan

stats regering, innehåller ofta en uppmaning att vidta en viss åtgärd) och

offentliga avsiktsförklaringar.

I enlighet med de under 1998 antagna riktlinjerna för arbete mot

dödsstraffet tog EU under 1999 upp frågan i bilaterala kontakter med

bl.a. Filippinerna, Kina, Trinidad och Tobago, USA, Bahamas, Jamaica,

Benin, Uganda, Sierra Leone och Iran. EU utfärdade även en rad

démarcher i individuella fall där man uppmanade regeringar att inte

verkställa dödsdomar. Frågan om dödsstraffets successiva begränsning,

exempelvis genom införande av moratorier (tillfälliga stopp) togs upp av

EU i bilaterala samtal med en rad stater och inom internationella organ.

EU är en aktiv aktör inom FN:s olika organ för mänskliga rättigheter.

Under 1999 års session av FN:s kommission för mänskliga rättigheter

lade EU fram resolutionsförslag angående situationen i Demokratiska

republiken Kongo, Myanmar/Burma, Irak, Iran och Sudan samt deltog

aktivt i utarbetandet av ordförandeuttalanden om Östra Timor och

Colombia. EU var även förslagsställare till resolutionerna om

dödsstraffet och barnens rättigheter. EU höll ett längre anförande om

situationen i olika länder samt anföranden kring olika tematiska ämnen.

På motsvarande sätt upprätthöll EU en hög profil vid behandlingen av

resolutionsförslag under FN:s generalförsamling kring frågor om de

mänskliga rättigheterna. EU lade fram ett resolutionsförslag om

begränsning av dödsstraffets tillämpning. Förslaget fick dock dras

tillbaka sedan ett antal ändringsförslag hade lagts fram som skulle ha

medfört att syftet med resolutionen skulle gått förlorat.

30.3 Nedrustning

Under året skedde ett nära samarbete inom EU i frågor som rörde

nedrustning. I FN:s generalförsamlings första utskott, det utskott där

nedrustningsfrågor behandlas, antogs 51 resolutioner och beslut. Vid 14

av de 22 resolutioner eller beslut som hänvisades till omröstning röstade

EU:s medlemsstater med gemensam hållning. Två av de resolutioner som

skilde EU åt är värda att uppmärksamma särskilt. Den ena resolutionen

som handlade om en ny dagordning för kärnvapennedrustning hade för

andra året i följd lagts fram av den s.k. koalitionen för en ny dagordning

(NAC), i vilken Sverige och Irland ingår. Beträffande denna resolution

röstade tre EU länder för (Sverige, Österrike och Irland), två länder mot

(Frankrike och Storbritannien), medan övriga avstod. Den andra

resolutionen avsåg ABM-avtalet (avtalet om begränsat missilförsvar mot

missilangrepp) och hade lagts fram av Ryssland, Kina och Vitryssland

med anledning av USA:s nationella missilförsvar. Två medlemsstater

Irland och Frankrike röstade för medan övriga medlemsstater avstod I

omröstningen. Nära EU-samråd skedde inom ramen för FN:s ned-

rustningskommission (UNDC). På nedrustningskonferensen i Genève

(CD) uttalade sig EU gemensamt till stöd för omedelbara förhandlingar

om ett förbud mot produktion av klyvbart material för vapenbruk

(FMCT).

Biologiska och kemiska vapen

Den 17 maj 1999 antog rådet en gemensam ståndpunkt om

förhandlingarna om ett rättsligt bindande protokoll för att stärka

efterlevnaden av 1972 års B-vapenkonvention. Enligt den gemensamma

ståndpunkten skall EU-medlemsstaterna bl.a. verka för att protokollet

kan antas av en specialkonferens under år 2000. Vidare skall

medlemsstaterna verka för att ett antal åtgärder som är väsentliga för att

främja efterlevnaden av B-vapenkonventionen inkluderas i protokollet,

bl.a. effektiv uppföljning av deklarationer i form av slumpvisa besök

samt upprättandet av en kostnadseffektiv och oberoende internationell

organisation.

Under året genomfördes EU-démarcher syftande till att uppbåda stöd

för en intensifiering av förhandlingarna om protokollet. Även démarcher

syftande till att främja universell anslutning till 1993 års konvention mot

kemiska vapen genomfördes under 1999 av EU. Vid den fjärde

konferensen med parterna till konventionen mot kemiska vapen hölls ett

gemensamt EU-anförande. I detta anförande betonades bl.a. betydelsen

av att alla fördragsslutande parter inkommer med deklarationer när det

gäller kemiska industrier. Beträffande nedrustning av kemiska vapen

antog rådet den 17 december 1999 en gemensam åtgärd om stöd till en

anläggning för förstöring av kemiska vapen i Gorny, Ryssland.

Lätta vapen

Rådet antog den 17 december 1998 en gemensam åtgärd när det gäller

frågan om lätta vapen. I denna fastslås att EU skall eftersträva att få till

stånd enighet i relevanta internationella organ för att genomföra vissa i

åtgärden angivna principer och åtgärder för att bidra till att bekämpa

destabiliserande ansamlingar och spridning av lätta vapen samt att lösa

problem orsakade av dessa ansamlingar. En rådsresolution i enlighet med

den gemensamma åtgärden antogs den 21 maj 1999. EU har under det

gångna året agerat aktivt i internationella organ (t.ex. FN och OSSE) i

den gemensamma åtgärdens anda. Härvidlag kan nämnas det betydande

gemensammma arbete som EU utfört genom démarcher i ett stort antal

länder under 1999, vid vilka man förklarat innebörden av den gemen-

samma åtgärden och bett om stöd för dess målsättningar. Vidare har ett

gemensamt uttalande när det gäller lätta vapen antagits av EU och

Kanada. Ett gemensamt uttalande och en aktionsplan antogs av EU och

USA i december 1999.

30.4 Icke-spridning

I oktober anordnades i Wien en konferens för att påskynda

ikraftträdandet av Fördraget om fullständigt förbud mot kärn-

sprängningar (CTBT). Inför denna konferens antog EU-medlemsstaterna

en gemensam ståndpunkt genom vilken medlemsstaterna förbinder sig att

bidra till att provstoppsavtalet snarast kan träda i kraft som ett viktigt led

i främjandet av ickespridning och nedrustning av kärnvapen. Inför

Wien-konferensen genomförde EU också démarcher i flera av de 44

länder vars anslutning krävs för provstoppsavtalets ikraftträdande, och

uppmanade dessa att snarast ansluta sig till avtalet samt att delta i

Wienkonferensen.

Efter beskedet om amerikanska kongressens beslut att inte godkänna

provstoppsavtalet beklagade EU-medlemsstaternas utrikesministrar detta

i ett gemensamt uttalande under toppmötet i Tammerfors.

EU-démarcher utfördes även i 20 länder med omfattande kärntekniska

program som ännu inte hade godkänt tilläggsprotokollet till FN:s

atomenergiorgans (IAEA) avtal om kontroll och inspektion. Tilläggs-

protokollet ger IAEA:s inspektörer ökade möjligheter att upptäcka

hemliga kärnvapenprogram i strid med ickespridningsavtalet för

kärnvapen (NPT). EU uppmanade därvid dessa länder att snarast sluta

avtal om och ratificera tilläggsprotokollet och att ge ärendet hög prioritet

inom ramen för sin ickespridningspolitik. Omfattande EU-samordning

ägde rum under IAEA:s generalkonferens då ett antal viktiga

administrativa och politiska beslut kunde fattas. Bland annat löstes, inte

minst tack vare EU:s flexibla hållning, den mångåriga tvisten om

deltagande i regionala grupper och regler för utvidgning av IAEA:s

styrelse. EU gjorde också ett gemensamt uttalande vid mötet i den

förberedande kommissionen till NPT:s granskningskonferens, vilken

ägde rum under våren.

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande i maj och antagandet av

EU:s gemensamma strategi för Ryssland i juni (se 33.7.1) inriktade sig

arbetet inom EU:s arbetsgrupp för ickespridning huvudsakligen på att

utveckla ett biståndsprogram för ickespridning och nedrustning i

Ryssland. Detta godkändes av rådet den 17 december 1999 och är

därmed den första gemensamma åtgärd som faller under en gemensam

EU-strategi.

30.5 Förenta Nationerna omfattande EU-samarbete

EU-medlemsstaterna har ett mycket omfattande samarbete i FN-frågor.

Genom konsultationer dels i GUSP-arbetsgruppen för FN-frågor som

möts i Bryssel, dels mellan medlemsstaternas representationer i FN-

städerna New York, Genève, Nairobi, Rom och Wien förbereds och

samordnas under ordförandeskapets ledning gemensamma ställnings-

taganden, riktlinjer och anföranden i praktiskt taget alla i FN:s general-

församling aktuella ärenden. Inför varje generalförsamling utarbetas EU-

ståndpunkter i prioriterade frågor och ett EU-anförande hålls av

ordförandelandets utrikesminister i generalförsamlingens allmänna

debatt. Ett intensivt samarbete förekommer också vid konventions-

förhandlingar, större konferenser, vissa fackorgans styrelsemöten och

kommittémöten. EU-gruppen har efter hand blivit en allt viktigare aktör i

FN och dess ställningstaganden påverkar ett stort antal andra länders

agerande i FN. Under 1999 har EU fortsatt strävat efter att stärka FN:s

roll och förbättra organisationens möjlighet att hantera kriser och

förebygga konflikter.

Sverige fortsätter sin traditionellt mycket aktiva roll i FN-sammanhang

genom att verka både nationellt och i EU-gruppen. Sverige har inom EU

tagit initiativ som har resulterat i gemensamma ställningstaganden i

många viktiga frågor som FN:s finanser och reformer, verksamheten på

det ekonomiska och sociala området samt miljöfrågor. Som medlem i

EU-gruppen kan Sverige sägas ha vunnit i inflytande i FN, även om den

nationella profilen utåt i vissa fall blivit mindre framträdande.

EU-samarbetet i FN manifesteras främst i av generalförsamlingen

antagna resolutioner, slutdokument från konferenser m.m., mera sällan i

rådsslutsatser. Allmänna rådet antog den 26 april 1999 slutsatser när det

gäller FN:s generalsekreterares rapport (1998) om konfliktorsaker och

insatser för hållbar fred och utveckling i Afrika.

EU-samordningen omfattar inte FN:s säkerhetsråd, där varje medlem

svarar för sina egna ställningstaganden. I unionsfördraget sägs att

medlemsstater som också är medlemmar av säkerhetsrådet skall rådgöra

med varandra och hålla övriga medlemsstater fullt informerade.

30.6 Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

(OSSE)

Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik präglar i

stor utsträckning verksamheten inom OSSE. Samråd och utarbetande av

gemensamma ståndpunkter inom unionen sker inom merparten av

OSSE:s verksamhetsområden. Unionen har också regelbundna möten

med associeringsländerna i aktuella frågor. I OSSE:s ständiga råd, som

möts varje vecka i Wien, för EU-ordförandeskapet genomgående

unionens talan. Rustningskontrollfrågorna inom OSSE är dock normalt

inte föremål för EU-samordning.

Inför och under OSSE:s toppmöte i Istanbul den 18 19 november

spelade EU en central roll i förhandlingarna om den stadga för europeisk

säkerhet, som då kunde antas efter flera års förhandlingar. I enlighet med

unionens prioriteringar innehåller stadgan en klar bekräftelse av de

normer som antagits inom OSSE om bl.a. demokrati, mänskliga

rättigheter, rättsstatens principer och militärpolitiska frågor, fokuserar på

bättre genomförande av dessa normer, bekräftar att respekten för dessa

åtaganden är en legitim angelägenhet för alla OSSE-stater samt stärker

OSSE:s sekretariat och dess operativa förmåga till snabba insatser i fält.

På förslag av unionen lägger stadgan också fast principer för ett stärkt

säkerhetssamarbete mellan OSSE och andra internationella

organisationer och institutioner.

Unionen har också aktivt drivit frågor om ökade aktiviteter av OSSE i

Centralasien, Kaukasus och Sydösteuropa, där OSSE:s fältverksamhet

ökat påtagligt under året. OSSE spelar bl.a. en central roll när det gäller

institutionsbyggande, mänskliga rättigheter och valförberedelser i

Kosovo inom ramen för UNMIK.

I arbetet på att utveckla en förmåga för unionen till civil krishantering

betonas unionens roll som aktör inom och partner till OSSE.

30.7 Exportkontroll av krigsmateriel och andra strategiska

produkter

Den första årliga rapporten i enlighet med EU:s uppförandekod för

vapenexport antogs och offentliggjordes under året. Uppförandekoden

ger uttryck för en gemensam syn på vapenexport och inrättar en

mekanism för informationsutbyte och samråd. Målsättningen är att uppnå

en hög gemensam standard för medlemsstaternas politik på export-

kontrollområdet. I koden föreskrivs ett årligt rapporteringsförfarande.

Den årliga rapporten 1999 innehåller bl.a. de riktlinjer som har antagits

för att förbättra tillämpningen av koden, prioriteringar för framtida

samordnade åtgärder och viss statistik över medlemsstaternas export av

konventionella vapen. Medlemsstaterna har vidare fortsatt diskussionerna

om utformningen av en gemensam europeisk förteckning över krigs-

materiel. Man har även utbytt information om tillämpningen av FN:s,

EU:s och OSSE:s embargon i syfte att utveckla en gemensam praxis.

Arbetet med att revidera EG:s förordning för kontroll av export av

varor med dubbla användningsområden (den s.k. dual-use förordningen, i

kraft sedan januari 1995), som inleddes 1998, har fortsatt under 1999.

Syftet är att förbättra och effektivisera kontrollen av export av varor med

dubbla användningsområden till tredje land samtidigt som handeln inom

EG förenklas. Fortfarande föreligger oenighet bl.a. om vilka produkter

som skall fortsätta att kontrolleras vid handel inom EG. Några länder

anser att vissa särskilt känsliga produkter, exempelvis avancerade

kryptoprodukter och vissa nukleära varor med dubbla användnings-

områden, bl.a. av nationella säkerhetsskäl alltjämt bör vara underkastade

kontroll. Förhandlingarna kan sannolikt slutföras i en nära framtid så att

en reviderad förordning kan träda i kraft under hösten år 2000.

30.8 Försvarsmaterielsamarbete

Försvarsmaterielsamarbetet inom unionen syftar till att pröva

förutsättningarna för och föreslå åtgärder som kan leda till ökat

samarbete mellan medlemsstaterna på detta område samt underlätta

försvarsindustrins omstrukturering. Utgångspunkten för arbetet är den

begränsning som följer av fördragets artikel 296, som ger varje medlems-

stat rätt att undanta tillverkning av och handel med försvarsmateriel från

den inre marknadens regler när detta anses nödvändigt för att skydda

medlemsstatens väsentliga säkerhetsintressen.

Kommissionen presenterade 1997 ett meddelande med rubriken "Att

genomföra unionens strategi för försvarsindustrin". Detta meddelande

innehöll ett utkast till gemensam ståndpunkt om utarbetandet av en

europeisk försvarsmaterielpolitik och en handlingsplan för försvars-

industrin. Frågan om att anta en gemensam ståndpunkt har behandlats

ingående under 1999 utan att medlemsstaterna har kunnat nå enighet.

Man har dock enats om att fortsätta arbetet i syfte att främja

omstrukturering och ett närmare och effektivare samarbete inom

försvarsindustrin. Mellan de sex dominerande medlemsstaterna på

försvarsindustriområdet, däribland Sverige, bedrivs ett särskilt samarbete

utanför unionen vilket i allt väsentligt rör samma frågor som aktualiserats

genom kommissionens meddelande.

30.9 Administrativt arbete

Samarbetet inom andra pelaren omfattar även administrativa frågor. Det

innebär att man gemensamt belyser frågor som rör medlemsstaternas

utrikesförvaltningar ur ett organisatoriskt, resursmässigt och

administrativt perspektiv. Det kan till exempel gälla frågor om

samlokalisering av utlandsmyndigheter i tredje land, varigenom man

önskar uppnå kostnadseffektiva lösningar. En annan uppgift är att

diskutera och utbyta erfarenheter av genomförda organisations-

förändringar i medlemsstaternas utrikesförvaltningar. Under det gångna

året har uppföljning skett av olika samlokaliseringsprojekt som t.ex.

Nigeria och Kazakstan. Man har under året också utbytt erfarenheter när

det gäller medföljandefrågor, samarbete på det konsulära området i tredje

land samt samlat in statistik när det gäller resurser för medlemsstaternas

utrikesförvaltningar. Det senare avses följas upp en gång per år.

En diskussion har inletts vad gäller innehållet i och syftet med det

administrativa samarbetet. En allmän uppfattning synes vara att

samarbetet bör fortsätta på det sätt det bedrivits hittills, dvs. utbyta

erfarenheter bl.a. utifrån sammanställd statistik och andra insamlade

uppgifter. Frågan om bilaterala ambassaders roll inom EU i relation till

sådana ambassaders roll i tredje land har också varit föremål för en

inledande diskussion. Utbildningsansvariga vid medlemsstaternas

utrikesministerier har inom ramen för samarbetet när det gäller

administrativa frågor diskuterat ett samlat initiativ för utbildning av unga

diplomater i gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Initiativet avser

även bidra till att nätverk byggs mellan unga diplomater. Vidare har man

på olika sätt försökt stödja kandidatländerna, bl.a. med diplomat-

utbildning.

30.10 Protokollärt samarbete

Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken

diskuteras även protokoll, dvs. frågor som rör folkrättsliga och

ceremoniella regler för umgänget mellan stater, i synnerhet tolkning och

tillämpning av 1961 års Wienkonvention om diplomatiska förbindelser.

Arbetet innebar under 1999 framförallt jämförelser av praxis på

immunitets- och privilegieområdet syftande till harmonisering, där sådan

är möjlig och lämplig, samt bevakning av utvecklingen i icke-

medlemsstater som misstänks bryta mot Wienkonventionen.

Bland annat behandlades bosättningsbegreppet i Wienkonventionen

samt omfattningen av mervärdesskattebefrielse för utländska beskick-

ningar m.fl., liksom kriterier för anställning av privat hushållshjälp hos

utländska diplomater. Medlemsstaternas system för tillgång till och

betalning av VIP-service vid utländska besök diskuterades.

Två arbetsgruppsmöten har hållits under 1999. Detta fördjupade

samarbete i protokollära frågor uppskattas av Sverige, som värdesätter

gemensamma lösningar på området.

30.11 Bekämpning av terrorism

Jämsides med arbetet mot terrorism under ministerrådet för rättsliga och

inrikes frågor pågår motsvarande ansträngningar inom ramen för den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Under 1999 har verksam-

heten här rört fortsättningen på det treåriga biståndsprogram som

ministerrådet beslutade 1997 i form av en gemensam åtgärd. Rådet

bestämde också under 1999 att förlänga det till år 2002. Programmet

avser att genom utbildning och tekniska insatser stödja den palestinska

myndigheten i att hantera terrorhandlingar, som utgår från territorium

under dess kontroll med iakttagande av principerna för mänskliga

rättigheter. Sverige svarar bl.a. för utbildningen i mänskliga rättigheter.

Programmet skall ses som ett bidrag till fredsprocessen i Mellanöstern.

En svensk, Nils[REDACTED_EFTERNAMN], samordnar verksamheten.

Det har på arbetsgruppsnivå även förekommit diskussion och

samordning inför behandlingen av ärenden inom FN såsom frågan om en

eventuell internationell konferens på hög nivå om terrorism samt arbetet

med nya konventioner: förslaget till konvention för undertryckande av

nukleär terrorism och konventionen för undertryckande av finansiering

av terrorism. Vidare har samråd skett om gemensamma diplomatiska

framställningar i aktuella frågor, vilka verkställts av ordförandeskapet.

Dialogen om terrorism med Medelhavsparterna, inom ramen för

Barcelonaprocessens politiska och säkerhetsmässiga partnerskap, har

också förts vidare, liksom den regelbundna dialogen med USA, Ryssland

och de associerade europeiska staterna.

31 Den gemensamma handelspolitiken

EG:s handelsrelationer med länder utanför EU, liksom EG:s agerande i

Värdshandelsorganisationen WTO, hanteras inom ramen för den gemen-

samma handelspolitiken. Kommissionen för EG:s talan i dessa

sammanhang.

Ansträngningarna med att reducera och eliminera olika typer av hinder

för handeln mellan länder får inte begränsas till att säkerställa den fria

rörligheten av varor och tjänster inom EG. Insatser krävs också för att

förbättra möjligheterna för EU-medlemsstaterna företag att exportera till

stater utanför EU samtidigt som EG:s inre marknad måste präglas av

öppenhet för import från omvärlden.

31.1 Svenska prioriteringar

Som ett litet land som är beroende av utrikeshandeln behöver Sverige ett

öppet och väl fungerande internationellt handelssystem. Sverige verkar

för att EG både i sina bilaterala handelsrelationer liksom i WTO skall

agera på ett sätt som bidrar till att förbättra förutsättningarna för handel

både inom och utanför EG.

Stabila och rättvisa spelregler för ett fritt utbyte av varor och tjänster

mellan länder är avgörande förutsättningar för ekonomisk tillväxt och

sysselsättning. Att riva hinder för handeln är dock inget självändamål.

Åtgärder som vidtas för att underlätta export och import leder till ökad

ekonomisk effektivitet men måste samtidigt bidra till att förbättra

levnadsvillkoren för enskilda konsumenter och hushåll.

Den handelspolitiska utvecklingen bör ske så att den stödjer viktiga

politiska mål på andra samhällsområden, t.ex. u-ländernas fulla

integration i världshandelssystemet, hållbar utveckling och grund-

läggande mänskliga rättigheter i arbetslivet. De sätt på vilka det

internationella handelssystemet kan bidra till arbetet på dessa områden

bör tas till vara.

31.2 Världshandelsorganisationen WTO

31.2.1 WTO:s arbete under 1999

WTO:s medlemsantal uppgår numera till 136 länder. Estland och

Jordanien är de senaste medlemmarna. Ett ytterligare 30-tal länder

ansöker om medlemskap i WTO, varav några förväntas bli medlemmar

inom kort. I fråga om Kina, vars medlemskapsförhandlingar har pågått

med varierande intensitet under många år, gjordes framsteg under 1999.

Det lämnar vägen öppen för ett kinesiskt inträde i WTO inom en inte

alltför avlägsen framtid.

Huvuddelen av arbetet i WTO under 1999 ägnades åt förberedelserna

av WTO:s ministerkonferens i Seattle, som ägde rum i månadsskiftet

november/december. Avsikten var att ministermötet skulle ha fattat

beslut om igångsättandet och dagordningen för de multilaterala handels-

förhandlingar som var tänkta att inledas i januari år 2000. Förberedelse-

arbetet bedrevs huvudsakligen i WTO:s allmänna råd, som under året

diskuterade alla de områden som potentiellt skulle kunna ha blivit

föremål för förhandlingar i WTO.

EG tillhörde de mest pådrivande i WTO-arbetet under 1999 och lade

fram diskussionsunderlag på alla de områden som gemenskapen vill skall

omfattas av kommande handelsförhandlingar i WTO. EG:s ambition om

en ny heltäckande förhandlingsrunda, i syfte att tillvarata samtliga

deltagande länders specifika intressen, vann dock inte stöd hos alla

WTO-länder. Många, i synnerhet bland u-länderna men även USA,

förordar en mer begränsad förhandlingsdagordning

Även om ambitionsnivån i de olika sakfrågorna har varierat något

mellan enskilda EU-medlemsstater var samstämmigheten om EG:s

samlade förhandlingsståndpunkt inför WTO:s ministerkonferens i Seattle

god. Ministerrådet antog i slutet av oktober de slutsatser som kom att

styra EG:s agerande i Seattle. EG:s mål är att kommande förhandlingar i

WTO bl.a. skall omfatta handeln med jordbruksvaror och tjänster,

industrivarutullar, tekniska handelshinder, handelsprocedurer,

immaterialrätt, investeringsregler, konkurrensregler, miljö- och

konsumentaspekter samt sambandet mellan handel och arbetsvillkor.

Regeringen har fortlöpande informerat riksdagen om förberedelserna

inför WTO:s ministerkonferens i Seattle bl.a. den 8 oktober inför möte i

allmänna rådet. Den 25 november gavs en särskild genomgång inför den

svenska delegationens avresa till Seattle. Utgångspunkten för regeringens

agerande i WTO-arbetet har varit regeringens skrivelse 1998/99:59

("Öppen handel rättvisa spelregler"). Dessutom deltog handels-

ministern i en offentlig hearing ordnad av EU-nämnden inför WTO:s

ministerkonferens i Seattle. I december redovisade handelsministern i

plenum resultatet av Seattle-mötet.

31.2.2 WTO:s ministerkonferens i Seattle 1999

WTO:s ministerkonferens i Seattle misslyckades då de deltagande

länderna inte kunde enas om texten till en slutdeklaration som skulle ha

lanserat en ny multilateral handelsförhandlingsrunda i WTO. Brister i

arbetsformerna och organisationen av mötet, oenighet i enskilda

sakfrågor och ambitionsnivån för de kommande förhandlingarna samt

bristande kompromissvilja hos vissa WTO-länder var några av orsakerna

till att avslut inte kunde nås i Seattle.

Diskussionerna om nya förhandlingar i WTO kommer att fortsätta

under 2000. Det är dock oklart om och när WTO-länderna kan enas om

tidpunkten för och innehållet i sådana förhandlingar. I enlighet med

WTO:s s.k. inbyggda dagordning kommer under alla omständigheter

sektorsförhandlingar att inledas i början av år 2000 när det gäller handeln

med jordbruksvaror och tjänster.

Inför och under ministerkonferensen agerade EG för att den tilltänkta

rundan skulle omfatta en brett spann av områden. EG sökte agera

konstruktivt för att vinna andra länders stöd för tanken på en bred runda.

I flera frågor visade EG prov på flexibilitet när det gäller de egna

förslagen i syfte att tillmötesgå andra WTO-länders önskemål. EG kan

därför primärt inte lastas för misslyckandet i Seattle.

Ett resultat åstadkoms dock vid ministerkonferensen. Det gäller

skapandet av ett internationellt rättscenter för u-länder i syfte att förbättra

deras möjligheter att försvara sina intressen inom ramen för WTO:s

tvistlösningsmekanism. Sverige, tillsammans med ett 30-tal andra WTO-

länder, tillhör grundarna av detta center.

Jordbrukshandel

Jordbruksförhandlingar skall inledas i WTO direkt efter årsskiftet

1999/2000 i enlighet med artikel 20 i GATT/UR-jordbruksavtalet.

Förberedelsearbetet, vilket har bestått av informationsutbyte och analys,

har pågått under de senaste två åren. Jordbruksfrågan är kontroversiell, så

som var fallet i GATT/UR-rundan då det finns både starka defensiva och

offensiva intressen bland olika WTO-stater. Det är främst USA och

företrädare för den så kallade Cairns-gruppen som kräver att jordbruk i

princip skall behandlas som andra sektorer. Mot denna bakgrund vill de

ha en fullständig eliminering av exportbidrag. EG, som svarar för 85

procent av världens alla exportbidrag, har inte velat göra något sådant

åtagande. I ljuset av Seattle-mötet torde gemenskapens inställning på

jordbruksområdet snarast hårdna eftersom man inte kan se några fördelar

från andra förhandlingsområden som kan uppväga förhandlingseftergifter

på jordbruksområdet. Det är därför inte osannolikt att förhandlingen kan

dra ut över tiden. Förutom EG har länder som Norge, Sydkorea, Japan

och Schweiz betonat defensiva intressen. Majoriteten av WTO:s

medlemsstater är u-länder och flertalet av dessa önskar ökat tillträde till

i-ländernas marknader. Det är särskilt jordbruksprodukter som de

exporterar, om än i varierande utsträckning.

Tjänstehandel

Enligt det allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) skall nya heltäckande

tjänstehandelsförhandlingar, oavsett utgången i diskussionerna om

innehållet i kommande WTO-förhandlingar, inledas senast i januari år

2000. Förberedelserna för dessa förhandlingar pågick under hela 1999

både inom EG och WTO.

Tjänstehandelsfrågorna har inte varit föremål för någon större oenighet

varken inom EG eller i WTO. GATS-avtalets övergripande mål om en

progressiv liberalisering av den internationella handeln med tjänster, med

hänsyn tagen till länders olika utvecklingsnivå, har inte ifrågasatts. Även

i övrigt har det funnits en bred samstämmighet om vilka andra frågor

som skall behandlas i de kommande tjänstehandelsförhandlingarna.

Samtidigt har förberedelsearbetet visat att prioriteringar och ambitions-

nivå varierar en hel del mellan WTO:s medlemsländer. EG tillsammans

med vissa andra i-länder har varit mest aktiva medan många u-länder i

stor utsträckning prioriterat andra frågor i förberedelsearbetet inför

WTO:s ministermöte i Seattle. Insikter om den stora betydelse en väl

fungerande tjänstesektor har för alla länders ekonomiska utveckling finns

dock hos de flesta WTO-länder.

Trots att enighet i stort sett fanns om tjänstehandeln innebär

avsaknaden av ett samlat resultat från ministermötet i Seattle att formerna

för de tjänstehandelsförhandlingar som under alla omständigheter skall

starta år 2000 kommer att klarna först en bit in på det nya året.

Marknadstillträde för industrivaror

Förberedelserna inför nya multilaterala handelsförhandlingar i WTO

innebar att frågan om tullförhandlingar ingick som ett centralt element.

Utgångspunkten från EG:s sida var att förhandlingarna skulle täcka alla

industrivaror utan undantag. Syftet med förhandlingarna skulle vara en

substantiell sänkning av tullarna. Sverige förordade en mer ambitiös

målsättning som innebar global tullfrihet för alla industrivaror i de

ekonomiskt mest utvecklade länderna till år 2010.

Det inom APEC utarbetade initiativet (Accelerated Tariff Liberalisa-

tion, ATL) när det gäller tullfrihet för åtta sektorer, nämligen kemikalier,

energiprodukter, miljöprodukter, fisk, skogsprodukter, medicinsk och

vetenskaplig utrustning, smycken samt leksaker, ingick som en del av

förberedelserna inför ministermötet i Seattle. ATL-initiativet ses från

svenska utgångspunkter som ett viktigt led i strävandena att nå den

svenska målsättningen full tullfrihet för alla industrivaror. Ett prioriterat

område för svensk del är tullfrihet inom miljö- och energiområdet. EG

som helhet har en negativ inställning till en diskussion om ATL-

initiativet med hänsyn till principen om en bred förhandling omfattande

alla industrivaror.

Misslyckandet i Seattle att enas kring innehållet i en ny multilateral

förhandlingsrunda innebär att tidpunkten för inledande av eventuella

tullförhandlingar tills vidare är oklar.

Parallellt med förberedelserna för Seattle-mötet fortsatte försöken att

utvidga det i mars 1997 beslutade avtalet om informationsteknik (ITA-

avtalet). Syftet är att komplettera avtalets produktomfattning med bl.a.

sådana produkter som av olika skäl inte kom att ingå i det ursprungliga

avtalet och produkter som har tillkommit som ett resultat av den tekniska

utvecklingen. Dessutom skall förhandlingar om s.k. icke-tariffära

handelshinder, såsom diskriminerande standarder, behandlas under ITA.

På det förstnämnda området har någon överenskommelse ännu inte

kommit till stånd på grund av oenighet i WTO vad gäller inkluderandet

av vissa produkter inom området konsumentelektronik. Sverige har en

öppen attityd i denna fråga. Förhoppningen att kunna slutföra

utvidgningen av avtalet (ITA II) i samband med Seattle-mötet grusades.

Förhandlingarna förväntas därmed i bästa fall avslutas under första

hälften av 2000.

Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrättigheter (TRIP:s)

Arbetet i TRIP:s-rådet i världshandelsorganisationen WTO har under året

fokuserat på frågor om genomförande. U-länderna skall börja tillämpa

TRIP:s fr.o.m. den 1 januari 2000 och de minst utvecklade länderna

fr.o.m. den 1 januari 2006. Sverige har påkallat vikten av att EG generöst

prövar begäran om förlängda övergångsperioder för individuella u-länder

som har genuina problem att genomföra avtalet i tid. Ett omfattande

tekniskt samarbete erbjuds av WIPO (Världsorganisationen om

immaterialrätt) och WTO för att hjälpa u-länderna att uppfylla kraven i

TRIP:s. Sverige bidrar med visst bistånd genom Sida.

TRIP:s-rådet har påbörjat en översyn av avtalets bestämmelser om

växtförädlarskydd och patent på levande organismer. Vidare har TRIP:s-

rådet behandlat frågan om förlängning av moratoriet för klagomål om

s.k. icke-överträdelser. Då något beslut om förlängning inte har tagits

kommer denna typ av klagomål om överträdelser mot TRIP:s att vara

tillåtna med början år 2000.

EG driver frågan om ett multilateralt system för anmälan och

registrering av geografiska ursprungsbeteckningar för vin. Frågan är

betydelsefull för de vinproducerande medlemsstaterna i EU.

USA har under året kritiserat Sverige för att svenska myndigheter låter

allmänheten få tillgång till ingivna tidigare inte offentliggjorda

upphovsrättsliga verk. USA har hävdat att det är ett brott mot TRIP:s. En

ändring i den svenska sekretesslagen förbereds.

Elektronisk handel

Marknaden för elektronisk handel växer. Affärer mellan företag och

individer flyttas i allt större utsträckning till de elektroniska vägarna.

Handelspolitiskt ger den elektroniska handeln upphov till en rad

frågeställningar som t.ex. hur man skall säkerställa att inga nya

handelshinder skapas. Vid WTO:s ministermöte 1998 togs beslut om att

inrätta ett arbetsprogram kring hur WTO:s regelverk omfattar den

elektroniska handeln samt att inte införa några tullar på denna handel så

länge arbetsprogrammet pågick. Vid 1999 års ministermöte i Seattle var

meningen att båda dessa beslut skulle ses över. Sverige hade tillsammans

med andra EU-länder gärna sett att arbetsprogrammet förlängts då en rad

aspekter kvarstår att utreda. Likaså hade vi gärna sett ett beslut om ett

fortsatt åtagande om att ej införa några tullar. Liksom på många andra

områden blev det dock inget resultat. Frågan kommer att fortsätta

hanteras under 2000.

Antidumpning

Sverige har fortsatt att driva en starkt kritisk linje till EG:s anti-

dumpningspolitik. Möjligheten att nya WTO-regler skulle tvinga

gemenskapen till en mera återhållsam antidumpningspolitik har efter

misslyckandet i Seattle tyvärr skjutits till en oviss framtid.

Under året har flera ärenden på stålområdet varit aktuella (tråd, linor,

sömlösa rör, coils, kvartoplåt). Ett uppmärksammat fall där en majoritet

av medlemsstaterna satt sig emot kommissionsförslag om dumpnings-

åtgärder gäller importen av elektrolytkondensatorer.

Vid årsskiftet 1999/2000 var drygt 100 fall aktuella (åtgärder i kraft i

76 fall, undersökning pågick om 32 fall).

Tekobegränsingar

EG:s tekopolitik innebär att importen av textil och kläder begränsas med

kvoter mot ett tjugotal exporterande länder. Mot lika många länder

övervakas exporten till EG för att kontrollera att den inte överskrider

vissa fastlagda gränsvärden och i syfte att undvika fusk och

kringgåenden. Enligt Uruguayrundans textilavtal Agreement on Textiles

and Clothing, ATC, skall alla WTO-länder gradvis avveckla de nu

gällande tekorestriktionerna. Dessa skall vara helt avskaffade den 1

januari 2005. Tullarna på tekovaror berörs inte av detta.

Sverige driver en mycket frihandelsvänlig linje inom EG på

tekoområdet och har i den särskilda 133-kommitttén för handel med

textilprodukter varit pådrivande för att ifrågasätta tekobegränsningarnas

berättigande, försöka få till stånd färre restriktioner och reducera den

arbetskrävande övervakningen i de tekoavtal som ingåtts, förnyats eller

förlängts. Detta har lyckats i åtskilliga fall. Teko är emellertid den största

enskilda industrisektorn i EG, med 2,3 miljoner anställda. Det finns

därför åtskilliga medlemsstater med stor tekoindustri och därmed en

inflytelserik hemmaopinion, som motsätter sig eller vill gå mycket

varligt fram med liberaliseringar av tekohandeln. Med Österrike, Finland

och Sverige i unionen har emellertid möjligheten att få igenom restriktiva

förslag minskat väsentligt.

Bland ingångna avtal under 1999 kan nämnas avtal med Nepal, Laos,

Kambodja, OSS-länderna, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och

Egypten. De besvärliga förhandlingarna med Ukraina resulterade i ett

separat tekoavtal. Förhandlingar med Indien om tekohandeln pågår

fortfarande.

Förhandlingarna med Kina fortsatte under året. Flertalet medlems-

stater, dock inte Sverige, anser att en förutsättning för att göra

gemenskapens tekobegränsningar mot Kina mindre restriktiva är ökat

marknadstillträde i detta land för tekovaror från EG. Kina sade under

1999 upp det särskilda silkesavtalet, vilket komplicerade läget ytterligare.

Den slutliga lösningen blev en fortsatt förlängning, för andra året, av de

tidigare tekoavtalen.

En tvistlösningspanel i WTO mellan Turkiet och Indien slog fast att

Turkiet bröt mot WTO:s regelsystem när man ensidigt med hänvisning

till tullunionen införde motsvarande tekobegränsningar som EG har mot

Indien. Det är ännu oklart hur detta problem skall lösas.

WTO:s tvistlösningssystem i fokus

Bland de viktigaste handelstvister som reglerats inom WTO:s tvist-

lösningssystem har för EG:s del varit de s.k. banan- och hormontvisterna.

Tvisterna har varit politiskt synnerligen känsliga och fått mycket

uppmärksamhet under året. I båda fallen har gemenskapen varit

förlorande part och USA tillämpat möjligheten att införa sanktions-

åtgärder, vilket inneburit strafftullar på en rad europeiska varor.

Handelssanktioner har inte tidigare tillämpats i GATT:s/WTO:s historia

och bör ses som en negativ utveckling. EG har vidare vunnit en tvist mot

USA, vilket innebär att USA måste häva den lagstiftning som ger

"Foreign Sales Corporations" särskilda skattelättnader.

Olika tvister har medfört hårda prövningar av tvistlösningssystemet

(DSU), inte minst genom banan- och hormontvisterna, vilket har lett till

nya svårlösta problem i arbetet med översynen av DSU. Översynen, som

inleddes under 1998, har därför ännu inte lett till några beslut om

ändringar av reglerna.

I samband med diskussionerna i översynen kring de särskilda regler i

DSU till förmån för u-länderna, lämnades ett förslag till ett center,

fristående från WTO, för rättshjälp till u-länder i WTO-rättsliga tvister

(Advisory Centre on WTO Law, ACWL). Sverige beslutade att bli en av

ACWL:s grundande medlemmar och därmed bidra finansiellt till centret.

Avtalet om upprättande av ACWL undertecknades i samband med

ministermötet i Seattle.

Miljö

Handel och miljö är ett prioriterat område för Sverige i WTO-arbetet och

Sverige har verkat aktivt för att miljöfrågorna skall utgöra en del av en

ny runda. Det finns många skäl till detta, bl.a. anser Sverige att man

måste göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande och att

WTO, inom sitt kompetensområde, måste visa att också handelssystemet

är berett att bidra till att lösa de globala miljöproblemen och stödja det

globala miljösamarbetet.

Den övergripande målsättningen för rundan vad avser miljö-

perspektivet har varit, och är fortsatt, att få ett förhandlingsresultat i

vilket man kan identifiera miljövänliga konsekvenser inom alla relevanta

områden och sektorer och i vilket de WTO-regler som påverkar

miljöskyddet har tydliggjorts.

Sverige kommer fortsatt att driva miljöfrågorna aktivt i WTO.

Arbetsrätt

För att understödja ILO:s arbete om mänskliga rättigheter i arbetslivet

har Sverige mycket starkt drivit att WTO bör utveckla en dialog om

förhållandet mellan handel och arbetsvillkor. Sverige har därför

förespråkat att ett ILO/WTO forum för diskussioner och analys om

handel, arbetsvillkor och globalisering upprättas. Detta kom även att bli

EU:s gemensamma linje i Seattle. Sverige driver fortsatt frågan trots att

det inte blev något beslut om ett forum i Seattle.

31.3 UNCTAD och råvarusamarbetet

31.3.1 UNCTAD

Sverige samordnar sitt agerande inom FN:s konferens för handel och

utveckling (UNCTAD) med sina samarbetspartners inom EG. I

UNCTAD förekommer både blandad och s.k. exklusiv gemensam

kompetens eftersom vissa delar av UNCTAD:s verksamhet ligger utanför

den gemensamma handelspolitiken.

Det tekniska biståndet ges också numera en ökad inriktning mot de

minst utvecklade länderna och bl.a. deras behov av stöd för att kunna

delta i internationell handel. Under årets sista månader genomfördes

förberedande förhandlingar inför nästa ministerkonferens (UNCTAD X,

februari 2000). Sverige har därvid verkat som aktiv deltagare i EU-

kretsen för ytterligare effektivisering och konkretisering av organisa-

tionen och dess verksamhet, till fromma för u-länderna, särskilt de minst

utvecklade bland dem, och deras aktiva deltagande i det internationella

handelssystemet.

31.3.2 Råvarusamarbetet

Sverige fortsätter att aktivt delta i det internationella råvarusamarbetet.

Den tidigare höga profilen har dock under 1990-talet alltmer ersatts av en

betydligt lägre aktivitetsnivå på grund av ändrade politiska och ekono-

miska förutsättningar. Tron på regleringstänkande har successivt fått vika

för marknadsanpassade lösningar på råvarusektorns problem. I den mån

internationella råvaruavtal innehåller reglerande mekanismer, utgör de en

del av den gemensamma handelspolitiken, och då har EG exklusiv

kompetens. För andra råvaruavtal gäller blandad kompetens. Råvaruavtal

med blandad kompetens mellan medlemsländerna och EG gäller kaffe,

kakao, naturgummi, jute, tropiskt timmer och spannmål. EU:s medlems-

stater söker genom ett omfattande samrådsförfarande uppträda gemen-

samt på hela råvarufältet.

31.4 GSP-tullförmåner för utvecklingsländerna

31.4.1 Nya möjligheter till tullsänkning

De industrialiserade länderna har sedan 1970-talet en gemensam

grundsyn om att stimulera utvecklingen i utvecklingsländerna genom

tullsänkningar.

Det allmänna preferenssystemet (Generalized System of Preferences,

GSP) i EG omfattar tullförmåner för ett stort antal industrivaror och för

ett begränsat antal jordbruksvaror. GSP-systemet är en del av den

gemensamma handelspolitiken inom gemenskapen. I EG har det

traditionella målet varit att stimulera tillverkning och export genom att

erbjuda tullsänkningar i gemenskapen. Möjligheten finns till ytterligare

tullsänkning genom utveckling på det sociala området och på

miljöområdet. En förutsättning för förmånen är att landet antagit och

faktiskt tillämpar bestämmelserna i sin nationella lagstiftning som

innehållsmässigt överensstämmer med de normer som anges i

Internationella arbetsorganisationens (ILO) konventioner om förenings-

frihet och förhandlingsrätt (nr 87 och 98) samt i konventionen om

minimiålder för anställning (nr 138). På miljöområdet får en särskild

stimulansordning beviljas om landet antagit och faktiskt tillämpar

bestämmelser som väsentligt motsvarar de normer som fastställts av

Internationella organisationen för tropiskt timmer (ITTO) för en hållbar

förvaltning av skog. För att omfattas av den extra tullsänkningen skall

landet ha lämnat in en ansökan, som granskas av kommissionen för att

bedöma om villkoren är uppfyllda.

Under 1999 inkom en ansökan från Ryssland om att omfattas av den

särskilda tullsänkningen på det sociala området. Kommissionen har

startat utredningar för att klarlägga situationen i ansökarländerna. Dessa

undersökningar omfattar bl.a. resor till berörda länder för att studera den

gällande lagstiftningen på området. Detta arbete pågår och några

redovisningar har ännu inte lämnats. Först när dessa genomgångar är

slutförda kan beslut tas om de villkor som ställs är uppfyllda och de extra

tullförmånerna därmed kan beviljas.

Albanien har traditionellt omfattats av det generella preferenssystemet,

GSP, och erhållit tullsänkningar för industrivaror och för vissa jord-

bruksvaror vid import till gemenskapen. Under 1999 togs beslut om en

rådsförordning, gällande Albanien, med autonoma tullförmåner som

innebär ytterligare tullsänkningar utöver de som finns i GSP-systemet. I

och med denna förordning får Albanien en förmånsbehandling som

motsvarar den som gäller för Kroatien, Bosnien-Hercegovina och

Makedonien.

31.5 Exportkrediter

Rådet antog den 7 maj 1998 ett direktiv (98/29/EG) om harmonisering av

medellång och lång exportkreditförsäkring vilket trädde i kraft den 1

april 1999. De nya bestämmelserna innebär inte att verksamheten på

detta område harmoniseras i någon högre grad utan medför framför allt

en större öppenhet genom de anmälningssystem som stadgas.

Arbetet i rådsarbetsgruppen under året präglades som normalt i hög

grad av förberedelser inför och uppföljning av pågående förhandlingar

om statsstödda exportkrediter i OECD. Regler på detta område återfinns i

den s.k. consensus-överenskommelsen som genom rådsbeslut blivit en

del av EG:s regelverk. Under 1999 har en serie överläggningar ägt rum

inom OECD:s och EU:s rådsarbetsgrupp om utvidgning av consensus-

överenskomelsen till att innefatta jordbruksprodukter. Dessa

förhandlingar kommer att forsätta år 2000. En annan fråga som EU:s

rådsarbetsgrupp diskuterat under 1999 har varit en översyn av räntefrågor

som sammanhänger med consensus-överenskommelsen inkluderande

frågor som tekniska reformer beträffande systemet med kommersiella

referensräntor (CIRR) samt användande av rörlig ränta i de statsstödda

systemen.

32 Utvecklingssamarbete inom EG

Utvecklingssamarbetet är en integrerad del av unionens samlade externa

politik och skall enligt unionsfördraget vara ett komplement till

medlemsstaternas nationella politik. Målsättningarna för den gemen-

samma politiken är en varaktig ekonomisk och social utveckling,

successiv integration av utvecklingsländerna i världsekonomin samt

kamp mot fattigdomen i utvecklingsländerna. Dessutom skall bistånds-

politiken bidra till att utveckla demokratin och respekten för de

mänskliga rättigheterna.

32.1 Svenska prioriteringar i EG:s utvecklingssamarbete

En svensk strategi för EG:s utvecklingssamarbete presenterades för

Riksdagen 1996. Strategin är föremål för revidering men är i sina huvud-

drag fortfarande relevant för det svenska agerandet. Målen för EG:s

utvecklingssamarbete (artikel 177 i EG-fördraget) stämmer väl överens

med svenska målsättningar. Problemen med EG:s utvecklingssamarbete

ligger i allt väsentligt i genomförandet. Sverige prioriterar därför frågor

om förbättring av organisation, arbetssätt och professionell kapacitet för

att politiken skall få genomslag i det praktiska utvecklingssamarbetet. En

större omorganisation av kommissionens biståndsadministration

påbörjades under 1999. Den nya kommissionen som startat omorganisa-

tionen kommer att besluta om ytterligare förändringar under 2000. Därför

är det för tidigt att bedöma i vilken grad denna omorganisation kommer

att medföra förbättrat genomförande av biståndet.

Sverige vill se en ökad fattigdomsinriktning i EG-biståndet för att

målet i fördraget att bekämpa fattigdom skall uppnås. Under 1999 har det

framtida samarbetet med AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stilla

Havet) dominerat dagordningen på biståndsområdet. I förhandlingarna

har Sverige lyft fram vikten av fattigdomsbekämpning, jämställdhet,

politisk dialog, partnerskap med såväl staten som det civila samhället och

den privata sektorn samt hållbar utveckling. I strävan att effektivisera

biståndsarbetet i alla geografiska områden har Sverige betonat vikten av

att i allt större utsträckning använda landstrategier baserade på partner-

skap som styrinstrument.

Sverige prioriterar också arbete med att förbättra kommissionens sätt

att stödja mänskliga rättigheter och demokratisk utveckling i tredje

världen. Detta sker både på policynivå och i verkställande kommittéer.

32.2 Koordinering, komplementaritet och samstämmighet

Utvecklingsrådet antog i maj 1999 en resolution om ökad komple-

mentaritet mellan gemenskapens och medlemsstaternas utvecklings-

samarbete (EG:s biståndspolitik skall vara ett komplement till medlems-

staternas nationella bistånd). Grundsynen är att komplementaritet

huvudsakligen måste utformas i fält och växa fram ur en fungerande

biståndssamordning som leds av samarbetslandet. Dessa nationella

utvecklingsstrategier är de främsta verktygen för att koordinera olika

givares insatser. Närmare samarbete anbefalls mellan EG-delegationerna

och medlemsstaternas representationer i fält när det gäller utarbetande av

landstrategier för gemenskapsbiståndet. Vidare anges att ökad

harmonisering av regler och procedurer också kan bidra till ökad

komplementaritet, liksom övergång från projekt- till sektorprogramstöd

och ett närmare samarbete mellan kommissionens och medlemsstaternas

experter inom olika områden.

Sverige var starkt drivande i frågan vilket speglas i resolutionen.

Särskilt betonades vikten av att samarbetslandet skulle få en central roll i

givarsamordningen och att kapaciteten för detta måste byggas upp i de

länder där den saknas. Vidare ansågs det viktigt att decentralisera

givarnas beslutsfattande och stärka representationen i fält för att förbättra

dialogen med samarbetslandet och underlätta samordning med andra

givare.

Som uppföljning till riktlinjerna 1998 om operationell koordinering

startade kommissionen en undersökning (augusti/september 1999) i 96

samarbetsländer om samordningen i fält. På expertgruppsnivå

konstaterades i oktober att rapporten inte höll måttet för presentation i

utvecklingsrådet. En kommissionsrapport har aviserats till våren 2000.

Våren 1999 gjorde kommissionen även ett försök till uppföljning av

resolutionen om samstämmighet. Rådet fann vissa brister i rapporten,

bl.a. då den undvek de känsliga områdena. Kommissionen svarade att

problemen i många fall låg hos medlemsstaterna, t.ex. vad gällde handel-

och jordbrukspolitiken, men att man hade för avsikt att följa upp

resolutionen år 2000 då även de känsliga områdena skulle inkluderas.

32.3 Samarbete med enskilda organisationer

De enskilda organisationerna, och i vidare bemärkelse det civila

samhället, spelar en stor roll i det europeiska utvecklingssamarbetet.

Kommissionen kanaliserar från olika budgetposter över 1 miljard US-

dollar varje år till enskilda organisationer. Under 1998 antogs

förordningar som reglerar förvaltning av decentraliserat samarbete (EGT

L 213, 30.7.1998, s. 6) och samfinansiering med europeiska enskilda

organisationer (EGT L 213, 30.7.1998, s.1).

Samarbetet med enskilda organisationer kan dels ske genom att de

kontrakteras för att genomföra EG-finansierade projekt, dels genom att

EG kan erbjuda samfinansiering av insatser som initierats av

organisationerna själva. En ökning har under den senaste tioårsperioden

skett av denna senare typ av stöd, vilket lett till problem för

kommissionen att hantera det stora antalet ansökningar. Många svenska

enskilda organisationer uppfattar ansökningsprocessen som krånglig,

långsam och svårhanterlig. Stora förhoppningar ställs till att de nya

riktlinjerna skall leda till förenklade former för denna budgetpost.

Sverige har därför under året aktivt bidragit till bildandet av en

verkställighetskommitté för samfinansiering av projekt i samarbete med

enskilda organisationer samt deltagit i arbetet med att utarbeta nya

riktlinjer för att modernisera och förenkla ansökningsförfarandet. Detta

arbete har gjorts i nära samarbete med de europeiska enskilda

organisationernas samordningsorgan, "NGO Liaison Committee".

En särskild budgetpost finns för samfinansiering med enskilda

organisationer. För år 1999 uppgick anslaget till ca 200 miljoner euro.

För att kvalificera sig för samfinansiering skall organisationerna vara

icke-statliga, självständiga, ideella, ha sitt säte i en medlemsstat och

huvuddelen av deras ekonomiska resurser härröra från Europa.

Bidragsgrundande kan antingen vara insatser som genomförs i samarbete

med organisationer i utvecklingsländerna i syfte att bekämpa fattigdom

eller med europeiska organisationer för informationsinsatser.

Det decentraliserade samarbetet syftar till att underlätta och stärka

horisontella relationer mellan det civila samhällets aktörer i medlems-

staterna och tredje land. Både enskilda organisationer, lokala och

regionala myndigheter samt andra sammanslutningar i det civila

samhället får bidrag för insatser som syftar till social och ekonomisk

utveckling.

32.4 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor

ECHO (Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd) är idag

världens största enskilda finansiär av humanitärt bistånd. Budgeten

uppgick under 1999 till 800 miljoner euro, vilket är den högsta nivån

sedan ECHO inrättades 1992. Den höga biståndsnivån föranleddes främst

av krisen i Kosovo, till vilken 378 miljoner euro avsattes för humanitära

insatser under året.

Under 1999 har två övergripande utvärderingar av EG-biståndet

färdigställts. Den globala utvärderingen av EG:s bistånd (när det gäller

perioden 1991 1996) som biståndsministrarna beslutade om 1995,

behandlade även det humanitära biståndet genom ECHO. Parallellt

utfördes även en specifik utvärdering när det gäller ECHO:s verksamhet

under åren 1996 1999 och rådsförordningen som reglerar EG:s humani-

tära bistånd (förordning (EG) nr 1257/96). Slutsatserna i de två utvärde-

ringarna stämde väl överens med varandra. Sammanfattningsvis pekade

utvärderingarna på positiva resultat med inrättandet av ECHO och att

verksamheten varit relevant och värdefull. Emellertid identifierades även

svagheter bl.a. när det gäller samordningen av biståndet såväl inom

kommissionen som med externa aktörer och organisationer samt vissa

brister i den interna förvaltningen. Ett omfattande uppföljningsarbete av

utvärderingarnas slutsatser och rekommendationer inleddes under 1999,

vilket kommer att fortgå även under år 2000, då kommissionen avser att

presentera bl.a. en förvaltningsplan samt en strategi för närmare

samordning av kommissionens biståndsinsatser.

ECHO vägleds i sin verksamhet av en rådgivande humanitär kommitté

med företrädare för samtliga EU:s medlemsstater. Sverige har under året

inom ramen för kommittéarbetet aktivt följt ECHO:s verksamhet och

finansierade hjälpinsatser. Särskild uppmärksamhet har ägnats arbetet

med utvärderingarna, vilket även under år 2000 kommer att utgöra en

prioriterad fråga för Sveriges agerande i kommittén.

32.5 Livsmedelsbistånd EG är en stor givare

Bistånd i form av livsmedel har minskat jämfört med i början av 1990-

talet och är idag mer inriktat på övergripande livsmedelssäkerhet. Det

skall hjälpa fattiga människor i nödsituationer samt stödja projekt som

kan bidra till jordbruksutveckling. EG är en stor givare av livsmedels-

bistånd. 1998 anslogs drygt 570 miljoner ecu för detta ändamål. 20 % av

det totala livsmedelsbiståndet kanaliserades via enskilda organisationer

och en fjärdedel via livsmedelsprogrammet, WFP. EG är den näst största

bidragsgivaren till WFP. Livsmedelsbiståndet till AVS-länderna

framförallt i södra och östra Afrika motsvarade 42 % av det totala

stödet medan 29 % gavs till länder i Asien. De största mottagarna av

EG:s livsmedelsbistånd under senare år är Bangladesh, Etiopien,

Nordkorea och Sudan. Sverige ser positivt på utvecklingen mot en större

betoning på ökad livsmedelssäkerhet.

En ny konvention för livsmedelsbistånd trädde i kraft den 1 juli 1999

och skall gälla till juni 2002. Konventionen skapar ramar för att öka

koordinationen mellan givarna och syftar till större effektivitet. Den nya

konventionen skall verka för att livsmedelsbistånd ges för att minska

fattigdom och svält i de minst utvecklade- och låginkomstländerna.

Förändringarna i den nya konventionen är att åtaganden kan uttryckas i

ton eller värdetermer; att andra produkter utöver spannmål exempelvis

matolja, rotfrukter och även utsäde kan inkluderas samt att lokal och

regional upphandling av livsmedel skall främjas. Kostnader för transport

och leverans skall bäras av biståndsgivarna och andelen bidrag i form av

lån skall begränsas till förmån för en större andel gåvobistånd. Den nya

konventionen avspeglar kommissionens prioriteringar och sammanfaller

med Sveriges syn.

32.6 Miljö och hållbar utveckling

Under 1999 har ett antal sektorer och rådskonstellationer gått vidare i

integreringen av miljöhänsyn i sektorerna ifråga. Detta gäller bland annat

utvecklingssamarbetet.

Under året har inom Regeringskansliet en lista tagits fram omfattande

åtta punkter för främjande av hållbar utveckling inom EG:s utvecklings-

samarbete. Denna kommenterade lista, som bl.a. upptar kravet på sam-

stämmighet mellan EG:s jordbrukspolitik och dess utvecklingssamarbete,

har använts i kontakter med kommissionen och medlemsstater framför

allt med det finska ordförandeskapet inför och under allmänna

biståndsarbetsgruppens möten i Bryssel.

Dessa svenska förberedelser kan sägas ha haft visst påverkan i

utvecklingen av kommissionens strategi för biståndets genomsyrande av

omsorg om hållbar utveckling, och de kommentarer härtill som allmänna

biståndsgruppen avgivit.

Biståndsministern efterlyste vid rådets möte den 11 november mer

precisa åtaganden från kommissionen, inklusive tidsfrister för dessa och

för genomförandet. Vidare efterlystes reformer av jordbrukspolitiken så

att denna främjar och inte som nu hindrar ekologisk produktion i och

export från u-länder. Vidare måste u-länders ägarskap stärkas med när

det gäller på planer och program för främjande av hållbar utveckling.

Med förbättrad bemanning och utbildning av EG:s landkontor och

delegering till dessa, kan en förbättrad dialog präglad av partnerskap

åstadkommas, som främjar det fortsatta arbetet för hållbar utveckling.

Utvecklingsrådets beslut utgjorde ett första steg mot erforderligt

reformarbete inom kommissionens stöd till hållbar utveckling i u-

länderna. Vid EU:s stats- och regeringschefsmöte i Helsingfors i

december 1999 beslöts att man inför motsvarande möte i Göteborg i juni

2001 skall genomföra en genomgripande översyn av var man då står i

integreringen av hållbar utveckling inom en rad sektorer, däribland

utvecklingssamarbetet.

32.7[REDACTED_EFTERNAMN] och utveckling

Rådet har antagit en förordning om åtgärder för att främja bevarande och

hållbar förvaltning av tropiska skogar och andra skogar i utvecklings-

länderna. Syftet med förordningen är att med hjälp av finansiella resurser

och expertis bidra till bevarande och hållbart nyttjande av tropiska skogar

och andra skogar i u-länderna för att möta de ekonomiska, miljömässiga

och sociala krav som ställs på skogarna. De bidrag som ges skall

komplettera och förstärka andra instrument i utvecklingssamarbetet.

Förordningen skall gälla åren 2000 2006 och omfattar totalt 315

miljoner euro.

Utvecklingsrådet har antagit en resolution om skog och utveckling. I

resolutionen fastläggs ett antal grundläggande principer. För det första

bör det fulla ansvaret för alla skogsrelaterade åtgärder ligga hos

samarbetsländerna. I detta sammanhang betonas betydelsen av nationella

skogsprogram. Skogsfrågorna är integrerade i andra sektorer av

samhället och det är därför nödvändigt med samordning av insatserna i

alla relevanta sektorer. I resolutionen påpekas även betydelsen av att

involvera kvinnor och ursprungsbefolkningar i beslutsprocessen vad

gäller skogsfrågor. Kommissionen åläggs att i samarbete med

medlemsstaterna utveckla förslag till strategi gällande utvecklings-

samarbete på skogsområdet. Förslaget skall utarbetas mot bakgrund av en

utvärdering av medlemsstaternas komparativa fördelar på området.

32.8 Klimatförändringar och u-länder

Utvecklingsrådet har i november antagit slutsatser om klimatförändringar

och u-länder. Slutsatserna innehåller rekommendationer för gemen-

skapens utvecklingsbistånd framför allt med syfte att göra klimatfrågan

till en integrerad del av EG:s biståndsagenda. Dessutom konstateras att

problemet med klimatförändringar är av global natur och därför måste

lösas på global nivå. När det gäller specifika rekommendationer för

biståndssamarbetet konstateras att det officiella biståndet först och främst

bör fungera som katalysator för privata investeringar som kan medverka

till att klimatkonventionens målsättningar uppnås.

32.9 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet fördjupad

dialog med Europeiska kommissionen

Inom EG har en ambitiös och heltäckande policy utvecklats för

jämställdhet inom utvecklingssamarbetet, bl.a. genom den resolution som

antogs av ministerrådet 1995, de rådsslutsatser som togs våren 1998,

liksom en ny förordning om integrering av jämställdheten i utvecklings-

samarbetet. Mycket återstår dock att göra för att praxis skall motsvara

policy. Kommissionen uppmanas därför i rådsslutsatserna att arbeta med

frågor som stått i centrum för Sveriges arbete under flera år: att bedriva

internutbildning, utveckla indikatorer, fastställa tidsbestämda handlings-

planer samt att medverka i förberedelserna för FN:s specialsession om

jämställdhet i juni 2000.

Kommissionen arbetar, i likhet med många medlemsstater, både med

att integrera jämställdhetsperspektiv i allt bistånd och att göra särskilda

insatser för kvinnor. Sverige har under flera år ställt expertis på

jämställdhetsområdet till kommissionens förfogande. Sverige har också

en fortlöpande dialog med kommissionen för att få större genomslag för

ett jämställdhetsperspektiv i alla delar av kommissionens utvecklings-

arbete. I denna dialog har Sverige bl.a. framhållit att såväl EG som en rad

partnerländer världen över åtagit sig att arbeta för att ge kvinnor och män

samma rättigheter och möjligheter. Sverige har också framhållit att

ansvaret för jämställdhet ligger på ledningsnivå inom kommissionen och

att åtgärder vidtas för att stärka kompetensen på området. Jämställdhet

skall ses både som ett mål i sig och som ett medel för att effektivisera

arbetet med att minska fattigdom och främja bl.a. demokrati, mänskliga

rättigheter och hållbar utveckling.

32.10 Samarbete om reformer av FN:s

utvecklingssamarbete

I EU-kretsen har under 1999 fortsatta diskussioner hållits kring FN:s

reformarbete i syfte att effektivisera dess långsiktiga sociala och

ekonomiska verksamheter. Arbetet inom EU har inriktats på att försäkra

sig om att FN:s arbete ligger i linje med de utvecklingsmål som har

fastslagits av 90-talets FN-konferenser. En konferens som tilldrog sig

särskilt intresse under året var femårsuppföljningen av befolknings-

konferensen som hölls i Kairo 1994. EU ägnade också under 1999 stor

uppmärksamhet åt frågor som är kopplade till utvecklingsfinansiering.

Inför höstens generalförsamling hade EU utarbetat en ståndpunkt inför

den konferens om utvecklingsfinansiering som avses hållas hösten 2001.

EU:s ställningstagande i frågan har även presenterats i en démarche till

en rad huvudstäder i mottagarländerna.

32.11 Narkotikabekämpning

Kommissionens narkotikastrategi för år 2000 2004 fastslogs under 1999.

Strategins syfte är att minska utbudet och konsumtionen av narkotika

enligt fem huvudprinciper:

- bibehålla narkotikabekämpningens höga prioritet inom EU:s såväl

interna som externa verksamheter samt försäkra att EU:s strategier på

utvecklingssamarbetsområdet beaktar bekämpningen mot narkotika

- bibehålla balansen mellan planerade åtgärder för att bekämpa såväl

efterfrågan som utbudet av narkotika

- stärka EU:s kapacitet vad beträffar insamling och analys av data på

narkotikaområdet

- stärka samarbetet med FN:s narkotikabekämpningsprogram UNDCP

samt övriga relevanta organisationer inom FN

- tillförsäkra att tillräckliga finansiella medel avsätts för att genomföra

kommissionens strategi för perioden 2000 2004

Under året påbörjade EU en handlingsplan för samarbetet med

Latinamerika, inklusive det interregionala samarbetet med Västindien.

Däremot har verksamheterna för narkotikabekämpning i de f.d. sovjet-

republikerna i Centralasien inte utförts i den omfattningen som förutsetts,

mestadels beroende på förseningar i planering och fullföljning på grund

av svaga infrastrukturer och interna oroligheter.

1999 beslutade EU:s medlemsstater att slå ihop arbetsgruppen

CODRO (arbetsgrupp under andra pelaren) med Horisontella Narkotika-

gruppen (HNG) för att förbättra möjligheten att följa upp och driva

narkotikabekämpningsarbetet. HNG utgör en pelaröverskridande arbets-

grupp vilket underlättar för uppföljning av EU:s strategi för 2000 2004

att söka beakta narkotikabekämpning i relevanta sektorer inom EU-

samarbetet. Arbetet inom CODRO skall vara helt integrerat i HNG:s

verksamhet senast i juni år 2000.

32.12 Minröjning

Under år 1999 gav EU stöd till minröjning, minoffer och därtill hörande

aktiviteter med ca 30 miljoner euro. Sedan 1992, då unionen inledde sitt

arbete mot landminor, uppgår det samlade bidraget därmed till 210

miljoner euro. I detta belopp ingår inte de bidrag som enskilda

medlemsstater i EU givit till minröjningsändamål.

EU:s bidrag i miljoner euro under år 1999 har givits för insatser i

Afghanistan (0,5), Angola (3,6), Bosnien Hercegovina (5,0), Kambodja

(0,8), Etiopen (0,23), Mozambique (0,08), Somalia (1,0) samt Zimbabwe

(10,0 för tvåårsperioden 1999 2000). Kommissionen har beslutat att

inom ramen för 1999 års budget stödja forskning och utveckling av

minröjningsteknologi med 8,5 miljoner euro.

EU:s utvecklingsråd har beslutat att inrikta EU:s stöd till mininsatser

så att stöd såvida inte starka humanitära skäl för undantag föreligger

inte skall ges till stater som själva använder landminor eller som inte

vidtar åtgärder mot handel, tillverkning eller upplagring av minor. EU

prioriterar sitt stöd så att det skall stärka det nationella ansvaret för

minröjning i mottagarländerna. Rådet har vidare uttalat att alla medlems-

stater bör verka i riktning mot ett totalförbud av användning, lagring,

handel och produktion av antipersonella minor samt samverka

internationellt för att undanröja det hot som dessa minor innebär.

32.13 Makrofinansiellt stöd samt Europeiska

investeringsbankens utlåning till projekt i tredje land

Makrofinansiellt stöd som kompletterar IMF-stödda anpassningsprogram

har hittills utgått i första hand till reformländer i Central- och Östeuropa.

Behoven bland dem har dock minskat i takt med att den makro-

ekonomiska balansen återställts. Under 1999 har beslut om makro-

finansiellt stöd till Bulgarien och Rumänien om 100 respektive 200

miljoner euro fattats. Vidare har beslut om insatser i Makedonien, som

egentligen inte är berättigat till makrofinansiellt stöd, fattats. Denna

insats uppgår till 80 miljoner euro, varav 30 miljoner euro utgör en gåva.

Insatsen är av långsiktig och exceptionell karaktär. En insats om 35

miljoner euro i form av en ren gåva till stöd för Kosovo håller på att

utformas, också den av exceptionell karaktär. En insats i Tadzjikistan om

75 miljoner euro i form av ett långfristigt lån och 35 miljoner euro som

gåva diskuteras också.

EG har förnyat de generella mandaten till Europeiska investerings-

banken, EIB, (se avsnitt 39.9) för utlåning till projekt i tredje land. EIB

kan låna ut upp till 18 410 miljoner euro under de närmaste sju åren. EIB

finansierade projekt utanför EG för ca 4 miljarder euro under 1999. Av

dessa kom ca 3,8 miljarder från EIB:s egna medel och ca 200 miljoner

från EU:s budget eller medlemsstaternas budgetmedel (Europeiska

utvecklingsfonden). Huvudsakligen finansierades projekt i Central- och

Östeuropa och Medelhavsregionen, men även AVS-länderna (Afrika,

Västindien och Stillahavsområdet), ALA-länderna (asiatiska och latin-

amerikanska länder som omfattas av EG:s biståndsprogram) och

Sydafrika kom i åtnjutande av projektfinansiering från EIB. EIB lånar

sedan 1997 ut till EU:s kandidatländer i syfte att förbereda dem för ett

kommande medlemskap. Bankens ram för utlåning till projekt i

kandidatländerna uppgår till 8,5 miljarder euro för de närmaste tre och ett

halvt åren, och dessa medel finansierar huvudsakligen transport-, energi-,

telekommunikations- och miljöprojekt.

32.14 Samarbete med Afrika, Västindien och Stilla

havsområdet

Inom ramen för den s.k. Lomékonventionen samarbetar EG med

länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet. Denna s.k. AVS-krets

omfattar nu 71 länder. Lomékonventionen täcker både utvecklings-

samarbete och handelspreferenser. Utvecklingssamarbetet finansieras

genom särskilda bidrag till Europeiska utvecklingsfonden (EUF).

Konventionen undertecknades första gången år 1975 (Lomé I) i Togos

huvudstad Lomé och har förnyats vid ett antal tillfällen.

Den nuvarande konventionen, Lomé IV, från 1995 löper ut den sista

februari år 2000. I enlighet med det förhandlingsdirektiv som antogs av

Allmänna rådet den 29 juni 1998, är EG:s mål en fördjupad politisk

dialog med AVS-länderna, ett fattigdomsinriktat och effektivt

utvecklingssamarbete samt gradvis integrering av AVS-länderna i världs-

ekonomin genom en WTO-förenlig handelsregim. Dessa mål stämmer

väl överens med svenska ståndpunkter.

Förhandlingarna har intensifierats under år 1999 och vid den minister-

konferens som hölls i Bryssel den 7 8 december 1999 kunde merparten

av de utestående frågorna lösas. Parterna är överens om att fördjupa den

politiska dialogen, som skall omfatta alla frågor av gemensamt intresse.

Fattigdomsbekämpning skall utgöra det övergripande målet för

samarbetet. Respekt för mänskliga rättigheter, demokratiska principer,

rättsstaten och god samhällsstyrning ligger till grund för samarbetet och

utgör viktiga frågor för den politiska dialogen. Det civila samhället och

den privata sektorn skall i högre grad involveras i samarbetet och i

dialogen om utvecklingsstrategier. Parterna är också eniga om att

utvecklingssamarbetet skall effektiviseras, bl.a. genom en effektivare

programmering av resurser och biståndsinsatser. Både behov och

uppnådda resultat i utvecklingssamarbetet skall styra fördelningen av

medlen.

Den framtida handelsregimen har tillhört de mest svårlösta frågorna.

Nuvarande Lomé-regim med ensidiga handelspreferenser för AVS-

länderna är inte WTO-förenlig och måste ersättas. Vid minister-

konferensen i december enades EG och AVS-staterna om huvudlinjerna i

den framtida handelsregimen. Överenskommelsen innebär att regionala

frihandelsavtal skall ingås mellan EG och regioner i AVS-området. De

nya avtalen skall börja gälla år 2008. För de AVS-länder som inte önskar

sluta regionala avtal, erbjuds för de minst utvecklade länderna, tullfrihet

för väsentligen alla varor och för övriga AVS-länder ett marknads-

tillträde i enlighet med det allmänna preferenssystemet.

Mot slutet av år 1999 enades EU:s medlemsstater om volymen på

utvecklingssamarbetet med AVS-länderna. Den nionde europeiska

utvecklingsfonden (EUF 9) kommer att uppgå till 13,8 miljarder euro för

åren 2000 2005. Sveriges bidrag till EUF 9 kommer att uppgå till 2,73

procent eller 377 miljoner euro, vilket motsvarar ungefär 3,2 miljarder

kronor.

Sveriges ståndpunkter rörande det framtida samarbetet med AVS-

länderna ligger väl i linje med det förhandlingsdirektiv som Allmänna

rådet antagit. Under förhandlingsprocessen har den svenska regeringen

regelbundet informerat EU-nämnden om läget i förhandlingarna och om

EU:s position.

33 EU:s bilaterala och regionala förbindelser

EU:s förbindelser med tredje land och regionala organisationer ökar och

får allt fastare former. Allt fler överenskommelser undertecknas i syfte

att ange ramarna för en politisk dialog och främja samarbetet gällande

t.ex. handel, ekonomiska och finansiella frågor och utbyte på de

kulturella, sociala och tekniska områdena.

33.1 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och

Europeiska frihandelssammanslutningen (Efta)

Medlemmar i Efta är Norge, Island, Schweiz och Liechtenstein. Norge,

Island och Liechtenstein deltar även i EES-samarbetet, och de benämns

EES/Efta-staterna. För Sveriges förbindelser med Norge och Island, vilka

tillsammans svarar för en betydande del av våra yttre ekonomiska

förbindelser och som nordiska länder står oss nära, utgör EES-avtalet ett

viktigt ramverk.

EES-avtalet innebär att väsentliga delar av regelverket för EU:s inre

marknad även gäller i och gentemot Norge, Island och Liechtenstein.

Dessutom innefattas i EES-samarbetet ett antal så kallade angränsande

politikområden, till exempel forskning, utbildning och statistik, samt

även en utrikespolitisk dialog. Frågor som inte omfattas av EES-avtalet

är jordbruk och fiske. På dessa områden finns särskilda bilaterala

protokoll och överenskommelser med Efta-staterna.

Ny relevant EG-lagstiftning för den inre marknaden skall i princip

alltid föras över till EES-avtalet. Detta sker genom beslut i gemensamma

EES-kommittén, som möts månatligen. EES-kommittén är också ett

viktigt forum för ömsesidigt informationsutbyte. Mycket av det löpande

arbetet sker i övrigt i olika undergrupper.

Som EU-medlem är Sverige en avtalspart i EES-avtalet. Sedan inträdet

i EU företräds dock Sverige liksom övriga EU-medlemsstater

huvudsakligen av kommissionen i det löpande arbetet.

EES-rådet är det övergripande politiska organ som styr EES-

samarbetet. EES-rådet möts på ministernivå två gånger per år i

anslutning till Allmänna rådets möten.

Vid årets första möte i maj kunde EES-rådet notera att EES-samarbetet

fungerar väl, att fortsatta framsteg gjorts i fråga om införlivande av

gemenskapslagstiftning i EES-avtalet och att takten i beslutsfattandet

ökat påtagligt. Island talade för en ökad frihandel för fisk och andra

marina produkter. Efta-sidan uttryckte även en önskan om en mer

livaktig och friare diskussion i olika frågor, till exempel sysselsättning

och hållbar utveckling.

Vid det andra mötet i november kunde EES-rådet konstatera att

samarbetet fortsatt att fungera väl under året och att takten i införlivandet

av regelverk i EES-avtalet ökat ytterligare. Efta-sidan underströk

betydelsen av att den hölls väl informerad om EU:s utvidgningsprocess

mot bakgrund av Efta/EES-ländernas särskilda ställning, och i syfte att

underlätta kandidatländernas anslutning till EES-avtalet. Därutöver

betonades betydelsen av den så kallade utrikespolitiska dialogen. Vid

detta EES-råd diskuterades bl.a. situationen på Balkan under denna

punkt.

Med varierande mellanrum hålls EES-toppmöten med statsministrarna.

Det finska ordförandeskapet stod som värd för ett sådant i Istanbul i

anslutning till OSSE-toppmötet den 18 november. Under den politiska

dialogen diskuterades säkerhetspolitiska frågor, Ryssland och EU:s

nordliga dimension.

Det stora flertalet av de beslut som tas i EES-samarbetet avser

anpassning till EES-området när det gäller den vidareutveckling som sker

inom EU av den inre marknaden. Av de frågor som behandlats under året

kan nämnas handel med beredda livsmedelsprodukter, EES finansiella

mekanism, veterinära frågor och fri rörlighet för personer från

Liechtenstein. De för svenskt vidkommande viktigaste frågorna under

året har rört relationerna med Norge. Härvid kan särskilt nämnas de

bilaterala jordbruksförhandlingarna EG Norge som pågått under lång tid

liksom förhandlingarna om protokoll 3 (beredda livsmedelsprodukter);

på båda dessa områden finns svenska handelsintressen. Från Efta-sidan

har man vidare intresse av att följa upp protokollet om fiskeprodukter.

33.1.1 Sektorsförhandlingar med Schweiz avslutade

Schweiz valde 1992 att ställa sig utanför EES. I syfte att knyta Schweiz

närmare gemenskapens inre marknad beslutades i slutet av 1994 att

inleda bilaterala förhandlingar med Schweiz inom sju sektorer. Under det

senaste året har dessa förhandlingar resulterat i ett bilateralt avtal mellan

unionen och Schweiz. Avtalet berör sektorerna fri rörlighet för personer,

luftfart, gods- och persontransporter på väg och järnväg, handel med

jordbruksprodukter, ömsesidigt erkännande av produktgodkännande,

offentlig upphandling samt vetenskapligt och tekniskt samarbete. Innan

avtalet vinner laga kraft måste både unionens medlemmar och Schweiz

ratificera detsamma. Denna ratifikationsprocess pågår för närvarande.

33.2 De baltiska staterna

EU fortsatte under 1999 att utveckla förbindelserna med de baltiska

länderna. Stora ansträngningar görs för att anpassa såväl lagstiftning som

förvaltningsstruktur till EU-normer. Inom ramen för Europaavtalen, vilka

för de baltiska länderna trädde i kraft i februari 1998, har kontaktytorna

mellan Europeiska unionen och de baltiska länderna breddats högst

väsentligt. Möjligheterna för deltagande i EU:s program för utbildnings-,

forsknings- och miljöområdet öppnades därmed. Inom ramen för

Europaavtalen hanteras också olika handelsfrågor.

Estland ingår i den grupp på sex länder som redan inlett förhandlingar

om medlemskap i EU. Estland har lagt fram ståndpunktspapper på

samtliga förhandlingskapitel förutom tre (jordbruk, institutioner och

övrigt). Estland har begärt övergångsperioder på åtta kapitel. Hittills har

23 kapitel öppnats för förhandling och av dessa har åtta kapitel kunnat

stängas provisoriskt.

33.3 EU:s nordliga dimension

På grundval av en begäran från Europeiska rådet i Wien i december 1998

utarbetade medlemsstaterna under våren riktlinjer för vidareutveckling

och förverkligande av EU:s nordliga dimension. Riktlinjerna antogs av

Allmänna rådet i maj 1999. De definierar ett geografiskt område som

sträcker sig från Island i väster till de nordvästra regionerna i Ryssland i

öster, från Ishavet i norr till Östersjöns kuster i söder. EU:s nordliga

dimension omfattar därmed fyra medlemsstater, fyra kandidatländer samt

tre länder som inte för närvarande aspirerar på medlemskap i unionen.

Riktlinjerna anger också ett antal sektorer som EU prioriterar för

närmare regionalt samarbete med partnerländerna. Bland annat omnämns

energi, miljö, kärnsäkerhet, infrastruktur, hälso- och sociala frågor,

brottsbekämpning, utbildning och forskning. Efter konsultationer med

partnerländerna arrangerade det finländska ordförandeskapet en utrikes-

ministerkonferens i Helsingfors i november 1999 där EU:s medlems-

stater, de sju partnerländerna, kommissionen, rådet, regionkommittén,

kommittén för ekonomiska och sociala frågor samt företrädare för fyra

internationella finansieringsinstitutioner deltog. Mötet noterade en bred

samsyn kring de prioriterade sektorerna. Värdet av regionalt samarbete,

särskilt på subnationell decentraliserad nivå framhölls. Alla instämde i att

en handlingsplan behövdes för att föra det konkreta arbetet vidare. Vid

Europeiska rådet i Helsingfors i december gavs kommissionen i uppdrag

att utarbeta en sådan plan i samarbete med rådet, i konsultationer med

partnerländerna, och att presentera den för Europeiska rådet i Feira i

Portugal i juni år 2000. Sverige har aviserat sin avsikt att följa upp planen

vid någon form av högnivåmöte under det svenska ordförandeskapet.

Arbetet med EU:s nordliga dimension syftar dels till att höja EU:s

profil i norra Europa dels till att öka EU-institutionernas engagemang för

förhållanden och särdrag i unionens nordliga grannländer. Den kraftiga

betoning som läggs på regionalt samarbete öppnar för nya former av nära

samarbete med grannländerna utanför unionens yttre gränser i norra

Europa.

Östersjöregionen genomgår för närvarande en mycket dynamisk

period. Politiska och ekonomiska förhållanden i Sveriges närområde har

ändrats radikalt under det senaste årtiondet. Östersjösamarbetet och

Barentssamarbetet har ökat i omfattning och betydelse. De regionala

samarbetsstrukturerna i närområdet kommer att öka ytterligare i

betydelse framöver i och med att de ges en framträdande roll som organ

för konsultationer och planering av konkreta samarbetsaktiviteter inom

ramen för EU:s nordliga dimension.

33.4 Östersjösamarbetet

Europeiska kommissionen har varit medlem i Östersjöstaternas råd

(Council of the Baltic Sea States, CBSS) sedan organisationen bildades

1992. Övriga medlemmar är Östersjöns strandstater samt Norge och

Island. CBSS utgör ett av många organ i den väv av organisationer som

verkar för integration och samverkan i Europa. Genom medlemskapet i

CBSS arbetar kommissionen tillsammans med medlemsstaterna för

exempelvis ökad handel och investeringar i området, för att främja

demokratiska institutioner och för bättre strålskydd. Vid sidan av CBSS

deltar kommissionen också aktivt i multilateralt Östersjösamarbete om

exempelvis energi och kampen mot organiserad brottslighet Genom

Phare-medel stöder EU finansiellt ett akademiskt samarbetsprogram,

EuroFaculty, inom ramen för CBSS. Under 1999 uppstod vissa problem

med denna EU-finansiering.

Genom Phare-, Tacis- och Interreg-programmen stöder kommissionen

också samarbetsprojekt, ofta på lokal nivå, mellan Östersjöländerna.

33.5 Barentssamarbetet

Till Barentsregionen räknas de nordliga delarna av Norge, Sverige och

Finland samt nordvästra Ryssland Murmansk, Karelen, Archangelsk

och Nenets. Prioriterade samarbetsområden inom det mellanstatliga

Barentsrådet har under året varit ekonomiska frågor, särskilt

tullsamarbetet vid gränsstationerna, energi- och skogsfrågor. På

subnationell nivå inom Barents Regionråd, där landshövdingar och

guvernörer möts, har man färdigställt ett gemensamt arbetsprogram för

perioden 2000 2003. Programmet innehåller även ett delprogram om

samarbete mellan ursprungsfolken i regionen. Det avses läggas till grund

för olika former av gränsöverskridande samarbete i Barentsregionen.

33.6 Centraleuropa

Centraleuropa definieras här som Bulgarien, Polen, Rumänien,

Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern. Polen, Slovenien, Tjeckien

och Ungern ingår även i den grupp på sex länder som inlett förhandlingar

i form av bilaterala regeringskonferenser med EU:s medlemsstater.

I sina översynsrapporter om de framsteg som kandidatländerna gjort i

reform- och anpassningsarbetet rekommenderade kommissionen att alla

återstående kandidatländer skulle få öppna förhandlingar. För Rumänien

och Bulgarien var det dock villkorat till i Bulgariens fall att ett beslut

fattas om stängning av kärnkraftsverk i Kozlodoy och för Rumänien att

åtgärder vidtas för att förbättra situationen på barnhemmen i landet.

Framsteg måste i båda fallen nås när det gäller ekonomiska reformer.

Både Polen och Tjeckien fick skärpt kritik. Kritiken riktade sig framför

allt mot riskerna för korruption, låg takt vad gäller miljöarbetet och

införlivandet av regelverk. Slovakien fick i år bättre betyg vad gäller de

politiska kriterierna, men sämre vad gäller de ekonomiska, dvs. rakt

motsatt resultat från förra årets översyn. Slovenien fick beröm för att

landet fått upp farten vad gäller integrationsprocessen, däremot pekades

den administrativa kapaciteten ut som ett problem. Ungern fick i år igen

betyget "bäst i klassen". Kommissionen uppmärksammande dessutom

problemet med samtliga de centraleuropeiska ländernas, förutom Polens

och Sloveniens, romska minoriteter. Sverige kunde i stort instämma i

kommissionens bedömningar.

Europeiska rådet i Helsingfors den 10 11 december bekräftade att

anslutningsprocessen nu inbegriper 13 kandidatländer inom en och

samma ram. Samtliga kandidatländer (förutom Turkiet) kommer från och

med februari år 2000 att förhandla om medlemskap. Angående de

speciella villkoren för Bulgarien och Rumänien ansåg Europeiska rådet

att de två första villkoren redan reglerats på ett tillfredsställande sätt.

Angående de ekonomiska villkoren skall kommissionen lägga fram

rapporter till rådet i början av år 2000 om dessa två länders framsteg med

uppfyllandet av de ekonomiska Köpenhamnskriterierna.

33.7 Ryssland samt övriga Östeuropa

33.7.1 Ryssland

Vid Europeiska rådets möte i Köln i juni 1999 antogs en gemensam

strategi för Ryssland. De gemensamma strategierna är ett nytt EU-

instrument och skall enligt Amsterdamfördraget genomföras av unionen

på områden där medlemsstaterna har viktiga gemensamma intressen. Ett

syfte med de gemensamma strategierna är bl.a. att tydliggöra unionens

övergripande inriktning och prioriteringar på de utrikes- och säkerhets-

politiska områdena. De gemensamma strategierna antas av Europeiska

rådet men skall genomföras av rådet, särskilt genom att rådet beslutar om

gemensamma åtgärder eller antar gemensamma ståndpunkter.

Ett övergripande syfte med den gemensamma strategin för Ryssland

kan sägas vara att dels inbjuda till partnerskap och samarbete mellan EU

och Ryssland, dels erbjuda Ryssland stöd i arbetet med att genomföra

fortsatta ekonomiska, sociala och politiska reformer. En utgångspunkt

beträffande det senare är givetvis att Ryssland självt måste ta ansvar för

sin egen framtid.

Under arbetet med strategin gjordes betydande ansträngningar, bl.a. på

svenskt initiativ, för att söka göra strategin operativ och konkret, dock

inom ramen för existerande instrument och medel såsom partnerskaps-

och samarbetsavtalet (PSA) samt Tacis-programmet. Sverige verkade

särskilt för att i strategin framhålla vikten av bl.a. fortsatt stöd till det

civila samhället (inkl. rättsstaten, oberoende medier och ökad jämställd-

het), uppmuntran till fortsatta ekonomiska reformer, stöd till reformer

inom den sociala sektorn, främjande av handel och investeringar,

fördjupad politisk dialog och utökat samarbete om bl.a. konflikt-

förebyggande, ickespridnings- och nedrustningsfrågor, insatser för att

höja kärnsäkerhet och hantera kärnavfall, fördjupat samarbete på området

för rättsliga och inrikes frågor samt främjande av gränsöverskridande

samarbete.

Under hösten 1999 inledde Ryssland en omfattande militär operation i

den ryska delrepubliken Tjetjenien. Stridshandlingarna mellan de ryska

federala förbanden och tjetjenska rebeller framkallade stora flykting-

strömmar och medförde stort lidande bland civilbefolkningen. EU

konstaterade i en rad skarpa uttalanden att den ryska insatsen i Tjetjenien

inte stod i rimlig proportion till det terroristhot den varit avsedd att

bekämpa. Som en följd av det ryska agerandet i Tjetjenien antog

Europeiska rådet vid sitt möte i Helsingfors en deklaration i vilken

uttalades att genomförandet av den gemensamma strategin skall ses över,

delar av PSA-avtalet skall suspenderas samt Tacis-programmet begränsas

till särskilt prioriterade områden (såsom stöd till det civila samhället och

åtgärder för att höja kärnsäkerheten).

33.7.2 Ukraina en gemensam strategi antas

Vid sitt möte i Wien i december 1998 beslutade Europeiska rådet att ge

rådet i uppdrag att utarbeta en s.k. gemensam strategi också för Ukraina.

Arbetet med den gemensamma strategin för Ukraina påbörjades under

våren, och dokumentet kunde antas vid Europeiska rådets toppmöte i

Helsingfors.

Ett övergripande syfte med den gemensamma strategin för Ukraina kan

sägas vara att dels inbjuda till partnerskap och samarbete mellan EU och

Ukraina, dels att erbjuda Ukraina stöd i arbetet med att genomföra

fortsatte ekonomiska, sociala och politiska reformer. En utgångspunkt för

det senare har varit att Ukraina självt måste ta ansvar för sin egen

framtid. Strategin strävar efter att vara operativ och konkret, dock inom

ramen för existerande instrument och medel såsom PSA-avtalet som

trädde i kraft i mars 1998 samt Tacis-programmet. Strategins mervärde

består i första hand av bättre samordning och fokusering av tillgängliga

resurser.

Strategin anger EU:s vision och målsättningar för relationerna och

samarbetet med Ukraina. EU har inte kunnat gå Ukraina till mötes i fråga

om önskemålet att ställa ett kommande EU-medlemskap i sikte. Denna

fråga har varit en huvudfråga kontakterna med Ukraina under hela 1999,

och har i någon mån försvårat relationerna.

Vidare innehåller strategin kapitel om principiella målsättningar och

särskilda initiativ. Strategin skall gälla för en inledande period om fyra år

med möjlighet till korrigeringar under denna tid, samt förlängning

därefter genom beslut av Europeiska rådet.

Sverige har under arbetet med strategin bl.a. drivit och fått gehör för en

mer positiv skrivning vad avser Ukrainas närmande till EU, dock utan

att nämna medlemskap eller association. Vidare har Sverige framhållit

miljöaspekter i anslutning till energi- och kärnkraftsfrågor, stöd till det

civila samhället, rättsstatens vikt för en fungerande marknadsekonomi

samt samarbete på det konfliktförebyggande området. I svenskt intresse

har vidare legat stöd till stipendieprogram för att satsa på kommande

generation av politiska och kommersiella ledare i Ukraina.

Den långdragna tvisten om ukrainsk särbehandling gällande

investeringar för det koreanska bilföretaget Daewoo fördes under året till

tvistlösningsprocedur. Frågan har fortfarande inte kunnat lösas. I övriga

handelspolitiska frågor har man på ukrainsk sida i några få fall gått EU

och därmed internationellt accepterade spelregler till mötes. Dock

återstår fortfarande en rad viktiga olösta problem som hämmar utländska

investeringar i Ukraina. Dessa frågor diskuteras fortlöpande i samarbets-

rådet mellan EU och Ukraina.

EU har under året utbetalat 46 miljoner euro till Tacis nationella

program för Ukraina när det gäller tekniskt bistånd.

33.7.3 Moldavien

Samarbetet med Moldavien har under året löpt relativt friktionsfritt. EU

har kunnat konstatera en allvarlig vilja från moldavisk sida att fullfölja

sina åtaganden enligt PSA-avtalet, även om det fortfarande finns ett antal

områden inom vilka konkreta reformåtgärder måste vidtas. Ett antal

underkommittéer har under året mötts. Däremot kunde inte det planerade

årliga mötet med samarbetsrådet äga rum i november, eftersom

regeringen efter ett misstroendevotum tvingades avgå några dagar innan.

Landet stod ännu i mitten av december utan regering. En sådan tillträdde

först i slutet av månaden.

Ett betalningsbalansstöd om 15 miljoner euro har ställts i utsikt av EU.

Utbetalningen har dock tills vidare frusits i väntan på att en ny regering

kommer på plats och på att denna nya regering uttalar att man avser

stödja fortsatt reformarbete. Tacis har också ett tämligen omfattande

arbetsprogram för Moldavien med en budget på totalt ca 19 miljoner

euro.

Från EU:s sida har engagemanget ökat vad gäller att söka bistå i att

lösa konflikten med Transnistrien. Sverige har varit aktivt då det gäller

att driva denna fråga. Från moldavisk sida har slutligen under året

signaler givits om ett önskat framtida medlemskap i EU. Man har också

velat knytas närmare stabilitetspakten.

33.7.4 Vitryssland fortsatt problematiska relationer med EU

EU:s relationer till Vitryssland har ännu inte helt normaliserats. De

slutsatser från 1997 som begränsar umgänget med det officiella

Vitryssland har fortsatt att vara i kraft under 1999. EU vill på detta sätt

markera sin oro för den demokratiska situationen i landet.

Efter det att problemen med tvångsevakueringen från flera EU-

ambassaders residens kunde lösas i början av året har EU tagit några steg

för att närma sig Vitryssland. Under förutsättning att Vitryssland

uppfyller vissa grundläggande krav vad gäller demokrati och mänskliga

rättigheter har EU lovat att överväga förbättrade relationer med landet.

Sverige har stött denna linje, som innebär en öppning för Vitryssland att

bryta sin självvalda isolering.

Flera EU-uttalanden i frågor gällande mänskliga rättigheter har gjorts

under året. Det gäller bl.a. de fall där kända oppositionspolitiker fängslats

för att först vid årsskiftet friges. I några fall har personer spårlöst

försvunnit. I november godkände slutligen den vitryska sidan EU:s

Tacis-program till stöd för det civila samhället i Vitryssland. Programmet

är värt 5 miljoner euro, och kommer att användas bl.a. till projekt med

enskilda organisationer och oberoende journalister. Sverige har aktivt

agerat för genomförande av detta program, som väl kompletterar de

bilaterala insatser som Sverige gör på demokratiområdet i Vitryssland.

Den centrala frågan för Vitrysslands framtid är de kommande

parlamentsvalen år 2000. EU stöder till fullo den OSSE-ledda dialogen

mellan regim och opposition i Vitryssland, som bl.a. syftar till att leda

fram till fria och rättvisa val samt tillgång till etermedier för

oppositionen.

33.7.5 Södra Kaukasus och Centralasien

Med länderna i södra Kaukasus (Armenien, Azerbajdzjan, Georgien) och

Centralasien (Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan, Turkmenistan,

Uzbekistan) har relationerna utvecklats. EU söker där främja stabilitet,

utvecklingen av demokrati och marknadsekonomi samt förbättra

respekten för de mänskliga rättigheterna. Partnerskaps- och samarbets-

avtal ingicks l995 med Kazakstan och Kirgizistan, l996 med Armenien,

Azerbajdzjan, Georgien och Uzbekistan samt med Turkmenistan l998.

Ett toppmöte med ledarna för länderna i södra Kaukasus hölls i juni 1999

i samband med att avtalen trädde i kraft. Samtliga avtal har trätt i kraft, så

när som på det med Turkmenistan där ratificeringsprocessen pågår.

33.8 Staterna i f.d. Jugoslavien (utom Slovenien) och

Albanien

Staterna i f.d. Jugoslavien (utom Slovenien) samt Albanien hanteras i

rådsarbetsgruppen för västra Balkan. Grunden för EU:s bilaterala

förbindelser med dessa länder utgörs av den s.k. regionala ansatsen som

under året utvecklats till den s.k. stabiliserings- och associations-

processen. I denna anges villkor för förbindelserna inom områdena

handel, finansiellt stöd, ekonomiskt samarbete och andra avtalsreglerade

förbindelser. Utvecklingen i respektive land samt hur utvecklingen svarar

mot de uppsatta målen granskas två gånger per år av EU. EU:s arbete

med västra Balkan har vidare präglats av arbetet med stabilitetspakten för

sydöstra Europa. Sverige har aktivt stöttat regionens närmande till EU.

Stabilitetspakten

Stabilitetspakten för sydöstra Europa initierades våren 1999 av det tyska

ordförandeskapet som ett led i EU:s fredsansträngningar på västra

Balkan. Pakten undertecknades den 10 juni vid EU:s utrikesministermöte

i Köln. Den kan beskrivas som en politisk avsiktsförklaring mellan

tongivande delar av världssamfundet och regionen (Förbundsrepubliken

Jugoslavien ingår tills vidare inte). Gradvis integration i euroatlantiska

strukturer ställs i utsikt förutsatt att de sydösteuropeiska länderna

utvecklar det politiska och ekonomiska samarbetet sinsemellan. Paktens

roll är att fungera som ett forum för koordinering och belysning av

integrerande, välstånds- och säkerhetshöjande aktiviteter i sydöstra

Europa vilka bär regional karaktär. Stabilitetspakten har ingen

genomförandefunktion och förfogar inte över egna finansiella resurser,

frånsett en budget för finansiering av ett mindre sekretariat i Bryssel.

Ett viktigt verktyg i processen är det nya avtalsinstrument, s.k.

stabiliserings- och associationsavtal, vilket utvecklats och genomförs av

kommissionen för länderna på västra Balkan. Syftet med avtalen är bl.a.

frihandel och en intensifierad politisk dialog med länderna ifråga.

Stabilitetspaktens arbete leds av ett regionalt s.k. bord, som

sammanträder halvårsvis på statssekreterarnivå, och kan beskrivas som

ett slags styrelse för pakten. Ordförande vid regionala bordet och tillika

paktens "VD" är EU:s särskilde representant och särskilde samordnare

för stabilitetspakten, tysken Bodo Hombach.

Under det regionala bordet finns tre arbetsbord, som sammanträder tre-

fyra gånger per år. Arbetsbordet för demokratisering och mänskliga

rättigheter leds av OSSE:s kommissarie för minoriteter Max van der

Stoel. Arbetsbordet för ekonomisk återuppbyggnad, utveckling och

samarbete leds av italienske vice riksbankschefen Fabrizio Saccomanni.

Arbetsbordet för säkerhetsfrågor, slutligen, leds av kabinettssekreterare

Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

33.8.1 Bosnien-Hercegovina

EU har slutit upp bakom den höge representantens prioriteringar

nämligen att minoriteter skall återvända, att det bosniska "ägarskapet" för

fredsprocessen skall öka samt att media och rättsväsendet skall

reformeras. EU:s fortsatt starka engagemang för Bosnien-Hercegovina

markerades bl.a. genom att EU:s nytillträdde kommissionär för utrikes

relationer gjorde en av sina första utrikesresor till Bosnien. Inom ramen

för Stabilitetspakten för sydöstra Europa har ett första bilateralt möte

mellan EU och Bosnien hållits som en del av EU:s s.k. stabiliserings- och

associationsavtal. Dessutom har den informella arbetsgruppen för

samarbete mellan Bosnien-Hercegovina och EU under året hållit tre

möten, i vilket det bosniska deltagandet har blivit allt intensivare.

33.8.2 Kroatien

EU har varit aktivt i de internationella ansträngningarna för att förmå

Kroatien att respektera åtaganden gjorda i bl.a. Daytonavtalet och genom

medlemskapet i Europarådet. I fokus har stått återflyttning av serbiska

flyktingar som så önskar, reformer i val- och medialagstiftning samt

Kroatiens relation till krigsförbrytartribunalen i[REDACTED_EFTERNAMN]. President

Tudjmans bortgång i december markerade dock en lovande inledning på

en förändringsprocess i kroatisk politik. EU:s program för minröjning i

Kroatien i VEU:s regi påbörjade sitt arbete i maj 1999. Det skedde med

Sverige som "lead nation" för denna mission, kallad Western European

Union Demining Assistance Mission (WEUDAM). Missionen erbjuder

Kroatien råd, teknisk expertis och utbildning i minröjning. Vidare

beslutades att påbörja undersökning av villkoren för upprättande av en

informell konsultativ arbetsgrupp mellan Kroatien och EU.

33.8.3 Förbundsrepubliken Jugoslavien inklusive Kosovo

EU:s relationer till den officiella regimen i Belgrad försämrades drastiskt

under 1999. Detta var en följd av regimens brutala politik i Kosovo som i

sin tur ledde till Nato:s bombkampanj samt krigsförbrytartribunalens i
[REDACTED_EFTERNAMN] av bl.a. president Milosevic. EU stärkte sanktionerna mot landet

vilka omfattade bl.a. flygförbud, oljeembargo, frysning av statliga

tillgångar i EU-länderna och visumförbud för till regimen närstående

personer. Dessutom uttryckte EU-länderna att de inte ämnade stödja

återuppbyggnad av Förbundsrepubliken Jugoslavien så länge regimen

satt kvar.

En stor del av EU:s arbete efter Kosovokonfliktens akuta skede var

inriktat mot att stödja den demokratiska oppositionen och oberoende

media i Förbundsrepubliken Jugoslavien. EU insåg vidare behovet av att

stödja den hårt prövade befolkningen och gav betydande humanitär hjälp.

Stödet till den demokratiska oppositionen manifesterades i leveranser av

eldningsolja till ett antal oppositionsstyrda kommuner inför vintern, det

s.k. "Energi för demokrati-programmet".

EU:s relation till delrepubliken Montenegro präglades av de ökade

spänningarna i förhållande till regimen i Belgrad. EU uttryckte sitt stöd

till den montenegrinska regeringens ekonomiska och demokratiska

reformsträvanden, vilket fick sitt konkreta uttryck i att EU i oktober

beslöt att flygförbudet och oljeembargot mot Förbundsrepubliken

Jugoslavien inte längre skulle tillämpas i Montenegro.

Sverige har aktivt drivit frågor om stöd till demokratiseringen i

Montenegro och verkningsfulla sanktioner riktade mot regimen i Belgrad

samtidigt som befolkningen ges stöd.

Kosovo intog en framträdande plats på EU:s dagordning under året.

Efter eldupphöravtalets undertecknande i juni och säkerhetsrådets

antagande av resolution 1244 upprättades en omfattande internationell

militär och civil närvaro i Kosovo. I oktober beslutade rådet formellt att

inte längre tillämpa sanktionerna mot Förbundsrepubliken Jugoslavien i

Kosovo.

Säkerhetsläget och de etniska minoriteternas situation och den växande

organiserade brottsligheten i Kosovo efter konflikten behandlades

ingående av EU. EU fördömde alla våldshandlingar och all intolerans

och uppmanade samtliga parter att respektera resolution 1244 och

samarbeta med FN:s mission i Kosovo (UNMIK) och KFOR. Rådet

framhöll vikten av bevarandet av ett multietniskt Kosovo och rätten för

människor att återvända till sina hem. Rådet uttalade djup oro över det

stora antalet serber och andra minoriteter som tvingats fly från Kosovo.

Kommissionen ombads att i samarbete med UNMIK ge förslag på hur

den organiserade brottsligheten kan bekämpas.

Inom ramen för UNMIK fick EU ett särskilt ansvar för frågor om

återuppbyggnaden. UNMIK:s fjärde pelare, som leds av EU under

engelsmannen Joly Dixon, har i nära samarbete med Världsbanken och

IMF börjat lägga grunden för ett makroekonomiskt ramverk för Kosovo.

Ramverket omfattar grundläggande funktioner såsom upprättande av en

budget och betalningssystem samt bank-, tull- och skatteväsende. Till-

sammans med Världsbanken arrangerade EU två internationella givar-

konferenser för Kosovo som resulterade i stora utfästelser för Kosovo.

33.8.4 F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

I april gav Allmänna rådet i uppdrag åt kommissionen att undersöka

förutsättningarna för att uppgradera relationerna mellan EU och

Makedonien. I en förstudie från juni kom kommissionen till slutsatsen att

Makedonien skulle kunna uppfylla villkoren för ett s.k. stabiliserings-

och associationsavtal med EU.

Allmänna rådet gav i juli kommissionen i uppdrag att presentera ett

förhandlingsdirektiv för ett stabiliserings- och associationsavtal

innehållande bl.a. etablerandet av en politisk dialog, föresatsen att

upprätta ett frihandelsområde för varor och tjänster samt successiv

anpassning av lagstiftningen till EG:s regelverk.

Under hösten har förhandlingsdirektivet varit uppe till diskussion i

rådets arbetsgrupp för västra Balkan och i EU:s kommitté för handels-

frågor. Förhandlingar inleds i början av 2000. Den 25 oktober hölls ett

trojkamöte med Makedonien där Makedonien upprepade ambitionen att

uppfylla sina åtaganden enligt EU:s biståndsprogram för Öst- och

Centraleuropa, Phare, och försäkrade att integrationen i EU hör till

landets främsta prioriteter.

33.8.5 Albanien

Sedan 1992 finns ett handels- och samarbetsavtal mellan EU och

Albanien. En ytterligare fördjupning av de avtalsmässiga förbindelserna

är att vänta då Albanien liksom Makedonien står på tur för att förhandla

om ett stabiliserings- och associationsavtal inom ramen för stabilitets-

pakten. Kommissionen lade i höstas fram en rapport över möjligheterna

för Albanien att inleda förhandlingar om ett dylikt avtal. Förhandlingar

kommer dock att dröja med anledning av Albaniens svaga ekonomi,

biståndsberoende och det prekära säkerhetsläget som den omfattande

kriminaliteten förorsakar.

Albaniens handelsrelationer med EU har under året fördjupats genom

att landet fick autonoma handelsförmåner vilka medger skattefritt

tillträde till EU:s inre marknad för nästan 80 % av Albaniens export.

Tidigare har Albanien endast omfattats av gemenskapens allmänna

preferenssystem (GSP).

33.8.6 Utvecklingssamarbete och biståndsinsatser i regionen

EU är den i särklass största biståndsgivaren till västra Balkan. Insatserna

i området härstammar från såväl Europeiska byrån för humanitärt bistånd

(ECHO) som det s.k. Phare-biståndet (Bosnien-Hercegovina,

Makedonien och Albanien) och också direkt från kommissionen. EU:s

insatser syftar främst till att bidra till fredsprocessen och flykting-

återvändande i regionen. Merparten av insatserna har kommit Bosnien-

Hercegovina till godo. Under 1999 har EU även bidragit med återupp-

byggnadsinsatser i Kosovo omfattande 137 miljoner euro. I samband

med vårens massiva flyktinginströmning från Kosovo (mars juni) bidrog

EU med betydande stöd till de mest drabbade länderna Albanien,

Makedonien och Förbundsrepubliken Jugoslavien och Montenegro.

Utöver ECHO:s humanitära bistånd om 150 miljoner euro till flykting-

läger och värdfamiljer fick dessa länder även budgetstöd (100 miljoner

euro) och makroekonomiskt stöd i form av såväl lån som bidrag

(Albanien och Makedonien). I samarbete med Världsbanken anordnade

Kommissionen i samband med Kosovokrisen givarkonferenser för

Albanien, Makedonien och Kosovo. Under året hölls även en

givarkonferens för Bosnien-Hercegovina.

EU:s omfattande humanitära bistånd till Kosovo genom ECHO

uppgick till drygt 90 miljoner euro under 1999. Genom bildandet av

kommissionens Task Force för Kosovos återuppbyggnad (TAFKO) den

1 juli inleddes ett omfattande program för akut återuppbyggnad. Vid

toppmötet i Köln beslutade EU vidare att inrätta en återuppbyggnads-

myndighet för Kosovo med ansvar för det långsiktiga utvecklings-

samarbetet. Återuppbyggnadsmyndigheten kommer att ha sitt högkvarter

i Thessaloniki och ett operativt kontor i Pristina.

Det svenska utvecklingsbiståndet till västra Balkan uppgick 1999 till

mer än 340 miljoner kronor. Största mottagare var Bosnien-Hercegovina

(ca 180 miljoner kronor) och Kosovo (70 miljoner kronor). Med

anledning av Kosovokrisen bidrog Sverige även med ca 162 miljoner

kronor i humanitärt bistånd.

33.9 Turkiet

33.9.1 Allmänt om relationerna EU Turkiet

Relationerna med Turkiet under 1999 präglades framför allt av en

diskussion i EU och Turkiet om möjligheterna för Turkiet att få formell

status som kandidat. I samband med presentationen av kommissionens

översynsrapport om Turkiet rekommenderade kommissionen att Turkiet

borde få status som kandidatland.

Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors beslöt EU att Turkiet skulle

få kandidatstatus. I slutsatserna från mötet i Helsingfors välkomnas

Turkiets avsikt att fortsätta reformerna för att kunna uppfylla

Köpenhamnskriterierna. Turkiets förmedlemskapsstrategi kommer bl.a.

att innehålla en förstärkt politisk dialog med betoning på mänskliga

rättigheter. Ett partnerskap, som innehåller de prioriteringar som bör

göras i Turkiets förberedelser för att uppfylla Köpenhamnskriterierna,

kommer att utarbetas och kombineras med ett nationellt program för

Turkiets antagande av regelverket.

PKK-ledaren Abdullah Öcalan greps i Kenya i februari och den 29 juni

avkunnades dödsdomen i den turkiska säkerhetsdomstolen. Domen

bekräftades den 25 november av den turkiska appellationsdomstolen.

Öcalan anmälde målet till Europadomstolen för mänskliga rättigheter.

Det är det turkiska parlamentet och presidenten som avgör om döds-

domen skall verkställas. Rådet, ordförandeskapet och Europaparlamentet

påtalade vid flera tillfällen under året vikten av att dödsdomen inte

verkställs.

Jordbävningarna i Turkiet i augusti och november orsakade stort

lidande och förstörelse i Turkiet. Kommissionen anslog 4 miljoner euro i

katastrofbistånd och förberedde ytterligare 30 miljoner euro för

rehabiliteringsfasen.

33.9.2 Svenska ståndpunkter

Sverige har under året verkat för att EU skulle ställa krav på tydliga

tecken från Turkiets sida att landet var moget att få formell status som

kandidatland. Sverige har i dessa sammanhang framför allt betonat vikten

av att respekten för de mänskliga rättigheterna i Turkiet förbättras.

Regeringen har under året haft omfattande kontakter med företrädare för

den turkiska regeringen och olika frivilligorganisationer. Regeringen har

gjort bedömningen att den turkiska regeringen genomfört vissa positiva

steg, framför allt på lagstiftningsområdet och att den interna debatten om

mänskliga rättigheter i Turkiet har intensifierats. Kandidatstatus skulle,

enligt regeringens uppfattning, i detta läge ge ett viktigt stöd för det

fortsatta arbetet för att främja mänskliga rättigheter och demokrati i

Turkiet. Det återstår dock mycket att göra innan Turkiet uppfyller de

politiska Köpenhamnskriterierna om demokrati, rättssäkerhet, mänskliga

rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. Det gäller såväl

behov av ny lagstiftning som tillämpning av den som redan finns.

Helsingforsslutsatserna innehåller ett antal instrument för att främja

Turkiets anpassning till EU, bl.a. den politiska dialogen, utarbetandet av

ett nationellt program för anpassning till EG:s regelverk vilket även

kommer att omfatta åtaganden relaterade till de politiska kriterierna för

medlemskap, kontrollmekanismer och återkommande rapportering om

hur Turkiets anpassning till Köpenhamnskriterierna fortlöper. Denna

konstruktion ger stora möjligheter till dialog med Turkiet om mänskliga

rättigheter. Sverige kommer fortsatt inom EU att driva krav på förbättrad

respekt för de mänskliga rättigheterna i Turkiet. Detta kommer bl.a. att

ske genom att den politiska dialogen mellan EU och Turkiet och det

kommande anslutningspartnerskapet fokuserar på konkreta åtgärder för

att förbättra respekten för de mänskliga rättigheterna.

33.9.3 Genomförandet av den europeiska strategin för Turkiet

Den europeiska strategin för Turkiet, som presenterades av

kommissionen den 4 mars 1998 innehåller detaljerade förslag och

tidtabeller för ett fördjupat samarbete på en rad områden: mänskliga

rättigheter och humanitära frågor, fördjupning av tullunionen,

forsknings- och utvecklingssamarbete, jordbruk, tjänstehandel m.m. Den

kontaktgrupp som etablerades mellan kommissionen och turkiska

myndigheter för att säkerställa genomförandet av strategin, har mötts

fyra gånger under 1999 och vissa framsteg har gjorts. Man har bl.a.

diskuterat möjligheten att förhandla om ett avtal om liberalisering av

handeln med tjänster och offentlig upphandling.

33.9.4 Finansiellt stöd

Europaparlamentet röstade den 2 december fram sina ändringsförslag till

de förslag om rådsförordningar som kommissionen presenterade den 21

oktober 1998. De två förordningarna avser dels åtgärder för att förstärka

EG:s och Turkiets tullunionssamarbete (15 miljoner euro), dels främjan-

de av ekonomisk och social utveckling i Turkiet (135 miljoner euro).

EU beslutade om ett särskilt mandat till Europeiska investerings-

banken, EIB, (se avsnitt 39.9) för utlåning till projekt för återuppbyggnad

av landets infrastruktur med anledning av jordbävningen. EIB kan låna ut

upp till 600 miljoner euro de närmaste tre åren.

Europeiska rådet i Helsingfors bad kommissionen att presentera ett

samlad ram för samordning av EU:s förmedlemskapsstöd.

33.9.5 Kommissionens utvärderingsrapport om Turkiets närmande

till EU

Kommissionens utvärderingsrapport om Turkiets närmande till EU

presenterades den 13 oktober i enlighet med slutsatserna från Europeiska

rådets möte i Cardiff. De problem som identifierades i 1998 års rapport

kvarstår i flera fall. Kommissionen kritiserar situationen för de mänskliga

rättigheterna i Turkiet, bl.a. förhållandet att tortyr fortfarande före-

kommer, att vissa försämringar inträtt i yttrandefriheten efter dödsdomen

mot PKK-ledaren Abdullah Öcalan, att förhållandena i fängelserna inte

förbättrats och att inga egentliga framsteg skett i den kurdiska frågan.

Kommissionen uppmärksammar dock att de militära domarna i säker-

hetsdomstolarna har tagits bort, att en amnestilag införts och att straffen

för dem som fälls för tortyr höjts. Kommissionen föreslår att Turkiet

skall betraktas som ett kandidatland, även om förhandlingar inte kan

komma ifråga förrän de politiska Köpenhamnskriterierna är uppfyllda.

33.10 Medelhavsländerna Maghreb/Mashrek

Partnerskapet Europa Medelhavet (den s.k. Barcelona-processen)

upprättades vid ett möte i Barcelona 1995 med utrikesministrarna i de 15

EU-medlemsstaterna och i 12 länder i Medelhavsregionen: Marocko,

Algeriet, Tunisien, Egypten, Israel, Jordanien, Syrien, Libanon, Turkiet,

Cypern och Malta samt den palestinska myndigheten.

Den s.k. Barcelona-deklarationen är grunden för partnerskapet och

består av tre kapitel. Det första syftar till att skapa ett gemensamt område

för fred och stabilitet och omfattar bl.a. politisk dialog och säkerhets-

politik. Den politiska dialogen skall bl.a. främja utvecklingen av

demokratiska institutioner och respekten för mänskliga rättigheter. Det

andra kapitlet gäller ekonomiskt och finansiellt samarbete och stöd till

partnerländerna och syftar bl.a. till att upprätta ett frihandelsområde i

regionen till år 2010. Det tredje kapitlet omfattar kulturellt, socialt och

"mänskligt" utbyte samt en dialog mellan kulturer. Barcelona-processen

är inte avsedd att ersätta andra åtgärder för fred, stabilitet och utveckling

i området. Den är t. ex. inte en del av fredsprocessen i Mellanöstern utan

en parallell process som förhoppningsvis kan bidra till att göra

fredsprocessen framgångsrik. Därtill är tanken att Barcelona-processen

genom att skapa förtroende och samarbete även skall lösa och förhindra

konflikter på andra områden inom regionen.

Barcelona-processens tredje utrikesministermöte hölls den 15 16 april

1999 i Stuttgart och bekräftade att en freds- och stabilitetsstadga för

Medelhavet skall utarbetas. Utrikesministrarna fastslog det ekonomiska

och handelspolitiska samarbetets centrala roll för Barcelona-processen

och betonade behovet av ökande investeringar i de sydliga partner-

länderna. De enades om att samarbete om miljö, vatten, industrifrågor,

energi, transport och informationsteknologi skall prioriteras i det fortsatta

regionala arbetet. Mötet beslöt att Libyen skulle få delta i Barcelona-

processen så snart FN-sanktionerna hade upphävts och Libyen accepterat

Barcelona-deklarationen och Barcelona-processens regelverk. FN-

sanktionerna hävdes våren 1999, men Libyen hade ännu vid årets slut

inte uppfyllt dessa villkor.

Inom ramen för det politiska och säkerhetspolitiska samarbetet har

övergripande principer diskuterats i arbetet med en freds- och stabilitets-

stadga för Medelhavet. Vid slutet av året fanns ännu inget textutkast till

en stadga. I november hölls i Bryssel ett särskilt ad hoc-möte om

samarbete för att bekämpa terrorism.

Inom ramen för det ekonomiska och finansiella partnerskapet har det

industriella samarbetet diskuterats inför den tredje industriminister-

konferensen i juni 2000 på Cypern. En strategi har antagits för att bl.a.

främja direktinvesteringar i området, innovationer och teknikspridning,

en utvidgad inre marknad och stöd till små och medelstora företag. I

januari hölls en konferens i Valencia om hur EU skall kunna bistå

partnerländerna med de handelspolitiska åtgärder som behövs för att

upprätta ett frihandelsområde. I mars hölls ett expertmöte i Bryssel om

ekonomisk omställning och den ekonomisk/sociala situationen i de

sydliga partnerländerna. Ett möte om samarbete beträffande forskning,

teknologi och samarbete hölls i Bremen i april. Ett ministermöte om

vattenfrågor hölls i Turin i oktober. Ett möte med partnerländernas

ekonomiska och sociala råd eller liknande institutioner hölls i Antalya i

Turkiet i november och behandlade bl.a. kvinnors integration i arbets-

livet. Ett expertmöte hölls i november i Bryssel om bl.a. erosion,

jordförstöring och ökenspridning

I september 1999 hölls ett möte på generaldirektörsnivå i det Europa

Medelhavsenergiforum, som inrättades 1997.

Inom ramen för det det kulturella, sociala och "mänskliga" samarbetet

hölls på Malta i november ett seminarium om de sociala konsekvenserna

av frihandel i Medelhavsområdet. I december i Montpellier hölls för

första gången inom Barcelonaprocessen ett hälsoministermöte, som antog

en deklaration om åtgärder för att bl.a. bekämpa smittsamma sjukdomar.

Frihandel och ekonomiskt stöd är två viktiga komponenter i EG:s

politik för Medelhavsområdet. Hittills har avtal slutits med Israel,

Marocko, Tunisien, Jordanien och PLO. Sverige ratificerade de tre

förstnämnda under 1996 och avtalet med Jordanien 1999. Med Egypten

har avtalet färdigförhandlats under 1999, men det egyptiska parlamentet

har ännu inte godkänt avtalet.

EG har anslagit ca 4,7 miljarder euro för perioden 1996 1999 till

utvecklingssamarbetet med länderna i Medelhavsregionen. Av detta

svarade Sverige under 1999, genom sin medlemsavgift till EU, för ca 170

miljoner kronor. Av biståndet regleras ca 3,4 miljarder euro genom den

s.k. MEDA-förordningen, som anger beslutsformerna och huvud-

områdena för biståndssamarbetet. Biståndet skall gå till ekonomisk

omvandling, till stärkande av den socioekonomiska jämvikten och stöd

för utveckling av det civila samhället samt till regionalt samarbete.

Biståndet utgår efter nationella och regionala strategier vilka baseras på

partnerländernas prioriteringar och i enlighet med målen och syftena i

Barcelona-deklarationen och MEDA-förordningen. Beslut om att stödja

projekt fattas av en kommitté, där medlemsstaterna är representerade. En

utvärdering av programmet presenterades av kommissionen under 1999.

I slutet av 1999 presenterade kommissionen ett förslag till reviderad

MEDA-förordning som börjat diskuteras och som Sverige kraftigt

kritiserat för brister.

Inom EU har under året även en gemensam EU-strategi för

Medelhavsområdet diskuterats. Eftersom Barcelona-deklarationen redan

kan sägas vara en Medelhavsstrategi, även om den antagits av de 27

partnerländerna och därmed inte är en EU-strategi, har Sverige i debatten

ofta framfört att EU-strategin bör bekräfta Barcelona-deklarationen men

också ge något därutöver ("Barcelona plus").

33.11 Mellanöstern och Gulfstaterna

33.11.1 Mellanöstern

EU markerade under 1999 på olika sätt närvaro i regionen, och fortsatte

att stödja fredsprocessen politiskt och ekonomiskt. EU uttalade sitt stöd

för Sharm el-Sheikh överenskommelsen som undertecknades den 4

september 1999. Överenskommelsen innehåller en konkret tidsplan för

genomförandet av Israels åtaganden enligt interrimsprocessens tre

tidigare avtal (Interimsavtalet, Hebron och Wye-avtalen). EU har

uppmanat parterna att noggrant uppfylla överenskommelsens alla delar

och att inte vidta åtgärder som kan äventyra den fortsatta processen.

Unionen intog en konsekvent och fast hållning i frågor som rör den

israeliska bosättningspolitiken, Jerusalems status samt fördömanden av

terrorism. Förhandlingar mellan Israel och Syrien återupptogs i december

1999, efter att ha legat nere sedan 1996. Ett fredsavtal mellan parterna

väntas bana väg för ett tillbakadragande av de israeliska trupperna från

den s.k. säkerhetszonen och en normalisering av läget i södra Libanon.

Europeiska rådet antog den 25 mars 1999 i Berlin en deklarationen om

fredsprocessen i Mellanöstern. Berlin-deklarationen uttrycker ett starkt

stöd för palestiniernas rätt till självbestämmande och för en framtida

palestinsk stat. I deklarationen uttrycker EU åsikten att Israels bästa

säkerhetsgaranti är tillkomsten av en demokratisk och fredlig palestinsk

stat efter förhandlingarnas avslutande. EU tillerkänner inte någon part

rätt att lägga veto mot denna utveckling och förklarar sin avsikt att

erkänna den palestinska staten vid lämplig tidpunkt. En kraftfull

markering görs mot fortsatt bosättningsverksamhet. Parterna uppmanas

återuppta förhandlingarna som skall leda till ett slutligt fredsavtal inom

ett år, dvs. före mars 2000.

EU:s särskilde sändebud för fredsprocessen i Mellanöstern, Miguel

Angel Moratinos, verkade under året bl.a. för en dialog mellan EU och

Israel om den palestinska ekonomin. EG:s bistånd till Västbanken/Gaza

uppgår till 54 procent av det totala internationella biståndet till

omvärlden. Arbetet har fortgått vad gäller EG:s program för att bistå den

palestinska myndigheten i dess strävan att motverka terroristhandlingar.

Förutom tekniskt inriktade insatser syftar programmet till att främja den

palestinska polisens kunskaper och respekt för mänskliga rättigheter. En

svensk polisexpert står till EU:s förfogande med uppgift att utbilda och

bistå den palestinska polisen i olika frågor.

33.11.2 Gulfstaterna

Det nionde utrikesministermötet inom ramen för samarbetet mellan EG

och Gulfstaternas samarbetsråd (Gulf Cooperation Council, GCC) hölls i

Dubai, Förenade Arabemiraten, den 2 november 1999. De pågående

förhandlingarna om ett frihandelsavtal mellan EG och GCC stod i

förgrunden för mötet. Både GCC-länderna och EU-medlemsstaterna

uppmärksammade vikten av att GCC-länderna skapar en intern tullunion

för att ett frihandelsavtal mellan EG och GCC skall kunna realiseras.

GCC-länderna återupprepade också sin målsättning att genomföra en

gemensam tullunion till 2001. Under GCC-toppmötet i Riyadh den 29

november beslöt GCC-ländernas stats- och regeringschefer dock att

skjuta på genomförandet av en gemensam tullunion från 2001 till 2005.

33.11.3 Iran den politiska dialogen fortsätter

Förra årets återupprättade politiska dialog mellan EU och Iran har fortsatt

även under 1999. Dialogen täcker frågor av gemensamt intresse för EU

och Iran, såsom ekonomiskt och kulturellt samarbete, samt ämnen som

mänskliga rättigheter, eventuellt iranskt stöd till terrorism och eventuell

förekomst av massförstörelsevapen i Iran. Årets dialogmöten hölls i Iran

den 20 maj och i Helsingfors den 1 december. Inom ramen för den

politiska dialogen träffades arbetsgruppen för energi för första gången i

maj i Teheran. Dessutom hölls det första mötet mellan EU och

Organization of the Islamic Conference (OIC) i Helsingfors den 14

december. EU representerades av trojkan och OIC av ordförandelandet

Iran. EU har under året uttryckt sin oro för bristande respekt för de

mänskliga rättigheterna och inskränkningar i yttrandefriheten i Iran

genom gemensamma démarcher till Iran och gemensamt agerande i FN:s

generalförsamling.

33.12 Afrika

EU:s ansträngningar att bidra till en fredlig och demokratisk utveckling i

Afrika har fortsatt. Demokratiseringen har vidareutvecklats men i flera

länder råder konflikter som måste lösas.

Förberedelserna för ett toppmöte mellan EU och Afrika har fortsatt.

Avsikten är att mötet skall behandla politiska och ekonomiska frågor

samt social utveckling. Mötet planeras äga rum under det portugisiska

ordförandeskapet den 3 4 april år 2000 och föregås av ett utrikes-

ministermöte den 2 april.

I enlighet med EU:s gemensamma ståndpunkt om mänskliga

rättigheter, demokratiska principer, rättsstatsprincipen och ett sunt

styrelseskick i Afrika har EU under 1999 tagit fram två översyns-

rapporter som redogör för de viktigaste insatserna inom dessa områden.

Ett antal demokratiska val har genomförts med finansiellt och logistiskt

stöd från EU, liksom med valobservatörer. EU har med tillfredsställelse

noterat en förnyad drivkraft hos regionala aktörer att söka fredslösningar

i flera svåra konflikter, vilket Sverige särskilt välkomnat. EU har mot

bakgrund av detta fortsatt sin politiska dialog med OAU (Afrikanska

enhetsorganisationen) i konfliktfrågor och följer den verksamhet som

bedrivs av OAU:s krishanteringscentrum.

EU:s gemensamma ståndpunkt om förebyggande av konflikter i Afrika

och de relaterade rådsslutsatserna från den 2 juni 1997 var i juli 1999

föremål för en årlig översyn. En viktig del i genomförandet av

slutsatserna är uttalanden beträffande enskilda konflikter. Enligt den

gemensamma ståndpunkten skall EU undersöka möjligheterna att minska

gapet mellan analys och tidig varning och konkret handlande. Avsikten är

vidare att ytterligare förbättra samordningen mellan olika rådsorgan som

är ansvariga för olika aspekter av konfliktförebyggande och konflikt-

lösning. Sverige har välkomnat EU:s gemensamma agerande och har i

EU-samarbetet varit drivande i frågor om behovet av samordning,

kapacitetshöjande insatser och konfliktförebyggande åtgärder.

33.12.1 Östafrika, Afrikas horn

Flera gemensamma EU-uttalanden och démarcher har gjorts med

anledning av konflikten mellan Etiopien och Eritrea. I dessa har stöd

uttryckts för OAU:s ansträngningar och parterna har uppmanats att finna

en fredlig lösning på konflikten. Den 19 20 februari besökte en trojka-

mission på ministernivå både Addis Abeba och Asmara. En gemensam

ståndpunkt om ett vapenembargo mot Etiopien och Eritrea antogs den 15

mars. Ståndpunkten förlängdes under september månad för ytterligare en

sexmånadersperiod. EU utsåg i slutet av året en särskild representant för

konflikten till stöd för OAU:s fortsatta ansträngningar. Sverige har fört

en kontinuerlig dialog med bägge parter.

EU har gjort flera uttalanden med anledning av den pågående

fredsprocessen och den svåra humanitära situationen i Sudan. Den 10 11

november återupptogs den kritiska dialogen mellan EU och den

sudanesiska regeringen. Dialogen avser att behandla fredsprocessen,

demokratiutvecklingen, frågor om mänskliga rättigheter, terrorism och

relationerna till grannländerna.

33.12.2 Södra Afrika

Efter flera års förhandlingar kunde EG-medlemsstaterna och Sydafrika i

mars enas om ett avtal om handel, utveckling och samarbete. Avtalet

undertecknades i Pretoria i oktober. Delar av avtalet, bl.a. frihandels-

avsnittet, kommer att tillämpas provisoriskt fr.o.m. 1 januari 2000

medan övriga delar blir föremål för en ratificeringsprocess. Sverige har

framförallt drivit en frihandelsvänlig linje under förhandlingarna.

Konflikten i Angola diskuteras kontinuerligt i EU-kretsen och

gemensamma uttalanden har gjorts. EU, liksom Sverige, har lagt

huvudansvaret för det återupptagna kriget hos rebellrörelsen UNITA

under ledning av Jonas Savimbi. UNITA har uppmanats att upphöra med

krigföringen och återgå till fredsprocessen med målet att fullständigt

demilitarisera sin organisation och överlämna ockuperade områden. EU

har verkat för förbättrad efterlevnad av sanktionerna mot UNITA. Vidare

har parterna uppmanats att respektera de mänskliga rättigheterna, liksom

att upphöra med mineringen.

33.12.3 Centralafrika, Stora sjöregionen

Sedan konflikten i Demokratiska republiken Kongo bröt ut i augusti 1998

har EU, bl.a. genom sitt särskilda sändebud, aktivt verkat för en fredlig

lösning. EU har stött de regionala initiativ som tagits för att lösa krisen.

Efter eldupphöravtalet för Demokratiska republiken Kongo i juli 1999 i

Lusaka har EU i ett flertal uttalanden och démarcher uppmanat parterna

att leva upp till sina åtaganden och uttryckt sitt fulla stöd för avtalets

genomförande. EU har även antagit en gemensam ståndpunkt beträffande

stöd för fredsprocessen. I detta ingår stöd till den gemensamma militära

övervakningskommissionen för Demokratiska republiken Kongo med 1,2

miljoner euro. Sverige har även bilateralt bidragit med 800 000 SEK.

Svensk personal deltar också i FN:s observatörsmission i landet. EU har

drivit tanken på en regional Stora sjökonferens för fred, säkerhet och

utveckling. EU-länderna har också åtagit sig att motverka vapenflödet till

och inom Stora sjöregionen.

EU antog under året en gemensam ståndpunkt om Rwanda. EU stöder

den process som inletts av Rwandas regering för återhämtning efter

folkmordet och främjande av nationell försoning, återuppbyggnad och

utveckling, skydd och främjande av mänskliga rättigheter och demokrati.

I Burundi har EU givit fortsatt finansiellt och politiskt stöd till den s.k.

Arushaprocessen, där Sverige bilateralt är en av de största givarna. EU

har uttryckt oro över det ökande våldet i Burundi och över tvångs-

förflyttningen av ca 260 000 civila. EU har även genomfört en démarche

om dödsstraffet.

33.12.4 Västafrika

I Nigeria har EU aktivt stöttat övergången från militärt till demokratiskt

styre och bidrog t.ex. med 100 valobservatörer till president- och

parlamentsvalen. I denna samfinansierade EU-insats ingick 10 svenska

valobservatörer. Den 29 maj tillträdde Obasanjo som landets president,

vilket formellt markerar övergången till demokrati. Som en direkt följd

upphävde EU sina kvarvarande sanktioner mot Nigeria den 1 juni. Under

året har Sverige medverkat till utarbetandet av en strategi för hur EU:s

utvecklingssamarbete, som varit fruset sedan 1995, skall återupptas. Till

en början skall begränsade kapacitetsstärkande insatser göras, bl.a i det

konfliktdrabbade Nigerdeltat.

I Guinea-Bissau avsattes presidenten av en militärjunta den 7 maj efter

ett år fyllt av politiska och militära konflikter. Som en följd av

maktövertagandet begärde EU i juli konsultationer med landet enligt

artikel 366a i Lomékonventionen. Konsultationerna syftade till att se

över respekten för rättsstaten, de demokratiska principerna och de

mänskliga rättigheterna. Demokratiseringsprocessen har aktivt stötts av

Sverige och de parlaments- och presidentsval som hölls i landet den 28

november övervakades av bl.a. tio svenska valobservatörer. EG har också

genomfört 366a-konsultationer med Niger, till följd av statskuppen den 9

april, och med stöd från EG har en demokratisk ordning återställts. I

Togo har EG givit stöd till den nationella dialogen och på så sätt bidragit

till att en överenskommelse om en demokratisk utveckling i landet har

uppnåtts mellan presidenten och oppositionen.

33.12.5 Regionalt samarbete i Afrika

Dialogen mellan EU och SADC (Southern African Development

Community) har fortsatt och förberedelserna för kommande minister-

möte i Botswana hösten år 2000 har påbörjats. Fokus har legat på den

politiska dialogen, framför allt kriserna i DR Kongo och Angola. För att

öka kontrollen och förhindra olaglig handel av lätta vapen har en

gemensam arbetsgrupp tillsatts. På svenskt initiativ är barns rättigheter

fortsatt ett prioriterat område och ett EU SADC-seminarium om barns

rättigheter kommer att äga rum under år 2000.

Som ett steg mot en kontinuerlig dialog mellan EU ECOWAS

(Economic Community of West African States) har ett första möte

planerats till våren 2000 med regional integration och konflikt-

förebyggande på dagordningen. EU har under året beslutat stödja

ECOWAS kapacitet att övervaka och förhindra flödet av lätta vapen i

regionen, vilket också Sverige gör bilateralt.

33.13 USA och Kanada

33.13.1 USA

Den transatlantiska agendan

USA och EU utgör världens två starkaste ekonomier och det

transatlantiska handels- och investeringsflödet, som uppgår till 2 000

miljarder USD per år, är det största i världen. Handeln mellan EG och

USA står för ca 20 procent av den globala varuhandeln.

Det transatlantiska samarbetet har sin grund i den mycket starka

intressegemenskap som finns mellan EU och USA. Insikten om en

gemensam grundsyn på områden som frihandel, demokrati och

internationell säkerhet har bidragit till att intensifiera den politiska och

ekonomiska dialogen mellan USA och EG.

Den "nya transatlantiska agendan" som sjösattes i Madrid 1995, var

tänkt att skapa en ny samarbetsgrund i det läge som uppstått efter det

kalla krigets slut. Agendan innebär ett gemensamt åtagande att stärka och

söka ge mer konkret innehåll åt samarbetet inom de ekonomiska,

politiska, rättsliga och kulturella områdena.

Samarbetet har successivt fördjupats och breddats och i dag innefattas i

princip alla frågor av vikt från frågor inom ramen för EU:s politiska

dialog med tredje länder, till ekonomiska och handelspolitiska, liksom

också ett växande antal mellanstatliga och rättsliga frågor.

Hittills har de mest konkreta åtgärderna genomförts på det handels-

politiska området. År 1998 enades EG och USA om att ingå ett

transatlantiskt ekonomiskt partnerskap (TEP) och en gemensamt framför-

handlad handlingsplan antogs. I denna åtar sig EG och USA bland annat

att verka för att stärka det multilaterala WTO-regelverket och att genom

bilaterala förhandlingar bidra till en avveckling av tekniska handels-

hinder för handeln med industrivaror, tjänster, offentlig upphandling och

immateriella rättigheter. Avtal om ömsesidigt erkännande av produkt-

godkännande ingicks 1998 på flera områden, bland annat för läkemedel,

medicinteknisk utrustning samt telekommunikationsutrustning.

Ytterligare områden är föremål för förhandlingar. Arbetet med att

genomföra handlingsprogrammet har under år 1999 fortgått, men många

av de angivna målsättningarna har ännu inte kunnat uppnås.

Vid toppmötet mellan EU och USA i Bonn den 21 juni 1999 fattades

beslut om att inrätta en mekanism för tidig varning i syfte att förebygga

framtida konflikter såväl på handels som på GUSP-området.

Ambitionen är att söka lösa problem på ett tidigt stadium innan de

riskerar att få politiskt kostsamma konsekvenser som kan äventyra det

transatlantiska samarbetet. Detta nya koncept har främst börjat ta form på

det handelspolitiska området och ett antal potentiella problem har

identifierats. Tanken är att båda sidor skall ta sin motparts intressen i

beaktande i ett tidigt skede vid utformandet av regler, lagar och

policybeslut, utan att för den skull avstå från rätten att självständigt

utforma de egna lagarna och besluten. Öppenhet, ökat utbyte på såväl

teknisk som lagstiftande nivå, tidig identifiering av potentiella

konfliktområden samt en aktiv övervakning av partnerskapets operativa

organ, är exempel på de åtgärder EU och USA vill använda för att

förebygga framtida konflikter.

Den politiska dialogen har under år 1999 också resulterat i

gemensamma åtaganden eller deklarationer gällande utvecklingen eller

hanteringen av en rad frågor med när det gäller på t.ex. regionala

krishärdar och den övergripande säkerhetssituationen i Europa.

Inom ramen för det transatlantiska samarbetet har även upprättats ett

antal sektors- eller folk-till-folkdialoger inom olika områden. Bland

dessa kan särskilt nämnas dialogerna på näringslivs- och miljöområdet

samt mellan konsumentorganisationer. Näringslivsdialogen har kommit

längst i sitt arbete och Sverige intar här en framträdande hållning genom

sitt ordförandeskap på europeisk sida i en av undergrupperna. Under år

1999 startade även en transatlantisk parlamentarikerdialog.

De amerikanska sanktionslagarna, som syftar till att inskränka handel

med Kuba, Iran och Libyen, har under året varit centrala diskussions-

ämnen med USA. EU anser att de extraterritoriella delarna av dessa lagar

strider mot åtaganden inom WTO. Den amerikanska administrationen har

under 1999 inte lyckats förmå kongressen att genomföra den nödvändiga

lagändringen och EG har därför sagt att man kanske kan komma att ånyo

ta upp fallet i WTO.

Toppmötet mellan EU och USA

Inom ramen för nya transatlantiska agendan hålls varje halvår ett

toppmöte där USA företräds av sin president och EU av

ordförandelandets regeringschef samt av kommissionens president. Vid

toppmötet sker en avstämning av hur arbetet framskridit med att

genomföra den antagna handlingsplanen. Toppmötet utnyttjas också i

växande utsträckning för politisk dialog och antagande av gemensamma

deklarationer på det utrikes- och säkerhetspolitiska området.

Under de två toppmöten som hölls i juni 1999 i Bonn och i december

1999 i Washington antogs bl.a. gemensamma uttalanden om

utvecklingen i Ukraina, Sydosteuropa, Tjetjenien och norra Europa samt

om den gemensamma synen på det fortsatta arbetet inom världshandels-

organistionen, WTO. Vidare antogs bl.a. ett uttalande om samarbete för

att bekämpa den illegala handeln med handeldvapen och lätta vapen.

33.13.2 Kanada

Dialogen mellan EU och Kanada äger rum inom ramen för en gemensam

handlingsplan och deklaration som undertecknades i december 1996.

Dialogen är bred och omfattar handel och ekonomi, utrikes- och

säkerhetspolitiska frågor, transnationella ämnen såsom miljö, migration,

internationell brottslighet, kulturfrågor och vetenskapliga frågor samt

främjandet av kontakter mellan det civila samhällets olika sektorer.

Relationerna mellan EU och Kanada är traditionellt mycket goda med

en betydande grad av samsyn i många frågor. Konflikten mellan EG och

Kanada på fiskeområdet ser ut att gå mot en lösning. Sedan Kanada

under året ratificerat FN-avtalet om gränsöverskridande fiskbestånd och

antagit författningar för att införliva avtalet i kanadensisk lagstiftning,

har omfattande och segslitna diskussioner förts mellan gemenskapen och

Kanada. Alltjämt råder vissa rättsliga meningsskiljaktigheter parterna

emellan.

I EG:s dialog med Kanada, som kallas Canada EU Action Plan, är

handelsfrågorna mest framträdande. EU har svarat positivt på kana-

densiska önskemål om ett stärkande av de ekonomiska förbindelserna.

Under året har en handelspolitisk tvist aktualiserats. I likhet med USA

drabbas även Kanadas köttexport av EG:s importförbud mot hormon-

behandlat kött och Kanada införde 100-procentiga retaliationstullar under

sommaren. Svensk vodkaexport slapp dock tullarna.

Ett kanadensiskt deltagande i EG:s samarbete om satellitnavigering

(Galileo) är föremål för diskussion.

De politiska frågorna rör främst konflikthantering och det

kanadensiska begreppet "Human Security". Som exempel kan nämnas ett

samarbete om att hindra spridning av lätta vapen och att involvera

Kanada inom ramen för EU:s nordliga samarbete. Kanada är således en

aktiv samarbetspartner inom områden som ligger väl i linje med svensk

politik, inte minst mot bakgrund av Kanadas plats i säkerhetsrådet under

1999.

Två toppmöten på regeringschefsnivå mellan EU och Kanada har ägt

rum under året ett genomfördes i Bonn den 17 juni och det andra i

Ottawa den 16 december. Bonn-mötet resulterade i en ansats att

samordna ländernas konkurrenslagstiftning, medan Ottawa-mötet

utmynnade i ett antal gemensamma deklarationer. Parterna enades om att

tillsätta en arbetsgrupp med syfte att bekämpa spridning och

destabiliserande anhopningar av handeldvapen och lätta vapen; att via en

särskild expertdialog identifiera samarbetsområden för EU och Kanada i

norra Europa; samt att när det gäller e-handel och det globala

informationssamhället tillsammans verka för att e-handeln utvecklas

samtidigt som adekvata skyddsmekanismer införs.

33.14 Latinamerika och Karibien

Toppmötet EU Latinamerika och Karibien

Det första toppmötet mellan stats- och regeringscheferna i EU:s

medlemsstater och de 33 länderna i Latinamerika och Västindien ägde

rum i Rio de Janeiro den 28 29 juni 1999. Mötet föregicks av ett utrikes-

ministermöte den 27 juni. Toppmötets övergripande syfte var att fördjupa

och vidga relationerna mellan de två regionerna. Dagordningen

omfattade tre huvudsakliga ämnesområden: politik, ekonomi och handel

samt kultur och utbildning. Sverige betonade frågor om mänskliga

rättigheter, jämställdhet och frihandel. I samband med toppmötet under-

tecknades en politisk deklaration till vilken är fogad en handlingsplan

med områden för ett gemensamt agerande mellan regionerna. Nästa

toppmöte mellan EU och Latinamerika och Karibien skall hållas det

första halvåret 2002 i Madrid under det spanska ordförandeskapet.

Förhandlingarna om frihandelsavtal mellan EG och Mexiko avslutade

Europeiska kommissionen och Mexiko träffade i november en

uppgörelse om frihandelsavtal mellan EG och Mexiko. Förhandlingarna

inleddes i november 1998 efter att EU:s medlemsstater, EG och Mexiko i

december 1997 undertecknat ett avtal om ekonomiskt partnerskap,

politisk samordning och samarbete samt EG och Mexiko ett övergångs-

avtal om handel. Efter att medlemsstaterna fått tillfälle att studera

avtalstext skall rådet år 2000 fatta beslut om avtalet. Avsikten är att

frihandelsavtalet skall träda i kraft under andra halvåret 2000. Avtalet

omfattar varuhandel samt områden såsom tjänstehandel, investeringar,

offentlig upphandling och immaterialrätt.

Förhandlingar mellan EG och Mercosur respektive Chile lanserade

I samband med toppmötet i Rio de Janeiro i juli 1999 fattade

statscheferna beslut om att inleda frihandelsförhandlingar mellan EG och

Mercosur (en tullunion mellan Argentina, Uruguay och Paraguay som

bildades 1991) respektive Chile. Sverige hade varit mycket aktivt i det

förberedande arbetet. Det första mötet i de nybildade associeringsråden

ägde rum den 24 november 1999 i Bryssel. I ett första skede kommer

förhandlingarna att begränsas till frågor om handelshinder som inte är

tullrelaterade, medan förhandlingar om tullar och tjänstehandel inleds i

juli 2001.

EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba gäller fortsatt

Rådet bekräftade senast den 6 december 1999, i de halvårsvisa

utvärderingar som rådet gör, att den gemensamma ståndpunkten om

unionens politik visavi Kuba fortsatt gäller. Ståndpunkten, som antogs

den 2 december 1996, fastställer unionens avsikt att uppmuntra och

underlätta en fredlig övergång till pluralistisk demokrati i Kuba, ökad

respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt

varaktig förbättring av levnadsstandarden för det kubanska folket.

Ståndpunkten klargör unionens önskan att vara Kubas partner, men att

EU anser att fullt samarbete med Kuba är beroende av förbättringar när

det gäller mänskliga rättigheter och politisk frihet. I sina slutsatser i

december ansåg rådet att förhållandena i Kuba inte ändrats på ett sätt som

gav EU anledning att förändra sin gemensamma ståndpunkt. Rådet

framhöll att EU med kraft skall fortsätta att främja sina grundläggande

värderingar och underströk att resultatorienterad dialog och humanitärt

bistånd är EU:s prioriteringar i förbindelserna med Kuba.

Centralamerika

EU:s ansträngningar handlar om att stödja konsolideringen av

fredsprocesserna och stärkande av demokratin i de centralamerikanska

länderna, politiskt och genom bistånd. Inom ramen för San José-

processen hölls det 11:e mötet för handelsforum mellan EG och

Centralamerika i oktober 1999 i Bryssel. EU bevakade aktivt återupp-

byggnaden och transformeringen av Centralamerika efter orkanen Mitchs

härjningar hösten 1998. Flertalet medlemsstater och kommissionen var

representerade vid det internationella mötet som hölls mellan

biståndsgivare och representanter för de centralamerikanska

regeringarna/länderna i Stockholm den 25 28 maj 1999. Dessförinnan

hade trojkan ett möte i Bonn med de centralamerikanska regeringarna.

33.15 Asien

33.15.1 ASEM-samarbetet

Samarbetet mellan EU:s medlemsstater och tio länder i Öst- och

Sydöstasien, som inleddes 1996 under namnet ASEM (Asia Europe

Meeting), fortsatte under 1999. ASEM:s syfte är att genom dialog bidra

till ökad politisk samsyn och ökade handels- och investeringsflöden

mellan EG och Asien.

Vid utrikesministermötet i Berlin i mars invigdes officiellt ASEM:s

miljöcenter i Bangkok, Asia Europe Environmental Technology Center

(AEETC). Sverige har bidragit ekonomiskt till centret. Samtidigt lade

också den s.k. Visionsgruppen fram sin rapport med förslag till

samarbetets utveckling. I gruppen, som tillsattes vid ASEM:s andra

toppmöte, representerades Sverige av Michael Sohlman och EG-

kommissionen av Percy Barnevik. Andra ASEM-möten på ministernivå

under 1999 var finansministermötet i Frankfurt i januari, handels-

ministermötet i Berlin i oktober samt teknologiministermötet i Peking i

oktober.

Som en uppföljning till Världskongressen mot kommersiellt sexuellt

utnyttjande av barn som hölls i Stockholm 1996 anordnade

Storbritannien och Filippinerna gemensamt ett expertmöte om barns

välfärd i London hösten 1998. Mötet, som kommer att följas upp i

Sydkorea år 2000, resulterade bl.a. i en webbsida med information om

lagstiftningen i ASEM-länderna. Sverige deltog i expertmötet och har

bidragit till webbsidan.

Det andra seminariet i serien om mänskliga rättigheter och rättsstaten,

som tillkommit på svensk franskt initiativ, ägde rum i Peking i juni

1999. Nästa seminarium arrangeras i Frankrike år 2000.

Sverige deltog i ett expertmöte om kulturarvsfrågor i Hanoi i januari.

33.15.2 Sydasien

EU:s relationer till Sydasien kom under 1999 att präglas framförallt av

konflikten mellan Indien och Pakistan om Kashmir samt statskuppen i

Pakistan och det inrikespolitiska läget i Afghanistan.

Med anledning av oroligheterna på gränsen mellan Indien och Pakistan

efter det att beväpnade inkräktare infiltrerat Kargilområdet gjordes i juni

ett uttalande från ordförandeskapet på EU:s vägnar. EU uppmanade till

omedelbart tillbakadragande av infiltratörer och anmodade de båda

länderna att verka för ett omedelbart slut på striderna, att respektera

demarkationslinjen och att förhindra ytterligare infiltration över gränsen.

För att minska spänningarna i området uppmanades Indien och Pakistan

att visa största återhållsamhet samt återuppta dialogen i enlighet med

tidigare åtaganden och Lahore-deklarationen.

Den 13 oktober, dagen efter det militära maktövertagandet i Pakistan,

beklagade EU djupt utvecklingen och fördömde militärkuppen som

avsatt en demokratiskt vald regering. Den pakistanska militären upp-

manades att respektera demokratin och den parlamentariska processen

samt att omedelbart återgå till civilt styre. Vid Europeiska rådets möte i

Tammerfors den 16 oktober uttryckte unionen i en deklaration djup oro

över utvecklingen i Pakistan och fördömde återigen de handlingar som

utförts av den pakistanska militären. EU uppmanade militären att

respektera före detta regeringsmedlemmars säkerhet och lagliga

rättigheter och omedelbart frige de som gripits. Vikten av en fortsatt

dialog med Indien och betydelsen av att båda länderna ansluter sig till

den globala icke-spridningsregimen betonades. En dryg månad senare,

vid ministerrådets möte, upprepades budskapet från Tammerfors-

deklarationen och en uppmaning riktades till övergångsadministrationen

att presentera en bindande tidsplan för en snabb återgång till civilt och

demokratiskt styre.

Mot bakgrund av inbördeskriget i Afghanistan antog EU i januari en

gemensam ståndpunkt. I denna slås bland annat fast att unionen avsåg

arbeta för en hållbar fred i Afghanistan och därigenom för stabilitet och

utveckling i regionen samt verka för en ökad respekt för internationell

rätt och mänskliga rättigheter, inklusive barns och kvinnors rättigheter.

Unionen syftade också till att bistå med effektiv humanitär hjälp samt

intensifiera kampen mot illegala droger och terrorism. Vid ministerrådets

möte i november, beslöt unionen att ställa sig bakom sanktioner som

FN:s säkerhetsråd beslutade om med anledning av talibanernas under-

låtenhet att överlämna den för terrorism misstänkte Usuma Bin Laden.

33.15.3 Sydostasien Burma, Filippinerna, Indonesien och

Östtimor, Malaysia , Asean och ARF

Den fortsatt problematiska utvecklingen i Burma föranledde ett antal

reaktioner från EU:s sida under året mot den sittande militärregimen,

som benämns SPDC (State Peace and Development Council). Unionens

gemensamma ståndpunkt från 1996 förlängdes i april och ytterligare en

gång i oktober. Ståndpunkten omfattar bland annat vapenembargo, stopp

för allt bistånd utom det rent humanitära, samt förbud mot en rad

personer med anknytning till militärregimen att besöka EU-medlems-

stater, eller resa genom dessa.

Ett flertal uttalanden gjordes också, i vilka bl.a. regimens överträdelser

vad gäller mänskliga rättigheter framhölls, och där regimen uppmanades

att inleda dialog med oppositionen i syfte att återinföra demokratin och

respekten för de mänskliga rättigheterna i Burma. Ordförandelandet

Finlands utrikesminister framförde samma budskap till Burmas

utrikesminister vid ett möte i anslutning till FN:s generalförsamling.

Dessförinnan hade EU:s trojka besökt Rangoon för att söka inleda en

kritisk dialog med regimen och för att samtala med oppositionens ledare

Aung San Suu Kyi.

Återinförandet av dödsstraffet i Filippinerna föranledde en nära dialog

mellan EU och den filippinska regeringen, för att förmedla unionens

beklagande över detta.

Utvecklingen i Indonesien gav anledning till ett antal uttalanden från

EU:s sida till stöd för den demokratiska och ekonomiska reformprocess

som inletts. EU liksom många medlemsstater, däribland Sverige, bidrog

också med bistånd till förberedelserna inför landets första fria

parlamentsval på fyrtio år den 9 juni 1999. Valobservatörer från EU

fanns på plats vid valet. EU har därefter uttryckt sitt stöd för de

demokratiska värderingar och mänskliga rättigheter, som den nya

demokratiskt valda regeringen företräder.

EU uttryckte också stöd för den indonesiska regeringens vilja att lösa

landets regionala konflikter, såsom den i Aceh, med fredliga, inte

militära medel. EU framhöll samtidigt sitt stöd för Indonesiens

territoriella integritet, och för regeringens ansträngningar att undersöka

de överträdelser i fråga om mänskliga rättigheter som begåtts i denna

konflikt, och lagföra de skyldiga.

Konflikten om Östtimor föranledde också ett betydande EU-

engagemang. EU framförde upprepat stöd för den östtimoresiska själv-

bestämmandeprocessen, och uppmaningar till den indonesiska regeringen

att ta sitt ansvar för områdets säkerhet inför omröstningen. EU liksom

många medlemsstater bidrog aktivt till förberedelserna av den FN-ledda

folkomröstningen i augusti. Den indonesiskstödda milisens våld därefter

kritiserades av EU. Flera EU-länder stödde den multinationella styrkan

INTERFET (International Force for East Timor). EU:s engagemang för

östtimoresernas belägenhet markerades också med humanitärt bistånd.

EU har också framhållit avsikten av att ge fortsatt stöd till områdets

återuppbyggande inför självständigheten. EU uttryckte också i FN:s

kommission för mänskliga rättigheter stöd för en internationell

undersökning av de överträdelser i fråga om mänskliga rättigheter som

begåtts av milisen och av den indonesiska militären.

I Malaysia följde EU nära rättegångarna mot den förre finansministern

Anwar Ibrahim.

Burmas medlemskap av samarbetsorganisationen Asean (Association

of South-East Asian Nations) föranledde fortsatta problem i EU:s

förbindelser med Asean. Mötesverksamheten inom ramen för det

tekniska samarbetet mellan EG och Asean låg nere under ett och ett halvt

år och kunde återupptas först i maj 1999, genom en överenskommelse

om begränsad observatörstatus för Asean-stater som inte var anslutna till

detta samarbete (Kambodja, Laos och Burma).

En diskussion har under hösten förts om ett starkare engagemang från

EU:s sida i Asean Regional Forum (ARF), som är en viktig organisation

för säkerhetspolitisk dialog och informationsutbyte. ARF består av

Asean-länderna och dess dialogpartners, bl.a. Japan, Kina, Ryssland,

Indien, EU och USA. Vissa resultat har uppnåtts på det förtroende-

skapande området, men ARF:s potential hämmas av ländernas ovilja att

frångå konsensus- och icke-inblandningsprincipen. Det finska

ordförandeskapet har lagt fram ett förslag innebärande bland annat att EU

bör bidra mer aktivt till samarbetet, t. ex. genom att anordna seminarier

eller erbjuda sig sitta ordförande i ARF:s arbetsgrupper. Vidare innebär

förslaget att EU bör verka för att konkreta förtroendeskapande åtgärder

införs efter europeisk förebild samt att ARF utvecklas till ett forum där

alla typer av säkerhetspolitiska problem kan diskuteras, inklusive

konflikter inom länderna.

33.15.4 Den koreanska halvön

EU:s meddelande om Sydkorea stadfästes vid rådsmötet 19 20 juli 1999.

Dokumentet är indelat i en politisk och en ekonomisk del. Skälet till att

EU valde att introducera en ny strategi vid denna tidpunkt berodde på

flera faktorer: EU önskade uttala sitt stöd för Sydkoreas ekonomiska

reformprogram efter den ekonomiska krisen samt poängtera behovet av

att Sydkorea förbättrar marknadstillträde, EU ville visa sitt stöd för det

första demokratiska valet då förre dissidenten Kim Dae Jung valts till

president i december 1997 och slutligen ville EU stödja Sydkoreas

ansträngningar att förbättra relationerna till Nordkorea. Meddelandet tar

upp de politiska förbindelserna mellan EU och Sydkorea och stöd till

president Kims "solskenspolitik" mot Nordkorea. EU:s roll för att bevara

fred och stabilitet på Koreahalvön behandlas.

I anslutning till Asean/ARF-mötet i Singapore i juli 1999 hölls ett

trojkamöte med Sydkorea. Agendan täckte bl.a. relationerna EU

Sydkorea, reformprocessen i Sydkorea, läget på den Koreanska halvön

samt dialogen EU Nordkorea.

Ett andra politiskt dialogmöte på tjänstemannanivå mellan EU och

Nordkorea ägde rum i november 1999 i Bryssel under finskt ordförande-

skap. Agendan var bred och omfattade bl.a. relationerna EU Nordkorea,

humanitärt bistånd, frågor om mänskliga rättigheter, reformfrågor och

säkerhetssituationen på den koreanska halvön. Mötet befanns menings-

fullt och en fortsättning är att förvänta, förutsatt att Nordkorea står fast

vid uppgörelsen med USA och avstår från fortsatta missiltester.

En tremannadelegation från kommissionen besökte Nordkorea i januari

1999. Syftet var främst att informera sig om den humanitära situationen

och att diskutera biståndsfrågor för att söka enas om hur EU:s bistånd till

Nordkorea skulle utformas. Förhandlingarna kunde slutföras i mars då

kommissionen fått gehör för sina krav på större öppenhet, bättre kontroll

av projekten och en diskussion om policyfrågor.

EU har under 1999 bidragit med omkring 34 miljoner euro i bistånd till

Nordkorea, via ECHO (Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt

bistånd) och GD Utveckling. I beloppet ingår livsmedelsbistånd och stöd

till jordbruket. EU har under 1999 kanaliserat biståndet genom

internationella organisationer som Internationella Röda Korset,

internationella enskilda organisationer samt nationella institutioner. EU

är efter USA den största biståndsgivaren till Nordkorea.

KEDO:s (Korean Peninsula Energy Development Organization)

verksamhet handlar ytterst om icke-spridning av kärnvapen samt fred och

stabilitet på den koreanska halvön. Den handlar också om ökad

kärnsäkerhet. Euratom anslöt sig till KEDO den 19 september 1997 och

deltar på samma villkor som KEDO:s ursprungliga medlemmar: USA,

Japan och Sydkorea. Gemenskapen skall enligt anslutningsavtalet

årligen, under en femårsperiod fr.o.m. 1996, bidra med högst 15 miljoner

euro till KEDO:s verksamhet. Under 1999 dominerades KEDO:s arbete

av missilspridningsfrågorna.

33.15.5 EU:s Kina-politik

Det till maj inplanerade årliga toppmötet EU Kina ställdes in på kinesisk

begäran på grund av Nato:s bombning av Kinas ambassad i Belgrad.

Mötet ägde i stället rum den 21 december 1999 i direkt anslutning till

Macaos återbördande till Kina. Dagordningen grundades på EU:s Kina-

strategi 1998, "Mot ett globalt partnerskap med Kina". I strategin

framhålls EU:s målsättning att engagera Kina i en intensifierad politisk

dialog, stödja utvecklingen i Kina mot ett öppnare samhälle och en

rättsstat med ökad respekt för de mänskliga rättigheterna samt att

ytterligare involvera Kina i den globala ekonomin. EU:s finansiella

engagemang skall samtidigt ökas och EU:s profil i Kina stärkas. EU

avser även att särskilt intressera sig för utvecklingen i Hongkong och

Macao efter återbördandet till Kina.

Kommissionens ordförande besökte Kina i samband med toppmötet i

december, det andra mötet på två år sedan 1985. Inget bland-

kommissionsmöte EU Kina ägde rum under 1999. Kinas förhandlingar

med EG om medlemskap i världshandelsorganisationen WTO

påverkades också av ambassadbombningen i Belgrad. Emellertid kunde

Kina och USA i november avsluta de bilaterala förhandlingarna, medan

EG:s WTO-förhandlingar med Kina vid seklets utgång alltjämt inte hade

avslutats.

På det politiska området noteras att inom ramen för EU:s dialog om

mänskliga rättigheter med Kina, två möten ägde rum under 1999 mellan

EU:s s.k. trojka och Kina. I anslutning till dessa möten anordnades

juridiska seminarier i Peking om mänskliga rättighetsfrågor, med

deltagande av experter från Kina och Europa. EU-trojkan har även påtalat

vikten av att behandlingen av Falun Gong-rörelsens anhängare inte bryter

mot konventionerna om mänskliga rättigheter.

Ett av Kina initierat teknologiministermöte ägde rum i Peking i

oktober inom ramen för ASEM. Statsrådet Mona[REDACTED_EFTERNAMN] deltog från

svensk sida.

33.15.6 Japan

Det åttonde toppmötet mellan EU och Japan hölls i Bonn i juni under

tyskt ordförandeskap. Dagordningen var som alltid bred och omfattade

både politiska och ekonomiska frågor. Politiska frågor som behandlades

var bl.a. utvecklingen i Kosovo, Ryssland och på Koreahalvön och

Ryssland. På det ekonomiska området diskuterade man bl.a. behovet av

fortsatta strukturella reformer i Japan, men noterade samtidigt att den

japanska ekonomin utvecklats oväntat positivt under året. Man kom

vidare överens om att fortsätta det nära samarbetet i WTO-relaterade

frågor.

EU-trojkan och Japan möttes på utrikesministernivå vid två tillfällen, i

Berlin i mars och i New York i september. Därutöver har en rad möten

på olika nivåer ägt rum. Som ett led i att utveckla de politiska

relationerna mellan EU och Japan inleddes under 1999 regelbundna

möten i Tokyo på tjänstemannanivå.

Kommissionen presenterade i maj ett arbetsdokument om Japan som

går igenom utvecklingen av förbindelserna sedan 1995 då man för rådet

presenterade sitt meddelande om Japan, "Europa och Japan: Kommande

etapper". Kommissionen konstaterar att förbindelserna mellan EU och

Japan har utvecklats "positivt, om än försiktigt". Man har numera breddat

dialogen från att i huvudsak omfatta handelsfrågor till att i högre grad

även behandla politiska frågor och ekonomiska frågor av bredare

karaktär. Kommissionen konstaterar dock att det finns stort utrymme för

att utveckla förbindelserna ytterligare.

Efter långvariga diskussioner antog rådet den 11 maj en förordning om

EG:s exportfrämjande aktiviteter gentemot Japan, Exprom. Den antagna

förordningen, som gäller t.o.m. år 2001, slår fast att den rättsliga grunden

för Exprom skall vara artiklarna 133 och 308 i Amsterdamfördraget.

Förhandlingarna om ett s.k. MRA-avtal om ömsesidigt erkännande av

provning, certifiering m.m. mellan EG och Japan har inte kunnat slut-

föras under 1999, trots tidigare starka förhoppningar om detta. Ett MRA-

avtal med Japan som skulle ge företag inom EU möjlighet att testa sina

produkter i hemlandet för den japanska marknaden och vice versa ges

hög prioritet av EG och diskussionerna kommer därför att fortsätta.

DEL 4 SAMARBETE I RÄTTSLIGA OCH

INRIKES FRÅGO

34 Civilrättsligt samarbete

Arbetet på det civilrättsliga området är omfattande. Det mesta och kanske

viktigaste civilrättsliga samarbetet sker inte som en del av samarbetet i

rättsliga och inrikes frågor utan görs i stället inom det ekonomiska och

sociala samarbetsområdet. Detta samarbete syftar till att harmonisera

medlemsstaternas lagar så att den inre marknaden kan upprättas. Olika

civilrättsliga regler i medlemsstaterna kan i vissa fall utgöra hinder för

den fria rörligheten för t.ex. varor och tjänster, och det kan därför finnas

skäl att försöka komma fram till mera likartade regler. Samtidigt kan

subsidaritetsprincipen göra sig mera gällande här än annars, bl.a.

eftersom det rör sig om regler som griper in i enskildas förhållanden.

Under året har ett betydelsefullt harmoniseringsarbete pågått om flera

centrala civilrättsliga frågor. Arbetet har gällt direktiv om bl.a.

elektronisk handel, direktiv om distansavtal för finansiella tjänster och

immaterialrätt.

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande finns ytterligare möjligheter

till samarbete i civilrättsliga frågor (se artikel 65). Detta arbete är inriktat

på den internationella privat- och processrätten, dvs. frågor om lagval,

internationell delgivning, domstolars internationella behörighet och

erkännande och verkställighet av utländska domar. Det arbetet redovisas

i det följande.

Riksdagen har i enlighet med givna riktlinjer informerats om det

civilrättsliga samarbetet. Vid frågor av större vikt har faktapromemorior

överlämnats till riksdagen och inför ministerråden har samråd hållits med

riksdagens EU-nämnd. Dessutom har berört fackutskott fortlöpande

informerats om alla viktiga utspel och initiativ m.m. inom detta område.

34.1 Civilrättskommittén

Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande inrättades en särskild

kommitté för det civilrättsliga samarbetet. Kommittén utgörs av en

styrgrupp och olika underarbetsgrupper. Styrgruppen Civilrätts-

kommittén (Allmänna frågor) har behandlat olika pelarövergripande

frågor, t.ex. elektronisk handel, och andra övergripande frågor, t.ex. EU-

koordinering av förhandlingarna inom ramen för Haagkonferensen om en

global konvention om jurisdiktion och verkställighet av domar på

privaträttens område och civilrättsligt samarbete mellan EU och

Ryssland. En inledande diskussion om inrättandet av ett civilrättsligt

nätverk och om möjligheterna att utarbeta ett rättsligt instrument för

tillämplig lag för äktenskapsskillnad (Rom III) har hållits i enlighet med

de prioriteringar som lagts fast i Wienhandlingsplanen (jfr avsnitt 5.2.1).

En viktig fråga för kommittén är att följa upp slutsatserna från toppmötet

i Tammerfors (se avsnitt 5.2.2). I övrigt har Civilrättskommittén under

hösten sammanträtt i olika undergrupper (Bryssel I, Bryssel II, Rom II,

Delgivning och Insolvens), se avsnitt 34.3-34.7. När arbetet med Rom II

är klart avser man påbörja en revidering av Romkonventionen om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Rom I) bl.a. i syfte att stärka

konsumentskyddet.

34.2 Revidering av Bryssel- och Luganokonventionerna

Medlemsstaterna påbörjade under 1998 tillsammans med Norge och

Schweiz ett arbete med att revidera 1968 års konvention om domstols-

behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område och

den i stort sett likalydande Luganokonventionen. I april 1999 uppnåddes

i arbetsgruppen enighet om ett antal ändringar i konventionerna. En

viktig sådan är att verkställighetsförfarandet blir enklare och snabbare.

Sedan Amsterdamfördraget trätt i kraft och frågor som gäller det

civilrättsliga samarbetet därmed fördes över till första pelaren beslöt

rådet för rättsliga och inrikes frågor, samtidigt som den bekräftade

arbetsgruppens överenskommelse, att "frysa" den överenskomna texten i

avvaktan på att kommissionen skulle lägga fram ett förslag till en

gemenskapsrättsakt i ämnet. Kommissionen presenterade i juli 1999 ett

förslag till förordning (se härom avsnitt 34.3). Det fortsatta arbetet med

att revidera Luganokonventionen kommer att tas upp på nytt när

förordningen har antagits.

34.3 Jurisdiktion och verkställighet av domar (Bryssel I)

Kommissionen presenterade i juli 1999 ett förslag till förordning om

jurisdiktion och erkännande och verkställighet av domar i civila och

kommersiella mål (KOM(1999) 348), som innehållsmässigt i stort

överensstämmer med 1968 års Brysselkonvention med de ändringar som

överenskommits i arbetet med att revidera Bryssel- och Lugano-

konventionerna (avsnitt 34.2). Nödvändiga ändringar som krävs för att

omvandla texten från en konvention till en EG-rättsakt har också gjorts.

Förslaget har under hösten behandlats i Civilrättskommittén (Bryssel I).

Arbetet beräknas kunna avslutas under år 2000.

34.4 Jurisdiktion och verkställighet av domar (Bryssel II)

Konventionen om domstols behörighet och om erkännande och

verkställighet av domar i äktenskapsmål (den s.k. Brysselkonventionen

II) är en konvention mellan EU:s medlemsstater. Konventionen antogs av

rådet i maj 1998. Den har till syfte att underlätta den fria rörligheten för

människor inom EU genom enhetliga regler om erkännande av domar på

hemskillnad, äktenskapsskillnad och annullering av äktenskap som

meddelats i någon medlemsstat. Konventionen innehåller även enhetliga

regler om vilket lands domstolar som skall vara behöriga att ta upp

sådana mål. Även vårdnadsfrågor omfattas av konventionen, under förut-

sättning att en sådan fråga uppkommer i samband med ett äktenskapsmål.

Konventionens struktur är i väsentliga hänseenden densamma som i den

förmögenhetsrättsliga Brysselkonventionen från 1968.

Med anledning av Amsterdamfördraget lade kommissionen i april

1999 fram ett förslag till en gemenskapsrättsakt där Brysselkonventionen

II omarbetats till en förordning. Huvuddelen av bestämmelserna i

konventionen har införts även i kommissionens förordningsförslag.

Eftersom det rör sig om två olika slags instrument avviker förordnings-

förslaget dock med nödvändighet från konventionen i vissa avseenden.

Vidare har ändringar aktualiserats i syfte att anpassa förordningen till den

reviderade Brysselkonventionen från 1968. Förordningsförslaget har

under hösten 1999 beretts i en rådsarbetsgrupp. Förordningen kommer

förmodligen att kunna antas av rådet under våren 2000.

34.5 Tillämplig lag för förpliktelser utanför

avtalsförhållanden (Rom II)

1980 års Romkonvention om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

(Rom I) var ursprungligen tänkt att omfatta även förpliktelser utanför

avtalsförhållanden (framför allt skadeståndstvister). I slutändan lämnades

emellertid dessa frågor utanför Rom I. Ett konventionsarbete i frågorna

väcktes till liv igen under år 1998, och en rådsarbetsgrupp fick i uppdrag

att undersöka behovet av och möjligheterna att komma överens om en

konvention om tillämplig lag för förpliktelser utanför avtalsförhållanden,

Rom II.

För att underlätta de fortsatta diskussionerna presenterade det

österrikiska ordförandeskapet ett första utkast till konventionstext vid ett

rådsarbetsgruppsmöte i början av november 1998. Ministerrådet för

rättsliga och inrikes frågor godkände vid sitt sammanträde i december

1998 på ordförandens initiativ ett dokument vari det konstaterades att det

finns ett behov av en konvention av det slag som diskuteras och att det

torde vara möjligt att komma överens om en sådan. Rådsarbetsgruppen

uppmanades att övergå till mer direkta förhandlingar på grundval av det

föreliggande konventionsutkastet. Diskussioner i rådsarbetsgruppen

pågår för närvarande med utgångspunkt i det österrikiska utkastet.

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande är det dock inte längre

aktuellt med en konventionsreglering medlemsstaterna emellan, utan det

blivande EG-instrumentet torde få formen av en förordning. I början av

år 2000 väntas kommissionen lägga fram ett förslag till EG-instrument

där resultatet av de hittills förda diskussionerna i rådsarbetsgruppen har

beaktats.

Syftet med instrumentet är att fastställa regler för vilken lag som skall

tillämpas på utomobligatoriska förpliktelser i de fall då ett val skall göras

mellan olika länders lagar. Den lag som utpekas enligt dessa regler skall

tillämpas även om det är lagen i en icke fördragsslutande stat.

34.6 Delgivning av handlingar

Kommissionen lade under året fram ett förslag till direktiv om delgivning

av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur.

Förslaget är avsett att ersätta den konvention i ämnet som rådet antog den

26 maj 1997 (konventionen om delgivning i Europeiska unionens

medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell

natur) och innebär i korthet att konventionen tekniskt omvandlas till en

rättsakt inom gemenskapen. Medlemsstaterna har enats om att

konventionen bör omvandlas till en förordning och även träffat överens-

kommelser om de förändringar som krävs för att anpassa konventionen

till den nya rättsliga inramningen. Förordningen förväntas kunna antas av

rådet under början av år 2000.

Förordningsförslaget bygger på 1965 års Haagkonvention om

delgivning. Den innehåller ett antal av Haagkonventionens regler men

innehåller också ett antal nyheter. Bland annat införs ett system med mer

direkta kontakter mellan de personer eller myndigheter som ansvarar för

delgivning i medlemsstaterna. En nyhet är att moderna tekniska hjälp-

medel, t.ex. e-post och fax, skall kunna användas i större utsträckning än

tidigare. Ett formulär som skall användas när delgivning begärs i annan

medlemsstat finns intaget i förslaget. Det innehåller också regler om

översättning av handlingar som syftar till att skydda de enskilda

parternas rättigheter.

Förordningens bestämmelser skall tillämpas i stället för 1965 års

Haagkonvention och ersätter också det system för delgivning som införts

genom 1968 års Brysselkonvention om domstols behörighet och om

verkställighet av domar på privaträttens område.

34.7 Insolvensförfaranden

Arbetet med att få till stånd en konvention om gränsöverskridande

insolvensförfaranden som havererade 1996 har i början av år 1999

återupptagits på initiativ av Tyskland och Finland. Arbetet nu har gått ut

på att transformera den tidigare överenskomna konventionstexten till en

förordning. Innehållsmässigt motsvarar förordningen alltså konventions-

utkastet. Det innebär bl.a. att en konkurs (eller annat insolvensförfarande)

i ett EU-medlemsstat som huvudregel omfattar all egendom inom EU och

att konkursförvaltaren har behörighet att agera inom hela EU. Visst

utrymme finns dock för nationellt begränsade konkurser. Förordningen

innehåller också viktiga regler om vilket lands lag som skall tillämpas på

olika frågor i konkurshanteringen. Man har under året nått en politisk

överenskommelse i rådet om förordningen. Avsikten är att förordningen

skall träda i kraft den 1 januari 2002. Däremot har parlamentet ännu inte

avgivit något yttrande.

35 Polissamarbete, straffrättsligt samarbete och

tullsamarbete

Det straffrättsliga samarbetet, liksom polis- och tullsamarbetet är

mellanstatligt och Amsterdamfördraget har inte inneburit några ändringar

i denna del. En ansenlig del av de rättsakter som antagits och det arbete

som pågår fokuserar på den organiserade brottsligheten.

Riksdagen har i enlighet med givna riktlinjer informerats om polis-,

tull- och straffrättsligt samarbete. Vid frågor av större vikt har

faktapromemorior överlämnats till riksdagen och inför ministerråden för

rättsliga och inrikes frågor har samråd hållits med riksdagens EU-nämnd.

Dessutom har berört fackutskott fortlöpande informerats om alla viktiga

utspel och initiativ m.m. inom detta område.

35.1 Horisontella frågor

35.1.1 Internationell organiserad brottslighet

En särskild handlingsplan mot den organiserade brottsligheten antogs av

rådet för rättsliga och inrikes frågor i april 1997 och godkändes av

Europeiska rådet vid dess möte i Amsterdam i juni 1997. Handlings-

planen innehåller politiska riktlinjer och särskilda rekommendationer

med uppmaningar till rådet att vidta en rad konkreta åtgärder som

spänner över ett vitt fält. Stor vikt läggs vid hur det rättsliga och polisiära

samarbetet är organiserat. Ett flertal rekommendationer handlar om att

skapa nätverk, centrala kontaktpunkter och andra kontaktytor för att

befrämja informationsutbyte och samarbete länderna emellan. Vidare

betonas vikten av ett sektorsövergripande arbetssätt i kampen mot den

organiserade brottsligheten.

Mot bakgrund av att Amsterdamfördraget snart skulle träda i kraft gav

Europeiska rådet vid sitt möte i Wien i december 1998 rådet i uppgift att

förstärka åtgärderna inom EU mot den organiserade brottsligheten med

beaktande av de utökade möjligheter för detta som Amsterdamfördraget

innehåller. Uppdraget återfinns i en handlingsplan (Wien-handlings-

planen) för genomförande av Amsterdamfördraget (se avsnitt 5.2.1). I

punkt 47 i Wien-handlingsplanen omnämns att 1997 års handlingsplan

bl.a. bör utvärderas och följas upp.

Den sektorsövergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslighet

En av 1997 års handlingsplans rekommendationer gick ut på att det under

rådet skulle inrättas en sektorsövergripande arbetsgrupp mot den

organiserade brottsligheten. En sådan inrättades i juli 1997. Gruppen

består av representanter på hög nivå från medlemsstaternas berörda

departement/ministerier, åklagar-, polis- och tullväsenden. En av

gruppens huvuduppgifter är att genomföra de riktlinjer och rekommen-

dationer som finns i handlingsplanen.

Under tidigare år har bland annat följande åstadkommits i

arbetsgruppen för att genomföra 1997 års handlingsplan. En ömsesidig

utvärderingsmekanism har inrättats (se avsnitt 35.1.3). Ett europeiskt

nätverk för det rättsliga samarbetet har inrättats och har påbörjat sitt

arbete med att utveckla det internationella samarbetet. Ett nätverk för

kontakt och stöd har upprättats i syfte att ytterligare förbättra de årliga

lägesrapporterna om den organiserade brottsligheten. Regler har antagits

om Falcone programmet för bekämpande av organiserad brottslighet, om

penningtvätt och om kriminalisering av medverkan i kriminella

organisationer, om korruption i den privata sektorn och om goda rutiner

vid internationell rättslig hjälp i brottmål. En föranslutningspakt har

utarbetats med kandidatländerna. Åtgärder har vidtagits när det gäller

förebyggande av organiserad brottslighet (se avsnitt 35.1.2) och en

strategi mot högteknologisk brottslighet har antagits.

Under 1999 har arbetsgruppen fortsatt arbetet med att genomföra och

följa upp 1997 års handlingsplan. Gruppen har t.ex. arbetat fram ett

utkast till beslut om bekämpande av barnpornografi på Internet (se

avsnitt 35.1.4). Arbetsgruppen har övervägt olika åtgärder mot

penningtvätt, diskuterat frågor om straffansvar för juridiska personer och

olika förverkanderegler och en uppföljning av 1996 års resolution om

enskilda som samarbetar med rättsväsendet. En första lägesrapport om

det europeiska rättsliga nätverket har lämnats. Den ömsesidiga

utvärderingen av hur det rättsliga samarbetet över gränserna fungerar har

genomförts enligt planerna och arbetet med en andra utvärderings-

omgång har inletts (se avsnitt 35.1.3). Frågor om harmonisering eller

tillnärmning av vissa delar av straffrätten har diskuterats liksom frågan

om ömsesidigt erkännande av olika straffrättsliga avgöranden. Ett utkast

till beslut om ett förbättrat informationsutbyte mellan medlemsstaternas

finansunderrättelseenheter har diskuterats under hösten. Arbetsgruppen

har liksom tidigare år fungerat som forum för utbyte av erfarenheter av

konkret polissamarbete och strategisk information om organiserad

brottslighet. Arbete har lagts ner på att ytterligare förbättra den årliga

rapporten om organiserad brottslighet.

Medlemsstaterna har inom ramen för arbetsgruppen diskuterat och

koordinerat sitt agerande i de pågående FN-förhandlingarna om en

konvention om organiserad brottslighet och tre underprotokoll till

konventionen om människosmuggling, om handel med människor och

om handel med vapen som förhandlas parallellt. En gemensam stånd-

punkt rörande konventionen har utarbetats av arbetsgruppen och antogs

av rådet den 29 mars 1999 och en gemensam ståndpunkt rörande vapen-

protokollet är under utarbetande. Arbetsgruppen har också diskuterat

frågan om kommissionens externa kompetens att förhandla delar av

protokollen. Även förhandlingarna inom Europarådet om en konvention

om IT-relaterad brottslighet har koordinerats inom ramen för den

sektorsövergripande arbetsgruppen och gruppen har utarbetat en gemen-

sam ståndpunkt i de förhandlingar som antogs av rådet den 27 maj 1999.

Under hösten har en handlingsplan i kampen mot organiserad brottslig-

het i Ryssland diskuterats. Handlingsplanen är en uppföljning till den

gemensamma EU-strategin för Ryssland som antogs av Europeiska rådet

i Köln i juni 1999. Ett antal grundprinciper för en sådan handlingsplan

som utarbetats av arbetsgruppen godkändes av Europeiska rådet i

Helsingfors. Parallellt har diskuterats att genomföra ett samarbetsprojekt

mellan medlemsstater och Ryssland för att komma till rätta med s.k.

dubbelfakturering.

Arbetsgruppen har under året påbörjat arbetet med att följa upp 1997

års handlingsplan. En ny sammanhållen strategi för det fortsatta arbetet

med att förebygga och bekämpa den organiserade brottsligheten, som

bl.a. följer upp slutsatserna från toppmötet i Tammerfors (se avsnitt

5.2.2), beräknas bli färdig under första halvåret 2000.

35.1.2 Brottsförebyggande frågor och brottsofferfrågor

Brottsförebyggande frågor

De brottsförebyggande frågorna har under året lyfts fram tydligare än

förr, bl.a. beroende på att det sedan Amsterdamfördragets ikraftträdande

finns en rättslig grund för brottsförebyggande åtgärder på EU-nivå.

Inför det särskilda toppmötet i Tammerfors arbetade Sverige aktivt för

att lyfta fram de brottsförebyggande frågorna och bildade tillsammans

med Storbritannien och Danmark en s.k. like-minded krets. De slutsatser

från toppmötet som rör brottsförebyggande frågor stämmer väl överens

med det förslag som lades fram av kretsen. Sverige kommer att fortsatt

aktivt verka för att arbetet med att förebygga brott på EU-nivå och i sam-

arbete mellan medlemsstaterna drivs framåt med utgångspunkt i dessa.

Med utgångspunkt i en av slutsatserna från toppmötet i Tammerfors, att

det brottsförebyggande perspektivet bör integreras i allt arbete inom EU,

har Sverige tagit upp frågan till diskussion i rådet om konsekvenserna för

brottsligheten av förslaget till direktiv om elektronisk handel.

Arbetsgruppen för polissamarbete är knutpunkt inom rättsliga och

inrikes frågor för att ta emot och analysera information på det

brottsförebyggande området. En handbok med goda exempel på

brottsförebyggande arbete är under utarbetande. Sverige är en av de 6

medlemsstater som har bidragit med underlag. Sverige anordnade under

1999 den årliga ceremonin för utdelandet av European Crime Prevention

Awards till det bästa brottsförebyggande projektet i de i tävlingen

deltagande länderna.

Arbetet för att bekämpa organiserad och gränsöverskridande

brottslighet har alltmer kommit att inkorporera ett brottsförebyggande

perspektiv, med utgångspunkt i den resolution om förebyggande av

organiserad brottslighet (EGT C 408, 29.12.1998, s. 1) som antogs av

rådet i december 1998. Sverige deltar aktivt i arbetet för att arbeta fram

den rapport som skall redovisas före utgången av år 2000 och deltar

också i två Falcone-finansierade projekt i frågan.

Brottsofferfrågor

Svenska Brottsoffermyndigheten och Justitiedepartementet har inom

ramen för Grotius-programmet genomfört och under 1999 avslutat

projektet Crime Victims in the European Union. Projektet har innefattat

publiceringen av en skrift med samma namn (Brottsoffermyndigheten,

Umeå 1999). Kommissionen har med stöd av bl.a. svenska experter och

information från projektet utarbetat ett brottsoffermeddelande, Brotts-

offer i den Europeiska Unionen (KOM (1999) 349). Sverige har ställt sig

positiv till initiativ på brottsofferområdet i linje med kommissionens

meddelande. I slutsatserna från toppmötet i Tammerfors framhölls att

insatserna för brottsoffer bör inriktas på utarbetandet av miniminormer,

särskilt avseende offrens tillgång till rättvisa och rätt till ersättning för

skador på grund av brott, inklusive rättsliga kostnader. I de synpunkter

som Sverige har lämnat på meddelandet har denna inriktning betonats.

35.1.3 Ömsesidig utvärdering av hur internationella åtaganden

genomförs

I december 1997 antogs en gemensam åtgärd om införande av en ordning

för utvärdering av hur medlemsstaterna på nationell nivå genomför

internationella åtaganden i kampen mot den organiserade brottsligheten.

Den gemensamma åtgärden har sin grund i 1997 års handlingsplan om

organiserad brottslighet (se avsnitt 35.1.1). Åtgärden tar inte bara sikte på

hur unionens rättsakter genomförs utan omfattar även andra inter-

nationella instrument som medlemsstaterna tillträtt. Utvärderingen

genomförs under ledning av den sektorsövergripande arbetsgruppen om

organiserad brottslighet (se samma avsnitt).

Den första utvärderingsomgången gäller nationell lagstiftning och

rutiner i fråga om internationell rättslig hjälp i brottmål och fokuserar

särskilt på brådskande ansökningar som gäller beslag och spärrande av

egendom. Fem medlemsstater skall utvärderas årligen under 1998, 1999

och 2000. Utvärderingarna, som genomförs av tre experter från olika

medlemsstater med biträde av rådets generalsekretariat, har genomförts

enligt planerna. Under 1998 utvärderades Luxemburg, Nederländerna,

Irland, Italien och Grekland. Under 1999 har Danmark, Spanien, Finland

och Belgien utvärderats. Rapporterna från utvärderingen av Finland och

Belgien har ännu inte behandlats i den sektorsövergripande

arbetsgruppen. Övriga rapporter har godkänts av arbetsgruppen. En

rapport om hittills genomförda utvärderingar tillsammans med arbets-

gruppens preliminära slutsatser har redovisats till rådet. Rådet har på

grundval därav beslutat ett antal rekommmendationer till vart och ett av

de utvärderade länderna som syftar till att förbättra det internationella

straffrättsliga samarbetet. Utvärderingen av Sverige äger rum i början av

år 2000.

35.1.4 Barnpornografi på Internet

Vid ett rådsmöte den 3 4 december 1998 beslutades att en gemensam

åtgärd för att bekämpa barnpornografi på Internet skulle antas när

Europaparlamentet yttrat sig över ett utkast. Sedan Europaparlamentet i

april 1999 yttrat sig över utkastet till gemensam åtgärd och föreslagit

vissa ändringar diskuterades utkastet vidare i främst den sektors-

övergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslighet (se avsnitt

35.1.1). Därvid uppkom frågor om det fortsatta förfarandet efter det att

Amsterdamfördraget trätt i kraft den 1 maj 1999. Diskussionerna

resulterade i att Österrike, som hade tagit det ursprungliga initiativet till

en gemensam åtgärd, skulle ta ett nytt initiativ till ett beslut eller ett

rambeslut. Därefter skulle, i enlighet med de nya förfarandereglerna,

initiativet publiceras och Europaparlamentets yttrande inhämtas på nytt.

Österrike lade fram ett nytt förslag till ett beslut om att bekämpa

barnpornografi på Internet. Innehållet överensstämmer i allt väsentligt

med det tidigare utkastet till gemensam åtgärd. De ständiga representan-

ternas kommitté (Coreper) beslutade vid ett möte den 24 25 november

1999 att förslaget skall publiceras i Europeiska gemenskapernas

officiella tidning (EGT) och att Europaparlamentet skall höras. Förslaget

offentliggjordes i december 1999 (EGT C 362, 16.12.1999, s. 8)

35.1.5 Terrorism

Terrorismsamarbetsgruppen inom tredje pelaren har även under år 1999

upprättat hotbildsdokument om inre och yttre terrorismhot inom EU. Den

positiva trenden med ett minskat antal terrorattentat som medlems-

länderna rapporterat om under de senaste två åren fortsätter. En särskild

rapport med statistik om händelser med rasistiska, främlingsfientliga eller

antisemitiska motiv presenterades av arbetsgruppen i maj 1999.

Diskussionen som pågick under år 1998, om åtgärder för att förbättra

statistikinsamlingen, fortsatte även under år 1999.

Samråd har skett mellan andra och tredje pelarens arbetsgrupper mot

terrorism om ett samarbete mellan EU:s medlemsländer och medelhavs-

länderna i frågor som rör terrorism. Från tredje pelarens arbetsgrupp har

framförts två förslag som kan vara en första inledning till en dialog med

Medelhavsländerna. Det första förslaget avser ett utbyte av information

om den lagstiftning som tillämpas inom EU:s medlemsländer respektive

inom medelhavsländerna för att bekämpa terrorism. Det andra förslaget

är att utse kontaktpunkter inom de olika medlemsländerna som

motsvarande kontaktpunkter i medelhavsländerna kan vända sig till med

frågor om terrorism.

Diskussionen om hur samarbetet i kampen mot finansiering av

terroristgrupper kan utvecklas och förbättras har lett fram till en av rådet,

i december 1999, antagen rekommendation. Rådet anser det vara

nödvändigt att samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot

finansiering av terroristgrupper intensifieras. Dessutom bör ett utökat

informationsutbyte äga rum. Rådet har också markerat att Europol i så

stor utsträckning som möjligt bör involveras i det fortsatta arbetet. De

befintliga formerna för polissamarbete berörs inte av rekommendationen.

35.2 Straffrättsligt samarbete

35.2.1 Konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål

År 1995 inrättades inom EU en arbetsgrupp för att behandla frågan om

effektivisering av internationell rättslig hjälp i brottmål. Arbetet syftar till

att åstadkomma en konvention som kompletterar 1959 års Europa-

konvention om inbördes rättshjälp i brottmål.

Arbetet med konventionen har pågått under flera år och konventionen

är till stor del färdigförhandlad. Rådet har beslutat att höra Europa-

parlamentet över ett utkast till konvention och detta utkast till konvention

har publicerats (EGT C 251, 2.9.1999, s.1). Europaparlamentet beräknas

avge sitt yttrande i februari år 2000.

Konventionen är indelad i tre avdelningar. I avdelning I finns

bestämmelser som rör framställningar om ömsesidig rättslig hjälp och

som syftar till att på olika sätt effektivisera samarbetet mellan

medlemsstaterna. Det sker främst genom utökade möjligheter till direkt

kontakt mellan staternas rättsliga myndigheter. I avdelning II finns

bestämmelser om särskilda former av rättslig hjälp. Här har

medlemsstaterna tidigare kommit överens om bl.a. bestämmelser om

användande av videoteknik. På svenskt initiativ har under året även tagits

med en bestämmelse om telefonförhör när ett vittne eller en sakkunnig

befinner sig i en annan stat än domstolen. Medlemsstaterna har under året

även kommit överens om bestämmelser rörande gemensamma

utredningsgrupper. Avdelning III innehåller bestämmelser om hemlig

teleavlyssning. Här kvarstår vissa frågor att diskutera. Vidare skall

bestämmelser om dataskydd diskuteras.

Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande har de delar av

konventionen som är en vidareutveckling av Schengenregelverket

diskuterats i den blandade kommittén tillsammans med Norge och Island.

De bestämmelser av konventionen som kommer att vara tillämpliga även

i förhållande till Norge och Island rör förfarandet, delgivning av

handlingar, direkt kontakt mellan rättsliga myndigheter, frivilligt

informationsutbyte och kontrollerade leveranser.

35.2.2 Utlämning

En konvention om utlämning, som bl.a. tar upp frågan om utlämning av

egna medborgare och andra materiella frågor, antogs i september 1996

(EGT C 313, 23.10.1996, s.11). En förklarande rapport till konventionen

godkändes av rådet den 26 maj 1997 (EGT C 191, 23.6.1997, s.13).

Frågan om konventionens införlivande i svensk rätt bereds för

närvarande i Regeringskansliet, med målsättningen att ett lagförslag skall

föreläggas riksdagen under hösten år 2000.

I slutsatserna från Tammerfors (se avsnitt 5.2.2.) förordar stats- och

regeringscheferna bl.a. en ordning som innebär att personer som flytt till

en medlemsstat från straffverkställighet i en annan medlemsstat skall

kunna överföras till den senare staten utan krav på ett formellt

utlämningsförfarande.

35.3 Materiell straffrätt

35.3.1 Penningtvätt och förverkande

Den 3 december 1998 antogs en gemensam åtgärd om penningtvätt och

identifiering, spårande spärrande, frysning, beslag och förverkande av

vinning som härrör från brott (EGT L 333, 9.12.1998, s. 1). Åtgärden

kompletterar den inom Europarådet 1990 upprättade konventionen i

samma ämne (förverkandekonventionen). Medlemsstaterna åtar sig att se

till att deras lagstiftning om penningtvätt och förverkande är mer

generellt tillämplig och inte begränsad till vissa brott eller brottstyper.

Medlemsstaterna skall inte utnyttja rätten till reservationer till

förverkandekonventionen.

De svenska reglerna om penningtvätt ändrades den 1 juli 1999 (prop.

1998/99:19, bet. 1998/99:JuU8, rskr. 1998/99:134). Bl.a. infördes i

brottsbalken ett nytt brott, penninghäleri (9 kap 6 a §), vilket innebar att

Sverige kunde återkalla sin reservation till förverkandekonventionen,

såvitt avser penningtvätt (dnr. Ju1999/2704/L5).

Regeringen beslutade genom tilläggsdirektiv den 17 juni 1999 att

Förverkandeutredningen (Ju 1997:02) skulle ges i uppdrag att undersöka

vilka åtgärder som behöver vidtas för att Sverige skall anses uppfylla den

gemensamma åtgärdens bestämmelser om förverkande (dir. 1999:48).

Förverkandeutredningen överlämnade sitt betänkande i januari 2000.

35.3.2 Korruption

Medlemsstaterna undertecknade i september 1996 ett protokoll till den

s.k. bedrägerikonventionen med bestämmelser om korruption som

menligt kan påverka EG:s finanser. Sedan det arbetet avslutats fortsatte

man inom EU:s tredje pelare med att utarbeta en fristående konvention

om korruption. Den undertecknades av medlemsstaterna den 26 maj 1997

(EGT C 195, 25.6.1997, s. 1). Konventionens bestämmelser överens-

stämmer till stora delar med vad medlemsstaterna redan gått med på i

bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet. Den går emellertid

längre i det att det inte finns något rekvisit om skada för EG:s finanser.

Sedan korruption i den offentliga sektorn sålunda täckts in, lade

Luxemburg i inledningen av sitt ordförandeskap hösten 1997 ett förslag

till gemensam åtgärd rörande korruption på det privata området (muta

och bestickning av bl.a. anställda i företag). Den gemensamma åtgärden

antogs i december 1998 (EGT L 358, 31.12.1998, s. 2). Åtagandena i den

gemensamma åtgärden är i olika avseenden begränsade, och medlems-

staterna enades därför om att fortsatta överväganden skall ske. Sverige

kunde stödja långtgående åtaganden på området. Vår lagstiftning täcker

redan korruption i den privata sektorn.

Det hittillsvarande samarbetet på området har lett till vissa ändringar i

den svenska straffrättsliga regleringen av korruption. Dessa trädde i kraft

den 1 juli 1999.

35.3.3 Bedrägeri och förfalskning

Arbete pågår för att förstärka det straffrättsliga skyddet mot bedrägerier

och förfalskningar i samband med införandet av euron. Arbetet har

resulterat i en resolution som antogs av rådet för rättsliga och inrikes

frågor den 28 maj 1999 (EGT C 171, 18.6.1999, s. 1) och som innehåller

huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt för medlemsstaterna i EU.

Mot denna bakgrund presenterade Tyskland ett förslag till rambeslut om

förstärkning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband

med införandet av euron. Förslaget offentliggjordes i november 1999

(EGT C 322, 10.11.1999, s. 6) och behandlas nu i rådsarbetsgruppen

Materiell straffrätt.

Kommissionen lade under hösten 1998 fram ett förslag till gemensam

åtgärd om bedrägerier och förfalskningar som rör andra betalningsmedel

än kontanter. De föreslagna bestämmelserna innefattar bl.a. åtagande att

straffbelägga förfalskning av t.ex. checkar och betalkort. Förslaget

behandlas inom ramen för samma arbetsgrupp som behandlar det

straffrättsliga skyddet mot förfalskningar och bedrägerier i samband med

införandet av euron. I och med att Amsterdamfördraget trädde i kraft står

instrumentet gemensam åtgärd inte längre till buds som rättsligt instru-

ment. Kommissionen har därför omarbetat sitt ursprungliga förslag till ett

förslag till rambeslut om bekämpning av bedrägeri och förfalskning som

rör andra betalningsmedel än kontanter, (KOM (99) 438 slutlig).

35.3.4 Miljöbrott

Danmark presenterade i februari 1999 ett förslag till gemensam åtgärd

för att bekämpa grova miljöbrott. Förslaget syftar till att komplettera den

inom Europarådet den 9 september 1998 upprättade konventionen om

straffrättsligt skydd för miljön (1998 års konvention) och innefattar bl.a.

åtagande att införa nationella bestämmelser om straffrättsligt ansvar för

allvarliga miljöbrott, regler om förverkande av hjälpmedel och vinster i

samband med grova miljöbrott samt bestämmelser om näringsförbud

m.m. för den som döms för grova miljöbrott. Förslaget innehåller också

bestämmelser om hur medlemsstaterna på bästa sätt skall kunna

samarbeta i samband med grova miljöbrott. I och med att Amsterdam-

fördraget trädde i kraft står, som tidigare nämnts, instrumentet gemensam

åtgärd inte längre till buds som rättsligt instrument. Danmark har därför

omarbetat sitt ursprungliga förslag till ett förslag till rambeslut om

bekämpning av grova miljöbrott.

För att undersöka vilket behov det finns av att vidta åtgärder på EU-

nivå besvarade medlemsstaterna i juli 1999 ett frågeformulär angående

bl.a. undertecknande, ratifikation och reservationer till 1998 års

konvention. Det har förutskickats att Danmark, när man har analyserat

medlemsstaternas svar, skall överväga om det föreligger skäl att vidta

ändringar i förslaget till rambeslut.

Förslaget behandlas i den tidigare nämnda rådsarbetsgruppen Materiell

straffrätt. Det bör också nämnas att Danmark i samband med att man

presenterade sitt förslag även föreslog att Europol skall ges utökat

mandat till att omfatta allvarlig miljöbrottslighet. Allmänt sett har

Sverige intagit ett positivt förhållningssätt till förslaget och uttryckt sitt

stöd för det danska initiativet.

35.3.5 Offentlig upphandling

Tyskland lade den 23 mars 1999 fram ett förslag till en gemensam åtgärd

om straffrättsligt skydd mot bedrägligt beteende eller annan illojal kon-

kurrens i samband med offentlig upphandling inom den inre marknaden.

Tyskland uppgav att förslaget syftar till att trygga den fria konkurrensen

och bekämpa bedrägeri och korruption i samband med offentlig

upphandling. Med hjälp av EG-rättens konkurrensregler kan man rikta

ekonomiska sanktioner mot företag som genom kartellbildningar sätter

konkurrensen ur spel. Däremot saknas gemensam straffrättslig reglering

avseende de åtgärder som de fysiska personerna i företagen vidtar. Enligt

förslaget skall det vara straffbart att lämna ett anbud för ett företags

räkning om anbudet bygger på en olaglig överenskommelse mellan

företag, vilken syftar till att genom vissa åtgärder förmå upphandlaren att

anta ett visst bud. Sådana åtgärder omfattar t.ex. bestickning, annan

bedräglig samverkan med personen som har ansvaret för upphandlingen,

eller hemlighållande av överenskommelsen. Förslaget har inte varit

föremål för diskussion i sak.

Det är viktigt att alla former av bedrägeri och korruption aktivt

bekämpas. Räckvidden och behovet av det nu föreslagna instrumentet är

dock oklart. Tyskland har förklarat att man skall återkomma med

ytterligare information och praktiska exempel.

35.4 Polissamarbete

35.4.1 Europol

Den gemensamma polisorganisationen för EU:s medlemsstater, Europol,

inledde sin verksamhet den 1 juli 1999. Verksamheten styrs av

Europolkonventionen, som trädde i kraft den 1 oktober 1998. Europols

viktigaste uppgift är att underlätta utbytet av information och kriminal-

underrättelser mellan medlemsstaterna. Detta sker genom att Europol

inhämtar, sammanställer, analyserar och vidarebefordrar materialet. Vid

Europol, som har sina lokaler i[REDACTED_EFTERNAMN] i Nederländerna, finns datoriserade

register för informations- och analysändamål. I varje land har en

nationell enhet byggts upp som förbindelselänk mellan Europol och

medlemsstaterna. Den svenska enheten finns inrymd hos Rikskriminal-

polisen. Vid Europols huvudkontor arbetar analytiker anställda av

Europol och sambandsmän som de nationella enheternas representanter.

Det ursprungliga mandatet enligt Europolkonventionen avser olaglig

narkotikahandel, olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen,

illegala nätverk för invandring, människohandel, handel med stulna

fordon samt penningtvätt som har samband med dessa typer av

brottslighet. Under det gångna året har Europols mandat utökats till att

gälla terrorism samt falskmynteri och förfalskning av betalningsmedel.

Sedan verksamheten inleddes har samarbetet mellan Europols sam-

bandsmän och de nationella enheterna intensifierats och ett antal analys-

register för särskilda brottsutredningar har skapats. Vidare deltar Europol

i ett stort antal projekt för bekämpning av organiserad brottslighet.

35.4.2 Annat polissamarbete

Det polissamarbete som bedrivs inom EU:s rådsstruktur, med undantag

för arbetet rörande Europol, kan indelas i två huvudblock: arbetsgruppen

för polissamarbete och arbetsgruppen mot olaglig narkotikahandel.

Arbetsgruppen för polissamarbete

I denna arbetsgrupp handläggs alla slags frågor som rör polissamarbete

inom EU:s rådsstruktur med undantag för narkotikabekämpning. Under

året har arbetsgruppen i någon form behandlat ett 20-tal ärenden. Bland

dessa kan nämnas utarbetandet av en gemensam standard för radio-

kommunikation för polis, tull, räddningstjänst och kustbevakning,

rekommendationer för hantering av problem i samhället vid millennie-

skiftet, information och erfarenhetsutbyte rörande läktarvåld och

huliganism i samband med fotbollsmatcher inom EU samt utarbetande av

rekommendationer för att på ett effektivare sätt bekämpa mäns våld mot

kvinnor och barn inom EU. Gruppen har också arbetat fram ett koncept

för ett s.k. ruttprojekt som syftar till att bekämpa olaglig handel med och

smuggling av skjutvapen i EU.

Arbetsgruppen mot olaglig narkotikahandel

Arbetsgruppen mot olaglig narkotikahandel inrättades genom

Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1 maj 1999. Här behandlas

alltså polis- och tullsamarbete på narkotikaområdet, dock endast de

brottsbekämpande aspekterna av narkotikaproblemet. Övriga aspekter

behandlas i en annan arbetsgrupp, den horisontella narkotikagruppen.

Arbetsgruppen har sedan den inrättades bland annat utarbetat förslag till

gemensamma rekommendationer för bekämpning av narkotikasmuggling

inuti kroppen, rekommendationer rörande bekämpning av narkotika via

Internet samt gemensamma riktlinjer rörande statistik av narkotikabeslag

inom EU. Gruppen har också arbetat fram ett förslag till rådsresolution

som innehåller ett antal gemensamma ståndpunkter med målet att genom

en väl avvägd balans mellan brottsbekämpande och andra åtgärder göra

narkotikabekämpningen i EU så effektiv som möjligt.

35.5 Tullsamarbete

Ett antal gemensamma kontrollaktioner mot den illegala narkotika

trafiken genomfördes. Besluten rörande dessa aktioner togs av råds-

arbetsgruppen för tullsamarbete. En ansenlig mängd av olika slags droger

har genom dessa kunnat beslagtas. Under året samordnade den svenska

tullen tillsammans med kustbevakningen en gemensam sjöoperation vari

unionens tullförvaltningar deltog. En enhet varifrån all kommunikation

samordnades upprättades i Stockholm under den operativa fasen. Tolv

beslag resulterade i 20 ton cannabis. Övriga beslag resulterade i

miljontals cigaretter.

Custom Information System ( CIS-konvention)

En viktig uppgift för tullförvaltningar både vid gemenskapens yttre

gränser och inom EU:s område är att bekämpa brottslighet i samband

med införsel av varor. Grov kriminalitet inom bland annat

narkotikaområdet är i hög grad internationell och väl organiserad. För att

effektivt bekämpa kriminalitet av detta slag är det nödvändigt att

tullmyndigheterna har ett väl utvecklat internationellt samarbete. Denna

konvention syftar till att möjliggöra utbyte av information och ett

gemensamt agerande av tullförvaltningarna vilket är av betydelse för den

brottsbekämpande verksamheten. En central databas är under

uppbyggnad. Ur den skall tullförvaltningarna kunna hämta och lämna

personuppgifter samt andra uppgifter för användning i underrättelse- och

spaningsverksamhet. Under året har den åttonde medlemsstaten i unionen

ratificerat konventionen vilket nu innebär att denna har trätt i kraft. Den

svenska riksdagen ratificerade konventionen under föregående år.

Gemensamt arbetsprogram för tullsamarbete i tredje pelaren mellan

Sverige, Frankrike samt Portugal (den s.k. trojkan)

De tre länderna har under 1999 kommit överens om huvuddragen i ett

gemensamt arbetsprogram för år 2000 och första halvåret 2001. Syftet

med denna överenskommelse är att förlänga arbetsprogrammet från den

normala sexmånadersperioden i syfte att behålla kontinuiteten och

därmed ha större möjlighet att uppnå resultat. Parterna kom överens om

att de viktigaste frågorna i programmet är ett snabbt och effektivt

ikraftträdande av den s.k. Neapel II-konventionen om tullsamarbete och

utveckling av nya metoder för bekämpning av bedrägerier i

containertrafiken samt expressförsändelser. Den senare kategorin hänger

dessutom samman med utnyttjandet av Internet. Samarbete mellan

tullförvaltningar och företag skall utvecklas för att härigenom få bättre

tillgång till information för bekämpning av narkotikasmuggling.

Programmet innehåller dessutom bl.a. fortsatt gemensamt datasystem för

informationsutbyte samt förslag till upprättande av en gemensam strategi

för samarbete kring bedrägerier i handeln med Ryssland.

36 Asyl och migration

Arbetet inom EU har under året präglats av en rad nya och avgörande

händelser. Den mest betydande har varit Amsterdamfördragets

ikraftträdande vilket fört med sig att de asyl- och migrationspolitiska

frågorna blivit del av gemenskapsrätten och att ramen för samarbetet

delvis förändrats. Det har också inneburit att Schengenregelverket

införlivats i EU och att Norge och Island därmed deltar i denna del av

samarbetet inom ramen för den s.k. blandade kommittén.

En första ansats att arbeta med en pelaröverskridande metod har gjorts

i Högnivågruppen för asyl och migration. Arbetet tar sikte på några

ursprungs- och transitländer som genererar migrationsströmmar och för

dessa länder har handlingsplaner utarbetats för att motarbeta ofrivillig

flykt samt migration.

En annan avgörande händelse under året var det särskilda Europeiska

råd som hölls i oktober i Tammerfors. Temat för detta toppmöte var hur

unionen på bästa sätt skall genomföra upprättande av ett område med

frihet, säkerhet och rättvisa (se 5.2.2.)

Kosovokrisen satte naturligtvis sin prägel på EU-arbetet bl.a. genom

det extrainkallade rådsmötet för rättsliga- och inrikespolitiska frågor i

början av april. Vid detta möte diskuterades den humanitära

evakueringen och formerna för tillfälligt skydd i medlemsstaterna.

36.1 Övergripande frågor

Genomförande av Amsterdamfördraget

Förberedelserna inför Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1 maj

1999, och arbetet som bedrivits sedan fördraget trädde i kraft, har varit

omfattande. (För en allmän redogörelse om Amsterdamfördraget, se 5

ovan).

Amsterdamfördragets innehåll

På det rättsliga och inrikespolitiska området innebar fördragets

ikraftträdande betydande förändringar. Frågor om asyl, invandring och

gränskontroller, vilka hittills behandlats i den mellanstatliga tredje

pelaren, fördes över till en ny avdelning i den första pelaren.

Avdelningen har rubriken "Visering, asyl, invandring och annan politik

som rör fri rörlighet för personer". Enligt fördraget skall fri rörlighet för

personer ha genomförts inom fem år efter ikraftträdandet. Under tiden

gäller att besluten fattas med enhällighet. För att uppnå målen skall bl.a.

viseringspolitiken harmoniseras ytterligare, likaså asylpolitiken, där rådet

skall besluta om gemensamma miniminivåer vad gäller mottagande av

asylsökande, bestämmande av flyktingskap samt minimiregler för hand-

läggning av asylansökningar. Beslut om ansvarsfördelning skall fattas av

rådet, invandringspolitiken skall jämkas samman till högre grad av

gemensamma normer, frågor om kontroll vid yttre gränser harmoniseras

och inga personkontroller skall företas vid inre gränser.

Sverige har varit med i Schengensamarbetet sedan december 1996, då

ett anslutningsavtal undertecknades av Sverige (angående Schengen-

samarbetet, se också kapitel 37 nedan). I dagsläget innebär detta att

Sverige fullt ut deltar i beslutsfattande, men ännu inte i det praktiska

genomförandet, dvs. gränskontrollerna mot andra Schengenländer finns

fortfarande kvar. I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1

maj blev Schengensamarbetet en del av EG, enligt ett protokoll till

fördraget. Norge och Island har anslutit sig till samarbetet inom ramen

för EG genom ett särskilt associationsavtal.

Då fördraget genomförts kommer fri rörlighet för personer, oavsett

medborgarskap, att råda mellan medlemsstaterna. Storbritannien och

Irland omfattas inte fullt ut av de nya reglerna. Framförallt omfattas inte

dessa båda länder av förbud mot personkontroll vid inre gräns. Danmark

omfattas inte av den nya avdelningen, men kan i efterhand i den mån som

en fråga har koppling till Schengensamarbetet självt bestämma om man

vill omfattas av de nya beslut som rådet fattat. Detta bl.a. för att kunna

fortsätta delta i Schengensamarbetet och behålla den fria rörligheten i

Norden.

Utöver medlemsstaterna kommer således också Norge och Island att

ingå i ett område med fri rörlighet för personer, i de delar som omfattas

av Schengensamarbetet, eftersom Norge och Island deltar i detta

samarbete.

Genomförande

En handlingsplan för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa antogs

vid Europeiska rådet i Wien i december 1998 (se 5.2.1). I handlings-

planen anges vilka bestämmelser i Amsterdamfördraget om fri rörlighet

för personer, asyl, invandring, civilrättsligt samarbete, polisiärt och

straffrättsligt samarbete, som bör genomföras först och inom vilka

tidsramar. Genomförandetiden för de på detta sätt prioriterade områdena

varierar mellan två och fem år från det att Amsterdamfördraget trätt i

kraft.

Vid Europeiska rådet i Tammerfors bekräftades i stort de tidsgränser

man överenskommit om i handlingsplanen. Kommissionen har, enligt

uppdrag från Tammerforsmötet, inlett ett arbete med att sammanställa ett

åtgärdsprogram (resultattavla) för de områden som återfinns i

Amsterdamfördraget, baserat på fördraget, handlingsplanen och utfallet i

Tammerfors. Detta kommer styra det kommande arbetet.

Högnivågruppen för asyl och migration

På nederländskt initiativ inrättade allmänna rådet i december 1998 en

högnivågrupp för att upprätta en gemensam, integrerad och pelar-

överskridande strategi med inriktning på situationen i de ursprungsländer

som asylsökande och migranter huvudsakligen kommer ifrån.

I det mandat som antogs för gruppen identifierades fem ursprungs- och

transitländer. Dessa länder var Afghanistan, Albanien med angränsande

region, Marocko, Somalia och Sri Lanka. Även den under 1998 antagna

handlingsplanen för Irak skulle följas upp. För dessa länder skulle

handlingsplaner utarbetas under år 1999. Handlingsplanerna har färdig-

ställts och innehåller i sin sista del förslag till åtgärdsprogram. Dessa

program är indelade i åtgärder på de utrikespolitiska, biståndspolitiska

och migrationspolitiska områdena.

Kommissionen har under senare delen av hösten 1999 inlett arbetet

med att verkställa de fem handlingsplanerna som antogs av Allmänna

rådet den 11 12 oktober 1999 (vad gäller handlingsplanen för Albanien

med angränsande region antogs en interimsrapport). Informella expert-

grupper har upprättats för att konkretisera åtgärdsprogrammen, så att

även dessa kan godtas av rådet.

I slutsatserna från Tammerfors uppmanas högnivågruppen för asyl och

migration att rapportera tillbaka till Europeiska rådet i december 2000

om hur handlingsplanerna genomförts.

Den pelarövergripande arbetsmetoden som präglat arbetet i högnivå-

gruppen är helt i linje med helhetssynen i den svenska migrations-

politiken och utgör ett värdefullt komplement till EU:s instrument. Det är

angeläget att sambandet inom EU mellan utrikes-, bistånds- och

migrationspolitiken stärks samt att kontakter mellan ursprungs, transit-

och mottagarländer intensifieras för att goda resultat skall uppnås.

EU:s utvidgning

En särskild rådsarbetsgrupp bestående av experter från medlemsstaterna

bistår sedan september 1998 rådet och kommissionen med utvärderingar

av kandidatländerna inom det rättsliga- och inrikespolitiska området.

Kandidatländerna deltar således inte i arbetet. Medlemsstaterna skickar

eget material till rådets generalsekretariat från sina ambassader,

delegationer och bilaterala institutionella förbindelser, som underlag för

utvärderingen. Materialet rör kandidatländernas utveckling inom

områdena asyl, invandring, gränskontroll, polisfrågor och rättsliga frågor

samt tull och uppdateras efter behov. Generalsekretariatet sammanställer

materialet och anger var information saknas och var uppgifterna går isär.

Under hösten 1998 behandlades Ungern, Polen och Rumänien. Under det

tyska ordförandeskapet, första halvåret 1999, arbetade rådsarbetsgruppen

med Estland, Tjeckien, Slovenien och Slovakien. Under det finska

ordförandeskapet, andra halvåret 1999, har Tjeckien, Bulgarien, Lettland,

Litauen, Ungern och Cypern behandlats. För varje kandidatland samman-

ställs en rapport som anger framsteg och brister. Hittills har rapporter

sammanställts för Polen och Estland. Rapporter om Tjeckien och Ungern

väntas läggas fram inför rådet under det portugisiska ordförandeskapet

våren 2000 (angående utvidgningen och kandidatländerna se 3.1.4).

Odysseusprogrammet

Rådet antog i mars 1998 en gemensam åtgärd om ett utbildnings-,

utbytes- och samarbetsprogram inom politikområdet asyl, invandring och

passerandet av medlemsstaternas yttre gränser, det s.k. Odysseus-

programmet (EGT L 99, 31.3.1998, s 2). De projekt som pågick under

Sherlockprogrammet från 1996 integrerades i det nya, mer omfattande

Odysseusprogrammet. Programmet gäller 1998 2002 och omfattar 12

miljoner euro. Kommissionen beviljar medel efter ansökningar från

medlemsstaterna till olika projekt inom området. Projekten kan röra

samarbete mellan olika medlemsstater, men även med kandidatländerna.

Ett sådant projekt var den internationella konferens om migration,

utveckling och integration som arrangerades av enheten för migration

och asylpolitik vid utrikesdepartementet i september 1999. Syftet med

konferensen var att inspirera till en långsiktig migrationspolitisk helhets-

syn på ett europeiskt plan. Konferensen förde samman akademisk

expertis med chefstjänstemän och experter från EU:s medlemsländer,

kandidatländerna samt några länder på Balkan och i Östeuropa.

36.2 Asylpolitiken

Asylpolitiken har under året främst behandlats i asylgruppen, arbets-

gruppen för Eurodac samt Cirea.

Arbetet med asylfrågor har under året till en stor del haft samband med

krisen i Kosovo. Regler om tillfälligt skydd och solidaritet har diskuterats

återkommande, både generellt och med anknytning till Kosovo-

konflikten.

Även andra frågor har stått på dagordningen, såsom asylprocedurer

och tillämpningen av Dublinkonventionen.

Vidare arbetade arbetsgruppen för asylfrågor inför Europeiska rådet i

Tammerfors under våren med ett förslag till en övergripande strategi för

migrations- och asylpolitiken avsedd att läggas fast av stats- och

regeringscheferna på toppmötet i Tammerfors. Det finska ordförande-

skapet förde emellertid aldrig upp frågan.

EU-budgetmedel har satsats på projekt för mottagande av asylsökande

och återvändande/återvandring. Rörande återvändande/återvandring har

framförallt Bosnien varit aktuellt, men även andra länder och områden

har kommit ifråga. Vid Europeiska rådets möte i Berlin i mars beslöts att

asylsökande skall omfattas av gemenskapsinitiativet Equal som främst

har som syfte att bekämpa arbetslöshet. Equal kommer att gälla för åren

2000 2006.

Asylprocedurer

Kommissionen har aviserat att man kommer lägga fram ett förslag till

förordning eller direktiv om asylprocedurerna i EG under 2000. Förslaget

kommer att basera sig på redan förhandlade resolutioner på området från

1992 och 1995 samt kommissionens diskussionsdokument om asylproce-

durer, vilket lades fram under våren 1999, respektive de synpunkter som

medlemsstaterna ingivit om kommissionens dokument. EU-nämnden har

informerats i frågan. Även utfallet vid Europeiska rådet Tammerfors

kommer att utgöra grund för förslaget. Europaparlamentet kommer enligt

uppgift att lämna sin åsikt om kommissionens dokument i februari 2000.

Enligt handlingsplanen från Wien och slutsatserna från Europeiska

rådet i Tammerfors skall rådet vidta åtgärder på området före den 1 maj

2001. Sverige har generellt stött att gemensamma miniminormer för

asylproceduren skall antas inom EU och att den gemensamma nivån blir

så hög som möjligt.

Tillfälligt skydd och solidaritet

I juli 1998 presenterade kommissionen två förslag till gemensamma

åtgärder om "tillfälligt skydd för fördrivna personer" och "solidaritet vid

mottagandet av fördrivna personer". Huvuddragen i de två förslagen kan

sägas vara samma som de i ett tidigare förslag om tillfälligt skydd från

1997. Rörande förslaget från 1997 var medlemsstaterna efter mer än ett

års förhandlingar inte eniga om flera principiella frågor, varefter de två

nya förslagen presenterades av kommissionen. De två förslagen från

1998 var avsedda att ses som ett komplement till 1951 års Genève-

konvention angående flyktingars rättsliga ställning. Förslagen har varit

föremål för segslitna förhandlingar. Frågan har diskuterats i EU-nämnden

under året. I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande har den rätts-

liga omgivningen förändrats, och kommissionen kommer så småningom

att presentera ett förslag till gemenskapsrättsligt instrument om tillfälligt

skydd, det är dock oklart när.

I handlingsplanen från Wien och i slutsatserna från Europeiska rådet i

Tammerfors sägs att rådet bör vidta åtgärder i frågan så snart som möjligt

efter det att Amsterdamfördraget trätt i kraft. Sverige har i olika samman-

hang under flera års tid förespråkat gemensamma EU-regler om tillfälligt

skydd och ansvarsfördelning.

Dublinkonventionen

Principen om första asylland

Dublinkonventionen från 1990 grundar sig i stort på en tillämpning av

principen om första asylland mellan EU:s medlemsstater. Konventionen

har som syfte att säkerställa att var och en som ansöker om asyl i någon

medlemsstat skall få sin asylansökan prövad och att en asylsökande inte

sänds från en medlemsstat till en annan utan att någon stat anser sig ha

ansvar för prövningen.

Enligt Amsterdamfördraget skall Dublinkonventionen ersättas av ett

gemenskapsrättsligt instrument framöver.

Artikel 18-kommittén

En särskild kommitté, som sammanträder på ministernivå, har inrättats

enligt artikel 18 i konventionen för att bl.a. besluta om tillämpningsföre-

skrifter och pröva frågor om tillämpningen av konventionen. Kommittén

har sammanträtt vid ett tillfälle under 1999. Vid ett möte i maj disku-

terades ett förslag till beslut om mer detaljerade regler för när humanitära

skäl kan utgöra grund för familjeåterförening, men kommittén kunde inte

enas om förslaget, varför inget beslut fattades vid mötet. Den svenska

inställningen var att ett sådant beslut var önskvärt.

Tillämpningen i Sverige

I Sverige begärde man under det första halvåret 1999 att andra medlems-

stater skulle ta ansvaret för asylsökande i ca 1 100 ärenden, vilket utgör

ca 22 procent av det totala antalet asylsökande under den perioden. Efter

sådan begäran av Sverige till andra medlemsstater accepterades under

samma period ansvaret för runt 580 asylsökande av andra medlemsstater,

eller ca 11 procent av det totala antalet asylsökande under samma period.

Norge och Island

Som en följd av Norges och Islands deltagande i Schengensamarbetet

skall dessa länder knytas till det samarbete som bedrivs inom ramen för

Dublinkonventionen. Kommissionen har lagt fram ett förslag om att rådet

skall bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar med Norge och

Island. Förhandlingarna syftar enligt förslaget till att ett gemenskapsavtal

sluts, vilket stöds av rådets rättstjänst och samtliga medlemsstater.

Frågan berör även Storbritanniens, Irlands samt Danmarks förhållnings-

sätt till EG och Schengen. EU-nämnden har vid ett flertal tillfällen

informerats i frågan.

Budgetmedel inom asylområdet

Pilotprojekt 1997 1998

Under 1997 och 1998 antogs rättsakter om budgetmedel för asylfrågor av

rådet för rättsliga och inrikes frågor. Rättsakterna specificerade vad de

inom EU anslagna medlen skulle användas till och satte ramarna för

projekt till vilka kommissionen kan bevilja medel. De aktuella områdena

var dels återvändande och återvandring, dels mottagande av asylsökande.

Sverige har genomgående varit positiv till att projekt företagits inom de

angivna områdena.

Krisen i Kosovo

I april 1999 antogs efter förslag av kommissionen ett beslut gällande till

den 31 december 1999 för de aktuella budgetmedlen, vilka då var totalt

15 miljoner euro för 1999. I rättsakten för 1999 har man utökat området

något jämfört med tidigare år och också tagit med en artikel om akut stöd

till medlemsstaterna för mottagande inom EU av de som flytt från

Kosovo på grund av konflikten där.

Medlemsstaterna har under sommaren 1999, efter ansökan ställd till

kommissionen, beviljats medel av kommissionen (assisterad av en

kommitté med representanter från medlemsstaterna) för delar av de

kostnader som staterna har om mottagandet av de som flytt från Kosovo,

t.ex. för logi, uppehälle, läkarvård. Sverige beviljades medel om ca

860 000 euro för mottagande av de som kom från Kosovo. Detta utgör ca

6 procent av totalsumman som fördelades mellan medlemsstaterna,

vilken som nämnts var 15 miljoner euro i den första omgången för 1999.

Nya projekt

Medlemsstaterna har också under hösten 1999 i en andra omgång

beviljats medel för projekt om mottagande av asylsökande samt

återvändande/återvandring. Sverige har ansökt om medel för ett tjugotal

projekt och preliminärt beviljats medel för fem projekt.

Det kan förväntas att frågan åter kommer upp på dagordningen i början

av år 2000, eftersom den nu antagna gemensamma åtgärden endast gäller

kalenderåret 1999.

Eurodac

Dublinkonventionen trädde i kraft under hösten 1997. Den har till syfte

att identifiera vilket av EU:s medlemsstater som i sak skall pröva en

asylansökan. Det säkraste sättet att konstatera om en person redan sökt

asyl i ett annat land är att jämföra fingeravtryck. Kommissionen lämnade

i juli 1999 ett förslag till förordning om Eurodac till rådet. Förslaget

bygger på ett konventionsutkast och ett utkast till tilläggsprotokoll som

rådet enats om i december 1998 och i maj 1999. Rådsarbetsgruppen för

Eurodac har under hösten 1999 arbetat med förordningsförslaget.

Parlamentet yttrade sig över förslaget i november 1999. Rådet enades vid

sitt möte i december 1999 om en annan lydelse av bestämmelserna för

verkställighetskommittén än den som föreslagits av kommissionen. På

grund av denna förändring har förslaget återremitterats till Europa-

parlamentet, som förväntas yttra sig på nytt under våren 2000. Frågan har

diskuterats ofta i EU-nämnden under året.

Under de två år Dublinkonventionen har varit i kraft har medlems-

staterna kunnat konstatera att avsaknaden av ett fungerande system för

utbyte av fingeravtryck gör att konventionen inte kan tillämpas med full

effektivitet. Från svensk sida framhålls Eurodac därför som en riktig

åtgärd för att genomföra den samordning av hanteringen av asylpolitiska

frågor som bl.a. Amsterdamfördraget är ett uttryck för.

Utbyte av information

Den arbetsgrupp inom asylpolitikens område som benämns Cirea

(Centrum för utbyte av information och diskussion i asylfrågor) har som

målsättning att samla, utbyta och sprida information samt att ställa

samman dokumentation om samtliga asylrelaterade frågor inom EU. I sin

förlängning syftar arbetet inom Cirea till att samordna och harmonisera

medlemsstaternas asylpolitik. Verksamheten består av två delar, möten

genom vilka informationen sprids bland medlemsstaterna samt

dokumentation av denna information. Ett nära samarbete mellan Cirea

och UNHCR har sedan 1995 tagit form, bland annat genom att UNHCR

numera närvarar och bidrar med material vid Cirea:s möten. Arbetet i

Cirea har främst varit inriktat på analyser av olika ursprungsländer

varifrån de asylsökande i huvudsak kommer samt medlemsstaternas

praxis i fråga om handläggningen av asylansökningar. Arbetet inom

Cirea är vidare inriktat på ett mer allmänt utbyte av information om

aktuell utveckling i medlemsstaterna på det asylrättsliga området. En

mycket viktig del av Cirea:s arbete består av insamlande och analys av en

mängd statistiska data.

Under det tyska och finska ordförandeskapet har informationsutbytet

och analysen kring flera viktiga ursprungsländer fortgått, bl.a. om

Afghanistan, Kosovo och Somalia. Vidare har ett allt större utrymme

givits åt informationsutbyte kring andra asylrelaterade frågor av intresse

för medlemsstaterna, t.ex. alternativt skydd, oklar identitet och förföljelse

på grund av kön.

Flera gemensamma möten har ägt rum med kandidatländerna samt

USA och Kanada under året. Information och erfarenheter mellan

länderna har utbytts. Framför allt kandidatländerna har under året alltmer

kommit att deltaga i statistikutbytet inom Cirea.

36.3 Migrationspolitiken

Med migrationspolitik avses i det här sammanhanget den form av

migration som inte är direkt kopplad till s.k. skyddsfrågor (dessa

behandlas under avsnittet asylpolitik, 36.2). Migrationspolitiken, som

inkluderar olaglig invandring, har under året behandlats i migrations-

gruppen (rätt till inresa och vistelse), återsändandegruppen och Centrum

för information, reflexion och utbyte i frågor som rör gränspassage och

invandring (Cirefi).

Rätt till inresa och vistelse

Arbetsgruppen för migration arbetade under våren med ett förslag till en

övergripande strategi för migrationspolitiken avsedd att läggas fast av

stats- och regeringscheferna på toppmötet i Tammerfors. Frågan fördes

emellertid aldrig upp till toppmötet under det finska ordförandeskapet.

Gruppen har vidare diskuterat en gemensam hållning till Europarådets

konventionsförslag om situationen för personer som är varaktigt bosatta

inom unionen. Arbetet pågår alltjämt inom Europarådet. 1998 lade

Danmark fram ett förslag om informationskampanjer i ursprungs- och

transitländer. Under 1999 prioriterades diskussionen kring detta förslag

till de länder som är aktuella i högnivågruppen för asyl och migration.

Senare kan informationskampanjer även komma att prövas i förhållande

till andra länder.

Migrationsgruppen har inte haft några sammanträden under hösten

1999. Anledningen till detta är att man väntat på att kommissionen skall

lägga fram ett förslag till direktiv om familjeåterförening, som kommer

att presenteras i början av år 2000.

Detta förslag skall ses i ett större sammanhang. Kommissionen

kommer under 2000 att ta initiativ till ytterligare tre direktiv om tredje-

landsmedborgare. Ett av direktiven kommer att behandla arbetstagares

och egenföretagares villkor för inresa och vistelse, ett annat direktiv

kommer gälla villkoren för studenters och praktikanters inresa och

vistelse och det tredje direktivet kommer behandla den rättsliga ställ-

ningen för de tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatta i en

medlemsstat. Här kan påpekas att just frågan om vilka rättigheter och

skyldigheter tredjelandsmedborgare som vistas i medlemsstaterna skall

ha, är en svensk prioritering som även uppmärksammats i slutsatserna

från Tammerforsmötet, där det sägs att deras ställning bör kunna

jämföras med EU-medborgarnas.

Återsändande

Amsterdamfördraget föreskriver att rådet skall besluta om åtgärder vad

gäller återsändande av utlänningar som inte har rätt att uppehålla sig på

en medlemsstats territorium. Vad rör återsändande kan understrykas att

Europeiska rådet i Tammerfors bekräftade att unionen fullt ut skall leva

upp till Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning och andra

relevanta instrument för mänskliga rättigheter, samt solidariskt möta

humanitära behov, och på så sätt garantera att ingen skickas tillbaka för

att bli utsatt för förföljelse. Arbetet inom EU med återsändandefrågor har

inte uppkommit med Amsterdamfördraget utan har tidigare behandlats

inom det mellanstatliga samarbetet i den tredje pelaren. Genom

Amsterdamfördragets ikraftträdande har Schengenregelverket införlivats

i EU:s samarbete. Frågor förknippade med återsändande av personer

diskuteras i återsändandegruppen. Flera av dessa frågor kan anses ha

koppling till det tidigare Schengensamarbetet. Nedan följer några av de

frågor som för närvarande är under behandling.

Mandat för gemenskapsavtal

Genom Amsterdamfördraget har kompetens tillförts gemenskapen att

ingå avtal med tredje land i fråga om återtagande av personer, s.k.

återtagandeavtal. Återtagandeavtal är avtal som reglerar ansvar och

procedurer mellan stater för återtagande av personer, vilka inte har rätt att

vistas på den ena avtalsslutande partens territorium. 1994 togs en mall

fram för utformningen av de bilaterala återtagandeavtal som medlems-

staterna sluter med tredje land. Den nya kompetensen för gemenskapen

innebär att gemenskapen, och inte enbart medlemsstaterna, kan bli part i

ett återtagandeavtal. Kompetensen är emellertid konkurrerande och

bilaterala avtal kan slutas med ett tredje land, åtminstone så länge gemen-

skapen inte slutit något återtagandeavtal med samma land. Gränsen för

medlemsstaternas kompetens är flytande på så sätt att möjligheten till

bilateralt avtal minskar från den tidpunkt gemenskapen inleder förhand-

lingar med samma avtalspartner. Det är kommissionen som förhandlar

om återtagandeavtal för gemenskapens räkning. För närvarande arbetas

med att ta fram ett mandat till kommissionen att förhandla, som rymmer

medlemsstaternas önskemål om innehållet i ett framtida gemenskaps-

återtagandeavtal. Kompetensfördelningen mellan medlemsstaterna och

gemenskapen har varit föremål för diskussion i EU-nämnden.

Återtagandesystem mellan medlemsstaterna

Om gemenskapen sluter ett återtagandeavtal med tredje land och två eller

flera medlemsstater utpekas som ansvarig för återtagandet, kan fråga

uppstå vilken enskild medlemsstat som faktiskt har ansvaret för

återtagandet. För att lösa sådana situationer måste en reglering upprättas

mellan medlemsstaterna. Detta kan antingen regleras i ett återtagande-

avtal, i ett protokoll till ett återtagandeavtal eller i en särskild rättsakt.

Vad gäller gruppen asylsökande kan Dublinkonventionen (se ovan) sägas

utgöra ett sådant system mellan medlemsstaterna. Det finska ordförande-

skapet har under året lagt ett förslag till en sådan reglering i en rättsakt

kallad, förordning om fastställande av medlemsstaternas skyldigheter

sinsemellan när det gäller återtagande av tredje lands medborgare. Det

finska förslaget omfattar inte endast situationen då ett gemenskaps-

återtagandeavtal ingåtts. I stället avser man att reglera samtliga aktuella

situationer då en tredjelandsmedborgare inte längre har rätt att uppehålla

sig i en medlemsstat.

Återtagandeklausuler

Frågan om staters återtagande av personer regleras inte bara i särskilda

återtagandeavtal. I associeringsavtal eller i s.k. blandade avtal kan

särskilda klausuler som reglerar återtagandeskyldighet läggas in. Under

året har rådet antagit en standardiserad text för sådana klausuler.

Stöd för verkställighet av avlägsnandebeslut som sker med flyg

Denna tanke presenterades av Tyskland under deras ordförandeskap.

Målet är att utveckla ett smidigare och effektivare samarbete mellan

medföljande och lokala säkerhetsansvariga vid flygplatserna inom EG.

Verkställighet av avlägsnandebeslut sker ofta med flyg. En del av dessa

verkställigheter sker med bevakning eller eskorterande personal. Ibland

krävs byten och transiteringar vid internationella flygplatser i andra

länder, eftersom inte alla destinationer kan nås med direktflyg. Vid

verkställigheter skall hänsyn tas till krav på snabbhet, effektivitet och

sparsamhet. För att uppnå dessa grundförutsättningar krävs samarbete

mellan de medlemsstater som berörs av en verkställighet. Den nu

aktuella åtgärden syftar till att underlätta samarbetet mellan medlems-

staternas myndigheter på områden som avser bevakning, förvar, logi

m.m. vid flygtransit.

Olaglig invandring

Arbetsgruppen Cirefi (Centrum för information, reflexion och utbyte i

frågor som rör gränspassage och invandring) har som mål att samla in,

utbyta och vidarebefordra information samt sammanställa dokumentation

om alla frågor som rör gränspassage och olaglig invandring. Syftet med

ett sådant informationsutbyte är att underlätta samordning mellan berörda

organ och harmonisera medlemsstaternas praxis, politik och lagstiftning

när det gäller gränspassage och invandring.

Flera gemensamma möten med kandidatländerna har ägt rum under

året. Vid dessa möten har bl.a. diskuterats kandidatländernas integrering i

Cirefi:s statistikutbyte, som kommer att starta under våren år 2000.

Medlemsstaterna har kontinuerligt erbjudit stöd till kandidatländerna i

deras förberedelser inför deltagandet i statistikutbytet och Sverige har

genom sitt partnerskap med Lettland bistått med hjälp. Utbyte av

information om olaglig invandring och gränskontroll har under året även

skett med USA och Kanada inom ramen för den transatlantiska dialogen.

36.4 Viseringspolitiken

Under året har den helt dominerande frågan varit Amsterdamfördragets

ikraftträdande och harmonisering av EU:s och Schengens regelsystem.

Av fördraget framgår att Schengensamarbetets mycket omfattande

regelverk på viseringsområdet skall införlivas i EG:s regelverk. Rådet

beslutade den 20 maj 1999 om hur Schengenregelverket skulle fördelas

mellan första och tredje pelaren. De två arbetsgrupper som inom

Schengensamarbetet behandlade viseringsfrågor har i och med

Amsterdamfördragets ikraftträdande den 1 maj 1999 slagits samman med

EU:s rådsarbetsgrupp för viseringsfrågor.

Förändringar i regelverket

Under året har arbetet med det befintliga regelverket fortskridit.

Förordning (EG) nr 2317/95 om vilka medborgare som måste ha visering

vid passerandet av medlemsstaternas yttre gränser har ersatts efter att ha

varit i kraft sedan 1995. Den nya förordningen (EG) nr 574/99 trädde i

kraft den 19 mars 1999 och motsvarar i allt väsentligt den tidigare. Rådet

beslutade den 29 april 1999 om en rekommendation angående utrustning

för att upptäcka falska eller förfalskade dokument på utlands-

beskickningars viseringsavdelningar och vid nationella myndigheter som

utfärdar och förlänger viseringar. Under året har vidare harmonisering av

EU:s och Schengens regler om bl.a. flygplatstransitvisering diskuterats.

Samarbete med kandidatländerna

Under året har ett antal möten ägt rum med företrädare för kandidat-

länderna inom ramen för det samarbete som skall underlätta deras EU

inträde. Sverige har tillsammans med Danmark, Finland och Tyskland

inom denna ram haft ett samarbete med konsulära myndigheter i Estland,

Lettland och Litauen.

37 Schengensamarbetet

Schengensamarbetet har i och med att Amsterdamfördraget trätt i kraft

införlivats i EU. Samtliga EU-medlemsstater utom Storbritannien och

Irland är idag anslutna till Schengensamarbetet. Även Norge och Island

deltar. Norge och Island har anslutits till samarbetet inom ramen för EU

genom ett särskilt associationsavtal. Storbritannien har i enlighet med

artikel 4 i Schengenprotokollet begärt att få delta i delar av

Schengensamarbetet. Denna begäran från Storbritannien har i det

närmaste förhandlats klart och Storbritanniens deltagande kommer på

grundval av denna begäran att omfatta de delar av Schengensamarbetet

som inte avser den fria rörligheten för personer.

Sverige deltar ännu inte i det operativa samarbetet i Schengen utan

förväntas tillsammans med de övriga nordiska länderna, att bli färdig för

integrering under år 2000. Grekland har under år 1999 inspekterats och

godkänts av de övriga Schengenstaterna för successivt operativt inträde i

samarbetet under januari till mars år 2000.

Flera Schengenarbetsgrupper har med Amsterdamfördragets ikraft-

trädande överförts till EU. Detta gäller bl.a. de arbetsgrupper som arbetar

med frågor om Schengens informationssystem. För andra Schengen-

arbetsgrupper som hanterade frågor om t.ex. polissamarbete, visering och

gränskontroll har integreringen inneburit att dessa Schengenfrågor nu

hanteras i arbetsgruppen i den befintliga EU-strukturen. Schengens

verkställande kommitté har ersatts av rådet. Schengensamarbetet är

således i likhet med området för rättsliga och inrikes frågor i övrigt

fördelat på första och tredje pelarna. Ett exempel på hur

Schengensamarbetet konkret har påverkat arbetet i EU är de ruttprojekt

om illegal handel av människor, stulna bilar och narkotika som nu

hanteras i polissamarbetsgruppen.

38 Åtgärder för integration av flyktingar m.m.

38.1 Integration av flyktingar

Integrationsfrågor om flyktingar och invandrare har hittills bara

behandlats i begränsad omfattning inom EU. Bl. a. kan nämnas att

kommissionen har beviljat bidrag till pilotprojekt om integration av

flyktingar.

I december 1998 lade kommissionen fram ett förslag om ett

handlingsprogram för gemenskapen för att främja integrationen av

flyktingar. Enligt programmet skall ekonomiska bidrag utgå dels till

projekt på integrationsområdet, dels till olika nätverk och för utbyte av

erfarenheter mellan aktörer på integrationsområdet. Det övergripande

syftet skall vara att motverka segregation och bidra till en ökad

integration.

Förhandlingar om förslaget hade i december 1999 ännu inte avslutats.

38.2 Åtgärder mot etnisk diskriminering

I november 1999 lade kommissionen fram ett diskrimineringspaket

innehållande förslag till två direktiv mot diskriminering och en

handlingsplan för gemenskapen mot diskriminering.

Ett av direktivförslagen syftar till att motverka diskriminering på grund

av ras eller etnisk bakgrund. Förslaget omfattar förutom arbetslivet även

t.ex. socialförsäkringsområdet, utbildning och kultur samt tillgången till

varor och tjänster.

Den föreslagna handlingsplanen är avsedd att vara ett komplement till

direktiven och ett stöd för medlemssländerna i arbetet mot diskriminering

på alla grunder som nämns i artikel 13 i Amsterdamfördraget utom kön

(ras, etnisk bakgrund, trosbekännelse, funktionsnedsättning, ålder och

sexuell läggning). Inom programmets ram är avsikten att bl.a. stödja

nätverk för utbyte av erfarenheter av arbete mot diskriminering på olika

grunder.

DEL 5 EU:S INSTITUTIONER M.M

39 Institutionernas funktion och verksamhet

Samarbetet i EU bedrivs inom olika institutioner och fackorgan.

Institutionernas funktion, men också huvuddragen i deras verksamhet

under år 1999, redovisas som bakgrund till skrivelsens redogörelse för

verksamheten inom samarbetets olika politikområden. De politiska

riktlinjerna för unionens utveckling fastställs av Europeiska rådet. Detta

består av medlemsstaternas stats- och regeringschefer samt Europeiska

kommissionens ordförande, biträdda av medlemsstaternas utrikes-

ministrar samt en medlem av kommissionen.

I regeringsförklaringen den 14 september aviserade statsministern

regeringens ambition att föreslå ett konkret åtgärdsprogram för att

modernisera EU och skapa den samverkan och beslutskraft som krävs

inom en utvidgad union. Dessa reformer organisatoriska, institutionella

och sakfrågerelaterade kan sammanfattas som en vilja att modernisera

EU dvs. en strävan mot en effektiv förvaltning, med begripliga besluts-

procedurer, största möjliga öppenhet, finansiell kontroll, budgetdisciplin

och ett stort mått av ansvarstagande som ledstjärnor, både för enskilda

aktörer och för systemet som sådant. En promemoria om åtgärds-

programmet överlämnades till EU-nämnden den 14 oktober 1999.

39.1 Rådet

Funktion

Rådet, EU:s beslutande och lagstiftande organ, är det forum där

medlemsstaterna för fram, diskuterar och sammanjämkar sina

synpunkter. Rådet fattar beslut om lagstiftning på grundval av

kommissionens förslag. Sådana beslut tas efter Amsterdamfördragets

ikraftträdande i ytterligare ökad utsträckning genom medbeslutande

tillsammans med Europaparlamentet. Rådet består av en regerings-

ledamot från varje land. Utrikesministrarna möts i Allmänna rådet i regel

en gång i månaden, liksom ekonomi- och finansministrarna i Ekofin-

rådet. Därutöver hålls ett stort antal fackministermöten. Arbetets karaktär

är ett resultat av en mångårig utveckling.

Efter hand har en ökad användning av majoritetsröstning införts.

Denna beslutsform tillämpas nu för mer än tre fjärdedelar av alla beslut.

Röstreglerna i rådet vid beslut med kvalificerad majoritet bygger på att

varje stat har ett visst röstetal som varierar mellan två och tio. Sverige

har fyra av de totalt 87 rösterna.

De ständiga representanternas kommitté (Coreper) förbereder rådets

arbete med hjälp av ett stort antal rådsarbetsgrupper där medlemsstaterna

företräds av tjänstemän. Vid sidan av Coreper finns andra förberedande

organ med särskilda ansvarsområden: Politiska kommittén (den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken), Samordningskommittén

(rättsligt och inrikes samarbete), Ekonomiska och finansiella kommittén

(ekonomisk och monetär politik), Särskilda jordbrukskommittén (den

gemensamma jordbrukspolitiken) och den s.k. artikel 133-kommittén

(den gemensamma handelspolitiken).

Inför rådmötena samråder regeringen med riksdagens EU-nämnd i

frågor som kommer att behandlas på rådets möten.

Verksamhet

Rådet hade under 1999 knappt 200 aktiva arbetsgrupper på olika

områden, inklusive arbetet inom den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken och samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Rådet

sammanträdde 96 gånger i sina olika sammansättningar. Därutöver har

ett antal informella ministermöten hållits. Dessa möten är till för politiska

diskussioner. Några beslut kan rådet inte fatta vid informella

ministermöten.

Centrala ämnen under 1999 var förberedelser inför utvidgningen,

inklusive förberedelserna inför nästa års regeringskonferens; öppenhet,

krishantering, arbetet med ett skattepaket, säkra livsmedel och strategier

för att införliva miljödimensionen i olika samhällssektorer. Arbetet med

gemensamma principer för val till Europaparlamentet och en ledamots-

stadga gick vidare. Det omdiskuterade ärendet om en ny stadga för

Europaparlamentets ledamöter där bl.a. deras löner och kostnads-

ersättningar skall regleras kunde inte avslutas under året. Ett enigt

ministerråd och Europaparlamentet måste vara överens om innehållet i

stadgan för att den skall kunna antas. Det har framför allt varit svårt att

uppnå enighet kring hur lönerna skall fastställas, systemet för kostnads-

ersättningar, eventuella övergångsbestämmelser och var ledamöterna

skall beskattas. Även inom rådet har delade meningar rått i dessa frågor.

Svenska nyckelfrågor i EU-arbetet var också under 1999 sysselsättning,

jämställdhet, konsumentpolitik och miljö. Under året fortsatte även

diskussionerna om rådets arbetsformer.

Budgeten för 1999 avsåg 2 621 anställda och rådets utgifter för 1999

budgeterades till knappt 337 miljoner euro.

Trumpf-Piris-rapporten

I mars 1999 lade en arbetsgrupp, tillsatt av rådets generalsekreterare,

fram en rapport om rådets arbetssätt i ljuset av den kommande

utvidgningen av unionen. Uppdraget att utarbeta rapporten hade givits av

Europeiska rådet i Wien, i december året dessförinnan. Europeiska rådet i

Köln välkomnade rapporten och uppmanade allmänna rådet att inför

toppmötet i Helsingfors lägga fram specifika förslag till förbättringar av

rådets arbetssätt inför utvidgningen av unionen. Inför Coreper den 30

november lade ordförandeskapet fram en sammanfattande rapport, som

slutbehandlades av allmänna rådet den 6 december. Europeiska rådet i

Helsingfors godkände sedan de föreslagna rekommendationerna för att

åstadkomma ett effektivare rådsarbete.

Till rekommendationerna hör bl.a. att minska antalet råds-

konstellationer till högst 15 och de informella ministermötena till högst

fem varje ordförandeskap. Vidare skall rådsmöten sammankallas endast

om det finns något substantiellt att avhandla, inte bara för att ett möte

förts in i kalendariet. När det gäller det förberedande rådsarbetet införs

tidsfrister. Corepers arbete med en lagstiftningsfråga skall vara avslutat

under veckan före veckan som föregår rådsmötet. Arbetet i arbetsgrupp

skall i sin tur slutföras fem dagar innan corepermötet. Genom

rekommendationerna stramas även mötesordningen upp genom att

ordföranden ges stöd för att avvärja upprepningar av välkända

ståndpunkter. För att öka insynen i rådsarbetet skall öppna debatter hållas

om viktiga lagstiftningsförslag. Öppna debatter om ordförandeskapets

arbetsprogram skall hållas i Ekofin och allmänna rådet.

Avsikten är att rekommendationerna skall genomföras så snart som

möjligt.

39.2 Europeiska kommissionen

Funktion

Europeiska kommissionen skall övervaka tillämpningen av fördragens

bestämmelser och de beslut som fattas på grundval av fördragen. Den är

också den institution som har rätt att ta initiativ till lagstiftning.

Kommissionen meddelar själv i stor omfattning lagstiftning och andra

beslut. Till övervägande del sker detta på delegation från rådet, främst

inom ramen för systemet med kommissionens verkställighetskommittéer

(se även 39.11).

Kommissionen består av 20 ledamöter (se bilaga 18) som nomineras

av medlemsstaternas regeringar. Kommissionen och i och med

Amsterdamfördraget även dess ordförande måste godkännas av

Europaparlamentet. Kommissionsledamöterna skall i sitt arbete agera i

unionens allmänna intresse under full oavhängighet. De utses för en

period av fem år. Den tidigare kommissionens mandatperiod löpte

egentligen ut först den sista december 1999, men den valde att avgå

redan i mars 1999 (se nedan). En ny kommission under ledning av

Romano Prodi tillträdde i september 1999. Svensk ledamot är Margot
[REDACTED_EFTERNAMN] vars ansvarsområde är miljöfrågor och kärnsäkerhet.

Kommissionens avgång

En uppmärksammad händelse under året var kommissionens avgång.

Den 16 mars 1999 valde kommissionen att avgå på egen begäran. Den

omedelbara anledningen var en rapport om oegentligheter inom

kommissionen som en oberoende expertgrupp (i vilken bl.a. RRV:s

generaldirektör Inga-Britt Ahlenius ingick) avgivit den 15 mars.

Expertgruppen hade i sin tur tillsatts av Europaparlamentet i samråd med

kommissionen efter att parlamentet i januari hade hållit en misstroende-

omröstning mot kommissionen till följd av att kommissionen inte

beviljats ansvarsfrihet för 1996 års budget av parlamentet. Någon

misstroendeförklaring ledde omröstningen inte till. Parlamentet ville ha

ett bredare underlag för att kunna ta ställning till kommissionens

agerande. Den oberoende expertgruppens uppgift var att granska

kommissionens hantering av interna oegentligheter. Revisionsrätten hade

tidigare riktat kritik mot hanteringen av EU-programmen för bl.a.

yrkesutbildning (Leonardo da Vinci) och katastrofbistånd (ECHO). I sin

granskning fann expertgruppen fall där en enskild kommissionsledamot

eller kommissionen som sådan varit ansvarig för bedrägeri,

oegentligheter eller bristfällig förvaltning.

Verksamhet

Till följd av kommissionens avgång i mars hämmades institutionens

arbete under 1999. Huvuduppgifterna i arbetsprogrammet för 1999

syftade till en konsolidering av vad som uppnåtts i EU-samarbetet och till

förberedelser för framtiden. Under året lades förslag om bl.a. inrättande

av en europeisk byrå för bedrägeriundersökningar, samordning av de

sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna, ett handlingsprogram för

att främja integrationen av flyktingar, en handlingsplan för narkotika-

bekämpning, ett direktiv om nationella utsläppstak för vissa luft-

föroreningar samt riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

Kommissionen har även arbetat med förslag till hur den sociala dialogen

kan moderniseras. Moderniseringen av den egna institutionens arbetssätt

fortsatte under 1999 och tog ny fart i och med den nya kommissionens

tillträde i september 1999. Målet är att öka kommissionens effektivitet,

ansvarstagande och allmänhetens insyn. Arbetet leds av kommissions-

ledamoten Neil Kinnock. Ett reformprogram kommer att presenteras

våren 2000.

Kommissionen har också ägnat sig åt förberedelser inför kommande

regeringskonferens. På uppdrag av kommissionsordföranden Prodi lade

en grupp av "vise män" under ledning av Jean-Luc Dehaene fram en

rapport om regeringskonferensen. Rapporten tjänade som underlag till

riktlinjer för kommissionens uppfattning om regeringskonferensens

innehåll och omfattning.

Kommissionens driftbudget för 1999 uppgick till 2 923 miljoner euro

och avsåg 21 603 anställda.

39.3 Europaparlamentet

Funktion

Europaparlamentet har beslutsmakt över de s.k. icke-obligatoriska

utgifterna och tillsammans med rådet lagstiftande befogenheter.

Parlamentet utövar demokratisk kontroll över verksamheten inom

unionen. Det granskar EU:s räkenskaper och beviljar ansvarsfrihet för

kommissionen. Parlamentet har även möjlighet att avsätta kommissionen

genom misstroendeförklaring. Dess inflytande har successivt stärkts och

förstärktes ytterligare genom Amsterdamfördraget. Av Europaparla-

mentets 626 ledamöter är 22 från Sverige (se bilaga 17). Ledamöterna

väljs i direkta och allmänna val för en mandatperiod om fem år. Det

senaste valet ägde rum den 10 13 juni 1999 och det nyvalda parlamentet

tillträdde i juli (se nedan). Parlamentets plenarmöten äger vanligtvis rum

i Strasbourg men s.k. minisessioner hålls i Bryssel. Där sammanträder

även utskotten. Vid parlamentet finns sedan 1995 en ombudsman. Jacob

Söderman från Finland är den förste som innehar detta ämbete och han

omvaldes i år för ytterligare en ämbetsperiod. Hans uppgift är att ta emot

och granska klagomål från enskilda medborgare och företag om hur EU:s

institutioner utövar sin makt.

Europaparlamentsvalet 1999

I juni 1999 hölls val till Europaparlamentet. Det var då 20 år sedan de

första allmänna och direkta valen till denna församling ägde rum.

Resultatet blev maktskifte. Den socialistiska gruppen fick lämna sin plats

som största gruppering i parlamentet till det borgerliga blocket,

kristdemokrater och liberaler. Europaparlamentets partigrupper upplöses

inför varje val för att sedan konstituera sig på nytt. Vilka grupperna blir

och deras sammansättning beror på hur ledamöterna väljer att ansluta sig.

T.ex. valde de svenska moderaterna att ingå i den kristdemokratiska

gruppen och centerpartiet anslöt sig till den liberala gruppen. Efter

sommarens val finns nio olika partigrupper i parlamentet, varav en för

partilösa. Tillsammans representerar de närmare 100 olika politiska

partier från medlemsstaterna.

Valdeltagandet var lågt. I Sverige röstade 38,8 procent i valet till

Europaparlamentet. Det var färre än i valet 1995 då 41,6 procent av

svenskarna röstade (se bilaga 17). Det genomsnittliga valdeltagandet för

EU-länderna 1999 var 49,9 procent. Vid den konstituerande sessionen i

Strasbourg 20 23 juli valdes talman, vice talmän och utskotts-

ordföranden. Till talman valdes Nicole Fontaine, kristdemokrat från

Frankrike. Talmannen tillsätts för två och ett halv år. Utskottet för

kvinnors rättigheter fick svensk ordförande och vice ordförande, Maj-

Britt[REDACTED_EFTERNAMN] (s) och Marianne[REDACTED_EFTERNAMN] (v).

Verksamhet

Valet satte naturligtvis sin prägel på arbetet i Europaparlamentet under år

1999. En annan viktig händelse även för parlamentets del var

kommissionens avgång. Den hade föregåtts av en misstroendeomröstning

i parlamentet (se även 39.2). Innan parlamentet godkände den nya

kommissionen och dess ordförande hölls utfrågningar av de nominerade

kandidaterna i parlamentet. Under året ägnade Europaparlamentet även

uppmärksamhet åt utvidgningen och förberedelserna inför den

kommande regeringskonferensen. Arbetet med en ny stadga för

parlamentets ledamöter fortsatte också, utan att kunna avslutas (se avsnitt

39.1). Andra ärenden rörde livsmedelskvalitet, ändrad fiskepolitik,

sysselsättning, öppenhet, tillståndet för mänskliga rättigheter runt om i

världen, kvinnovåld och diskriminering. Europaparlamentet fick under

året ett nytt hem i Strasbourg. Den nya parlamentsbyggnaden invigdes

den 14 december. Den europeiska ombudsmannen tog under året emot

1577 klagomål. Han granskade på eget initiativ bl.a. sekretess-

bestämmelserna för rekryteringsförfarandet hos kommissionen. En

rekommendation till EU:s institutioner och organ om att anta upp-

förandekoder för sina kontakter med allmänheten lämnades. Parlamentets

budget för 1999 avsåg 4 102 anställda. Utgifterna budgeterades till 923

miljoner euro.

39.4 EG-domstolen

Funktion

EG-domstolens huvudsakliga uppgifter är att tolka och döma i tvister om

tillämpningen av EG-rätten. Domstolens avgöranden är bindande för

medlemsstaterna. Domstolar och rättstillämpande myndigheter i

medlemsstaterna är alltså skyldiga att följa de vägledande avgöranden

som EG-domstolen meddelar.

Målen vid EG-domstolen är av olika slag.

De vanligaste är mål om förhandsavgörande enligt artikel 234 i EG-

fördraget. På begäran av nationella domstolar i medlemsstaterna lämnar

domstolen bindande uttalanden om tolkningen av fördragen eller om

giltigheten eller tolkningen av rättsakter som har beslutats av EU:s

institutioner.

En annan måltyp vid domstolen är mål om fördragsbrott enligt artikel

226 i fördraget. Kommissionen eller en medlemsstat kan väcka talan mot

en annan medlemsstat som har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser

enligt fördraget. Vidare kan talan väckas enligt artikel 230 om ogiltighet

av rättsakter som har beslutats av institutionerna samt enligt artikel 232

om att en institution har varit passiv och underlåtit att vidta en åtgärd

som den är skyldig att vidta.

En första instansrätt, som prövar vissa typer av mål där talan har

väckts av en enskild fysisk eller juridisk person, är också knuten till EG-

domstolen. Första instansrättens domar kan överklagas till EG-

domstolen.

Såväl domstolen som första instansrätten består av 15 domare, en från

varje medlemsstat.

I EG-domstolen finns också nio generaladvokater, som biträder

domstolen genom att lämna förslag till avgöranden.

Verksamhet

Medlemsstaterna har, i likhet med vissa av EU:s institutioner, möjlighet

att yttra sig i mål om förhandsavgörande. I andra mål finns det en

möjlighet att intervenera, dvs. föra talan till stöd för en av de ordinarie

parterna i målet. För medlemsstaterna är det viktigt att kunna utnyttja

dessa möjligheter. Det gäller inte bara i de mål där den nationella

lagstiftningen är direkt berörd utan även i andra mål som kan påverka

den nationella lagstiftningen.

Under år 1999 begärde nationella domstolar förhandsavgörande i 255

fall. Av dem kom fem från svenska domstolar. Den svenska regeringen

yttrade sig skriftligen i 15 mål om förhandsavgörande under året. I övriga

mål är det en institution eller medlemsstat som väcker talan mot en annan

medlemsstat eller institution. Talan väcktes under år 1999 i 214 sådana

mål. Första instansrättens domar överklagades i 72 fall till EG-

domstolen. Sverige väckte i ett fall talan mot rådet. Sverige överklagade

också i ett fall en dom från första instansrätten till EG-domstolen. Den

svenska regeringen ansökte dessutom under året om intervention i två

mål vid första instansrätten.

I bilaga 3 redogörs för sådana mål om förhandsavgörande, i vilka den

svenska regeringen har agerat eller begäran om förhandsavgörande har

kommit från en svensk domstol, och för mål där Sverige är part eller

intervenient.

I bilagorna 4 och 5 redogörs för viktigare domar som EG-domstolen

respektive EG:s första instansrätt har meddelat under år 1999.

39.5 Europeiska revisionsrätten

Funktion

Revisionsrätten är EU:s externa revisionsorgan som svarar för

granskning av hur EU:s budgetmedel används och redovisas samt

redovisningen för de institutioner och organ som gemenskapen bildat.

Rätten prövar också om inkomsterna och utgifterna är förenliga med

regelverken och om den ekonomiska förvaltningen skett på ett sunt sätt. I

detta ligger normalt att granska måluppfyllelsen och huruvida system för

administration och kontroll är ändamålsenliga. Revisionsrättens

granskningar sker dels vid respektive EU-insititution, dels på plats i de

länder där gemenskapsmedlen administreras eller används. På nationell

nivå sker granskningen med bistånd av landets externa revisionsorgan, i

Sverige Riksrevisionsverket.

Verksamhet

Revisionsrättens rapporter utgör underlaget för rådets ställningstagande

till om det skall rekommendera Europaparlamentet att bevilja

kommissionen ansvarsfrihet för dess genomförande av budgeten. I mars

1999 beslutade rådet att rekommendera att ansvarsfrihet beviljades för

budgetåret 1997. Rådet angav i sin rekommendation att den lämnas under

förutsättning att kommissionen följer de krav på åtgärder som rådet

ansåg behövde vidtas för att komma till rätta med de brister som

revisionsrätten pekat på.

Under 1999 har revisionsrätten avgivit fyra specialrapporter. I

november presenterades årsrapporten, som innehåller dels en samman-

fattning av rättens iakttagelser om genomförandet av budgeten 1998, dels

revisionsförklaringen. Revisionsrätten har också under året lämnat en rad

yttranden på förslag till nya rådsförordningar.

Revisionsrätten utgiftsbudget för 1999 är 66,0 miljoner euro och

antalet anställda är ca 550.

39.6 Ekonomiska och sociala kommittén

Funktion

Ekonomiska och sociala kommittén (ESK) består av företrädare för olika

grupper från de ekonomiska och sociala områdena. Här finns represen-

tanter från tillverkning, jordbruk, transportföretag, arbetstagare, köpmän,

hantverkare, fria yrken och allmänna samhällsintressen. De är i sin tur

indelade i tre grupper: en för arbetsgivare, en för arbetstagare och en för

övriga intressen. ESK:s uppgift är att liksom parlamentet delta i

beslutsproceduren genom att avlämna yttranden över kommissionens och

rådets förslag. Kommittén skall på detta sätt tillförsäkra att samhällets

viktigaste intressegrupper bereds tillfälle att ge sin syn på förslagen.

Kommitténs yttranden är dock endast rådgivande. ESK:s medlemmar

nomineras av varje medlemsstat, som ger rådet en namnlista på

kandidater. Rådet inhämtar därefter ett yttrande från kommissionen. ESK

har 222 medlemmar, varav 12 är från Sverige. Dessa representerar SAF,

SACO, LO, TCO, LRF, Svensk handel, Sveriges konsumentråd,

Kooperativa institutet och Handikappförbundens samarbetsorgan. De

svenska ledamöternas namn framgår av bilaga 19.

Verksamhet

Ekonomiska och sociala kommittén har sex utskott. Mandatperioden för

ledamöterna löper på fyra år och gäller för närvarande från den 21

september 1998 till den 20 september 2002. För första gången är en

svensk vice ordförande i hela kommittén Margareta Regnell, SAF.

Även ordföranden i sociala utskottet är svensk, Jan[REDACTED_EFTERNAMN] från

Kooperativa Förbundet. Under året har ESK haft nio plenarmöten samt

en mängd möten i de sex utskotten och kommitténs arbetsgrupper. ESK

har behandlat en rad viktiga frågor bl.a. inom social- och arbets-

marknadsområdet. Till de områden som kommittén prioriterat under det

gångna året hör sysselsättningen.

Publikationer

ESK ger ut och distribuerar ett antal publikationer, bland annat

kommitténs viktigaste yttranden i broschyrform, en månatlig publikation

om verksamheten (CES Info.), en månatlig bulletin som beskriver alla

yttranden som antagits av plenarsessionen samt en årsrapport.

39.7 Regionkommittén

Funktion

I Regionkommittén finns representanter för lokala och regionala

myndigheter i de femton medlemsstaterna. Ledamöterna är 222 till

antalet och utsedda för fyra år. Kommittén håller ett antal plenarsessioner

varje år. De svenska ledamöterna i Regionkommittén nomineras av

Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet och är 12 till

antalet. Regeringen föreslår sedan EU:s råd att utnämna ledamöterna.

Under år 1999 har den svenska delegationen ändrats till följd av

resultatet i 1998 års allmänna kommunalval i Sverige och därpå följande

nomineringsförfaranden i respektive parti. Den nya delegationen är

nominerad för återstoden av mandatperioden, dvs. t.o.m. den 25 januari

år 2002. En förteckning över den nya sammansättningen av ledamöter

återfinns i bilaga 20 Svenska ledamöter i Regionkommittén. Den förra

delegationen som arbetat under större delen under år 1999 framgår i

huvudsak av regeringens skrivelse föregående år.

Verksamhet

Regionkommittén har haft fem plenarmöten. Den svenska delegationen

har svarat för tio rapportörskap, yttranden som antagits av plenar-

sessionen. Rapportörskapen har exempelvis gällt resolutioner om den

pågående utvidgningsprocessen, alternativ användning av strukturfonds-

medel, regionernas genomförande av lagstiftning, brottslighet och

säkerhet i städer, transeuropeiska transportnätverk, sammanhållning och

konkurrens genom forskning, teknisk utveckling och innovation.

En viktig del av kommitténs arbete under året har rört dess allt mer

aktiva roll i den pågående utvidgningsprocessen. Arbetet har främst skett

i en arbetsgrupp (Kontaktgruppen ReK/CEÖ-Cypern) under ledning av

den svenska delegationens ordförande, Roger Kaliff, och har bl.a. bestått

i ett antal kontaktskapande konferenser i några av ansökarländerna. I

samband med regionkommitténs novembersession arrangerades en upp-

samlingskonferens med sex ansökarländer och företrädare för alla EU:s

institutioner, medlemsstater m.fl. Man enades om en resolution med ett

antal uppmaningar till kommissionen, medlemsstaternas såväl som

ansökarländernas regeringar, där bl.a. vikten av att engagera de lokala

och regionala myndigheterna i utvidgningsprocessen poängterades.

Kommitténs arbete har under år 1999 också präglats av att denna för

första gången själv fastställt sin egen arbetsordning, vilket Amsterdam-

fördragets ikraftträdande gav möjlighet till. Tidigare har den fastställts av

EU:s råd.

39.8 Europeiska centralbanken

I samband med att den tredje etappen i den ekonomiska och monetära

unionen inleddes den 1 januari 1999 övertog Europeiska centralbanken

(ECB) uppgiften att utforma penningpolitiken i de elva medlemsstater

som då införde euron som gemensam valuta. ECB-rådet införde

beteckningen Eurosystemet för ECB och de nationella centralbankerna i

dessa medlemsstater. ECB-rådet har normalt sammanträtt var fjortonde

dag, och besluten har redovisats vid presskonferenser efter vartannat

möte. ECB:s ordförande och vice ordförande har vidare framträtt inför

Europaparlamentets monetära utskott. ECB redovisar en konsoliderad

balansräkning för Eurosystemet varje vecka och ger ut en månadsrapport

med bakgrundsinformation till den penningpolitiska utvecklingen samt

artiklar i olika teman. ECB:s årsrapport för 1998 lades fram i april.

Eurosystemets viktigaste styrränta sattes från början till 3 %. Den sänktes

med en halv procentenhet i april men höjdes åter lika mycket i november.

ECB fick under året möjlighet att utse en observatör vid Internationella

valutafondens exekutivstyrelse som har rätt att delta när EMU-relaterade

frågor behandlas. Centralbankerna inom Eurosystemet har även i övrigt i

viss utsträckning samordnat sitt agerande i internationella monetära

institutioner.

När Eurosystemet inledde sin penningpolitiska verksamhet startade

också betalningssystemet Target, som är öppet även för andra stora

eurobetalningar än dem som görs för penningpolitiska ändamål. Samtliga

centralbanker i EU-medlemsstater är anslutna till Target, men för central-

bankerna i länderna utanför euroområdet tillämpas särskilda villkor för

kreditgivningen i samband med betalningsförmedlingen.

Samtliga centralbankschefer inom EU ingår i ECB:s allmänna råd, som

sammanträtt varje kvartal.

39.9 Europeiska investeringsbanken

Europeiska investeringsbanken (EIB) är EU:s husbank med uppgift att

erbjuda finansiering till projekt som syftar till att främja europeisk

integration. EIB:s huvudsakliga uppgift är att finansiera projekt inom

unionen, men banken gör även insatser i tredje land (se avsnitt 32.13).

EIB:s samlade utlåning under 1999 uppgick till ca 32 miljarder euro,

varav ca 87 % gick till projekt inom unionen. Under 1999 finansierade

banken 30 projekt i Sverige och utlåningen dit uppgick till ca 500

miljoner euro. De viktigaste låntagarna var SAS, Öresundskonsortiet och

Malmöstad.

EIB:s styrelse bestämmer de generella riktlinjerna för bankens utlåning

och fattar beslut om finansiering av enskilda projekt. Styrelsen består av

representanter för samtliga medlemsstater. Finansrådet Sven-Olof
[REDACTED_EFTERNAMN] är Sveriges styrelsemedlem. Guvernörsrådet är bankens

högsta beslutande organ och Sverige representeras där av finansminister

Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]. Vid årsmötet i juni lämnade Sverige över ordförande-

skapet i guvernörsrådet till Storbritannien för ett år framåt.

39.10 Europeiska investeringsfonden

Europeiska investeringsfonden (EIF), som upprättades 1994, har till

uppgift att lämna garantier för utlåning till infrastrukturprojekt samt till

små och medelstora företag. EIF ägs av EIB, kommissionen och

finansiella institutioner i medlemsstaterna och dess totala kapital uppgår

till 2 miljarder euro. Under 1999 har fonden givit garantier för ca 400

miljoner euro, huvudsakligen till projekt inom ramen för de

transeuropeiska näten, TEN (se avsnitt 13.5).

39.11 Nytt system för verkställighetskommittéer

Verkställighetsbeslut kan delegeras till kommissionen. Rådet skall enligt

artikel 202 i fördraget i rättsakter som rådet antar ge kommissionen

befogenhet att genomföra de regler rådet beslutat om. En korre-

sponderande bestämmelse i artikel 211 föreskriver att kommissionen

skall utöva de befogenheter som rådet ger kommissionen för att

genomföra beslutade regler. För att uppfylla vad fördraget föreskriver

har ett system med verkställighetskommittéer skapats.

Syftet med verkställighetskommittéerna är att effektivisera gemen-

skapens beslutsfattande. Detta sker genom att lagstiftaren, dvs. rådet eller

rådet och Europaparlamentet tillsammans, delegerar rätten att verkställa

gemenskapslagstiftningen till kommissionen. Systemet med kommis-

sionens verkställighetskommittéer, även kallat kommittéväsendet (den

s.k. kommittologin), är en konstitutionell kompromiss mellan å ena sidan

behovet av att effektivisera gemenskapens beslutsfattande och å andra

sidan medlemsstaternas önskan att ha kontroll över utformningen av

verkställighetsföreskrifter men även kommissionens behov av specialist-

kompetens i sitt beslutsfattande. I kommittéerna sitter kommissions-

företrädare ordförande. Rådet är representerat genom medlemsstaterna.

Under våren 1999 förhandlades ett nytt beslut om kommittéväsendet

fram. Rådets beslut 373/86/EEG ersattes med rådets beslut 486/99/EG

om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens

genomförandebefogenheter. Beslutet trädde i kraft den 18 juli 1999.

Bakgrunden till beslutet var att kommissionen i en förklaring till

Amsterdamfördraget anmodades att lägga fram ett reviderat förslag om

kommittéväsendet. Målet med kommissionens förslag var att förenkla

och effektivisera förfarandet samt att Europaparlamentets befogenheter i

beslutet skulle avspeglas. Resultatet ledde också till en förenkling av

proceduren.

I det tidigare beslutet fanns det sju olika förfaranden. I det nya beslutet

finns det endast fyra: det rådgivande-, förvaltande- och föreskrivande

förfarandet samt skyddsåtgärder. Genom det nya beslutet antogs även

urvalskriterier som avgör vilket förfarande som bör tillämpas för en

specifik fråga. Dessa kriterier är inte bindande för medlemsstaterna, men

de kommer att underlätta valet av förfarande betydligt. Europa-

parlamentet har genom det nya beslutet fått rätt att "ringa i en varnings-

klocka" om man anser att kommissionen går utöver sina befogenheter i

ett förslag till verkställighetsbeslut. En svensk förhandlingsframgång var

att vårt förslag om öppenhet antogs i sin helhet. Denna nya artikel

innebär att kommissionens regler om allmänhetens tillgång till

handlingar gäller för samtliga kommittéer.

39.12 En ny regeringskonferens

Amsterdamfördraget undertecknades i oktober 1997. Under den

regeringskonferens som föregick fördraget var det inte möjligt att nå full

enighet om institutionella reformer.

Två frågor förblev olösta. Den ena gällde ändring av regler för

viktning av röster vid beslut i rådet med kvalificerad majoritet och den

andra kommissionens sammansättning. Istället nåddes en överens-

kommelse om hur frågorna skall hanteras i samband med utvidgnings-

processen. Överenskommelsen togs in i ett protokoll till Amsterdam-

fördraget, det s.k. institutionella protokollet. Protokollet innebär att de

stora länderna i samband med den första utvidgningen förlorar en av sina

två platser i kommissionen, under förutsättning att en reform av

röstreglerna i rådet har genomförts, antingen genom ändrad röstviktning

eller genom införande av dubbel majoritet. Vidare skall enligt protokollet

en regeringskonferens sammankallas minst ett år innan medlemsstaterna

överstiger 20 för att genomföra en översyn av fördragets regler om

kommissionens sammansättning och institutionernas funktionssätt.

Vid Europeiska rådets möte i Luxemburg i december 1997

konstaterades att utvidgningen måste föregås av en förstärkning och

förbättring av institutionernas funktion. Europeiska rådet i Wien i

december 1998 uppdrog åt Europeiska rådet i Köln, i juni 1999, att fatta

beslut om hur de institutionella frågorna skulle lösas före utvidgningen.

Enligt ordförandeskapets slutsatser i Köln skall konferensen omfatta

frågorna om kommissionens storlek och sammansättning, viktningen av

röster i rådet samt eventuellt utökad användning av omröstning i rådet

med kvalificerad majoritet. Andra nödvändiga fördragsändringar som har

samband med de nämnda frågorna och Amsterdamfördragets

genomförande kan eventuellt också komma upp.

I Köln gavs det kommande ordförandelandet Finland i uppgift att lägga

fram en rapport som redovisar olika lösningar. På grundval av denna

rapport angav Europeiska rådet i Helsingfors målsättningen att samman-

kalla en ny regeringskonferens i början av februari år 2000. Konferensen

bör avslutas under samma år, heter det i slutsatserna. Beträffande

konferensens omfattning hänvisas det till Kölnslutsatserna (se ovan). Till

de nödvändiga tilläggsfrågorna som kan väntas bli behandlade i

regeringskonferensen hör bl.a. Europaparlamentets sammansättning.

Amsterdamfördraget satte ett tak på 700 platser och en omfördelning

måste ske redan vid den första utvidgningen. Det kan också bli aktuellt

med beslut om sammansättningen av Revisionsrätten och andra organ.

När det gäller EU:s domstol torde förutom sammansättningen även

ändrade arbetsformer behöva diskuteras för att domstolen ska klara av

det kraftigt ökade antalet ärenden. Det är också troligt att en reglering av

kommissionsledamöternas individuella ansvar kommer att behandlas.

Förutom dessa fyra frågor har eventuella fördragsändringar beträffande

s.k. flexibel integration, krishantering och en stadga om grundläggande

rättigheter förts fram som tänkbara tilläggsfrågor. I Helsingfors-

slutsatserna sägs att det kommande portugisiska ordförandeskapet kan

föreslå Europeiska rådet att ytterligare frågor skall tas upp. Regeringen

har under förberedelserna för regeringskonferensen arbetat för en snäv

dagordning för att konferensen inte ska riskera att dra ut på tiden och

därmed äventyra utvidgningen.

Den övergripande svenska målsättningen med den kommande

regeringskonferensen är att säkerställa en väl fungerande utvidgad union.

Regeringen har även målsättningen att Sveriges relativa inflytande i EU

skall säkerställas med bibehållande och stärkande av organisationens

effektivitet och legitimitet. Den svenska linjen i förberedelserna för

regeringskonferensen har varit att konferensen inte skall ta upp fler

frågor än vad som är nödvändigt för att en utvidgning av EU skall kunna

genomföras. En omfattande konferens med ett stort antal frågor riskerar

att dra ut på tiden och EU:s utvidgning skulle därmed skjutas på

framtiden.

Regeringen har under året informerat riksdagen om planeringen inför

den nya regeringskonferensen. Den 23 november lämnade utrikes-

ministern information i kammaren om konferensen och utvidgningen.

EU-nämnden har löpande hållits informerad om förberedelserna i

samband med samråden med EU-nämnden inför allmänna rådets möten.

En promemoria om den kommande regeringskonferensen överlämnades

till EU-nämnden den 25 oktober.

39.13 Personalpolitik i EU:s institutioner

Moderniseringen av EU:s administration har av kommissionen angetts

som ett prioriterat område de närmaste åren. Omfattande reformer har

aviserats. Det är regeringens övertygelse att EU behöver förses med en

modern, väl fungerande förvaltning för att klara de stora förändringar

unionen står inför. Sverige har uttalat sitt stöd för det interna reform-

arbetet inom kommissionen. Vi har också tillsammans med andra

medlemsstater sökt påverka utformningen av en ny förvaltningspolitik på

olika vägar; direkt på ministernivå och i arbetsgrupper under rådet.

Regeringen eftersträvar ökad delegering, utvidgad mål- och resultat-

styrning samt uppföljning av verksamheten, ökad rörlighet mellan

medlemsstaternas förvaltningar och EU:s institutioner, ökad jämställdhet,

en modernisering av lönesystemet och ett regelverk som främjar

öppenhet och insyn.

I de fall vi ansett att kommissionen brustit i sitt arbetsgivaransvar, och

inte agerat tillräckligt snabbt, har Sverige agerat. Ett exempel är att

Sverige, tillsammans med Tyskland, Nederländerna och Danmark, i

december 1999 avvisade kommissionens förslag till revision av löner och

pensioner för perioden 1 juli 1998 30 juni 1999. Detta mot bakgrund av

att kommissionen inte samtidigt hade föreslagit nödvändiga höjningar av

de EU-anställdas egenavgifter till pensionssystemet. Eftersom

majoriteten i rådet accepterade kommissionens förslag gick det ändå

igenom, dock med ett åtagande från kommissionen att skyndsamt

presentera ett förslag när det gäller pensioner.

Under nästa år kommer förhandlingar inledas med anledning av att den

överenskommelse från 1991, som gäller metoden för årlig revision av

EU-tjänstemännens löner och pensioner, de anställdas egenavgifter till

pensionssystemet och en tillfällig avgift, löper ut den sista juni 2001.

Dessutom förväntas kommissionen lägga fram förslag till ändringar i

pensionssystemet. Ett omfattande förberedelsearbete har skett inom den

rådsarbetsgrupp som ansvarar för dessa frågor. Sverige har här spelat en

aktiv roll. Mot bakgrund av att förhandlingar kommer att ske under de

franska och svenska ordförandeskapen, har dessutom ett bilateralt

samarbete inletts mellan länderna på tjänstemannanivå.

39.14 Öppenhet och insyn

För EU-samarbetets utveckling och medborgarnas förtroende för unionen

är frågorna om öppenhet och insyn av stor betydelse. Sverige har under

1999 fortsatt att verka för större öppenhet och insyn i EU:s institutioner,

framförallt i det löpande rådsarbetet och i mål vid EG-domstolen.

EG-fördraget

I EG-fördraget finns till följd av Amsterdamfördraget numera en

grundläggande bestämmelse om handlingsoffentlighet. Enligt denna skall

allmänheten ha rätt till tillgång till Europaparlamentets, rådets och

kommissionens handlingar. Allmänna principer och nödvändiga

sekretessregler skall beslutas av rådet i en rättsakt som skall gälla alla tre

institutionerna. Rättsakten skall enligt fördraget antas före den 1 maj

2001. Den skall beslutas enligt medbeslutandeförfarandet, vilket innebär

att rådet skall fatta beslut tillsammans med Europaparlamentet på förslag

av kommissionen. Kommissionen förväntas lämna sitt förslag i början av

år 2000. När detta har skett inträder ett sedvanligt förhandlingsskede.

Inom Regeringskansliet pågår förberedelser inför förhandlingarna. För

Sverige har det varit angeläget att försöka få inflytande på rättsaktens

utformning redan under utarbetandefasen i kommissionen. Regerings-

kansliet har under året bl.a. deltagit i diskussioner med företrädare för

kommissionens sekretariat och besvarat en enkät från kommissionen om

hur vi i vårt nationella system för handlingsoffentlighet löst vissa

specifika problem.

Europaparlamentet, rådet och kommissionen

Rådet och kommissionen har sedan flera år tillbaka regler om handlings-

offentlighet som grundas på en gemensam uppförandekodex. Mot-

svarande bestämmelser antogs 1997 av Europaparlamentet. Även flera av

de särskilda EU-organen har antagit regler om handlingsoffentlighet.

I januari 1999 antog Europaparlamentet så gott som enhälligt en

resolution om öppenhet i vilken redogörs för parlamentets förväntningar,

åsikter och idéer om den kommande rättsakten om handlingsoffentlighet.

Sedan den 1 januari 1999 finns ett via Internet allmänt tillgängligt

register över handlingar som offentliggjorts av rådet. I december

beslutade rådet att registret också skall innehålla referenser till sekretess-

belagda dokument. I samband härmed beslutade rådet bl.a. att innehållet i

handlingar som redan gjorts tillgängliga för allmänheten skall läggas ut

på Internet och allmänheten skall ges tillgång till innehållet i preliminära

dagordningar för rådsmöten och möten i rådets förberedande organ i de

fall rådet uppträder som lagstiftare.

I december 1999 gjorde Sverige tillsammans med Danmark ett

uttalande i rådet om öppenhet. I uttalandet angavs inom vilka områden på

öppenhetsområdet rådet borde vidta åtgärder, bl.a. för ökad offentlighet

för lagförslag, rådsmöten och protokoll. Därutöver presenterades de

svenska och danska förväntningarna när det gäller innehållet i det

kommande rättsaktsförslaget om handlingsoffentlighet.

Mål vid första instansrätten

Första instansrätten avgjorde under 1999 två öppenhetsmål till fördel för

den part på vars sida Sverige intervenerat. I det första målet, T-188/97

Rothmans International BV mot kommissionen, fann domstolen att det

s.k. kommittéväsendet skall anses höra till kommissionen vid tillämpning

av gemenskapsreglerna om tillgång till handlingar och att det ankommer

på kommissionen att avgöra ansökningar om tillgång till dessa

kommittéers handlingar. I det andra målet, T-14/98 Heidi Hautala mot

rådet, fann domstolen att rådet då det prövar en ansökan om att få ta del

av en handling, är skyldigt att pröva om bara en del av handlingen kan

lämnas ut. Rådet har överklagat första instansrättens dom till EG-

domstolen.

39.15 Gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet

I förklaring 39 i bilagan till Amsterdamfördragets slutakt uppmanade

regeringskonferensen Europaparlamentet, rådet och kommissionen att i

samförstånd lägga fast riktlinjer för att förbättra gemenskaps-

lagstiftningens redaktionella kvalitet och följa dessa riktlinjer när de

granskar förslag eller utkast till gemenskapslagstiftning. De uppmanades

också att vidta de interna organisatoriska åtgärder som de anser

nödvändiga för att säkerställa att riktlinjerna tillämpas på ett riktigt sätt.

Den 22 december 1998 slöts ett interinstitutionellt avtal om gemen-

samma riktlinjer för gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet

(EGT C 73, 17.3.1999, s. 1).

Riktlinjerna, som inte är rättsligt bindande, består av 22 kortfattade

punkter. Punkterna syftar till att ge vägledning för att gemenskapens

rättsakter skall utformas på ett klart, enkelt och exakt sätt. Riktlinjerna

skall åtföljas av en praktisk gemensam handledning med närmare

anvisningar om hur lagstiftningen bör utformas. Dessa handledningar

skall utarbetas av institutionernas juridiska avdelningar. Arbetet med

handledningarna inleddes under året inom institutionerna.

39.16 Överträdelseärenden

Kommissionen har som uppgift att övervaka att medlemsstaterna

tillämpar och genomför EG-rätten på ett riktigt sätt (artikel 211 i EG-

fördraget). Till kommissionen kommer det in klagomål från enskilda

fysiska eller juridiska personer eller från andra medlemsstater om

påstådda överträdelser av EG-rätten. Kommissionen kan också på eget

initiativ ta upp sådana frågor.

Om kommissionen anser att en medlemsstat inte har uppfyllt sina

skyldigheter enligt EG-fördraget, kan kommissionen inleda ett s.k.

överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget. Överträdelse-

ärendena kan i huvudsak delas in i två grupper. Den första gruppen avser

utebliven anmälan till kommissionen om fullständigt genomförande av

EG-direktiv, och den andra gruppen avser felaktig tillämpning av EG-

rätten.

Det formella överträdelseförfarandet är indelat i tre faser. I den första

fasen beslutar kommissionen om en formell underrättelse till

medlemsstaten, i vilken den berörda medlemsstaten lämnas tillfälle att

inom en viss angiven tid komma in med synpunkter på den ifrågasatta

överträdelsen. Om kommissionen inte är nöjd med svaret på den formella

underrättelsen och fortfarande anser att det är fråga om en överträdelse,

kan kommissionen i ett andra steg avge ett motiverat yttrande. I det

motiverade yttrandet föreläggs medlemsstaterna att rätta sig inom en viss

angiven tid, normalt två månader. Om den berörda medlemsstaten inte

rättar sig inom denna tid kan kommissionen i den tredje fasen besluta att

föra ärendet vidare till EG-domstolen.

Sverige har under år 1999 mottagit arton formella underrättelser och

elva motiverade yttranden från kommissionen. Kommissionen har under

år 1999 beslutat att i ett fall väcka talan vid EG-domstolen mot Sverige.

Under samma tid har kommissionen beslutat att avskriva sammanlagt

nitton överträdelseärenden mot Sverige.

I bilaga 6 redogörs för pågående överträdelseärenden mot Sverige.

40 Förberedelser för Sveriges ordförandeskap i

EU

40.1 Förberedelser inför Sveriges ordförandeskap i EU:s

ministerråd våren 2001

Som sista nya medlemsstat av de tre, som inträdde i unionen 1995,

innehar Sverige ordförandeskapet i EU:s ministerråd under det första

halvåret 2001. Ordförandeskapet innebär att Sverige skall leda arbetet i

rådet och representera rådet gentemot andra EU-institutioner, inter-

nationella organisationer samt länder utanför EU.

I april informerade vice statsministern i kammaren om regeringens

förberedelser inför ordförandeskapet. I september informerade hon EU-

nämnden.

40.1.1 Organisation för förberedelserna och genomförandet av

ordförandeskapet

Förberedelsearbetet inför ordförandeskapet genomförs huvudsakligen i

Regeringskansliets ordinarie organisations- och beredningsformer.

Statsrådsberedningen har förstärkt sin organisation för samordning av

EU-frågor. Det under året upprättade 2001-sekretariatet i Utrikes-

departementet har en central och samordnande roll när det gäller

planeringen och genomförandet av mötesverksamheten i Sverige. Den

under 1998 inrättade interdepartementala kontaktgruppen har fortsatt sitt

arbete för informationsutbyte och samordning mellan departementen.

Vidare har arbetet med personal, bemanning och kompetensutveckling

samt press-, informations-, och kultursatsningar fortsatt och intensifierats

under året.

Nära kontakter har hållits med det finska ordförandeskapet för att ta

tillvara de finska erfarenheterna.

40.1.2 Förberedelsearbetet under 1999

Ordförandeskapets program

Arbetet med att ta fram det svenska ordförandeprogrammet har under

Statsrådsberedningens ledning konkretiserats under året. Utifrån löpande

inventeringar av alla de sakfrågor som förväntas stå på EU:s agenda

2001, har preliminära politiska prioriteringar och handlingsplaner tagits

fram på departementsnivå. Vidare hålls kontakter med företrädare för

kommissionen i syfte att samordna kommissionens arbetsprogram med

de svenska ordförandeskapsförberedelserna. Kontakterna med råds-

sekretariatet och med andra medlemsstater, särskilt med de inkommande

ordförandeskapen Portugal och Frankrike, har fördjupats.

Personal, bemanning och kompetensutveckling

Arbetsbelastningen ökar när rollen förändras. Departementen planerar

därför personalförstärkningar genom att projektanställa personal, upp-

skattningsvis ca 200 personer totalt. Departementens bemannings-

planering vad gäller ordförandeposter i rådets arbetsgrupper har under

året varit intensiv. Befintliga grupper har analyserats för att identifiera

respektive grupps uppdrag, sammanträdestäthet och förväntade frågor vid

tidpunkten för det svenska ordförandeskapet. Mot denna bakgrund har

departementen nominerat ordförande till flertalet grupper. Under året har

ordförande nominerats till 211 grupper. Utestående grupper kommer

snarast möjligt att förses med ordförande. Beredskap finns även för

förändringar.

Ordförandeskapet i EU:s ministerråd innebär även vidgade arbets-

uppgifter i internationella organisationer, där uppgiften är att samordna

EU-ländernas synpunkter till en gemensam ståndpunkt och att företräda

EU i den aktuella organisationen. Berörda departement har under året

identifierat sina åtaganden härvidlag.

Forum Europa svarar för de centrala kompetensutvecklingsinsatserna

inför ordförandeskapet. Utbildningarna är å ena sidan inriktade på att öka

kunskapen om förutsättningarna för ordförandeskapet för alla som

berörs. Å andra sidan är det fråga om utbildningar som är inriktade på

specifika uppgifter under det svenska ordförandeskapet, t.ex. ordförande

i rådsarbetsgrupper.

Under året har tyngdpunkten legat på de utbildningar som bidrar till att

öka den generella kunskapen om ordförandeskapet och ca 1 000 anställda

i departement och myndigheter har deltagit i sådan utbildning. I takt med

att bemanningen inför ordförandeskapet framskridit i Regeringskansliet

och förberedelsearbetet tydliggjort olika uppgifter har utbildningen i allt

större omfattning inriktats mot sådana specifika uppgifter. I denna typ av

utbildningar deltog under 1999 ca 500 personer med speciella uppgifter

under det svenska ordförandeskapet.

Press-, informations- och kultursatsningar

Som ordförande kommer Sverige att föra EU:s talan och informera media

om vilka beslut EU har fattat. Det svenska ordförandeskapet skall präglas

av öppenhet. Regeringens ambition är också att göra ordförandeskapet

till en angelägenhet för hela landet. Information om frågor som hanteras

av ministerrådet måste vara lättillgänglig för såväl svenska som

utländska medborgare. En särskild flerspråkig webbplats på Internet

skapas. Den blir en viktig informationskanal för journalister och

allmänhet som vill följa det dagliga arbetet. Seminarier och andra

folkbildande aktiviteter planeras i olika delar av landet för att öka

kunskaperna om vad det innebär för Sverige att vara ordförande. Genom

projektet Vänort 2001 kommer vänortssamarbete mellan svenska

kommuner och kommuner i de andra EU-länderna och i kandidatländerna

att få särskilt stöd under ordförandeskapet. Vänort 2001 syftar till att öka

kontakterna mellan svenskar och medborgare i andra EU-länder och i

kandidatländerna. Ordförandeskapet ger också Sverige tillfälle att synas i

andra länder, bland annat genom kulturaktiviteter. Under 1999 startade

förberedelserna med alla ovan nämnda projekt.

Möteskalendariet

Arbetet med att schemalägga de möten som skall äga rum under det

svenska ordförandeskapet har inletts. Rådet håller ca 60 ordinarie möten i

för närvarande ett 20-tal rådskonstellationer (Enligt Europeiska rådet i

Helsingfors skall antalet minska). Sammantaget rör det sig om ca 1 500

möten i Bryssel och Luxemburg från ministerråds- till rådsarbetsgrupps-

nivå, vidare EU tredjelandsmöten samt möten i Sverige. En mycket stor

del av schemaläggningsarbetet genomförs av representationen i Bryssel i

samråd med rådssekretariatet. För samordningen av kalendariets olika

delar svarar 2001-sekretariatet.

Mötesverksamheten i Sverige

Kalendariet över möten i Sverige beräknas vara klart i början av år 2000

och omfattar ett 70-tal möten varav ca 60 på tjänstemannanivå.

Regeringen har under året fastställt vilka informella minister-

möten/konferenser som skall förläggas till Sverige samt orter och datum

för dessa: jämställdhets- och socialförsäkringsministrarna i Norrköping,

justitieministrarna i Stockholm, telekommunikations- och arbets-

marknadsministrarna i Luleå, utbildnings- och forskningsministrarna i

Uppsala, miljöministrarna i Kiruna, jordbruksministrarna i Östersund,

finansministrarna i Malmö, inre marknads- och konsumentministrarna i
[REDACTED_EFTERNAMN], utrikesministrarna i Nyköping och kulturministrarna i Falun.

Europeiska rådets möte hålls i Göteborg den 15 16 juni 2001.

Regeringens ambition att ge dessa möten en bred geografisk spridning

har således uppnåtts. Planeringen av fastställda möten har inletts i samråd

mellan berörda departement och 2001-sekretariatet.

Budgeten

Riksdagen har ställt 735 miljoner kronor till regeringens förfogande

under en tvåårsperiod. Dessa medel skall finansiera de kostnader som

ordförandeskapet för med sig utöver de kostnader som Regeringskansliet

redan har för medlemskapet i EU. En första fördelning av de 735

miljoner kronorna har gjorts. Under den fortsatta planeringsprocessen

kan mindre justeringar ske. För att skapa utrymme för oförutsedda

kostnader har vissa medel reserverats på central nivå.

41 Svenska språket och rekrytering av svenskar

41.1 Svenska språket i EU

Språkfrågan är ett känsligt ämne i EU-sammanhang. Det visar

kontroversen i inledningen av det finländska ordförandeskapet.

Ordförandelandet Finland bestämde att endast engelska, franska och

ordförandelandets språk i enlighet med tidigare praxis skulle användas

vid det första informella ministermöte som hölls i Finland. Tysklands

uppfattning var att tyska också kommit att accepteras som arbetsspråk

vid informella ministermöten och uteblev därför tillsammans med

Österrike från mötet. Diskussionerna om gällande språkpraxis fortsatte

sedan under hösten 1999 i Coreper.

Som ny medlemsstat gick Sverige igenom en bekymmersam

inledningsfas när det gäller tillgången till och kvaliteten på tolkning och

översättning. Läget har stabiliserats, men svenska är tillsammans med

danska och finska de EU-språk som tilldelas minst resurser hos

institutionerna. För att främja svenska språkets ställning i EU-arbetet

följer Sverige den språkpolicy som fastlades 1996 (se 41.1.2.). När det

gäller översättningar fortsätter arbetet med att förbättra kvaliteten på

översättningar till svenska i enlighet med betänkandet från utredningen

om svenskan i EU 1998.

41.1.1 Tolkning och översättning till och från svenska

Svenska är ett av EU:s elva officiella språk enligt fördraget. Svenska

språkets ställning som ett av de officiella EU-språken är av stor princi-

piell betydelse för Sverige. God kommunikation med EU:s institutioner

på det egna språket är ett viktigt medel för fortsatta strävanden efter

större öppenhet och djupare demokratisk förankring av EU-samarbetet.

Såväl enskilda som myndigheter måste ha möjlighet att använda svenska

vid kontakter med EU:s institutioner. Regeringen fortsätter därför att

fästa stor vikt vid att tolkning och översättning till och från svenska

fungerar på ett fullgott sätt inom institutionerna.

Beträffande tolkning i rådets arbete hade svenskan i mitten av 1999

den lägsta tolkningsgraden av samtliga EU:s officiella språk. Inom ramen

för rådsarbetet fanns svensk tolkning vid drygt 20 procent av mötena

1999, jämfört med ungefär 25 procent 1998. De stora EU-språken

engelska, franska och tyska hade nära nog fullständig tolkservice. Att

servicen för de nordiska språken halkat efter förklaras inte enbart av att

dessa språk är relativt nya som officiella EU-språk eller att de inte talas

av så många människor inom EU.

Medlemsstaterna har arbetat olika målmedvetet och framgångsrikt när

det gäller att hävda sin rätt till tolkning. Fördragets bestämmelse om de

officiella EU-språken har å ena sidan inte följts upp av några bestäm-

melser om rätt till tolkning, men å andra sidan gäller fördragets allmänna

likabehandlingsprincip som förhindrar diskriminering av vissa språk. Vid

de möten där inte tolkning på samtliga språk förekommer bestäms

tolkningens omfattning av s.k. språkregimer, dvs. praxis som växt fram

för olika möten. Språkregimerna motiveras av praktiska skäl och av

effektivitetsskäl. Språkets storlek i sig är inte avgörande, men många

mötesdeltagare har t.ex. engelska och franska som andraspråk och dessa

språk blir därför positivt särbehandlade av effektivitetsskäl. Tyska har av

flertalet länder accepterats som ett tredje arbetsspråk inom unionen.

Inarbetad praxis i kombination med budgetmässiga restriktioner gör det

svårt att ändra rådande förhållanden.

Inför det svenska ordförandeskapet år 2001 har kommissionens

konferenstolktjänst utarbetat en särskild handlingsplan för att förbättra

tolkservicen till och från svenska. Planen ses över varje halvår fram till

ordförandeskapet. Utrikesdepartementet och representationen har en

aktiv dialog med konferenstolktjänsten om handlingsplanen. Utrikes-

departementet har också regelbundna kontakter med rådssekretariatet.

41.1.2 Svensk språkpolicy

En svensk språkpolicy lades fast 1996. (Riktlinjer för att främja svenska

språkets ställning i EU-arbete, cirkulär 6, UD PM 1999:6). En utgångs-

punkt är att svenska folkvalda representanter i Europaparlamentet och

svenska företrädare i andra EU-organ på hög nivå måste ha möjlighet att

kommunicera på svenska. Valet av representanter får inte avgöras av

deras språkkunskaper. Svenska språket skall inte heller behandlas sämre

än jämförbara språk, t.ex. danska, finska, grekiska och portugisiska.

Grundprincipen för tolkning är att Sverige inte på någon nivå godtar

vare sig en positiv eller negativ särställning för ett enskilt språk. Sverige

accepterar etablerade arbetssätt i vissa organ, t.ex. att engelska, franska

och tyska talas i Coreper (Ständiga representanternas kommitté) och

engelska och franska utan tolkning i Poco (Politiska kommittén).

Däremot finner Sverige den fem- eller sexspråksordning, dvs. tolkning på

fem eller sex språk, som etablerats i en del arbetsgrupper redan vid det

svenska EU-inträdet oförenlig med EU:s grundläggande språkprinciper

och strävar därför efter att den skall försvinna. Tills vidare tolereras dock

denna praxis. Beträffande översättning av arbetsdokument med förslag

till rättsakter skall en fullgod svensk översättning finnas tillgänglig inom

rimlig tid före det rådsmöte då ett formellt beslut om förslaget förutses.

Enligt rådets arbetsordning skall texterna finnas tillgängliga minst två

veckor före beslut.

När den svenska språkpolicyn lades fast antogs även riktlinjer för hur

de som företräder Sverige i olika EU-organ skall förhålla sig i situationer

då en fullgod tolk- eller översättningstjänst inte erbjuds av EU:s

institutioner. Ett led i policyn är att vid mötestillfällena påpeka att

Sverige inte kan acceptera att tolkning inte erbjuds när en svensk

representant begärt det. En utvärdering av språkprinciperna och deras

praktiska användning genomfördes hösten 1997. Av denna framgick att

svenska språket fortfarande behandlas något sämre än jämförbara språk,

framför allt vid tolkning i rådsarbetsgrupper. Regeringen fortsätter

arbetet med språkpolicyn främst vad avser tolkningen och vilka åtgärder

som behöver vidtas för att skärpa tillämpningen av den svenska

språkpolicyn.

41.1.3 Utredning om svenskan i EU

Kvaliteten på översättningar till svenska har stadigt förbättrats. Det är

ändå viktigt att fortsätta att bevaka att de svenska EU-texterna, i

synnerhet författningstexterna, har hög kvalitet. År 1998 lade en särskild

utredare fram ett betänkande om hur kvaliteten på de svenska EU-

texterna kan främjas, Svenskan i EU (SOU 1998:114). Utredaren

föreslog att en central samordningsfunktion skulle inrättas i Regerings-

kansliet med uppgift att utarbeta riktlinjer, svara för utbildning,

rådgivning i EU-språkfrågor och granskning. Formerna för den före-

slagna samordningsfunktionen har ännu inte beslutats.

När det gäller utredarens förslag att inför det svenska ordförandeskapet

undersöka hur medlemsstater med jämförbara språk hanterat mötes-

ledning och dokumentframställning under sina ordförandeskap inleddes

detta arbetet under 1999. Utredaren föreslog också att Sverige senast

under ordförandeskapet anordnar en konferens för att få en samsyn

mellan medlemsstaterna om behovet av enkla och klara originaltexter

inom EU och en diskussion om åtgärder för ett sådant utvecklingsarbete.

Det kan nämnas att de engelska översättarna inom kommissionen startat

kampanjen Fight the fog, som är ett steg i rätt riktning, men för att nå

resultat krävs ett mera systematiskt språkvårdsarbete inom alla institu-

tioner. I en diskussionspromemoria om Modernisering av EU, som rege-

ringen presenterade för riksdagens EU-nämnd under hösten 1999,

föreslås att Sverige anordnar en sådan konferens. Begripliga beslut och

beslutsunderlag är en förutsättning för en mera öppen, demokratisk och

effektiv EU-förvaltning. Något beslut om konferensen har ännu inte

fattats.

Eftersom behovet av rådgivning och samordning i EU-anknutna term-

och skrivregelfrågor ständigt ökar har språkexperterna i justitiedeparte-

mentets granskningsenhet fått ta sina resurser i anspråk för sådana frågor.

De har under 1999 tillsammans med Klarspråksgruppen också skapat en

webbplats på Internet, Klarspråk, som bl.a. innehåller frågor och svar på

vanliga språkfrågor, elektroniska versioner av skrivregler och andra

handböcker för skrivandet samt länkar till termdatabaser inom EU och i

Norden liksom till andra länders myndigheter och organ som verkar för

bättre offentliga texter. Granskningsenheten har under 1999 också i

mindre skala börjat granska förslag till EG-rättsakter på justitiedeparte-

mentets område.

41.2 Svenskar i EU:s institutioner

Sedan början av 1999 handläggs frågor om svenskar i EU:s institutioner

vid EU-enheten på Utrikesdepartementet. EU-enheten koordinerar arbe-

tet inom Regeringskansliet vad gäller högre chefstjänster genom priori-

tering av områden samt kandidatfrågor, insatser för god basrekrytering,

bevakning av mellannivåerna, temporära tjänster, nationella experter,

praktiktjänstgöring, kontakt- och informationsverksamhet, bevakning av

EU-institutionernas personalpolitik, uppföljning och information.

41.2.1 Nya principer för rekrytering

Vid årsskiftet 1999/2000 slutade den femåriga så kallade infasnings-

period som medgav de tre nya länderna vid den senaste EU-utvidgningen

särskilt gynnsamma förhållanden för anställning av tjänstemän från dessa

länder. Detta innebär att det hädanefter inte är möjligt att flaggmärka

vissa chefstjänster för Sverige eller begära utlysningar riktade enbart till

svenska medborgare till övriga tjänstekategorier. Det sista året av den

svenska infasningsperioden har sammanfallit med kommissionens

avgång och omorganisation, vilket till viss del försvårat rekryteringen till

kommissionen. Sverige begärde därför en utsträckning av infasnings-

perioden. Ett resultat är att de listor över svenskar som klarat inträdes-

proven finns kvar, så att kandidaterna får längre tid på sig att finna en

konkret tjänst.

Den nya kommissionen har påbörjat en process för modernisering av

procedurerna för tillsättningar på högre tjänster. Extern rekryterings-

expertis skall involveras vid högre chefstillsättningar. Meriter kommer

att spela störst roll vid tillsättningar och särskilda åtgärder utlovas för att

öka antalet kvinnor på högre tjänster. Kommissionen har vidare beslutat

att det även fortsättningsvis är viktigt att det finns en geografisk balans

mellan tjänstemän från alla EU:s nationaliteter, för att värna den

kulturella mångfalden och integrationen inom den europeiska administra-

tionen. Kommissionen har tagit fram en policy för tillsättningar till högre

chefstjänster för att säkra att de tre kriterierna meriter, lika villkor för

män och kvinnor samt geografisk balans tillgodoses. Varje medlemsstat

skall exempelvis vara garanterad minst en tjänst på generaldirektörsnivå.

Sverige stöder denna förnyelseprocess.

41.2.2 Rekryteringen till fasta tjänster under 1999

Svenska påtryckningar om aktiva åtgärder för att påskynda rekryteringen

till kommissionen har givit resultat. Utrikesdepartementet och repre-

sentationen har inför infasningsperiodens slut även intensifierat stödet till

svenska kandidater som klarat inträdesprov men ännu ej kommit i fråga

för tjänster. Institutionerna uppger stundtals att de gjort ansträngningar

att rekrytera svenskar, men att många kandidater som klarat uttagnings-

proven tackat nej till erbjudande om tjänst. Detta har särskilt gällt

sekreterarkategorin.

Sju tjänster på enhetschefs/rådgivarnivå vid kommissionen har

reserverats för svenska kandidater under 1999, vilket gör att Sverige är

över den miniminivå vi kan förvänta. Tillsättning av dessa tjänster pågick

vid årsskiftet. På lägre handläggarnivå är antalet svenskar anställda i

institutionerna tillfredsställande. I början av 1999 gjorde kommissionen

en riktad rekryteringsomgång för svenska seniorhandläggare, vilket

resulterat i att situationen även på denna nivå blivit tillfredsställande. Ett

problem är att Europaparlamentet inte sett till att befordra svenska

handläggare till seniorhandläggarnivå, varför svenskar saknas på denna

nivå i Europaparlamentet. En rekryteringsomgång för svenska tolkar

förväntas förbättra situationen på tolksidan. Största luckorna finns i

kategorierna handläggarassistenter, sekreterare och teknisk personal.

Rekrytering av svenskspråkiga sekreterare pågick vid årsskiftet till såväl

kommissionen som rådet, vilket kommer att förbättra situationen för

denna kategori.

Vid årsskiftet 1999/2000 var 822 svenskar fast anställda i EU:s institu-

tioner, varav 225 översättare och tolkar. Siffrorna baserar sig på

uppgifter från kommissionen, rådssekretariatet, Europaparlamentet, EG-

domstolen, Revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén (ESK),

Regionkommittén och Europeiska Investeringsbanken. Spridningen av

svenskar i EU-institutionerna är tillfredsställande. Chefstjänster har

erhållits på alla områden som regeringen prioriterat.

Ett mindre antal svenskar har valt att lämna institutionerna. Ett antal

svenska tjänstemän har valt att ta tjänstledigt för annat arbete.

41.2.3 Tidsbegränsat anställda och nationella experter

Tidsbegränsade tjänster finansieras fullt ut av EU-institutionerna. De

tidsbegränsade tjänsterna ger värdefulla möjligheter för svenska tjänste-

män att under ett antal år tjänstgöra i en EU-institution. De kan även

utnyttjas för växeltjänstgöring mellan den nationella administrationen

och EU-institutionerna. De utgör ett viktigt komplement till de fasta

tjänsterna till vilka tjänstemän rekryteras för en livstidskarriär. Vid

årsskiftet 1999/2000 arbetade 86 svenskar på tidsbegränsade tjänster.

Nationella experter får lön från medlemsstaten och en kostnadsersätt-

ning från institutionen och tjänstgör vid EU-institutionen under maximalt

tre år. De flesta nationella experter finns vid kommissionen. Sverige hade

vid årsskiftet 39 av totalt drygt 600 nationella experter, vilket ungefär

motsvarar landets storlek. Under året har det tagits fram en policy för

nationella experter, som uppmanar departement och myndigheter att

använda detta instrument på ett strategiskt sätt.

41.2.4 Fördelningen mellan kvinnor och män

I gruppen fast anställda svenskar (inklusive toppchefer på tidsbegränsade

kontrakt) var fördelningen vid årsskiftet 1999/2000 bland:

 chefer och handläggare 100 kvinnor och 153 män

 tolkar och översättare 147 kvinnor och 78 män

 övriga kategorier 290 kvinnor och 54 män

Regeringens inflytande över tjänstetillsättningarna har inskränkt sig till

totalt 17 tjänster på toppchefs- och direktörsnivå. Av dessa är 8 tillsatta

med kvinnor och 9 med män. Under 1999 slutade en direktör vid Europa-

parlamentet. Hälften av de nationella experterna var kvinnor.

41.2.5 Kontakt- och informationsverksamhet

I syfte att etablera och upprätthålla kontakt med svenska EU-tjänstemän

har representationen i Bryssel i samarbete med Regeringskansliet under

det gångna året fortsatt att arrangera möten och seminarier för EU-

svenskar. Nätverksbyggande på olika sakområden mellan Regerings-

kansliets tjänstemän och svenskar i EU:s institutioner har fortsatt att

utvecklas. Aktuell information som rör Sverige och EU har sänts till

samtliga EU-svenskar. Under året har det tagits fram en policy för

kontakt- och informationsverksamheten.

Bilaga 1: Viktigare förordningar, direktiv och beslut antagna av

rådet under 1999

Enligt rådets redovisning av antagna rättsakter har det inte förekommit att

Sverige under

1999 röstat nej eller avstått från att rösta. Under 1995 röstade Sverige nej

eller avstod från

att rösta vid ett tiotal tillfälle. Under 1996-1998 rör det sig om ungefär halva

 antalet

tillfällen per år.

EGT/beteckning

datum

förordning/direktiv/beslut

dep

EGT L 63, 12.3.1999,

s. 6

09-03-99

Rådets förordning (nr 530/1999/EG) om

strukturstatistik över löner och

arbetskraftskostnader

Ju

EGT L 117, 5.5.1999,

s. 39

26-04-99

Rådets beslut av om att upprätta en gemensam

infrastruktur för statistisk information om industri

och marknader inom näraliggande sektorer

1999/297/EG

Ju

EGT L 171, 7.7.1999,

s. 12

25-05-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/44/EG om vissa aspekter rörande försäljning

av konsumentvaror och härmed förknippade

garantier

Ju

EGT L 144, 9.6.1999,

s. 1

10-05-99

Parlamentets och rådets förordning nr 1182/1999

om ändring av rådets förordning nr 3330/91

avseende statistik över varuhandel medlemsstater

emellan för att minska antalet uppgifter som ska

lämnas

Ju

EGT L 184, 17.7.99,

s. 23

28-06-99

Rådets beslut 99/468/EG om de förfaranden som

skall tillämpas vid utövandet av kommissionens

genomförandebefogenheter

UD

EGT L 147, 12.6.99,

s. 13

31-05-99

Rådets beslut 99/385/EG, EKSG, Euratom om

antagande av rådets arbetsordning

UD

EGT L 248, 21.09.99,

s. 33

13-09-99

Rådets beslut 99/629/EG, EKGS, Euratom om

utseende av generalsekreteraren för Europeiska

unionens råd, hög representant för den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken

UD

EGT L 164, 30.6.1999,

s. 1-4

29-04-99

Förordning om vissa ändringar av förordning

(EEG) nr 1408/71

S

EGT L 34, 24.1.2000,

s. 1

07-12 99

Europaparlamentets och rådets beslut

293/2000/EG om att anta ett program för

gemenskapens insatser (Daphne-programmet)

(2000-2003) för förebyggande åtgärder i kampen

mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor

S

EGT L 18, 22.1.2000,

s. 1-5

16-12-99

Europaparlamentets och rådets förordning

141/2000 om särläkemedel

S

EGT L 136/99,

31.5 1999, s. 20

28-04-99

Kommissionens beslut om inrättande av en

europeisk byrå för bedrägeribekämpning (OLAF)

Fi

EGT C 172, 18.6.1999,

s. 1

06-05-99

Interinstitutionellt avtal mellan

Europaparlamentet, rådet och kommissionen om

budgetdisciplin och förbättring av

budgetförfarandet

Fi

EGT L 136/99,

31.5 1999, s. 1

25-05-99

Europaparlamentets och rådets förordning (nr

1073/1999/EG) om utredningar som utförs av

Europeiska byrån för bedrägeribekämpning

(OLAF)

Fi

EGT L 136/99,

31.5 1999, s. 15

25-05-99

Interinstitutionellt avtal mellan

Europaparlamentet, Europeiska unionens råd och

europeiska gemenskapernas kommission om

interna utredningar som utförs av Europeiska

byrån för bedrägeribekämpning (OLAF)

Fi

EGT L 139, 2.6.1999,

s. 1

25-05-99

Rådets förordning (nr 1149/1999/EG, Euratom)

om ändring av förordning (nr 2728/94/EG,

Euroatom) om upprättande av en garantifond för

åtgärder avseende tredje land

Fi

EGT C 202, 16.7.1999,

s. 1

25-05-99

Protokoll om ändring av konventionen av den 23

juli 1990 om undanröjande av dubbelbeskattning

vid justering av inkomst mellan företag i

intressegemenskap

Fi

EGT L 197, 29.7.1999,

s. 1

19-07-99

Europaparlamentets och rådets förordning (nr

1655/1999/EG) om ändring av förordning (nr

2236/96/EG) om allmänna regler för

gemenskapens finansiella stöd på området för

transeuropeiska nät

Fi

EGT L 211, 11.8.1999,

s. 47

29-07-99

Rådets direktiv 1999/81/EG om ändring av

direktiv 92/79/EEG om tillnärmning av skatt på

cigaretter, direktiv 92/80/EEG om tillnärmning av

skatter på andra tobaksvaror än cigaretter och

direktiv 95/59/EG om andra skatter än

omsättningsskatter som påverkar förbrukningen

av tobaksvaror

Fi

EGT C 317, 4.11.1999,

s. 12

13-09-99

Gemensamståndpunkt beträffande förlängning av

och ändringar I åtgärdsprogrammet tull-2000

benämns numera tull-2002

Fi

EGT L 277, 28.10.1999,

s. 34

22-10-99

Rådets direktiv 1999/85/EG om ändring av

direktiv 77/388/EEG beträffande möjlighet att på

försök tillämpa en reducerad mervärdesskatt på

arbetsintensiva tjänster

Fi

EGT L 308, 3.12 1999,

s. 35

29-11-99

Rådets beslut om att bevilja en gemenskapsgaranti

till Europeiska investeringsbanken (EIB) mot

förluster vid lån till projekt för återuppbyggnaden

av de jordbävningsdrabbade områdena i Turkiet

Fi

EGT L 331, 23.12.1999,

s. 73

17-12-99

Rådets beslut om tillåtelse för medlemsstaterna att

i enlighet med det förfarande som föreskrivs i

direktiv 92/81/EEG för vissa mineraloljor, när

dessa används för särskilda ändamål, tillämpa

eller fortsätta tillämpa gällande nedsättning av

eller befrielse från punktskatt

Fi

EGT L 12, 18.1.2000,

s. 24

17-12-99

Rådets beslut om upphävande av beslutet om att

det föreligger ett alltför stort underskott i

Grekland

Fi

EGT L 39, 12.2.1999,

s. 1

17-12-99

Europaparlamentets förklaring om slutgiltigt

antagande av Europeiska unionens allmänna

budget för budgetåret 1999 (1999/105/EG,

Euroatom, EKSG)

Fi

EGT L 9, 13.1.2000,

s. 24-26

22-12-99

Rådets beslut om beviljande av en

gemenskapsgaranti till Europeiska

investeringsbanken mot förluster vid lån till

projekt utanför gemenskapen (Central- och

Östeuropa, Medelhavsområdet, Latinamerika och

Asien samt Republiken Sydafrika)

Fi

EGT L 120, 8.5.1999,

s. 30

29-04-99

Rådets beslut om antagande av den tredje fasen i

det alleuropeiska samarbetsprogrammet för högre

utbildning (Tempus III) (2000-2006)

U

EGT L 146, 11.6.1999,

s. 9

26-04-99

Rådets beslut om att uppråtta den andra etappen

av gemenskapens åtgärdsprogram för

yrkesutbildning "Leonardo da Vinci"

U

EGT L 201, 31.7.99,

s. 77-93

07-06-99

Europaparlamentets och rådets direktiv 99/4/EEG

om införande av en ordning för erkännande av

examensbevis för de former av yrkesverksamhet

som omfattas av direktiven om liberalisering och

övergångsåtgärder samt om komplettering av den

allmänna ordningen för erkännande av

kvalifikationer

U

EGT L 26, 1.2.199,

s. 1

22-12-98

Parlamentets och rådets beslut 99/182/EG om

femte ramprogrammet för gemenskapens

verksamhet inom området forskning, teknisk

utveckling och demonstration (1998-2002)

U

EGT L 26, 1.2.1999,

s 34

22-12-98

Rådets beslut 99/64 Euratom om Euratoms femte

ramprogram för forsknings- och

utbildningsverksamheter (1998-2002)

U

EGT L 115, 4.5.1999,

s. 32

22-04-99

Rådets direktiv 1999/29/EG om främmande

ämnen och produkter i djurfoder

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 80

07-05-99

Rådets förordning (nr 1257/1999/EG) om stöd

från Europeiska utvecklings- och garantifonden

för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av

landsbygden och om ändring och upphävande av

vissa förordningar

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 113

07-05-99

Rådets förordning (nr 1259/1999/EG) om

upprättande av gemensamma bestämmelser för

system för direktstöd inom ramen för den

gemensamma jordbrukspolitiken

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 1

17-05-99

Rådets förordning (nr 1251/1999/EG) om

upprättande av ett stödsystem för producenter av

vissa jordbruksgrödor

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 15

17-05-99

Rådets förordning (nr 1252/1999/EG) om att

ändra förordning (nr 1686/94/EG) om

upprättandet av ett kvotsystem avseende

produktionen av potatisstärkelse

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 18

17-05-99

Rådets förordning (nr 1253/1999/EG) om ändring

av förordning (EEG) nr 1766/92 om den

gemensamma marknaden för spannmål och om

upphävande av förordning (EEG) nr 2731/75 om

fastställande av standardkvalitet för vanligt vete,

råg, korn, majs och durumvete

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 21

17-05-99

Rådets förordning (nr 1254/1999/EG) om den

gemensamma organisationen av marknaden för

nötkött

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 103

17-05-99

Rådets förordning (nr 1258/1999/EG) om

finansiering av den gemensamma

jordbrukspolitiken

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 113

17-05-99

Rådets förordning (nr 1259/1999/EG) om

upprättande av gemensamma bestämmelser för

system för direktstöd inom ramen för den

gemensamma jordbrukspolitiken

Jo

EGT L 179, 14.7.1999,

s. 1

17-05-99

Rådets förordning (nr 1493/1999/EG) om den

gemensamma organisationen av marknaden för

vin

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 48

17-05-99

Rådets förordning (nr 1255/1999/EG) om den

gemensamma marknaden för mjölk och

mjölkprodukter

Jo

EGT L 160, 26.6.1999,

s. 73

17-05-99

Rådets förordning (nr 1256/1999/EG) om ändring

av förordning (EEG) nr 3950/92 om införande av

en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och

mjölkprodukter

Jo

EGT L 161, 26.6.1999,

s. 54

21-06-99

Rådets förordning (nr 1263/1999/EG) om Fonden

för fiskets utveckling

Jo

EGT L 222, 24.08.1999,

s. 1

19-07-99

Rådets förordning (nr 1804/1999/EG) om

komplettering av förordning (EEG) nr 2092/91

om ekologisk produktion av jordbruksprodukter

och uppgifter därom på jordbruksprodukter och

livsmedel så att den även omfattar

animalieproduktion

Jo

EGT L 203/53,

8.3.1999, s. 53

19-07-99

Rådets direktiv 1999/74/EG om att fastställa

miniminormer för skyddet av värphöns

Jo

EGT L 252, 25.9.1999,

s. 1

13-09-99

Rådets förordning (nr 2038/1999/EG) om den

gemensamma organisationen av marknaden för

socker

Jo

EGT L 310, 4.12.1999,

s. 62

03-12-99

Kommissionens beslut om skyddsåtgärder när det

gäller dioxinföroreningnar av vissa svin- och

fjäderfäprodukter avsedda att användas som

livsmedel eller foder

Jo

EGT L 327, 21.12.1999,

s. 7

14-12-99

Rådets förordning (nr 2702/1999/EG) om

informations- och säljfrämjande åtgärder för

jordbruksprodukter i tredje land

Jo

EGT L 331, 23.12.1999,

s. 78

14-12-99

Rådets beslut om att ändra kommissionens beslut

97/534/EG om förbud mot användande av

riskmaterial i fråga om transmissibel spongiform

encefalopati

Jo

EGT L 17, 21.1.2000,

s. 22

17-12-99

Rådets förordning (nr 104/2000/EG) om den

gemensamma organisationen av marknaden för

fiskeri- och vattenbruksprodukter

Jo

EGT L 337, 30.12.1999,

s. 10

17-12-99

Rådets förordning (nr 2792/1999/EG) om

föreskrifter och villkor för gemenskapens

strukturstöd inom fiskerisektorn

Jo

EGT L 331, 23.12.1999,

s. 71

17-12-99

Rådets beslut om utsläppande på marknaden och

om tillförsel av bovint somatotropin (BST) och

om att upphäva beslut 90/218/EEG

Jo

EGT L 166, 01.07.1999,

s. 1-5

25-05-99

Europaparlamentets och rådets beslut

1419/1999/EG om att inrätta en

gemenskapsåtgärd för evenemanget "Europeisk

kulturhuvudstad" för åren 2005 till 2019

Ku

EGT L 72, 18.3.1999, s.

33

09-03-99

Rådets beslut 1999/207/EG om att reformera

Ständiga kommittén för sysselsättningen och om

att upphäva beslut 70/532/EEG

N

EGT L 91, 7.4.1999,

s.10

09-03-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/5/EG om radioutrustning och

teleterminalutrustning och om ömsesidigt

erkännande av utrustningens överensstämmelse

N

EGT L 83, 27.3.1999,

s. 1

22-03-99

Rådets förordning (EG) nr 659/1999 om

tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-

fördraget

N

EGT L 138, 01.06.1999,

s. 66

29-04-99

Rådets direktiv om ändring för andra gången av

direktiv 90/394/EEG om skydd för arbetstagare

mot risker vid exponering för carcinogener i

arbetet samt utvidgning av direktivet till mutagena

ämnen

N

EGT L 115, 4.5.1999,

s. 1-4

29-04-99

Rådets förordning (EG) nr 925/1999 om

registrering och användning inom gemenskapen

av vissa typer av civila jetmotordrivna

underljudsflygplan

N

EGT C 59, 26.2.1997,

s 9

17-06-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/62/EG om avgifter på tunga godsfordon för

användningen av vissa infrastrukturer

N

EGT L 161, 26.2.1999,

s. 1

21-06-99

Rådets förordning (EG) nr 1260/1999 om

allmänna bestämmelser för strukturfonderna

N

EGT L 167, 2.7.1999,

s. 33

21-06-99

Rådets direktiv 1999/63/EG om det avtal om

arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts

av ESCA och FST

N

EGT L 175, 10.7.1999,

s. 43

28-06-99

Rådets direktiv 1999/70/EG om ramavtalet om

visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och

CEEP

N

EGT L 213, 13.8.1999,

s. 1

12-07-99

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr

1783/1999 om Europeiska regionala

utvecklingsfonden

N

EGT L 213, 13.8.1999,

s. 1

12-07-99

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr

1784/1999 om Europeiska socialfonden

N

EGT L 13, 19.1.2000,

s. 12

13-12-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/93/EG om ett gemenskapsramverk för

elektroniska signaturer

N

EGT L 23, 28.1.2000,

s. 57

16-12-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/92/EG om minimikrav för förbättring av

säkerhet och hälsa för arbetstagare som kan

utsättas för fara orsakad av explosiv atmosfär

(femtonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i

direktiv 89/391/EEG)

N

EGT L 11, 15.1.2000,

s. 17

22-12-99

Rådets direktiv 1999/105/EG om saluföring av

skogsmaterial

N

EGT L 85, 29.3.1999,

s. 1

11-03-99

Rådets direktiv 1999/13/EG om begränsning av

utsläpp av flyktiga organiska föreningar

förorsakade av användning av organiska

lösningsmedel i vissa verksamheter och

anläggningar

M

EGT L 163, 29.6.1999,

s. 41

22-04-99

Rådets direktiv 1999/30/EG om gränsvärden för

svaveldioxid, kvävedioxid och kväveoxider,

partiklar och bly i luften

M

EGT L 182, 16.7.1999,

s. 1

26 04-99

Rådets direktiv 1999/31/EG om deponering av

avfall

M

EGT L 121, 11.5.1999,

s. 13

26 04-99

Rådets direktiv 1999/32/EG om att minska

svavelhalten i vissa flytande bränslen och om

ändring av direktiv 93/12/EEG

M

EGT L 166, 1.7.1999,

s. 6

29-04-99

Rådets förordning (nr 1420/1999/EG) om

fastställande av gemensamma regler och

förfaranden som skall tillämpas på transporter av

vissa avfallsslag till vissa länder utanför OECD

M

EGT L 199, 30.7.1999,

s. 57

10-05-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/33/EG om ändring av rådets direktiv

67/548/EEG när det gäller märkning av vissa

farliga ämnen i Österrike och Sverige

M

EGT L 166, 1.7.1999,

s. 87

25-05-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/43/EG om ändring för sjuttonde gången av

direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagar och andra författningar

om begränsning av användning och utsläppande

på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat

(beredningar)

M

EGT L 142, 5.6.1999,

s. 22

26-05-99

Kommissionens direktiv 1999/51/EG om

anpassning till tekniska framsteg för femte gången

av bilaga I till rådets direktiv 76/769/EEG om

tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra

författningar om begränsning av användning och

utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen

och preparat (beredningar) (tenn, pentaklorfenol

och kadmium)

M

EGT L 200, 30.7.1999,

s. 1

31-05-99

Europaparlamentets och rådets direktiv

1999/45/EG om tillnärmning av medlemsstaternas

lagar och andra författningar om klassificering,

förpackning och märkning av farliga preparat

M

EGT L 171, 7.7.1999,

s. 5

06 07-99

Kommissionens förordning (EG) nr 1476/1999

om ändring av rådets förordning (nr 338/97/EG)

om skyddet av arter av vilda djur och växter

genom kontroll av handeln med dem

M

EGT L 185, 17.7.1999,

s. 1

12-07-99

Kommissionens förordning (EG) nr 1547/1999

om kontrollförfaranden i enlighet med rådets

förordning (EEG) nr 259/93 för transporter av

vissa typer av avfall till vissa länder som inte

omfattas av OECD-beslut C(92)39 slutlig

M

EGT L 207, 6.8.1999,

s. 18

26-07-99

Kommissionens direktiv 1999/77/EG om

anpassning till tekniska framsteg för sjätte gången

av bilaga I till rådets direktiv 76/769/EEG om

tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra

författningar om begränsning av användning och

utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen

och preparat (asbest)

M

EGT L 244, 16.9.1999,

s. 22

10-09-99

Kommissionens förordning (EG) nr 1968/1999

om förbud mot införsel av vissa arter av vilda djur

och växter till gemenskapen

M

EGT L 265, 13.10.1999,

s. 11

12-10-99

Kommissionens förordning (EG) nr 2161/1999

om införande av ytterligare undersökningskrav för

importörer eller tillverkare av ett visst ämne enligt

rådets förordning (EEG) nr 793/93 om bedömning

och kontroll av risker med existerande ämnen

M

EGT L 329, 22.12.1999,

s. 63

26-10-99

Kommissionens beslut om de nationella

bestämmelser som anmälts av Konungariket

Sverige angående begränsning av utsläppande på

marknaden och användning av kreosot

M

EGT L 316, 10.12.1999,

s. 45

24-11-99

Kommissionens beslut om anpassning i enlighet

med artiklarna 16.1 och 42.3 av bilagorna II, III,

IV och V till rådets förordning (EEG) nr 259/93

om övervakning och kontroll av avfallstransporter

inom, till och från Europeiska gemenskapen

M

EGT L 315, 9.12.1999,

s. 46

07-12-99

Kommissionens beslut (1999/15/EG) om

antagande av åtgärder för att förbjuda

utsläppandet på marknaden av leksaker och

barnvårdsartiklar som är avsedda att stoppas i

munnen av barn under tre års ålder, tillverkade i

mjuk PVC-plast som innehåller ett eller fler av

ämnena diisononylftalat (DINP), dietylhexylftalat

(DEHP), dibutylftalat (DBP), diisodecylftalat

(DIDP), di-n-oktylftalat (DNOP) och

butylbensylftalat (BBP)

M

EGT L 334, 28.12.1999,

s. 43

15-12-99

Kommissionens direktiv 1999/102/EG om

anpassning till den tekniska utvecklingen av

rådets direktiv 70/220/EEG om åtgärder mot

luftförorening genom avgaser från motorfordon

M

Bilaga 2: Viktigare rekommendationer, yttranden och meddelanden

under 1999

EGT/beteckning

datum

rekommendation/yttrande/meddelande

dep

KOM(1999) 349 slutlig

14-07-99

Meddelande om brottsoffer i den Europeiska

unionen

Ju

KOM(1999) 464

05-10-99

Meddelande från kommissionen till

Europaparlamentet och rådet; Strategin för den inre

marknaden.

UD

KOM(1999) 652 slutlig

03-11-99

Rapport från kommissionen till Europeiska rådet -

Bättre lagstiftning 1999

UD

KOM(1999) 624 slutlig

24-11-99

Meddelande från kommissionen till

Europaparlamentet och rådet; Strategin för den inre

marknaden.

UD

KOM(1999) 221 slutlig

26-05-99

Kommissionens meddelande "Mot ett Europa för

alla åldrar - att främja välfärd och solidaritet mellan

generationerna"

S

KOM(1999) 239 slutlig

26-05-99

Kommissionens meddelande till rådet och

Europeiska parlamentet om Europeiska unionens

handlingsplan för narkotikabekämpning (2000-

2004)

S

KOM(1999) 347 slutlig

22-07-99

Kommissionens meddelande "En samordnad

strategi för att modernisera social trygghet"

S

KOM(1999) 407 slutlig

13-09-99

Rapport från kommissionen till rådet, Europa

parlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén

och Regionkommittén om framsteg som gjorts när

det gäller skyddet mot tobakskonsumsionens

skadliga inverkan på folkhälsan

S

KOM(1999) 134 slutlig

11-05-99

Meddelande från kommissionen: Att skapa en inre

marknad för kompletterande pensionsskydd -

Resultaten av samrådet om grönboken om

kompletterande pensionsskydd på den inre

marknaden

Fi

KOM(1999) 232

11-05-99

Meddelande från kommissionen: Finansiella

tjänster: Att genomföra handlingsramen för

finansmarknaderna: En handlingsram

Fi

KOM(1999) 352 slutlig

14-07-99

Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv

om ändring av rådets direktiv 91/308/EEG av den

10 juni 1999 om åtgärder för att förhindra att det

finansiella systemet används för tvättning av pengar

Fi

KOM(1999) 385 slutlig

23-07-99

Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets

direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster

till konsumenter och om ändring av direktiv

97/7/EG och 98/27/EG

Fi

EGT C 8, 12.1.2000,

s. 6

17-12-99

Rådets resolution "På tröskeln till det nya

årtusendet" utveckling av nya arbetsmetoder för

europeiskt samarbete på utbildningsområdet

U

Ej publicerat i EGT

Kommissionens meddelande (KOM(1999)614

slutlig) till rådet och Europaparlamentet om att

skapa ett gemensamt europeiskt luftrum

N

KOM(1999) 537

Meddelande från kommissionen med femte

rapporten om genomförande av EU:s lagstiftning på

telekommunikationsområdet

N

KOM(1999) 6 slutlig

27-01-99

Vitbok om handel

N

KOM(1999) 108 slutlig

10-03-99

Meddelande från kommissionen om konvergens av

telekommunikation, media och informationsteknik

och dess följder för lagstiftningen

N

KOM(1999) 475 slutlig

17-03-99

Kommissionens meddelande till medlemsstaterna

om fastställande av riktlinjer för

gemenskapsinitiativet för landsbygdens utveckling

(Leader+)

N

KOM(1999) 476 slutlig

17-03-99

Meddelande från kommissionen till

medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för

program inom ramen för gemenskapsinitiativet

Equal för vilka medlemsstaterna uppmanas lämna

förslag till stöd

N

KOM(1999) 479 slutlig

17-03-99

Meddelande från kommissionen till

medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för

ett gemenskapsinitiativ för transeuropeiskt

samarbete som syftar till att stimulera harmonisk

och balanserad utveckling i Europa (Interreg)

N

KOM(1999) 477 slutlig

17-03-99

Meddelande från kommissionen till

medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för

ett gemenskapsinitiativ för ekonomisk och social

förnyelse av städer och förorter som befinner sig på

tillbakagång för att främja hållbar utveckling

(URBAN)

N

KOM(1999) 164 slutlig

16-04-99

Kommissionens andra rapport om

harmoniseringskrav för den inre marknaden av el

N

KOM(1999) 205 slutlig

28-04-99

Att förbättra turismens sysselsättningspotential

Uppföljning av slutsatserna och

rekommendationerna från högnivågruppen för

turism och sysselsättning

N

KOM(1999) 101 slutlig

12-05-99

Vitbok om modernisering av reglerna om

tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget

N

EGT C 288, 9.10.1999,

s. 2-18

08-07-99

Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till

undsättning och omstrukturering av företag i

svårigheter

N

EGT C 284, 6.10.1999,

s. 1

29-07-99

Gemensam ståndpunkt om (EG) nr 36/1999 om

insatser mot betalningsförseningar vid

handelstransaktioner

N

KOM(1999) 457 slutlig

05-10-99

Konkurrenskraften hos Europeiska unionens

skogsbrukbaserade industrier

N

KOM(1998) 770

22-10-99

Kommissonens halvtidsrapport om

handlingsprogram för lika möjligheter för kvinnor

och män (1996 2000)

N

KOM(1999) 537 slutlig

10-11-99

Meddelande från kommissionen med femte

rapporten om genomförandet av EU:s lagstiftning

på telekommunikationsområdet

N

KOM(1999) 539 slutlig

10-11-99

Meddelande från kommissionen om det framtida

regelverket för elektroniska telekommunikationer

(Towards a new framework for Electronic

Communications infrastructure and asssociated

services - The 1999 Communications Review)

N

KOM(1999) 571 slutlig

10-11-99

Kommissionens meddelande om

försörjningstrygghet av naturgas inom EU

N

Ej publicerat i EGT

24-11-99

Kommissionens meddelande om tillämpningen av

artikel 87 och 88 i EG-fördraget avseende stöd i

form av statliga garantier

N

Ej publicerat i EGT

30-11-99

Kommissionens meddelande (KOM(1999) - slutlig)

till rådet, Europaparlamentet, den ekonomiska och

sociala kommittén samt regionkommittén om

luftfart och miljö att möta utmaningarna inom en

hållbar utveckling

N

KOM(1999) 614 slutlig

01-12-99

Kommissionens meddelande till rådet och

Europaparlamentet om skapandet av ett gemensamt

europeiskt luftrum

N

KOM (1999) 687 slutlig

17-12-99

Meddelande från kommissionen om "Europa, ett

informationssamhälle för alla"

N

EGT C 8, 12.1.2000,

s. 1

17-12-99

Resolution från rådet och företrädarna för

medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet av

den 17 december 1999, om informationssamhällets

sysselsättningsdimension och sociala dimension

N

Bilaga 3: Mål av svenskt intresse vid EG-domstolen

och EG:s förstainstansrätt under 1999

I det följande redovisas de mål i EG-domstolen och EG:s förstainstans-

rätt, i vilka Sverige är eller har varit part eller har intervenerat (avsnitt

2).

Vidare redovisas de mål om förhandsavgörande i vilka den svenska

regeringen har yttrat sig eller där förhandsavgörande har begärts av en

svensk domstol (avsnitt 3). Redovisningen upptar i respektive avsnitt

först de mål som har slutligt avgjorts av EG-domstolen eller

förstainstansrätten under år 1999. Därefter redovisas de mål som vid

utgången av år 1999 fortfarande var pågående vid EG-domstolen eller

förstainstansrätten.

Med hänsyn till att det nästan uteslutande rör sig om mål som inleddes

innan Amsterdamfördraget trädde i kraft avser hänvisningarna till artiklar

i EG-fördraget artiklarna i deras tidigare lydelse.

Mål i vilka talan väckts vid EG-domstolen eller förstainstansrätten

Slutligt avgjorda mål under år 1999

C 206/97 (Ä 92/97); Konungariket Sverige mot Europeiska unionens råd

Målet gällde fördelning mellan medlemsstaterna av tillåtna fångstmängder

torsk i Östersjön.

Sverige väckte talan i EG-domstolen om ogiltigförklaring av

förordningen (EG) nr 390/97 rörande fördelning av fiskemöjligheter för

1997 i den del förordningen avser fördelning av torsk i gemenskapens

fiskevatten i Östersjön. Grunden var att rådet vid fördelningen hade

åsidosatt den svenska anslutningsakten genom att Sverige inte tilldelats

den i anslutningsakten föreskrivna andelen av fiskemöjligheterna

avseende torsk. Vid fördelningen hade Sverige inte erhållit den i

anslutningsakten föreskrivna andelen av de fiskemöjligheter som hade

överförts till gemenskapen från Estland, Lettland och Litauen.

Rådet bestred att rådet genom att anta förordning (EG) nr 390/97 hade

åsidosatt artikel 121.1 i anslutningsakten. Kommissionen intervenerade

på rådets sida.

EG-domstolen meddelade dom den 29 juni 1999. Enligt domen skall

anslutningsakten inte tillämpas på de fiskemöjligheter som gemenskapen

hade förvärvat från de baltiska staterna. EG-domstolen ogillade därför

den svenska talan.

C 100/98 (Ä 57/98); Konungariket Sverige mot Europeiska unionens råd

Sverige väckte talan i EG-domstolen om ogiltigförklaring av

förordningen (EG) nr 45/98 rörande fördelning av fiskemöjligheter för

1998 i den del förordningen avser fördelning av torsk i gemenskapens

fiskevatten i Östersjön. Grunden var att rådet vid fördelningen har

åsidosatt den svenska anslutningsakten genom att Sverige inte tilldelats

den i anslutningsakten föreskrivna andelen av fiskemöjligheterna

avseende torsk.

Efter det att mål C 206/97 hade avgjorts, återkallade Sverige sin talan.

EG-domstolen har avskrivit målet.

T 188/97 (Ä 214/97); Rothmans Group Holding BV mot kommissionen

Målet gällde ogiltigförklaring av ett beslut av kommissionen att inte

pröva en begäran från Rothmans om att få ut handlingar från den s.k.

tullkodexkommittén som biträder kommissionen vid genomförande av

lagstiftning. Kommissionen hävdade att den inte kunde pröva begäran

om utlämnande, eftersom handlingen inte var upprättad av

kommissionen.

Sverige intervenerade i målet i förstainstansrätten på Rothmans sida.

Förstainstansrätten meddelade dom den 19 juli 1999. Genom domen

ogiltigförklarades kommissionens beslut. Enligt förstainstansrätten skall

tullkodexkommittén i fråga om utlämnande av handlingar anses som en

del av kommissionen och kommissionen skulle därför ha prövat begäran

om utlämnande.

Pågående mål

C 468/98 (Ä 14/99); Europeiska gemenskapernas kommission mot

Konungariket Sverige

Kommissionen har väckt talan i EG-domstolen mot Sverige och gjort

gällande att Sverige brutit mot gemenskapsrätten genom att år 1995

avtala med USA om ändringar i 1944 års luftfartsavtal mellan Sverige

och USA. Enligt kommissionen har gemenskapen exklusiv kompetens på

luftfartsområdet. Kommissionen har vidare gjort gällande att en

"nationalitetsklausul" i avtalet, som innebär att parterna kan vägra sådana

flygbolag marknadstillträde som inte huvudsakligen ägs av svenska eller

amerikanska medborgare, strider mot reglerna om fri etableringsrätt

(artikel 52 i EG-fördraget).

Kommissionen har samtidigt väckt talan mot sju andra medlemsstater.

Sverige har i svaromål yrkat att kommissionens talan skall ogillas.

Sverige har bestritt att gemenskapen har exklusiv kompetens och att

Sverige har brutit mot reglerna om fri etableringsrätt.

Nederländerna har intervenerat på Sveriges sida.

C 115/99 (Ä 60/99); Konungariket Sverige mot Europeiska unionens råd

Sverige har väckt talan i EG-domstolen om ogiltigförklaring av rådets

förordning (EG) nr 48/1999 rörande fördelning av fiskemöjligheter för

1999 i den del förordningen avser fördelning av torsk i gemenskapens

fiskevatten i Östersjön och av kolja i Nordsjön. Grunden är att rådet vid

fördelningen har åsidosatt den svenska anslutningsakten genom att

Sverige inte tilldelats de i anslutningsakten föreskrivna andelarna av

fiskemöjligheterna.

Målet vilandeförklarades i avvaktan på att mål C 206/97 skulle

avgöras. Efter det att mål C 206/97 avgjorts har Sverige återkallat sitt

yrkande om ogiltigförklaring av förordningen i den del den avser torsk i

Östersjön. Efter att överenskommelser därefter ingåtts med

kommissionen och Förenade Kungariket, som innebär att syftet med den

svenska talan har uppnåtts såvitt avser fördelningen av kolja i Nordsjön,

har Sverige återkallat sin talan även i återstående del.

T 264/97 i förstainstansrätten (Ä 34/98); Sven[REDACTED_EFTERNAMN] mot Europeiska

unionens råd

C 125/99 P i EG-domstolen (Ä 34/98); Konungariket Sverige mot

Europeiska unionens råd

Målet i förstainstansrätten gällde ogiltigförklaring av rådets beslut att inte

medge Sven[REDACTED_EFTERNAMN], som ingått registrerat partnerskap enligt svensk

lag, samma familjeförmåner enligt tjänsteföreskrifterna för tjänstemän

vid gemenskapens institutioner som till en gift person.

Sverige intervenerade i förstainstansrätten till stöd för Sven[REDACTED_EFTERNAMN]

och yrkade att rådets beslut skulle ogiltigförklaras.

I dom den 28 januari 1999 ogillade förstainstansrätten Sven Englunds

talan.

Sverige har överklagat domen till EG-domstolen.

Sverige har gjort gällande att förstainstansrätten har tillämpat

tjänsteföreskrifterna på ett felaktigt sätt genom att vid tolkningen av

uttrycken gift och make inte ta hänsyn till de individuella tjänstemännens

familjerättsliga status och civilstånd enligt de nationella rättsordningarna

och därmed inte likställa tjänstemän som ingått registrerat partnerskap

med gifta tjänstemän.

Rådet har bestritt Sveriges ändringsyrkande.

Nederländerna och Danmark har intervenerat på Sveriges sida.

T 14/98 i förstainstansrätten (Ä 83/98); Heidi Hautala mot Europeiska

unionens råd

C-353/99 P i EG-domstolen(Ä 83/98); Europeiska unionens råd mot Heidi

Hautala

Målet i förstainstansrätten gällde ogiltigförklaring av ett beslut av rådet

att vägra Heidi Hautala, som är ledamot av Europaparlamentet, tillgång

till en rapport från arbetsgruppen för frågor rörande export av

konventionella vapen. Rådet vägrade Heidi Hautala tillgång till rapporten

med hänvisning till att ett utlämnande kunde skada de internationella

förbindelserna. Heidi Hautala väckte talan mot beslutet.

Sverige intervenerade, tillsammans med Finland, till stöd för Heidi

Hautala. Frankrike intervenerade på rådets sida.

Förstainstansrätten meddelade dom den 19 juli 1999. Enligt domen

hade rådet inte rätt att vägra lämna ut handlingen i sin helhet utan det

hade ålegat rådet att pröva om delar av handlingen kunde lämnas ut.

Genom domen ogiltigförklarades rådets beslut.

Rådet har överklagat domen till EG-domstolen och gjort gällande att

förstainstansrättens dom bygger på oriktig rättstillämpning.

Eftersom Sverige intervenerade på Heidi Hautalas sida i

förstainstansrätten, har Sverige ställning som part i EG-domstolen.

Sverige har i sitt svaromål yrkat att rådets överklagande skall ogillas.

Spanien har i EG-domstolen intervenerat på rådets sida.

C-478/99 (Ä 207/99); Europeiska gemenskapernas kommission mot

Konungariket Sverige

Kommissionen har väckt talan i EG-domstolen mot Sverige och gjort

gällande att Sverige inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv

93/13/EG om oskäliga villkor i konsumentavtal genom att inte i nationell

lagstiftning ha genomfört en bilaga till direktivet, innehållande en

vägledande lista över avtalsvillkor som kan anses oskäliga.

Svaromål skall ges in i mars 2000.

T 13/99 (Ä 47/99); NV Pfizer Animal Health SA mot Europeiska unionens

råd

NV Pfizer Animal Health SA (Pfizer) har väckt talan i förstainstansrätten

mot rådet med yrkande om ogiltigförklaring av rådets förordning (EG) nr

2821/98 om ändring, vad avser återkallande av tillstånd för vissa

antibiotika, av direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser i dess helhet eller i

vart fall såvitt avser förbudet mot virginiamycin. Pfizer yrkade även att

förstainstansrätten skulle förordna om uppskov med verkställigheten av

förordningen.

Sverige har tillsammans med kommissionen, Danmark, Finland och

Förenade Kungariket intervenerat i målet på rådets sida. Sex företag har

intervenerat på Pfizers sida.

Förstainstansrättens ordförande ogillade i beslut den 30 juni 1999 de

interimistiska yrkandena. Pfizer överklagade beslutet till EG-domstolen

(mål C-329/99 P). Sverige yttrade sig till EG-domstolen och hävdade att

det överklagade beslutet inte var behäftat med något rättsligt fel. EG-

domstolen meddelade beslut den 18 november 1999. Domstolen lämnade

därvid överklagandet utan bifall.

T 70/99 (Ä 61/99); Alpharma Inc. mot Europeiska unionens råd

Alpharma Inc. har väckt talan i förstainstansrätten mot rådet med

yrkande om ogiltigförklaring av rådets förordning (EG) nr 2821/98 om

ändring, vad avser återkallande av tillstånd för vissa antibiotika, av

direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser i dess helhet eller i vart fall såvitt

avser förbudet mot zinkbacitracin. Alpharma yrkade även att

förstainstansrätten skulle förordna om uppskov med verkställigheten av

förordningen

Sverige har tillsammans med kommissionen och Finland intervenerat i

målet på rådets sida.

Förstainstansrättens ordförande ogillade i beslut den 30 juni 1999 de

interimistiska yrkandena.

Mål om förhandsavgörande

Avgjorda mål under år 1999

C 67/96 (Ä 111/96); Albany International BV mot Stichting

Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie; Begäran från Kantongerecht te

Arnhem, Nederländerna;

C 115/97, C 116/97 och C 117/97 (Ä 93/97); Brentjens''''

Handelsonderneming BV mot Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de

handel in bouwmaterialen; Begäran från Kantongerecht te Roermond,

Nederländerna;

C 219/97 (Ä 119/97); BV Maatschappij Drijvende Bokken, tidigare Bonn 

Begäran från Hoge Raad der Nederlanden, Nederländerna

Målen gällde frågan om ett avtal mellan arbetsmarknadens parter i en

viss bransch om obligatorisk anslutning till ett pensionssystem strider

mot konkurrensreglerna i EG-fördraget (artiklarna 85 och 86). Vidare var

frågan om en pensionsfond som inrättats genom ett sådant avtal skulle

anses som ett företag i fördragets mening och därigenom omfattas av

konkurrensreglerna.

Den svenska regeringen hävdade att ett sådant avtal och en sådan

pensionsfond inte omfattas av eller i vart fall inte strider mot

konkurrensreglerna.

I målen yttrade sig, förutom Sverige, parterna i de nationella målen,

kommissionen, Tyskland, Frankrike och Nederländerna.

EG-domstolen meddelade dom i målen den 21 september 1999.

Domstolen fann att sådana kollektivavtal, som avsågs i målen, inte

omfattas av artikel 85 i EG-fördraget och att fördraget inte hindrar att

anslutningen till en pensionsfond görs obligatorisk genom ett beslut av

en offentlig myndighet. Enligt domstolen är dock pensionsfonden att

jämställa med ett företag i fördragets mening och konkurrensreglerna

därför tillämpliga på pensionsfonden som sådan.

C 124/97 (Ä 76/97); Markku Juhani Läärä, Cotswold Microsystems Ltd, Oy

Transatlantic Software Ltd mot häradsåklagaren och den finska staten;

Begäran från Vasa hovrätt, Finland

Målet gällde frågan om EG-fördragets regler om bl.a. fri rörlighet för

tjänster (artikel 59) utgör hinder för vissa finska regler som ger ett

offentligrättsligt organ dels exklusiv rätt att bedriva spelverksamhet med

spelautomater, dels rätt att tillverka och sälja spelautomater.

Den svenska regeringen hävdade att de finska reglerna utgör en

inskränkning av den fria rörligheten för tjänster i artikel 59, men att

denna inskränkning rättfärdigas av allmänna intressen.

I målet yttrade sig, förutom den svenska regeringen, Läärä, Cotswold

Microsystems Ltd, Oy Transatlantic Software Ltd, kommissionen,

Finland, Belgien, Tyskland, Spanien, Nederländerna, Österrike, Portugal

och Förenade Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 21 september 1999. Domstolen

konstaterade att den finska lagstiftningen utgör hinder för friheten att

tillhandahålla tjänster, även om den inte innebär någon diskriminering på

grund av nationalitet. Enligt domstolen är inskränkningarna tillåtna,

eftersom de rättfärdigas av allmänna intressen och inte är

oproportionerliga.

C 140/97 (Ä 87/97); Walter Rechberger m.fl. mot österrikiska staten;

Begäran från Landesgericht Linz, Österrike

Målet gällde bl.a. frågor rörande skadeståndsansvar vid felaktigt

genomförande av EG-rätten. Det rörde sig dels om frågan om

skadeståndsansvar till följd av EES-avtalet kunde föreligga för tiden

innan Österrike blev medlem i gemenskapen, dels om det förhållandet att

artikel 7 i paketresedirektivet (90/314/EEG) inte hade genomförts i rätt

tid utgör en tillräckligt klar överträdelse för att skadeståndsansvar skall

föreligga när övriga delar av direktivet hade genomförts.

Den svenska regeringen hävdade att EG-domstolen inte är behörig att

uttala sig om tolkningen av EES-avtalet beträffande en EFTA-stat.

Vidare hävdade Sverige att det förhållandet att en enskild artikel i ett

direktiv inte har genomförts inte med automatik bör anses utgöra en

sådan klar överträdelse av EG-rätten som medför skadeståndsansvar.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, parterna i målet vid den nationella

domstolen, kommissionen, Frankrike och Förenade Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 15 juni 1999. Domstolen

konstaterade att den inte är behörig att uttala sig om tolkningen av EES-

avtalet när det gäller Österrikes tillämpning av avtalet för tiden innan

Österrike blev medlem i EU. Domstolen uttalade vidare att det

förhållandet att artikel 7 i paketresedirektivet (90/314/EEG) genomförts

på sådant sätt att endast de resor omfattas som har avresedatum tidigast

fyra månader efter det att direktivet i och med Österrikes medlemskap

skulle ha varit genomfört utgör en skadeståndsgrundande överträdelse av

gemenskapsrätten.

C 212/97 (Ä 114/97); Centros Ltd mot Erhvervs- og Selskabsstyrelsen;

Begäran från Höjesteret, Danmark

Målet gällde frågan om reglerna om fri etableringsrätt (artikel 52 i EG-

fördraget) hindrar att ett medlemsland vägrar registrering av en filial till

ett bolag som har säte i ett annat medlemsland, när bolaget önskar

upprätta filialen för att kringgå nationella regler om minsta aktiekapital.

Den svenska regeringen hävdade att ett medlemsland i ett sådant fall

har rätt att vägra registrering.

EG-domstolen meddelade dom den 9 mars 1999. Domstolen fann att

artiklarna 52 och 58 i EG-fördraget utgör hinder mot att en medlemsstat

vägrar registrering av en filial till ett bolag som har bildats i

överensstämmelse med lagstiftningen i en annan medlemsstat, i vilken

bolaget har sitt säte utan att där driva näringsverksamhet. Enligt domen

gäller detta även om inrättandet av filialen syftar till att göra det möjligt

för bolaget att driva hela sin verksamhet i den stat där filialen upprättas

och därigenom undgå tillämpning av denna stats bestämmelser om

bolagsbildning och krav i fråga om lägsta aktiekapital.

C 216/97 (Ä 120/97); J. Gregg och M. Gregg mot Commissioners of

Customs and Excise; Begäran från The VAT and Duties Tribunals i Belfast,

Irland

Målet gällde tolkningen av artikel 13 i sjätte mervärdesskattedirektivet

(77/388/EEG) och frågan om undantaget från skyldighet att erlägga

mervärdesskatt för vårdverksamhet skall gälla även om verksamheten

inte bedrivs av en juridisk person.

Den svenska regeringen hävdade att så skall vara fallet.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, en part i det nationella målet,

kommissionen, Tyskland, Nederländerna och Förenade Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 7 september 1999. Enligt domen

skall direktivet tolkas så att undantaget gäller även om verksamheten inte

bedrivs av en juridisk person.

C 222/97 (Ä 126/97); Manfred Trummer och Dr Peter Mayer; Begäran

från Oberster Gerichtshof Wien, Österrike

Målet gällde frågan om artikel 73 b i EG-fördraget om fri rörlighet för

kapital hindrar nationella regler, vilka innebär att inskrivning i ett

offentligt register av en fordran för erhållande av pantsäkerhet i en

fastighet kan ske endast i inhemsk valuta eller i guld.

Den svenska regeringen hävdade att artikel 73b i EG-fördraget skall

tolkas så att den hindrar nationella regler som inte tillåter upplåtelse av

panträtt i fast egendom till säkerhet för en fordran i utländsk valuta, men

att den inte hindrar nationella regler om inskrivning av pantbelopp i ett

offentligt register enbart i inhemsk valuta, under förutsättning att detta

inte innebär något hinder mot att upplåta panträtt till säkerhet för en

fordran i utländsk valuta.

EG-domstolen meddelade dom den 16 mars 1999. Domstolen fann att

artikel 73b i EG-fördraget utgör hinder för sådana nationella regler som

föreskriver en skyldighet att uttrycka inteckningar i den nationella

valutan, om inteckningarna ställts som säkerhet för en skuld i en annan

medlemsstats valuta.

C 241/97 (Ä 124/97); Anhängiggjort av försäkringsaktiebolaget Skandia

(publ); Begäran från Regeringsrätten, Sverige

Målet gällde tolkningen av första generationens försäkringsdirektiv

avseende liv- och skadeförsäkring (rådets direktiv 73/239/EEG och

79/267/EEG) i deras lydelser enligt tredje generationens

försäkringsdirektiv avseende liv- och skadeförsäkring (rådets direktiv

92/49/EEG och 92/96/EEG). Frågan var om en regel i

försäkringsrörelselagen (1982:713), som begränsar försäkringsbolags

ägande av aktier i ett aktiebolag till högst fem procent av röstetalet för

samtliga aktier i bolaget (femprocentsregeln), strider mot direktivet.

Den svenska regeringen hävdade att de berörda rättsakterna inte

hindrar en nationell reglering som den svenska.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, Skandia, kommissionen, Finland

och Norge.

EG-domstolen meddelade dom den 20 april 1999. Domstolen fann att

gemenskapsbestämmelserna utgör hinder för tillämpningen av en

nationell bestämmelse som innebär förbud för försäkringsföretag, såvitt

avser deras fria medel, att utan administrativt medgivande äga en större

andel av aktierna i ett svenskt eller utländskt aktiebolag än som svarar

mot fem procent av det totala röstetalet i bolaget i fråga.

C 293/97 (Ä 156/97); The Queen mot Secretary of State for the

Environment och Ministry of Agriculture Fisheries and Food, Ex parte:

H.A. Standley ym. och D.G.D. Metson ym.; Begäran från Divisional Court,

Förenade Kungariket

Målet gällde tolkningen av artiklarna 2 j och 3.1 samt bilaga 1 till rådets

direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från

jordbruket. Frågan var om den skyldighet som finns enligt direktivet att

förteckna vatten med föroreningar överstigande ett visst gränsvärde bara

gäller vatten där föroreningarna uteslutande kommer från jordbruket.

Den svenska regeringen hävdade att direktivet skall tolkas så att

skyldigheten att förteckna skall gälla i de fall som åtgärder mot utsläpp

från jordbruket kan leda antingen till att nitrathalten minskar under det i

direktivet angivna gränsvärdet eller till att nitrathalten inte kommer att

överstiga detta gränsvärde.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, ett par av parterna i det nationella

målet, kommissionen, rådet, Frankrike och Förenade Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 29 april 1999. Enligt domen är det

tillräckligt att utsläppen från jordbruket väsentligt bidrar till nitrathalten

för att direktivets bestämmelser skall bli tillämpliga.

C 305/97 (Ä 163/97); (1) Royscot Leasing Ltd Begäran från Court of Appeal,

London, Förenade Kungariket

Målet gällde tolkningen av andra och sjätte mervärdesskattedirektivet

(rådets direktiv 67/228/EEG respektive 77/388/EEG). Frågan var om

nationella bestämmelser, som utesluter rätt till avdrag för mervärdesskatt

vid köp av bilar som skall användas av den skattskyldige i dennes

verksamhet, är förenliga med direktiven.

Den svenska regeringen hävdade att medlemsländerna får behålla

sådana bestämmelser till dess att rådet enhälligt har beslutat om vilka

utgifter som inte skall berättiga till avdrag för mervärdesskatt.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, de tre klagandena i det nationella

målet, kommissionen, Danmark, Grekland, Frankrike, Irland, Finland

och Förenade Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 5 oktober 1999. Enligt domen

hindrar direktiven inte sådana nationella bestämmelser som frågan avsåg.

C 307/97 (Ä 169/97); Compagnie de Saint-Gobain mot Finanzamt Aachen-

Innenstadt; Begäran från Finanzgericht Köln, Tyskland

Målet gällde frågan om det är förenligt med artiklarna 52 och 58 i EG-

fördraget att en filial i Tyskland, som inte är en självständig juridisk

person och som innehas av ett bolag med säte i en annan medlemsstat,

inte kan få motsvarande skattelättnader på inkomster från tredje land

(som följer av ett dubbelbeskattningsavtal mellan Tyskland och tredje

land) som ett bolag med säte i Tyskland.

Den svenska regeringen hävdade att artiklarna 52 och 58 i EG-

fördraget inte utgör hinder mot att med avseende på

dubbelbeskattningsavtal och de förmåner som dessa kan innefatta

upprätthålla principen om att ett sådant avtal bara gäller de avtalsslutande

parterna emellan. Ett bolag med säte i ett medlemsland kan därför inte

åberopa ett dubbelbeskattningsavtal med ett annat medlemsland, där dess

filial bedriver verksamhet, och tredje land.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, parterna i det nationella målet,

kommissionen, Danmark och Portugal.

EG-domstolen meddelade dom den 21 september 1999. Enligt domen

utgör artiklarna 52 och 58 i EG-fördraget hinder mot att inte bevilja ett

fast driftställe i Tyskland, som tillhör ett bolag med begränsat ansvar

med säte i en annan medlemsstat, motsvarande skatteförmåner som gäller

för bolag med begränsat ansvar med säte i Tyskland. Domstolen uttalade

att hindret avser även befrielse från bolagsskatt på utdelning i enlighet

med dubbelbeskattningsavtal med tredje land.

C 319/97 (Ä 168/97); Åklagaren mot Antoine Kortas; Begäran från

Landskrona tingsrätt, Sverige

Målet gällde frågan om nationella föreskrifter skall få tillämpas, trots att

de strider mot ett direktiv som har direkt effekt, om en medlemsstat i

enlighet med bestämmelserna om den s.k. miljögarantin (artikel 100a.4 i

EG-fördraget) har anmält strängare nationella regler till kommissionen

och kommissionen inte har meddelat något beslut i anledning av

anmälan.

Den svenska regeringen hävdade att strängare nationella föreskrifter i

ett sådant fall skall få tillämpas.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, Antoine Kortas, kommissionen,

Danmark, Finland, Frankrike, Nederländerna och Österrike.

EG-domstolen meddelade dom den 1 juni 1999. Enligt domen får de

strängare nationella bestämmelserna inte tillämpas innan kommissionen

har fattat beslut i anledning av anmälan.

C 321/97 (Ä 172/97); Ulla-Brith[REDACTED_EFTERNAMN] och Susanne Wåkerås-
[REDACTED_EFTERNAMN] mot Svenska staten; Begäran från Stockholms tingsrätt, Sverige

Målet gällde frågan om svenska staten kan ådra sig skadeståndsansvar

för bristande genomförande av lönegarantidirektivets bestämmelser

under tiden före det svenska medlemskapet i EU.

Den svenska regeringen hävdade att EG-domstolen inte är behörig att

besvara frågor om tolkningen av EES-avtalet med avseende på

tillämpningen i en stat innan staten blev medlem i EU. Vidare hävdade

den svenska regeringen att anslutningsakten och EG-fördraget skall

tolkas så att principen om EG-rättens företräde framför nationell rätt inte

gäller förhållanden som uteslutande hänför sig till tiden innan en stat blev

medlem av EU och bunden av de grundläggande fördragen.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, parterna i det nationella målet,

kommissionen, Frankrike och Norge.

EG-domstolen meddelade dom den 15 juni 1999. Domstolen

konstaterade att den inte är behörig att uttala sig om tolkningen av EES-

avtalet vad avser tillämpningen i en stat innan den blev medlem i EU.

Domstolen uttalade vidare att skadeståndsskyldighet grundad på

gemenskapsrätten inte föreligger, om de omständigheter som skulle ligga

till grund för skadeståndsskyldighet inträffat före ifrågavarande

medlemsstats anslutning till gemenskapen.

C 346/97 (Ä 186/97); Braathens Sverige AB mot Riksskatteverket; Begäran

från länsrätten i Dalarnas län

Målet gällde frågan om regler om miljöskatt på inrikes flygtrafik strider

mot mineraloljedirektivet (92/81/EEG).

Parterna i det nationella målet och kommissionen yttrade sig i målet.

Den svenska regeringen yttrade sig inte.

EG-domstolen meddelade dom den 10 juni 1999. Enligt domen utgör

direktivet hinder för en sådan skatt som den i målet aktuella.

C 6/98 (Ä 48/98); ARD mot PRO; Begäran från Oberlandesgericht

Stuttgart, Tyskland

Målet gällde tolkningen av artikel 11.3 i direktiv 97/36/EG om ändring i

direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som

fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet

av sändningsverksamhet för television. Frågan var hur programtiden

skall beräknas vid fastställandet av antalet tillåtna reklampauser.

Den svenska regeringen hävdade att det är förenligt med direktivet att

tillämpa den s.k. nettometoden, som innebär att reklampauserna inte

räknas in i programtiden.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, parterna i det nationella målet,

kommissionen, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Förenade

Kungariket.

EG-domstolen meddelade dom den 28 oktober 1999. Enligt domen

utgör direktivet inte hinder för att nettometoden tillämpas.

C 44/98 (Ä 49/98); Överklagande från BASF Aktiengesellschaft; Begäran

från Bundespatentgericht, Tyskland

Målet gällde frågan om det är förenligt med artiklarna 30 och 36 i EG-

fördraget att kräva att en översättning av en patentskrift ges in till en viss

stats patentmyndighet för att ett patent som har meddelats av det

europeiska patentverket skall gälla i den staten.

Den svenska regeringen hävdade att översättningskravet inte strider

mot artikel 30.

I målet ytttrade sig, förutom Sverige, BASF AG, kommissionen och

samtliga övriga medlemsstater utom Luxemburg.

EG-domstolen meddelade dom den 21 september 1999. Enligt domen

utgör artikel 30 inte hinder för kravet på översättning.

Mål C 67/98 (Ä 52/98); Questore di Verona mot Diego Zenatti; Begäran

från Consiglio di Stato, Italien

Målet gällde frågan om EG-fördragets regler om fri rörlighet för tjänster

(artikel 59 i EG-fördraget) utgör hinder för italienska regler som, med

vissa undantag, förbjuder vadhållning samt ger vissa organ särskilda och

exklusiva tillstånd att bedriva vadslagningsverksamhet avseende

sportevenemang.

Den svenska regeringen hävdade att bestämmelserna i EG-fördraget

om fri rörlighet för tjänster inte hindrar en nationell lagstiftning som den

italienska.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, svaranden i det nationella målet,

kommissionen, Belgien, Tyskland, Spanien, Italien, Portugal, Finland

och Norge.

EG-domstolen meddelade dom den 21 oktober 1999. Enligt domen

strider en lagstiftning som den italienska inte mot reglerna om fri

rörlighet för tjänster om den är motiverad av ett socialpolitiskt syfte att

begränsa skadeverkningarna av vadhållningsverksamhet och

restriktionerna inte oproportionerliga i förhållande till detta syfte.

C 94/98 (Ä 69/98); The Queen mot The Licensing Authority, ex parte 1)

Rhône-Poulenc-Rorer Ltd och 2) May Begäran från

Divisional Court, Queen s Bench Division, Förenade Kungariket

Målet gällde förutsättningarna för parallellimport av läkemedel enligt

EG-fördragets regler om fri rörlighet för varor och direktiv 65/65/EEG

om harmonisering av nationella bestämmelser rörande farmaceutiska

specialiteter. Frågan i målet var vilka skillnader som får finnas mellan ett

läkemedel som beviljats försäljningstillstånd i importlandet enligt

direktiv 65/65/EEG och en parallellimporterad variant därav, utan att

parallellimportören och den nationella myndigheten behöver iaktta alla

krav i direktivet vid ansökan om respektive beviljande av

försäljningstillstånd för den parallellimporterade varianten.

Den svenska regeringen hävdade att man måste kunna acceptera vissa

skillnader mellan ett läkemedel som beviljats försäljningstillstånd

importlandet och en parallellimporterad variant därav. I annat fall skulle

läkemedelstillverkarna i praktiken kunna hindra parallellhandel genom

att införa smärre skillnader, som saknar medicinsk betydelse, mellan

läkemedelspreparat inom olika nationella marknader. De nationella

marknaderna skulle därigenom effektivt kunna avskärmas från varandra.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, en av parterna i det nationella

målet, kommissionen, Förenade Kungariket och Frankrike.

EG-domstolen meddelade dom den 16 december 1999. Enligt domen

kan vissa skillnader accepteras mellan det läkemedel som beviljats

försäljningstillstånd i importlandet och den parallellimporterade

varianten därav, utan att parallellimportören och den ansvariga

myndigheten behöver iaktta alla krav i det aktuella direktivet vid ansökan

om respektive beviljande av tillstånd för den parallellimporterad

varianten. Kraven vid ansökan om tillstånd behöver inte iakttas, om den

parallellimporterade varianten innehåller samma verksamma

beståndsdelar och har samma terapeutiska verkan, även om den

innehåller andra hjälpsubstanser och tillverkas enligt en annan

tillverkningsprocess. Detta förutsätter dock att den ansvariga

myndigheten i importlandet kan kontrollera att den parallellimporterade

varianten uppfyller krav avseende kvalitet, effektivitet och oskadlighet

vid normal användning och kan säkerställa en normal

säkerhetsövervakning.

C 167/98 (Ä 80/98); Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot Dr

Johannes Leon; Begäran från Oberster Gerichthof, Österrike

Målet gällde samma fråga som i det föregående redovisade målet C

222/97 (Ä 126/97).

Den svenska regeringen hävdade samma uppfattning som i det målet.

Efter det att målet C 222/97 hade avgjorts, återkallades begäran om

förhandsavgörande. EG-domstolen har avskrivit målet.

C 193/98 (Ä 94/98); Bötesmålet mot Alois Pfennigman; Begäran från

Oberlandesgericht Köln, Tyskland

Målet gällde tolkningen av artikel 2 i rådets direktiv 93/89/EEG om

medlemsstaternas tillämpning av skatter på vissa fordon som används för

godstransporter på väg och tullar och avgifter för användningen av vissa

infrastrukturer. Direktivet gäller motorfordon eller fordonskombinationer

uteslutande för godstransporter på väg som har en högsta totalvikt om

minst 12 ton. Frågan i målet var om det avgörande för bedömningen av

om ett fordon uteslutande är avsett för godstransporter på väg är på vilket

sätt fordonet används vid varje enskild tidpunkt eller hur det generellt är

avsett att användas.

Den svenska regeringen hävdade att det avgörande är hur fordonet

generellt är avsett att användas.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, Alois Pfennigman, Belgien,

Tyskland och kommissionen.

EG-domstolen meddelade dom i målet den 28 oktober 1999. Enligt

domen skall direktivet tolkas så att det är hur ett fordon generellt är

avsett att användas som är avgörande vid bedömningen av om fordonet

är avsett uteslutande för godstransporter på väg.

C 200/98 (Ä 91/98); (1) X AB (2) Y AB mot Riksskatteverket; Begäran från

Regeringsrätten, Sverige

Målet gällde tolkningen av reglerna om etableringsrätt och fri rörlighet

för kapital (artikel 52 jämförd med artikel 58 samt artiklarna 73 b och d i

EG-fördraget). Frågan var om en regel i lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt, som innebär att ett koncernbidrag inte får samma

skatterättsliga verkan, om ett svenskt moderbolag äger det mottagande

bolaget tillsammans med ett eller flera dotterbolag med säte i olika

medlemsstater, som om det svenska moderbolaget helt äger det

mottagande bolaget eller äger det tillsammans med utländska dotterbolag

som har säte i samma medlemsstat, är förenlig med fördragets

bestämmelser. I målet aktualiserades Regeringsrättens möjlighet att

begära förhandsavgörande enligt artikel 177 i EG-fördraget i ett mål som

gäller ett överklagat förhandsbesked från Skatterättsnämnden.

Den svenska regeringen hävdade att Regeringsrätten har rätt att begära

förhandsavgörande i ett sådant mål. I sak medgav regeringen att den

svenska koncernbidragsregeln strider mot gemenskapens bestämmelser

om fri etableringsrätt.

I målet yttrade sig, förutom Sverige, Riksskatteverket, Nederländerna

och kommissionen.

EG-domstolen meddelade dom den 18 november 1999. Domstolen

konstaterade att reglerna om etableringsrätt utgör hinder för sådana regler

som de i målet aktuella.

C 223/98 (Ä 104/98); Anhängiggjort av Adidas AG; Begäran från

Kammarrätten i Stockholm, Sverige

Målet gällde tolkningen av förordningen (EG) nr 3295/94 om åtgärder

för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller

hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och

pirattillverkade varor. Frågan var om regler, som innebär att namnen inte

lämnas ut på deklaranter eller mottagare av importerade varor, som

varumärkeshavaren funnit vara förfalskade, strider mot förordningen.

Belgien, Italien och kommissionen yttrade sig i målet. Den svenska

regeringen yttrade sig inte.

EG-domstolen meddelade dom den 14 oktober 1999. Enligt domen

utgör förordningen hinder för nationella rättsregler enligt vilka namn på

deklaranter eller mottagare av importerade varor, som av varumärkes-

havarna befunnits vara varumärkesförfalskningar, inte får lämnas ut till

varumärkeshavare.

C 185/99 (Ä 116/99); Riksskatteverket mot X, Y och Z; Begäran från

Regeringsrätten, Sverige

Målet gällde frågan om det strider mot reglerna om fri etableringsrätt och

fri rörlighet för kapital att det inte gäller samma regler om skattefrihet för

utdelning från dotterbolag till ett utländskt bolag med driftställe i Sverige

som för ett svenskt bolag.

Efter det att begäran om förhandsavgörande hade återkallats, avskrev

EG-domstolen målet.

C 186/99 (Ä 117/99); Riksskatteverket mot X; Begäran från

Regeringsrätten, Sverige

Frågan var densamma som i mål C 185/99 (se ovan).

Efter det att begäran om förhandsavgörande hade återkallats, avskrev

EG-domstolen målet.

Pågående mål

C 51/96 och C 191/97 (Ä 51/96 och Ä 106/97); Christelle Deliège mot Asbl

Ligue francophone de judo et disciplines associées m.fl.; Begäran från

Tribunal de première instance de Namur, Belgien

Målen gäller tolkningen av reglerna om fri rörlighet för tjänster och om

fri etableringsrätt samt konkurrensreglerna. Frågan är om ett system med

uttagningar till vissa internationella idrottstävlingar som innebär att

endast ett visst antal idrottare från varje land får delta strider mot

gemenskapsbestämmelserna.

Den svenska regeringen har hävdat att idrottsutövning i regel inte är en

ekonomisk aktivitet och att uttagningsförfarandet därför inte omfattas av

gemenskapens rättsregler.

Förutom Sverige har parterna inför den nationella domstolen,

kommissionen, Belgien, Danmark, Tyskland, Grekland, Frankrike,

Nederländerna, Österrike, Finland, Italien , Spanien och Norge yttrat sig i

båda eller något av målen.

Generaladvokaten har den 18 maj 1999 meddelat förslag till

avgörande. Enligt detta är en sportaktivitet, där idrottsutövaren får

ekonomiska förmåner i form av sponsorersättning eller stipendier av sitt

nationella förbund, en ekonomisk aktivitet som omfattas av reglerna i

EG-fördraget. Det strider dock inte mot reglerna om fri rörlighet för

tjänster att tillämpa nationella uttagningskvoter för deltagande i vissa

större internationella idrottstävlingar.

C 292/97 (Ä 153/97); Anhängiggjort av Kjell[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl.; Begäran från

Regeringsrätten, Sverige

Målet gäller frågan om den fördelning av mjölkkvoter på enskilda

producenter som gjordes i Sverige i samband med att mjölkkvots-

systemet infördes här, särskilt fördelningen av mjölkkvoter på dem som

startat ny produktion eller ökat sin produktionskapacitet, är förenlig med

rådets förordning (EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift

inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter och med den EG-rättsliga

likabehandlingsprincipen (bl.a. artikel 40.3 i EG-fördraget).

Sverige har hävdat att de EG-rättsliga bestämmelserna inte hindrar en

sådan reglering som den svenska.

I målet har, förutom Sverige, kommissionen och två av parterna i det

nationella målet yttrat sig.

Generaladvokaten har den 26 januari 1999 meddelat sitt förslag till

avagörande. Enligt detta strider en sådan fördelning som den svenska inte

mot gemenskapsbestämmelserna.

C 424/97 (Ä 4/98); Salomone Haim mot Kassenzahnärztliche Vereinigung

Nordrhein; Begäran från Landgericht Düsseldorf, Tyskland

Målet rör principerna för en medlemsstats skadeståndsansvar vid

överträdelser av gemenskapsrätten. Frågan är bl.a. om ett

offentligrättsligt organ i en medlemsstat kan bli skadeståndsskyldigt

jämte medlemsstaten på grund av beslut som dess tjänstemän fattar.

Den svenska regeringen har hävdat att det inte finns något hinder för

en medlemsstat att på nationell nivå bestämma att ett självständigt

offentligt organ är skadeståndsansvarigt jämte medlemsstaten, så länge

som en sådan ordning inte innebär att den enskildes rättigheter enligt de

gemenskapsrättsliga principerna försvagas.

I målet har, förutom Sverige, parterna i det nationella målet,

kommissionen, Tyskland, Grekland, Spanien, Italien, Danmark,

Frankrike och Förenade Kungariket yttrat sig.

Generaladvokaten har den 19 maj 1999 meddelat sitt förslag till

avgörande. Enligt detta finns det inget som hindrar nationella regler om

att ett offentligrättsligt organ kan vara skadeståndsskyldigt jämte

medlemsstaten vid överträdelser av gemenskapsrätten.

C 222/98 (Ä 108/98); Hendrik van der Woude mot Stichting Beatrixoord;

Begäran från Kantongericht te Groningen, Nederländerna

Målet gäller tolkningen av konkurrensreglerna (artiklarna 85 och 86 i

EG-fördraget). Frågan är om överenskommelser om sjukförsäkrings-

förmåner i ett kollektivavtal för sjukvårdssektorn kan anses strida mot

konkurrensreglerna.

Den svenska regeringen har hävdat att sådana avtal om

sjukförsäkringar inte omfattas av och i vart fall inte strider mot

konkurrensreglerna.

I målet har, förutom Sverige, har van der Woude, Nederländerna,

Förenade Kungariket och kommissionen yttrat sig.

Den svenska regeringen har även begärt att få yttra sig muntligen.

Målet har förklarats vilande i avvaktan på att dom meddelas i de i det

föregående (avsnitt 3.1) nämnda målen C 67/96 m.fl. Dom meddelades i

dessa mål den 21 september 1999.

C 236/98 (Ä 119/98); Jämställdhetsombudsmannen (JämO) mot Örebro

läns landsting; Begäran från Arbetsdomstolen, Sverige

Målet gäller tolkningen av artikel 119 (nu artikel 141) i EG-fördraget och

rådets direktiv 75/117/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar

om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män. Frågan

är om ersättning för obekväm arbetstid och värde av arbetstids-

förkortning skall beaktas vid lönejämförelse mellan en manlig och

kvinnlig arbetstagare som utför likvärdigt arbete i den mening som avses

i artikel 119.

Skriftliga yttranden har getts in av parterna i det nationella målet,

Finland och kommissionen. Den svenska regeringen har inte yttrat sig.

Generaladvokaten har den 16 december 1999 meddelat sitt förslag till

avgörande. Enligt detta skall artikel 119 och det aktuella direktivet tolkas

så att varje enskild del av lönen skall beaktas för sig, när en lön består av

flera delar såsom grundlön och ersättning för obekväm arbetstid. Vidare

skall en helhetsbedömning göras, när det är svårt eller omöjligt att

särskilja de olika delarna av lönen. Om den "diskriminerade

arbetstagaren" arbetar färre timmar än jämförelsepersonen och

arbetsgivaren betraktar nedlagda timmar som en likvärdig arbetsvecka,

skall slutligen den "diskriminerade arbetstagarens" och jämförelse-

personens grundlöner jämföras utan att justera den förstnämnda

arbetstagarens lön i förhållande till arbetstidsförkortningen.

C 310/98 (Ä 146/98), Hauptzollamt Neubrandenburg mot Met-Trans;

Begäran från Bundesfinanzgerichthof, Tyskland

Målet gäller tolkningen av kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93

av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.

Frågan är vilka krav som skall ställas på bevisningen i fråga om den ort

där en överträdelse faktiskt har skett av gemenskapens tullregler i

samband med import av varor från tredje land.

Den svenska regeringen har hävdat att det inte finns någon grund för

att inskränka de tillåtna bevismedlen till vissa officiella dokument när en

sådan inskränkning inte framgår av bestämmelserna.

I målet har, förutom Sverige, en av parterna i det nationella målet,

Nederländerna och kommissionen yttrat sig.

Generaladvokaten har den 9 december 1999 meddelat sitt förslag till

avgörande. Enligt detta kan bevisning förebringas med andra bevismedel

än handlingar från kompetenta myndigheter.

C 344/98 (Ä 167/98); (1) Masterfoods Limited mot HB Ice Cream Limited

(2) HB Ice Cream Limited mot Masterfoods Limited under firmanamnet

Mars Ireland; Begäran från Supreme Court, Irland

Målet gäller frågan om det strider mot konkurrensreglerna i EG-fördraget

(artiklarna 85.1 och 86) att tillämpa avtal som innebär att en tillverkare

av glass tillhandahåller frysdiskar till detaljhandlare utan direkt kostnad

på villkor att återförsäljaren i denna frysdisk endast får förvara sådan

glass som levereras av tillverkaren.

Den svenska regeringen har hävdat att tillämpningen av sådana

frysdiskavtal strider mot artikel 85.1, om frysdiskarna tillhandahålls

försäljningsställen som saknar andra frysdiskar, om det är svårt för

konkurrenter att vinna inträde på den nationella marknaden eller att öka

sina marknadsandelar där och det aktuella avtalsnätet i väsentlig mån

bidrar till en avskärmning av marknaden. Den svenska regeringen har

vidare hävdat att det strider mot artikel 86 att en tillverkare/leverantör av

glass som innehar en dominerande ställning på en väsentlig del av

marknaden förmår detaljhandlare, som inte har några andra frysdiskar, att

sluta sådana avtal. Förutsättningen i båda fallen är att beteendet kan

påverka handeln mellan medlemsstater.

I målet har, förutom Sverige, parterna i det nationella målet, Frankrike,

Italien, Förenade Kungariket och kommissionen ingett skriftliga

yttranden.

C 372/98 (Ä 172/98); The Queen mot Ministry of Agriculture, Fisheries and

Food, ex parte J.H. Cooke Begäran från Queen s Bench, Förenade

Kungariket

Målet gäller tolkningen av artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 1765/92

om upprättandet av ett stödsystem för producenter av vissa

jordbruksgrödor och artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr

762/94 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr

1765/92 avseende programmet för arealuttag. Frågan är om mark som

var gräsbevuxen föregående år, om gräset har slagits och använts som

ensilage, utgör "ett område som under föregående år har odlats i syfte att

ge en skörd" som ger rätt till kompensationsbetalning enligt förordningen

(EEG) nr 1765/92.

Den svenska regeringen har hävdat att bestämmelserna skall tolkas så

att de innefattar mark som var gräsbevuxen föregående år, under

förutsättning att gräset har skördats.

I målet har, förutom Sverige, sökanden i det nationella målet,

Danmark, Finland, Förenade Kungariket och kommissionen yttrat sig.

EG-domstolen kommer att hålla muntlig förhandling i målet den 27

januari 2000.

C 405/98 (Ä 185/98); Konsumentombudsmannen (KO) mot Gourmet

International Products Aktiebolag (GIP); Begäran från Stockholms

tingsrätt, Sverige

Målet gäller frågan om reglerna om fri rörlighet för varor och tjänster

(artiklarna 30 och 59 i EG-fördraget) hindrar ett förbud mot

alkoholreklam, såsom det förbud som finns i 2 § alkoholreklamlagen, och

om ett sådant förbud kan anses befogat och proportionellt för att skydda

människors hälsa och liv.

Den svenska regeringen har hävdat att reglerna om fri rörlighet för

varor och tjänster inte hindrar ett sådant förbud och att förbudet är

befogat och proportionellt med hänsyn till intresset att skydda

människors hälsa och liv.

I målet har, förutom Sverige, parterna i det nationella målet, Frankrike,

Finland, Norge och kommissionen ingett skriftliga yttranden.

C 406/98 (Ä 198/98); Hauptzollamt Neubrandenburg mot Sagpol S.C.;

Begäran från Bundesfinanzhof, Tyskland

Målet gäller samma fråga som i det föregående nämnda målet C 310/98.

Den svenska regeringen har hävdat samma uppfattning som i det

målet.

Generaladvokaten har den 9 december 1999 meddelat sitt förslag till

avgörande. Förslaget har samma innehåll som i mål C 310/98.

C 407/98 (Ä 195/98);[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] mot Fogelqvist;

Begäran från Överklagandenämnden för högskolan, Sverige

Målet gäller tolkningen av artikel 2.1 och 2.4 i rådets direktiv

76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av

kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning,

befordran samt arbetsvillkor. Frågan är om direktivet hindrar sådana

regler om positiv särbehandling vid tjänstetillsättningar som finns i

förordningen (1995:936) om vissa anställningar som professor och

forskarassistent vilka inrättas i jämställdhetssyfte samt i 4 kap. 15 § och i

15a § högskoleförordningen (1993:100).

Den svenska regeringen har hävdat att direktivet inte hindrar sådana

regler.

I målet har, förutom Sverige, en av parterna i det nationella målet och

kommissionen yttrat sig.

Generaladvokaten har den 16 november 1999 meddelat sitt förslag till

avgörande. Enligt detta skall målet avvisas, eftersom Överklagande-

nämnden inte är att anse som en domstol och därför inte behörig att

begära förhandsavgörande. I andra hand anses att direktivet hindrar den

aktuella svenska regleringen i förordningen (1995:936) om vissa

anställningar som professor och forskarassistent. Bedömningen förändras

inte om lagstiftningen ifråga är begränsad till tillsättning av ett på

förhand bestämt antal tjänster eller tjänster som inrättats som ett led i en

högskolas beslutade program eller av att den endast tillämpas på lägre

eller högre tjänster. Direktivet hindrar däremot inte svensk förvaltnings-

praxis, enligt vilken sökande som tillhör underrepresenterat kön får ges

företräde framför en medsökande av motsatt kön, förutsatt att de sökande

i merithänseende kan anses jämförliga eller i det närmaste jämförliga och

under förutsättning att den nationella lagstiftningen ålägger myndigheten

att i fråga om kandidater av icke underrepresenterat kön beakta

personliga omständigheter.

C 473/98 (Ä 28/98); Kemikalieinspektionen mot Toolex Alpha AB; Begäran

från Kammarrätten i Stockholm, Sverige

Målet gäller frågan om reglerna om fri rörlighet för varor (artikel 30-36 i

EG-fördraget) hindrar ett förbud mot yrkesmässig användning av

trikloretylen.

Den svenska regeringen har hävdat att ett sådant förbud är befogat

enligt artikel 36 i EG-fördraget, om dispens från förbudet medges när det

inte finns något användbart alternativ tillgängligt för att lösa ett företags

behov och användning av trikloretylen inte medför en oacceptabel

exponering.

I målet har, förutom Sverige, parterna i det nationella målet och

kommissionen yttrat sig.

EG-domstolen kommer att hålla muntlig förhandling i målet den

8 februari 2000.

C 95/99, C 96/99, C 97/99, C 98/99 (Ä 76/99); Mervet[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. mot

Bundesanstalt für Arbeit m.fl.; Begäran från Bundessozialgericht, Tyskland

Målen gäller tolkningen av rådets förordning 1408/71/EEG om

tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

Frågan är om och under vilka förutsättningar reglerna i förordningen är

tillämpliga på statslösa.

Den svenska regeringen har hävdat att förordningen även skall gälla

statslösa.

C 150/99 (Ä 93/99); Staten mot Stockholm Lindöpark AB et v.v.; Begäran

från Svea hovrätt, Sverige

Målet gäller bl.a. tolkningen av artikel 13 i sjätte mervärdes-

skattedirektivet (rådets direktiv 77/388/EEG). Frågan är om direktivet

hindrar nationella regler som innebär ett generellt undantag från

skatteplikt när det gäller tillhandahållande av anläggning för

sportutövning. Frågan är vidare om det kan utgöra en rättighet för en

enskild att vara skattskyldig enligt direktivet och därmed även omfattas

av reglerna om avdragsrätt. Slutligen är frågan om det svenska

genomförandet av direktivet när det gäller undantagen från

skattskyldighet (3 kap. 2 § mervärdesskattelagen [1994:200]) är sådant

att det kan grunda skadeståndsskyldighet.

Den svenska regeringen har inte yttrat sig skriftligen. Justitiekanslern,

som företräder staten i det nationella målet, har däremot yttrat sig till EG-

domstolen.

C 157/99 (Ä 120/99); B.S.M. Smits-Geraets mot Stichting Ziekenfonds VGZ

samt H.T.M. Peerbooms mot Stichting CZ groep zorgverzekeringen;

Begäran från Arrondissementsrechtbank, Nederländerna

Målet gäller i huvudsak frågan om reglerna om fri rörlighet för tjänster

hindrar en nationell reglering om skyldighet att inhämta förhandstillstånd

för sjukvård i en annan medlemsstat, när vården helt eller delvis skall

bekostas inom ramen för det sociala trygghetssystemet i den medlemsstat

där den berörde personen är bosatt.

Den svenska regeringen har i första hand hävdat att rätten till sådana

vårdförmåner inte omfattas av reglerna om fri rörlighet för tjänster. I

andra hand har den svenska regeringen hävdat att ett krav på

förhandstillstånd i och för sig innebär ett hinder för friheten att

tillhandahålla tjänster, men att ett tillståndskrav är motiverat och

berättigat. Detta för att säkerställa en läkar- och sjukhusvård som är väl

avvägd och tillgänglig för alla och för att inte allvarligt rubba den

ekonomiska balansen i det sociala trygghetssystemet.

C 180/99 (Ä 114/99); Meriem Addou mot Land Nordrhein-Westfalen;

Begäran från Bundessozialgericht, Tyskland

Målet gäller samma fråga som C 95/99 m.fl., med den skillnaden att

frågeställningen gäller flyktingar, och inte statslösa.

Den svenska regeringen har hävdat samma uppfattning som i de i det

föregående redovisade målen C 95/99 m.fl. och gjort gällande att även

flyktingar skall omfattas av förordningen.

C 226/99 (Ä 135/99); SIPLES Srl i likvidation mot Ministero delle Finanze

m.fl.; Begäran från Tribunale di Genova

Målet gäller tolkningen av artikel 244 i förordningen (EEG) nr 2913/92

om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen. Frågan är om bara

tullmyndigheten eller även en nationell domstol, till vilken ett tullbeslut

har överklagats, har rätt att besluta att verkställigheten av beslutet skall

uppskjutas.

Den svenska regeringen har hävdat att förordningen inte hindrar att

medlemsstaterna föreskriver att nationell domstol har rätt att meddela ett

sådant beslut.

C 240/99 (Ä 143/99); Försäkringsaktiebolaget Skandia (publ); Begäran

från Regeringsrätten, Sverige

Frågan i målet gäller om Skandias tilltänkta åtagande att mot

marknadsmässig ersättning bedriva ett helägt dotterbolags livförsäkrings-

verksamhet skall anses utgöra en "försäkringstransaktion" som är

undantagen från mervärdesskatt enligt artikel 13 B a i sjätte

mervärdesskattedirektivet 77/388/EEG.

Den svenska regeringen har hävdat att ett försäkringsbolags åtagande

att bedriva ett helägt dotterbolags försäkringsverksamhet inte till någon

del utgör en "försäkringstransaktion". Den eller de tjänster som Skandia

tillhandahåller dotterbolaget skall därför vara mervärdesskattepliktiga.

C 226/99 (Ä 159/99); Vehicle Inspectorate mot Skills Motor Coaches Ltd

m.fl.; Begäran från Nottingham Magistrates Court

Målet gäller tolkningen av förordningen (EEG) nr 3821/85 om

färdskrivare vid vägtransporter. Frågan är om restid för att överta ett

fordon med färdskrivare på annan plats än vid driftstället respektive tid

under vilken föraren kört nationell linjetrafik innan föraren kört ett

fordon med färdskrivare skall registreras på färdskrivarens diagramblad

som "annan arbetstid" enligt artikel 15.2 och 15.3 i förordningen.

Den svenska regeringen har hävdat att sådan tid skall registreras på

färdskrivarens diagramblad som "annan arbetstid". Detta för att

säkerställa regelverkets syfte, nämligen att kunna kontrollera att reglerna

om kör- och viloperioder efterlevs.

C-255/99 (Ä 154/99); Anna Humer; Begäran frånOberster Gerichtshof,

Österrike

Målet gäller tolkning av vissa bestämmelser i dels rådets förordning nr

1408/71/EEG om tillämpningen av systemen för social trygghet när

anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom

gemenskapen, dels rådets förordning nr 1612/68/EEG om arbetskraftens

fria rörlighet inom gemenskapen, mot bakgrund främst av reglerna om fri

rörlighet för arbetstagare i artikel 48 i EG-fördraget.

Frågan gäller tolkningen av begreppet "familjeförmån" i artikel 4.1 h) i

förordning 1408/71 och begreppet "social förmån" i artikel 7.2 i

förordning 1612/68. Frågorna har uppkommit i ett mål där ett i Frankrike

bosatt österrikiskt barn kräver bidragsförskott enligt österrikisk

lagstiftning.

Den svenska regeringen har yttrat sig och hävdat att bidragsförskottet

inte är vare sig en familjeförmån eller en social förmån i den mening som

avses i de aktuella förordningarna.

C-309/99 (Ä 172/99); J.C.J. Wouters m.fl. mot Algemene Raad van de

Nederlandse orde van Advocaten; Begäran från Raad van State,

Nederländerna

Målet gäller bl.a. frågan om reglerna om fri etableringsrätt och fri

rörlighet för tjänster hindrar nationella regler om att advokatverksamhet

inte får bedrivas i sådant organiserat samarbete med annan än advokat,

där deltagarna inom ramen för samarbetet för gemensam räkning och

under gemensam risk delar beslutsmakten eller det slutgiltiga ansvaret

sinsemellan.

Den svenska regeringen har hävdat att reglerna om fri etableringsrätt

och fri rörlighet för tjänster inte hindrar sådana nationella regler. Om en

inskränkning i dessa friheter skulle föreligga, måste den i vart fall anses

berättigad.

C-441/99 (Ä 206/99); Riksskatteverket mot Soghra Gharehveran; Begäran

från Högsta domstolen, Sverige

Målet gäller tolkningen av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning

av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid

arbetsgivarens insolvens och av anslutningsakten. Frågan är om det

undantag som gäller för Sverige beträffande en anställd som ensam eller

tillsammans med nära anförvanter äger en väsentlig del av företaget och

hade ett betydande inflytande över verksamheten är tillämpligt på en

anställd som själv inte ägde någon andel i företaget men vars nära

anförvant ägde en väsentlig del däri.

Tiden för att inge skriftliga yttranden till EG-domstolen löper ut i

februari 2000.

Bilaga 4: Viktiga domar meddelade av EG-domstolen

under 1999

Fri rörlighet för varor

Mål C-255/97 Pfeiffer Großhandel GmbH och Löwa Warenhandel

GmbH, dom 11 maj 1999. Förhandsavgörande Artiklarna 30 och 52 i

EG-fördraget (nu artiklarna 28 EG och 43 EG i ändrad lydelse)

Industriell och kommersiell äganderätt Firmanamn.

Mål C-124/97 Markku Juhani Läärä, Cotswold Microsystems Ltd, Oy

Transatlantic Software Ltd mot häradsåklagaren i Jyväskylä och finska

staten, dom 21 september 1999. Förhandsavgörande Frihet att

tillhandahålla tjänster Ensamrätt att bedriva verksamhet

Penningautomater.

Mål C-379/97 Pharmacia t.ex. rätten till vistelse, utbildning och arbete,

som anställd eller egenföretagare, liksom principen om icke-

diskriminering i förhållande till medborgarna i den stat man vistas i.

Europeiska rådet stöder målet att medborgare i tredje land som lagligen

vistats längre tid skall erbjudas möjlighet att få medborgarskap i den

medlemsstat där de vistas.

Hantering av migrationsströmmar

22. Europeiska rådet framhåller behovet av att migrationsströmmarna

hanteras effektivare i alla skeden. Det efterlyser informationskampanjer, i

nära samarbete med ursprungs- och transitländerna, om de faktiska

möjligheterna för laglig invandring samt förebyggande av all form av

människohandel. En gemensam, aktiv politik angående viseringar och

falska dokument bör vidare utvecklas och då omfatta ett närmare

samarbete mellan EU:s konsulat i tredje land och vid behov inrättande av

viseringskontor som är gemensamma för EU.

23. Europeiska rådet är fast beslutet att hantera den olagliga invandringen

vid källan, särskilt genom att bekämpa dem som sysslar med

människohandel och ekonomiskt utnyttjande av migranter. Det yrkar på

att lagstiftning skall antas om stränga påföljder för detta grova brott.

Rådet uppmanas att före utgången av 2000 på grundval av förslag från

kommissionen anta lagstiftning om detta. Medlemsstaterna bör

tillsammans med Europol, inrikta sina ansträngningar på att upptäcka och

upplösa de kriminella nätverk som berörs. Rättigheterna för offren för

sådan verksamhet skall säkerställas, i synnerhet när det gäller kvinnor

och barn.

24. Europeiska rådet efterlyser ett närmare samarbete och ömsesidigt

tekniskt bistånd mellan medlemsstaternas gränskontrollorgan, t.ex.

utbytesprogram och tekniköverföring, särskilt för sjögränser samt att

kandidatländerna skyndsamt engageras i detta samarbete. Rådet

välkomnar i detta sammanhang samförståndsavtalet mellan Italien och

Grekland för att öka samarbetet mellan dessa båda stater i Adriatiska

havet och Joniska havet vid bekämpningen av organiserad brottslighet,

smuggling och människohandel.

25. Till följd av Schengenregelverkets införlivande i unionen måste

kandidatländerna fullt ut godta det regelverket och ytterligare åtgärder

som bygger på detta. Europeiska rådet betonar vikten av att unionens

kommande yttre gränser effektivt kontrolleras av utbildade specialister.

26. Europeiska rådet efterlyser en utveckling av biståndet till ursprungs-

och transitländer i syfte att främja frivilligt återvändande och hjälpa

myndigheterna i dessa länder att öka sin förmåga att effektivt bekämpa

människohandel och klara sina återtagandeskyldigheter gentemot

unionen och medlemsstaterna.

27. Amsterdamfördraget gav gemenskapen befogenheter när det gäller

återtagande. Europeiska rådet uppmanar rådet att sluta avtal om

återtagande eller införa standardklausuler i andra avtal mellan Europeiska

gemenskapen och relevant tredje land eller relevanta grupper av länder.

Regler om internt återtagande bör också övervägas.

ETT EUROPEISKT OMRÅDE MED VERKLIG RÄTTVISA

28. I ett europeiskt område med verklig rättvisa bör inte individer och

företag hindras eller avskräckas från att utöva sina rättigheter på grund av

att medlemsstaternas rättsliga och administrativa system är oförenliga

eller komplicerade.

Bättre tillgång till rättvisa i Europa

29. För att underlätta tillgången till rättvisa uppmanar Europeiska rådet

kommissionen att i samarbete med andra relevanta forum, t.ex.

Europarådet, lansera en informationskampanj och publicera lämpliga

"användarguider" om det rättsliga samarbetet inom unionen och om

medlemsstaternas rättssystem. Det efterlyser vidare ett lättillgängligt

informationssystem som underhålls och uppdateras via ett nätverk av

behöriga nationella myndigheter.

30. Europeiska rådet uppmanar rådet att på grundval av förslag från

kommissionen upprätta miniminormer för att säkerställa en tillräckligt

hög nivå på rättshjälp i gränsöverskridande fall i hela unionen samt

särskilda, gemensamma regler för förenklade och påskyndade för-

faranden vid mindre, gränsöverskridande konsument- och handelstvister,

underhållstvister samt vid obestridda fordringar. Alternativa utom-

rättsliga förfaranden bör också inrättas av medlemsstaterna.

31. Gemensamma miniminormer bör slås fast för flerspråkiga formulär

eller dokument som kan användas i gränsöverskridande domstolsärenden

i hela unionen. Formulären eller dokumenten bör sedan godtas av alla

parter som giltiga dokument i alla rättsliga förfaranden inom unionen.

32. Med beaktande av kommissionens meddelande bör miniminormer för

skydd av brottsoffer utarbetas, särskilt offrens tillgång till rättvisa och

rätt till skadestånd, inbegripet för juridiska kostnader. Det bör dessutom

inrättas nationella program för att finansiera såväl statliga som icke-

statliga åtgärder för bistånd till och skydd av offren.

Ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden

33. Ett ökat ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden och domar

samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta

samarbetet mellan myndigheter och det rättsliga skyddet av enskildas

rättigheter. Europeiska rådet stöder därför principen om ömsesidigt

erkännande, som enligt dess förmenande bör bli en hörnsten i det

rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga

området inom unionen. Principen bör gälla såväl domar som andra

avgöranden som fälls av rättsliga myndigheter.

34. När det gäller civilrättsliga ärenden uppmanar Europeiska rådet

kommissionen att lägga fram förslag om en ytterligare minskning av de

mellanliggande åtgärder som fortfarande krävs för att möjliggöra

erkännandet och verkställigheten av avgörandena och domarna i den

anmodade staten. Som ett första steg bör dessa mellanliggande

förfaranden avskaffas när det gäller beslut i mindre konsument- och

handelstvister och vissa domar vid familjerättsliga processer (t.ex.

underhållstvister och umgängesrätt). Sådana beslut skulle automatiskt

erkännas i hela unionen utan några mellanliggande förfaranden eller

grunder för att vägra verkställighet. Detta kunde ske i samband med att

miniminormer fastställs för vissa aspekter av den civilprocessrättsliga

lagstiftningen.

35. I fråga om straffrättsliga ärenden anmodar Europeiska rådet

medlemsstaterna att utan dröjsmål ratificera 1995 och 1996 års EU-

konventioner om utlämning. Europeiska rådet anser att det formella

utlämningsförfarandet bör avskaffas bland medlemsstaterna när det gäller

personer som är på flykt undan rättvisan efter att ha fått sin slutgiltiga

dom och ersättas med enkelt överförande av personerna i enlighet med

artikel 6 i EU-fördraget. Förfaranden för brådskande utlämningsärenden

bör också övervägas utan att detta påverkar principen om rättvis

prövning. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att mot bakgrund av

Schengenkonventionen lägga fram förslag i frågan.

36. Principen om ömsesidigt erkännande bör också gälla för beslut som

föregår en rättegång, särskilt för de beslut som skulle göra det möjligt för

de behöriga myndigheterna att snabbt säkra bevismaterial och beslagta

tillgångar som lätt kan flyttas; bevismaterial som lagligen samlats in av

en medlemsstats myndigheter bör godtas som bevis inför domstol i en

annan medlemsstat, med hänsyn till de normer som är tillämpliga där.

37. Europeiska rådet anmodar rådet och kommissionen att senast i

december 2000 anta ett åtgärdsprogram för att kunna genomföra

principen om ömsesidigt erkännande. I detta program bör också arbetet

påbörjas med en europeisk exekutionstitel och de delar av processrätten

för vilka gemensamma miniminormer är nödvändiga för att underlätta

tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande samtidigt som

medlemsstaternas grundläggande rättsprinciper respekteras.

Bättre överensstämmelse mellan lagstiftningarna på det civilrättsliga

området

38. Europeiska rådet uppmanar rådet och kommissionen att utarbeta en

ny processrättslagstiftning för gränsöverskridande mål, särskilt när det

gäller sådana inslag som bidrar till att underlätta det rättsliga samarbetet

och till att stärka rätten att få sin sak prövad i domstol, t.ex. interimistiska

åtgärder, bevisupptagning, beslut om penningutbetalningar och

tidsfrister.

39. I fråga om materiell rätt uppmanas rådet att genomföra en

övergripande undersökning om behovet av en tillnärmning av

medlemsstaternas civilrättsliga lagstiftning för att undanröja hinder mot

smidigt fungerande civilrättsliga förfaranden när detta är nödvändigt.

Rådet bör rapportera om detta senast 2001.

KAMP MOT BROTTSLIGHETEN I HELA UNIONEN

40. Europeiska rådet är starkt engagerat för att förstärka kampen mot

grov organiserad och gränsöverskridande brottslighet. En hög säkerhets-

nivå inom området med frihet, säkerhet och rättvisa förutsätter ett

effektivt och övergripande förhållningssätt i kampen mot alla former av

brottslighet. En väl avvägd utveckling av åtgärderna mot brottslighet på

unionsnivå bör uppnås samtidigt som enskildas och ekonomiska aktörers

frihet och juridiska rättigheter skyddas.

Att förebygga brottslighet på unionsnivå

41. Europeiska rådet uppmanar till en integrering av de

brottsförebyggande aspekterna i åtgärderna mot brottslighet och till en

vidareutveckling av de nationella brottsförebyggande programmen.

Gemensamma prioriteringar bör utarbetas och fastställas för brotts-

förebyggande åtgärder i unionens yttre och inre politik, och dessa bör

beaktas vid utarbetandet av ny lagstiftning.

42. Utbytet av bästa praxis bör utvecklas, nätverket av behöriga

nationella myndigheter för brottsförebyggande åtgärder och samarbete

mellan nationella brottsförebyggande organisationer bör stärkas, och

möjligheten att skapa ett program som finansieras av gemenskapen bör

utforskas. Ungdomsbrottslighet, brottslighet i städerna och narkotika-

relaterad brottslighet skulle kunna få högsta prioritet.

Utökat samarbete när det gäller brottsbekämpning

43. Samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter vid utredningar av

gränsöverskridande brottslighet i varje medlemsstat bör leda till största

möjliga nytta. Europeiska rådet uppmanar till att det utan dröjsmål bildas

gemensamma utredningsgrupper i enlighet med fördraget, som ett första

steg i kampen mot narkotikahandel och människohandel samt terrorism.

De bestämmelser som skall fastläggas i detta avseende bör tillåta

företrädare för Europol att när så är lämpligt delta i sådana grupper i en

stödjande funktion.

44. Europeiska rådet uppmanar till inrättandet av en europeisk

aktionsgrupp med europeiska polischefer som i samarbete med Europol

skall utbyta erfarenheter, bästa praxis och information om aktuella

tendenser i gränsöverskridande brottslighet samt bidra till planeringen av

operativa åtgärder.

45. Europol har en nyckelroll när det gäller att stödja brottsförebyggande

åtgärder, analyser och utredningar i hela unionen. Europeiska rådet

uppmanar rådet att ge Europol nödvändigt stöd och nödvändiga resurser.

Dess roll bör stärkas inom en nära framtid genom att Europol får

operativa uppgifter från medlemsstaterna och bemyndigas att anmoda

medlemsstaterna att påbörja, genomföra eller samordna utredningar eller

att inrätta gemensamma utredningsenheter inom vissa brottsområden,

samtidigt som medlemsstaternas system för domstolskontroll

respekteras.

46. Europeiska rådet har för att stärka kampen mot grov organiserad

brottslighet kommit överens om att en enhet (Eurojust) skall upprättas,

bestående av nationella åklagare, domare eller polismän med

motsvarande behörighet, vilka har avdelats från varje medlemsstat i

enlighet med dess rättssystem. Eurojusts uppgift skall bestå i att

underlätta själva samordningen av de nationella åklagarmyndigheterna

och stödja brottsutredningar som gäller organiserad brottslighet, särskilt

grundade på Europols analyser, samt att bedriva ett nära samarbete med

det europeiska rättsliga nätverket, särskilt för att förenkla bevis-

upptagning. Europeiska rådet anmodar rådet att anta det nödvändiga

rättsliga instrumentet före 2001 års slut.

47. En europeisk polisskola för utbildning av högre tjänstemän för brotts-

bekämpning bör inrättas. Den bör startas som ett nätverk av befintliga

nationella utbildningsinstitut. Den bör även stå öppen för myndigheterna

i kandidatländerna.

48. Utan att det påverkar de bredare områden som avses i Amsterdam-

fördraget och i handlingsplanen från Wien, anser Europeiska rådet att

med avseende på nationell straffrätt bör insatserna för att enas om

gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första

skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer med särskild

betydelse, t.ex. ekonomisk brottslighet (penningtvätt, korruption,

förfalskning av euron), narkotikahandel, människohandel, särskilt

utnyttjande av kvinnor, sexuellt utnyttjande av barn, högteknologisk

brottslighet och miljöbrott.

49. Grov ekonomisk brottslighet får i ökande grad skatte- och tull-

aspekter. Europeiska rådet uppmanar därför medlemsstaterna att ge

fullständig ömsesidig rättshjälp vid utredning och åtal av grov ekonomisk

brottslighet.

50. Europeiska rådet betonar vikten av att ta itu med narkotikaproblemet

på ett övergripande sätt. Det anmodar rådet att anta den europeiska

strategin mot narkotika för 2000 2004 före Europeiska rådet i

Helsingfors.

Särskilda åtgärder mot penningtvätt

51. Penningtvätt är en central del i den organiserade brottsligheten. Den

bör utrotas varhelst den förekommer. Europeiska rådet är fast beslutet att

se till att det vidtas konkreta åtgärder för spårande, spärrande, beslag och

förverkande av vinning av brott.

52. Medlemsstaterna uppmanas att till fullo genomföra bestämmelserna i

direktivet om penningtvätt, Strasbourgkonventionen från 1990 och

rekommendationerna från Finansiella aktionsgruppen, även i alla de

beroende territorierna.

53. Europeiska rådet uppmanar rådet och Europaparlamentet att snarast

anta det utkast till reviderat direktiv om penningtvätt som kommissionen

nyligen föreslog.

54. Med vederbörlig hänsyn till dataskyddet bör insynen i finansiella

transaktioner och ägandet i företagsenheter förbättras och informations-

utbytet mellan befintliga finansunderrättelseenheter (FIU) underlättas när

det gäller misstänkta transaktioner. Såväl rättsliga myndigheter som

finansunderrättelseenheterna måste ha rätt att med förbehåll för

domstolskontroll få information oberoende av de sekretessbestämmelser

som tillämpas på bankverksamhet och annan kommersiell verksamhet

när sådan information är nödvändig för att utreda penningtvätt.

Europeiska rådet uppmanar rådet att anta de bestämmelser som krävs för

detta.

55. Europeiska rådet uppmanar till tillnärmning av straffrätten och

förfarandena vid penningtvätt (t.ex. spårande, spärrande och förverkande

av medel). Definitionen av brottslig verksamhet som utgör förbrott till

penningtvätt bör vara enhetlig och tillräckligt omfattande i alla

medlemsstaterna.

56. Europeiska rådet uppmanar rådet att utvidga Europols behörighet till

att omfatta penningtvätt i allmänhet, oberoende av vilken typ av brott

som vinningen av penningtvätt härrör från.

57. Gemensamma normer bör utarbetas för att förhindra användningen av

bolag och enheter som registreras utanför unionens behörighetsområde

för att dölja vinning av brott och penningtvätt. Unionen och medlems-

staterna bör vidta arrangemang med offshore-centrum i tredje land för att

garantera ett effektivt och öppet samarbete vid ömsesidig rättshjälp i

enlighet med de rekommendationer som Finansiella aktionsgruppen gjort

på området.

58. Kommissionen uppmanas att utarbeta en rapport som visar vilka

bestämmelser i nationell bank-, finans- och företagslagstiftning som

hindrar internationellt samarbete. Rådet uppmanas att dra nödvändiga

slutsatser mot bakgrund av denna rapport.

STARKARE EXTERNA INSATSER

59. Europeiska rådet betonar att alla befogenheter och alla instrument

som står till unionens förfogande, i synnerhet i de yttre förbindelserna,

måste utnyttjas på ett integrerat och enhetligt sätt för att bygga upp

området med frihet, säkerhet och rättvisa. Rättsliga och inrikes frågor

måste integreras i definitionen och genomförandet av unionens övriga

politikområden och verksamheter.

60. De nya möjligheter till externa insatser som erbjuds genom

Amsterdamfördraget måste utnyttjas till fullo, i synnerhet de

gemensamma strategierna och gemenskapsavtalen och avtal grundade på

artikel 38 i EU-fördraget.

61. Tydliga prioriteringar, politiska målsättningar och åtgärder för

unionens externa insatser på området rättsliga och inrikes frågor bör

definieras. Särskilda rekommendationer bör utarbetas av rådet i nära

samarbete med kommissionen när det gäller de politiska målsättningarna

och åtgärderna för unionens externa insatser på området rättsliga och

inrikes frågor, inklusive frågor som rör arbetsstrukturen, före Europeiska

rådet i juni 2000.

62. Europeiska rådet uttalar sitt stöd för ett regionalt samarbete mot den

organiserade brottsligheten som inbegriper medlemsstaterna och tredje

land som gränsar till unionen. I detta sammanhang noterar det med

tillfredsställelse de konkreta och praktiska resultat som uppnåtts av de

angränsande länderna i Östersjöområdet. Europeiska rådet fäster särskild

vikt vid det regionala samarbetet och den regionala utvecklingen i

Balkanområdet. Europeiska unionen välkomnar och ämnar delta i en

europeisk konferens som den italienska regeringen skall organisera i

Italien om utveckling och säkerhet i det adriatiska och joniska

havsområdet under första hälften av år 2000. Detta initiativ kommer att

ge värdefullt stöd i samband med stabilitetspakten för sydöstra Europa.

Bilaga 16: Slutsatser från Europeiska rådets möte i

Helsingfors

1. Europeiska rådet sammanträdde i Helsingfors den 10 11 december

1999. Det antog deklarationen. Det har fattat ett antal beslut som

markerar ett nytt skede i anslutningsprocessen. Åtgärder har också

vidtagits för att se till att unionen själv kommer att ha effektiva,

reformerade institutioner, en förstärkt gemensam säkerhets- och försvars-

politisk förmåga och en konkurrenskraftig, sysselsättningsskapande och

hållbar ekonomi.

2. I inledningen av överläggningarna hade Europeiska rådet och Europa-

parlamentets ordförande Nicole Fontaine ett åsiktsutbyte om de

viktigaste diskussionspunkterna, särskilt utvidgningen, reformeringen av

institutionerna och sysselsättningen.

FÖRBEREDELSER INFÖR UTVIDGNINGEN

Utvidgningsprocessen

3. Europeiska rådet bekräftar vikten av den utvidgningsprocess som

inleddes i Luxemburg i december 1997 för hela den europeiska

kontinentens stabilitet och välfärd. En effektiv och trovärdig

utvidgningsprocess måste upprätthållas.

4. Europeiska rådet bekräftar anslutningsprocessens allomfattande natur,

och den inbegriper nu 13 kandidatstater inom en och samma ram.

Kandidatstaterna deltar i anslutningsprocessen under samma

förutsättningar. De måste dela Europeiska unionens värderingar och mål

enligt fördragen. I detta avseende betonar Europeiska rådet principen om

fredlig tvistlösning i enlighet med FN-stadgan och uppmanar

kandidatstaterna att göra alla ansträngningar för att lösa eventuella

återstående gränskonflikter och övriga närbesläktade frågor. Om detta

misslyckas bör de inom rimlig tid ta upp tvisten i Internationella

domstolen. Europeiska rådet kommer att granska situationen i samband

med eventuella olösta tvister, särskilt när det gäller konsekvenserna för

anslutningsprocessen, och för att främja lösning av sådana tvister genom

Internationella domstolen senast i slutet av år 2004. Dessutom påminner

Europeiska rådet om att uppfyllande av de politiska kriterierna från

Europeiska rådet i Köpenhamn är ett villkor för inledande av

anslutningsförhandlingar och att uppfyllande av alla Köpenhamns-

kriterier utgör grunden för tillträde till unionen.

5. Europeiska unionen har gjort ett bestämt politiskt åtagande anstränga

sig till det yttersta för att avsluta regeringskonferensen om reformering

av institutionerna senast i december 2000 varefter ratificering följer.

Efter ratificeringen av konferensens resultat bör unionen kunna välkomna

nya medlemsstater från och med slutet av 2002, så snart de har visat att

de kan ta på sig medlemskapets förpliktelser och så snart förhandlingarna

har slutförts framgångsrikt.

6. Kommissionen har gjort en ny detaljerad bedömning av kandidat-

ländernas framsteg mot ett uppfyllande av anslutningskriterierna. I denna

bedömning visas att det gjorts framsteg när det gäller att uppfylla

anslutningskriterierna. Med hänsyn till att svårigheter återstår inom vissa

sektorer uppmuntras kandidatstaterna samtidigt att fortsätta att öka sina

ansträngningar för att uppfylla anslutningskriterierna. Det framgår att en

del kandidater inte kommer att kunna uppfylla alla Köpenhamns-

kriterierna på medellång sikt. Kommissionens avsikt kommer att vara att

i början av år 2000 rapportera till rådet om vissa kandidatstaters framsteg

med uppfyllandet av de ekonomiska Köpenhamnskriterierna. Nästa

omgång av återkommande rapporter kommer att läggas fram i god tid

före Europeiska rådet i december 2000.

7. Europeiska rådet erinrar om vikten av en hög standard när det gäller

kärnsäkerhet i Central- och Östeuropa. Det uppmanar rådet att överväga

hur frågan om kärnsäkerhet skall tas upp inom ramen för

anslutningsprocessen i enlighet med relevanta slutsatser av rådet.

8. Europeiska rådet noterar med tillfredsställelse det betydande arbete

som har utförts och de framsteg som har uppnåtts i anslutnings-

förhandlingarna med Cypern, Ungern, Polen, Estland, Tjeckiska

republiken och Slovenien.

9. a) Europeiska rådet välkomnar inledandet av samtal som syftar till en

övergripande lösning av Cypernproblemet den 3 december i New York

och uttrycker sitt starka stöd för FN:s generalsekreterares ansträngningar

att föra processen till ett framgångsrikt slut.

b) Europeiska rådet understryker att en politisk lösning underlättar

Cyperns anslutning till Europeiska unionen. Om ingen lösning har

uppnåtts vid slutet av anslutningsförhandlingarna kommer rådets beslut

om anslutning att fattas utan att ovanstående utgör något villkor. Härvid

kommer rådet att beakta alla relevanta faktorer.

10. Europeiska rådet är fast beslutet att positivt bidra till säkerhet och

stabilitet på den europeiska kontinenten och har mot bakgrund av den

senaste utvecklingen och kommissionens rapporter beslutat att

sammankalla bilaterala regeringskonferenser i februari 2000 för att inleda

förhandlingar med Rumänien, Slovakien, Lettland, Litauen, Bulgarien

och Malta om villkoren för deras inträde i unionen och de därpå följande

anpassningarna av fördraget.

11. I förhandlingarna bedöms varje kandidatstat efter sina egna meriter.

Denna princip skall gälla både för att öppna de olika förhandlingskapitlen

och för att driva förhandlingarna. För att bibehålla dynamiken i

förhandlingarna bör omständliga förfaranden undvikas. De kandidatstater

som nu har tagits med i förhandlingsprocessen kommer att inom rimlig

tid kunna komma ikapp dem som redan är inne i förhandlingarna, om de

har gjort tillräckliga framsteg i sina förberedelser. Framstegen i

förhandlingarna måste gå hand i hand med framstegen när det gäller att

införliva regelverket i lagstiftningen, faktiskt genomföra det och se till att

det efterlevs.

12. Europeiska rådet välkomnar den positiva utvecklingen i Turkiet på

senare tid, så som noteras i kommissionens lägesrapport, liksom landets

avsikt att fortsätta sina reformer i riktning mot uppfyllande av

Köpenhamnskriterierna. Turkiet är en kandidatstat som är förutbestämd

att ansluta sig till unionen på grundval av samma kriterier som tillämpas

för de övriga kandidatstaterna. Genom att bygga på den befintliga

europeiska strategin kommer Turkiet i likhet med övriga kandidatstater

att dra nytta av en föranslutningsstrategi för att stimulera och stödja dess

reformer. Detta kommer att innefatta en förstärkt politisk dialog, med

betoning på framsteg mot uppfyllande av de politiska kriterierna för

anslutning med särskild hänvisning till frågan om mänskliga rättigheter,

samt på de frågor som avses i punkterna 4 och 9 a. Turkiet kommer

också att få tillfälle att delta i gemenskapsprogram och gemenskapsorgan

och i möten mellan kandidatstaterna och unionen i samband med

anslutningsprocessen. Ett anslutningspartnerskap kommer att utarbetas

på grundval av slutsatserna från tidigare europeiska råd, samtidigt som

det innehåller prioriteringar som förberedelserna för anslutningen måste

koncentreras på mot bakgrund av de politiska och ekonomiska kriterierna

och en medlemsstats skyldigheter, i kombination med ett nationellt

program för antagande av regelverket. Lämpliga övervaknings-

mekanismer kommer att fastställas. I syfte att intensifiera harmonise-

ringen av Turkiets lagstiftning och praxis med regelverket uppmanas

kommissionen att utarbeta en process med analytisk genomgång av

regelverket. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att föreslå en

samlad ram för samordning av alla källor till Europeiska unionens

ekonomiska föranslutningsstöd.

13. Europeiska konferensens framtid kommer att ses över mot bakgrund

av den lägesutveckling och de beslut om anslutningsprocessen som fattas

i Helsingfors. Det kommande franska ordförandeskapet har meddelat att

det avser att sammankalla konferensen till ett möte under andra halvåret

2000.

Regeringskonferensen om reformering av institutionerna

14. Europeiska rådet välkomnar ordförandeskapets rapport om de frågor

som togs upp i samband med regeringskonferensen och där man anger de

huvudalternativ som konferensen kommer att ställas inför.

15. Lämpliga åtgärder kommer att vidtas så att det blir möjligt att

officiellt sammankalla regeringskonferensen tidigt i februari.

Konferensen bör avsluta sitt arbete och enas om de nödvändiga

ändringarna av fördragen senast i december år 2000.

16. Till följd av slutsatserna från Köln och mot bakgrund av

ordförandeskapets rapport kommer konferensen att behandla

kommissionens storlek och sammansättning, vägningen av rösterna i

rådet och en möjlig utökning av omröstningarna med kvalificerad

majoritet i rådet samt andra nödvändiga ändringar i fördragen beträffande

de europeiska institutionerna som kommer upp i samband med ovan

nämnda frågor och vid genomförandet av Amsterdamfördraget. Det

kommande ordförandeskapet kommer att rapportera till Europeiska rådet

om de framsteg som görs vid konferensen och kan föreslå att ytterligare

frågor skall tas till konferensens protokoll.

17. De ministrar som är ledamöter i rådet (allmänna frågor) kommer att

ha det övergripande politiska ansvaret för konferensen. Arbetet med

förberedelserna skall utföras av en arbetsgrupp bestående av en

företrädare för varje medlemsstats regering. Kommissionens företrädare

skall delta på politisk och förberedande nivå. Rådets generalsekretariat

kommer att ge konferensen sekretariatsstöd.

18. Europaparlamentet skall vara nära knutet till och delta i konferensens

arbete. Den förberedande arbetsgruppens möten får bevistas av två

observatörer från Europaparlamentet. Vart och ett av konferensens möten

på ministernivå skall föregås av en diskussion med Europaparlamentets

ordförande, biträdd av två företrädare för Europaparlamentet. Möten på

regeringschefs- och statschefsnivå som rör regeringskonferensen skall

föregås av en diskussion med Europaparlamentets ordförande.

19. Ordförandeskapet skall vidta de åtgärder som behövs för att

säkerställa att kandidatstaterna får regelbunden rapportering inom

befintliga forum om framstegen i diskussionerna och att de ges möjlighet

att lägga fram sina synpunkter på de frågor som diskuteras. Även

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall få rapporter.

Effektivt fungerande institutioner

20. Rådets arbetsmetoder måste genomgå avsevärda förändringar och

dessa måste införas gradvis med början nu, så att rådet vid tidpunkten för

utvidgningen utan problem kan ta emot ett utökat antal medlemmar.

Europeiska rådet godkänner de rekommendationer för verksamhetens

genomförande som återfinns i bilaga III. Rådet, ordförandeskapet och

generalsekreteraren/den höge representanten skall ha ansvaret för att se

till att dessa rekommendationer följs och genomförs i praktiken, utan att

åtgärder och programplanering som det tillträdande ordförandeskapet

redan vidtagit ifrågasätts.

21. Europeiska rådet erinrar om sitt åtagande att stödja reformeringen av

kommissionens administration, särskilt finansiella frågor och

personalfrågor i syfte att öka effektiviteten, öppenheten och

ansvarigheten och på så sätt säkerställa högsta standard inom offentlig

förvaltning. Kommissionen kommer att lägga fram ett heltäckande

program för administrativa reformer i början av år 2000. Europeiska

rådet uppmanar till ett snabbt genomförande av de administrativa

reformerna.

Öppenhet

22. De europeiska institutionernas öppenheten är en viktig faktor när det

gäller att föra unionen närmare dess medborgare och att förbättra

effektiviteten. Under det finländska ordförandeskapet har framsteg gjorts,

särskilt inom området för tillgång till handlingar och snabb

kommunikation genom användning av modern informationsteknik.

Europeiska rådet välkomnar kommissionens avsikt att i januari 2000

lägga fram förslaget om allmänna principer för rätten att få tillgång till

Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.

Subsidiaritet och bättre lagstiftning

23. Europeiska rådet välkomnar kommissionens rapport "Bättre

lagstiftning", där den prioritet som tilldelas subsidiaritetsprincipen och

proportionalitetsprincipen samt den fullständiga tillämpningen av de

relevanta protokollet till fördraget bekräftas.

Bedrägeribekämpning

24. Upprättandet av unionens byrå för bedrägeribekämpning (OLAF)

utgör ett viktigt nytt steg i bedrägeribekämpningen. Kommissionen

kommer att senast i juni 2000 lägga fram ett meddelande i syfte att

ytterligare utarbeta en övergripande strategi för att skydda gemenskapens

ekonomiska intressen.

II. GEMENSAM EUROPEISK SÄKERHETS- OCH

FÖRSVARSPOLITIK

25. Europeiska rådet godkänner de bägge lägesrapporterna från

ordförandeskapet (se bilaga IV) om att utveckla unionens militära och

icke-militära resurser för krishantering som en del av en förstärkt

gemensam europeisk säkerhets- och försvarspolitik.

26. Unionen kommer att bidra till internationell fred och säkerhet i

enlighet med principerna i Förenta nationernas stadga. Unionen erkänner

att Förenta nationernas säkerhetsråd har huvudansvaret för bevarandet av

internationell fred och säkerhet.

27. Europeiska rådet betonar att det är fast beslutet att utveckla

möjligheter att fatta självständiga beslut och att, om Nato i sin helhet inte

är engagerat, inleda och utföra EU-ledda militära operationer som svar på

internationella kriser. Genom detta förfaringssätt förhindras onödigt

dubbelarbete och det innebär inte att en europeisk armé inrättas.

28. På grundval av riktlinjerna från Europeiska rådet i Köln och

ordförandeskapets rapport, har Europeiska rådet särskilt enats om att:

- medlemsstaterna genom frivilligt samarbete under EU-ledda

operationer senast 2003 måste vara i stånd att inom 60 dagar sätta in

och därefter under minst ett år underhålla styrkor på upp till 50 000

60 000 man som klarar av hela skalan av Petersbergsuppgifter,

- nya politiska och militära organ och strukturer skall inrättas inom

rådet så att unionen får möjlighet att ombesörja den nödvändiga

politiska och strategiska ledningen av sådana operationer, samtidigt

som den gemensamma institutionella ramen beaktas,

- ett system för fullständigt samråd, samarbete och insyn mellan EU

och Nato skall utvecklas, med beaktande av samtliga medlemsstaters

behov,

- lämpliga strukturer skall inrättas som, samtidigt som EU:s

självständiga beslutsfattande respekteras, möjliggör för Nato-

medlemmar som inte är medlemmar av EU, och andra intresserade

länder att bidra till EU:s militära krishantering,

- en icke-militär mekanism för krishantering skall upprättas för att

samordna och effektivisera de olika civila medel och resurser som,

tillsammans med de militära resurserna, står till unionens och

medlemsstaternas förfogande.

29. Europeiska rådet anmodar det kommande ordförandeskapet att

tillsammans med generalsekreteraren/den höge representanten prioritera

det fortsatta arbetet i rådet (allmänna frågor) med alla aspekter av

rapporterna, däribland förebyggandet av konflikter och en kommitté för

civil krishantering. Det kommande ordförandeskapet uppmanas att

utarbeta en första lägesrapport till Europeiska rådet i Lissabon och en

övergripande rapport som skall läggas fram för Europeiska rådet i Feira

och innehålla lämpliga rekommendationer och förslag samt uppgift om

huruvida en ändring av fördraget anses nödvändig. Rådet (allmänna

frågor) uppmanas att inleda genomförandet av dessa beslut genom att

från och med mars 2000 inrätta de tillfälliga organ och arrangemang som

man enats om inom rådet, i enlighet med gällande bestämmelser i

fördraget.

III. EN KONKURRENSKRAFTIG,

SYSSELSÄTTNINGSSKAPANDE OCH HÅLLBAR EKONOMI

Samordning av politiken för ekonomisk tillväxt och skapande av

sysselsättning

30. Den ekonomiska återhämtningen i Europeiska unionen har fått fart

och har spridit sig. Den står på säker grund: förutsättningarna för

investeringar är gynnsamma, inflationen är fortfarande låg och de

offentliga finanserna har förbättrats. Nya arbetstillfällen håller på att

skapas och arbetslösheten tenderar att minska även om den ligger på en

oacceptabelt hög nivå. Dessa gynnsamma framtidsutsikter främjas av att

euron har införts på ett framgångsrikt sätt och de bör även

fortsättningsvis förstärkas genom medlemsstaternas ansträngningar som

är inriktade på budgetsanering och ekonomisk reform särskilt

liberalisering och reformering av beskattningen samt en löneutveckling

som är förenlig med prisstabilitet och skapande av sysselsättning.

31. Förändringar i befolkningsstrukturen kommer att kräva strategier för

aktivt åldrande och ökad effektivitet inom den offentliga och den privata

sektorn för att den ekonomiska bördan av sådana förändringar skall

bemästras. Genom den pågående globaliseringsprocessen intensifieras

konkurrensen och behovet av att främja nytänkande och struktur-

reformering. Unionen och medlemsstaterna måste aktivt främja en mer

allmän användning av ny teknik och utveckla informationssamhället för

att främja konkurrenskraft, sysselsättning och social sammanhållning.

Genom kopplingen mellan ekonomisk och social utveckling understryks

vikten av att garantera adekvata sociala skyddsnät.

32. Europeiska rådet välkomnar rådets rapport om samordningen av den

ekonomiska politiken och betonar dess mycket stora betydelse för att

stärka samordningen av den ekonomiska politiken, sysselsättnings-

politiken och strukturpolitiken så att den gemensamma marknadens och

den gemensamma valutans potential utnyttjas fullt ut. Tonvikten bör nu

placeras på att praktiskt tillämpa och anpassa befintliga processer och

arrangemang och att noggrant övervaka genomförandet av politiken. De

allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utgör den centrala

ramen för fastställande av övergripande strategiska mål och riktlinjer.

Synergin mellan dessa riktlinjer, riktlinjerna för sysselsättningen samt

övervakningen av strukturreformen bör vidareutvecklas under

Europeiska rådets politiska ledning. Ekofin-rådets roll för samordningen

av den ekonomiska politiken bör utökas samtidigt som samstämmigheten

mellan de olika rådskonstellationerna säkerställs. Samarbetet när det

gäller det delade ansvaret för den gemensamma valutan bör

vidareutvecklas inom Euro 11-gruppen med beaktande av slutsatserna

från Europeiska rådet i Luxemburg i december 1997.

33. Europeiska rådets extra möte i Lissabon den 23 24 mars 2000

kommer att ge möjlighet att utveckla dessa frågor ytterligare genom en

granskning av målen för de pågående processer och instrument som

syftar till att stärka sysselsättningen, den ekonomiska reformen och den

sociala sammanhållningen inom ramen för en kunskapsbaserad ekonomi.

Skattepaketet

34. Alla medborgare som är bosatta i någon av Europeiska unionens

medlemsstater bör betala all den skatt som de är skyldiga att betala för

alla sina inkomster från sparande.

35. När vi har undersökt hur vi i Europa på bästa sätt kan tillämpa denna

princip, har Europeiska rådet enats om att en arbetsgrupp på hög nivå

skall överväga särskilt hur principen kan genomföras mest effektivt och

om det dokument som ordförandeskapet och kommissionen lade fram

den 7 december 1999 kan användas som utgångspunkt för att finna en

väg framåt.

36. Gruppen skall även överväga de förslag som UK har lagt fram,

däribland även informationsutbyte.

37. Arbetsgruppen kommer vid sina överväganden att beakta alla rådets

beslut, inbegripet de metoder som anges i dokumentet av den 29

november 1999.

38. Gruppen skall lämna en rapport till rådet med ett samlat förslag till

möjliga lösningar på frågorna ovan samt om uppförandekoden och

direktivet om räntor och royalties och rådet skall rapportera till

Europeiska rådet senast i juni 2000.

Sysselsättning

39. Under Luxemburgprocessen har medlemsstaterna under de två

gångna åren omsatt riktlinjerna om sysselsättningen till nationella

handlingsplaner. De positiva resultaten är uppenbara. Europeiska rådet

välkomnar kommissionens förslag till riktlinjer för sysselsättningen för

år 2000 samt rekommendationerna till enskilda medlemsstater vilka ger

ett stöd för dessa att ta itu med utmaningar beträffande sysselsättningen i

sina nationella handlingsplaner. Europeiska rådet stöder resultatet av de

gemensamma mötet i Ekofin-rådet och rådet (arbetsmarknadsfrågor och

sociala frågor) om dessa riktlinjer och rekommendationer. Av särskild

betydelse i denna process är det ökade deltagandet av både

arbetsmarknadens parter och Europaparlamentet som för första gången

har hörts formellt om riktlinjerna för sysselsättningen.

40. När medlemsstaterna genomför arbetsmarknadsreformer bör de i sina

nationella handlingsplaner ägna särskild uppmärksamhet åt skatte- och

förmånssystemen, sysselsättningen inom tjänstesektorn, organisationen

av arbetet, livslångt lärande, och lika möjligheter för kvinnor och män.

41. Framsteg har gjorts när det gäller att utarbeta och använda

prestationsindikatorer för arbetsmarknaden och därmed samman-

hängande information. Europeiska rådet uppmanar medlemsstaterna och

kommissionen att ytterligare utveckla sina insatser på detta område.

Inre marknaden, konkurrens, förnyelse och informationssamhället

42. En inre marknad som fungerar på en optimal nivå är av avgörande

betydelse för de europeiska företagens konkurrenskraft och för tillväxt

och sysselsättning. Att förbättra varu-, tjänste- och kapitalmarknadens

funktion är en nyckelfaktor i den övergripande ekonomiska reform-

processen. Kommissionens meddelande om strategin för den inre

marknaden välkomnas som ett viktigt bidrag i detta syfte. Kommissionen

och rådet uppmanas att utveckla och tydliggöra funktionen, målen och

åtgärderna för en övergripande konkurrenspolitik för Europeiska unionen

när det gäller samordningen av den ekonomiska politiken.

43. Effektiv tillämpning av informations- och kommunikationsteknik

spelar en avgörande roll i den globala konkurrensen. Europeiska rådet i

Köln har angivit målsättningen för Europa att inta en ledande roll i

informationssamhället vilket kräver ytterligare investering i nydanande

forskning och utbildning. Särskild tonvikt måste läggas vid behovet att

bemöta de växande krav som ställs på arbetsmarknaderna av

informationssamhället.

44. En väl fungerande elektronisk marknad kräver en öppen och

konkurrenskraftig telekommunikationsmarknad och lagstiftning som

stöder elektronisk näringsverksamhet med beaktande av både företagens

och konsumenternas intressen. Europeiska rådet noterar senaste tidens

framsteg som i fråga om lagstiftning om elektronisk handel och

uppmanar rådet att fullfölja det arbete som fortfarande är oavslutat på

detta område. Kommissionen uppmanas att utan dröjsmål upprätta

förslag till ändringar av gemenskapslagstiftningen om kommunikationer

som blivit nödvändiga till följd av den tekniska utvecklingen och

marknadens utveckling.

45. Europeiska rådet välkomnar initiativet e-Europa som inletts av

kommissionen som ett sätt att göra Europa till ett äkta informations-

samhälle för alla. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att

tillsammans med rådet förbereda en handlingsplan för e-Europa, lämna

en lägesrapport till Europeiska rådets särskilda möte i Lissabon den 23

24 mars 2000 och att färdigställa handlingsplanen senast i juni 2000.

Miljö och hållbar utveckling

46. Man har enats om strategierna för att införliva miljödimensionen i

jordbruks-, transport- och energisektorerna. Arbete med liknande

strategier har inletts i rådet (inre marknaden, biståndsfrågor respektive

industri), vilket redan har gjort inledande rapporter tillgängliga, samt i

rådet (allmänna frågor, Ekofin respektive fiske). Rådet ombeds att

slutföra hela detta arbete och förelägga Europeiska rådet i juni 2001

övergripande strategier, som möjliggör införandet av en tidsplan för

ytterligare åtgärder och ett antal indikatorer för dessa sektorer.

47. Så snart sektoriella strategier har slutförts bör de omedelbart

genomföras. Regelbunden utvärdering, uppföljning och övervakning

måste utföras så att strategierna kan anpassas och fördjupas.

Kommissionen och rådet uppmanas enträget att utveckla passande

instrument och relevant information för dessa ändamål.

48. Förberedelser beträffande politik och åtgärder, inbegripet nationell

lagstiftning och gemenskapslagstiftning, bör fortsätta på ett sätt som

möjliggör att förutsättningarna upprättas för att ratificera Kyoto-

protokollet både av Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna före

2002. Europeiska rådet uppmanar enträget alla parter i konventionen att

avsluta ratificeringen senast 2002 så att den kan träda i kraft. Att

införliva miljöfrågor och hållbar utveckling i definitionen och tillämp-

ningen av politiken är en central faktor för att uppfylla gemenskapens

åtaganden enligt Kyotoprotokollet. Alla ansträngningar skall göras för att

Haagkonferensen skall nå samstämmiga och trovärdiga beslut.

49. Europeiska rådet noterar den övergripande utvärderingen av det

femte handlingsprogrammet för miljön och rapporten om miljö- och

integreringsindikatorer som kommissionen har lagt fram och uppmanar

kommissionen att före utgången av år 2000 utarbeta ett förslag till ett

sjätte handlingsprogram för miljön.

50. Kommissionen uppmanas att upprätta ett förslag till en långsiktig

strategi som sammanfogar program för en ekonomiskt, socialt och

ekologiskt hållbar utveckling som skall överlämnas till Europeiska rådet i

juni 2001. Denna strategi kommer också att fungera som gemenskapens

bidrag vid den tioårsöversyn av Rioprocessen som skall göras 2002.

IV. ANNAN INTERN POLITIK MED DIREKT INVERKAN PÅ

MEDBORGARNA

Folkhälsa och livsmedelssäkerhet

51. Europeiska rådet erinrar om behovet av att säkerställa en hög

hälsoskyddsnivå för människor i utformningen till alla gemenskaps-

strategier. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att säkerställa

hälsosamma livsmedel av hög kvalitet för samtliga medborgare genom

att förbättra kvalitetsnormer och stärka kontrollsystem som omfattar hela

livsmedelskedjan, från jordbruksföretag till konsumenter. Europeiska

rådet anmodar rådet att som ett brådskande ärende behandla

kommissionens kommande vitbok om livsmedelssäkerhet, som även

kommer att leda till ett eventuellt inrättande av ett oberoende

livsmedelsorgan, stöd till nationella åtgärder för livsmedelsprodukter

samt dess meddelande om försiktighetsprincipen. Det kommande

ordförandeskapet kommer att vid Europeiska rådet i Feira lägga fram en

rapport om de framsteg som redan har gjorts.

Kamp mot organiserad brottslighet och narkotika

52. Europeiska rådet har noterat den rapport om slutförande och

utvärdering av handlingsplanen mot organiserad brottslighet som antogs

vid dess möte i Amsterdam 1997. Mot bakgrund av slutsatserna från

Tammerfors, uppmanar det rådet följa upp denna handlingsplan med en

EU-strategi för att förebygga och bekämpa organiserad brottslighet.

53. Europeiska rådet noterar Europeiska unionens strategi för narkotika-

frågor för 2000 2004. Det uppmanar de institutioner och organ som

berörs av strategin att snabbt fortskrida med genomförandet och

rapportera om de inledande resultaten i slutet av 2002.

V. YTTRE FÖRBINDELSER

54. Unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik har givits ny

styrka genom att generalsekreteraren/den höge representanten, Javier

Solana, har trätt i tjänst. Ytterligare handlingsmöjligheter ges nu genom

de gemensamma strategierna som kommer att möjliggöra maximal

samstämmighet, mervärde och effektivitet i unionens yttre åtgärder,

inbegripet lämplig användning av bestämmelserna i Amsterdamfördraget

om omröstning med kvalificerad majoritet i frågor om genomförandet av

den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Europeiska rådet

uppmanar rådet och kommissionen att på grundval av bidrag från

generalsekreteraren/den höge representanten och kommissionen vidta

nödvändiga åtgärder för att säkerställa optimal användning av alla de

olika medel som står till unionens förfogande för att göra unionens yttre

åtgärder mer effektiva och omfattande.

Tjetjenien

55. Europeiska rådet antog den 10 december 1999 en särskild förklaring

om Tjetjenien (se bilaga II).

Gemensamma strategier

56. Europeiska rådet har beslutat om en gemensam strategi för

Europeiska unionen avseende Ukraina (se bilaga V). Europeiska rådet

betonar då den betydelse det fäster vid utvecklingen av ett demokratiskt,

stabilt, öppet och ekonomiskt framgångsrikt Ukraina som en

framträdande aktör i det nya Europa. Den gemensamma strategin beaktar

Ukrainas europeiska ambitioner och Europavänliga val.

57. Europeiska rådet har genomfört en allmän översyn av unionens

gemensamma strategier. Rådet erinrade om att det i sin förklaring om

Tjetjenien beslutade att genomförandet av den gemensamma strategin

avseende Ryssland bör ses över. Det noterade de långt framskridna

förberedelserna av den gemensamma strategin avseende Medelhavs-

regionen och behovet av att fortsätta arbetet med den gemensamma

strategin avseende västra Balkan. Det uppmuntrar rådet att fortsätta sina

förberedelser och att utveckla begreppet gemensamma strategier samt

bestämma områden, särskilt tematiska, och tidpunkten för ytterligare

gemensamma strategier.

Stabilitet för sydöstra Europa

58. Unionen är besluten att inta en ledande roll i främjandet av stabilitet,

säkerhet och ekonomisk utveckling i sydöstra Europa i nära partnerskap

med länderna i regionen och med andra länder inom ramen för

stabilitetspakten. Europeiska rådet välkomnar den gemensamma

rapporten från ordförandeskapet och kommissionen som betonar

huvudområdena för det framtida arbetet. Det uppmanar general-

sekreteraren/den höge representanten att tillsammans med kommissionen

till rådet överlämna en politisk och ekonomisk analys av regionens

framtidsutsikter för ytterligare brådskande övervägande. Europeiska

rådet betonar också behovet av ett enda regelverk för finansiellt bistånd

som bör bidra till en effektivare verksamhet på platsen och samarbete i

regionen. Europeiska rådet uttrycker sin tacksamhet för det arbete som

har utförts av Bodo Hombach.

59. Utsikten om stabiliserings- och associeringsavtal bör möjliggöra att

närmare förbindelser utvecklas mellan staterna i regionen på alla

områden. Stöd från unionen kommer att bero på det klara och tydliga

engagemanget från staterna i sydöstra Europa för att samarbeta för att nå

de gemensamma politiska prioriteringarna. Europeiska rådet betonar den

avgörande betydelsen av förbättrade relationer och av att handelshinder

och hinder för människors rörlighet mellan länderna i fråga undanröjs.

Det erinrar om betydelsen av snabba insatser för att öppna Donau.

60. Unionen önskar bistå demokratiseringen av Förbundsrepubliken

Jugoslavien som en del av sina ansträngningar att stabilisera sydöstra

Europa. Den kommer att intensifiera dialogen med de demokratiska

krafterna i Serbien och den demokratiskt valda regeringen i Montenegro.

Unionen kommer att fortsätta att på andra sätt stödja Montenegros

politiska och ekonomiska reformprogram.

61. Unionen har engagerat sig för rehabiliteringen och återuppbyggnaden

i Kosovo. Den välkomnar programmet för återuppbyggnad och

återställande av Kosovo och unionens löfte om 500 miljoner euro med

början år 2000 för återuppbyggnaden utöver medlemsstaternas nationella

bidrag. FN:s säkerhetsråds resolution 1244 måste genomföras fullt ut i

alla sina aspekter av alla parter. Åsidosättande av UNMIK:s mandat och

bristande samarbete med KFOR kommer att få allvarliga konsekvenser

för EU:s engagemang i Kosovo. I detta sammanhang uttrycker rådet sin

tacksamhet för det arbete som utförs av Bernard Kouchner.

Den nordliga dimensionen

62. Europeiska rådet välkomnar slutsatserna från utrikesminister-

konferensen om den nordliga dimensionen den 11 och 12 november 1999

i Helsingfors och det kommande svenska ordförandeskapets avsikt att

organisera en uppföljning på hög nivå. Europeiska rådet uppmanar

kommissionen att i samarbete med rådet och i samråd med

partnerländerna utarbeta en handlingsplan för den nordliga dimensionen i

Europeiska unionens externa och gränsöverskridande politik, i avsikt att

lägga fram det för påskrift vid Europeiska rådet i Feira i juni 2000.

Mexiko

63. Europeiska rådet välkomnar slutsatserna från diskussionerna om ett

frihandelsavtal med Mexiko.

Mänskliga rättigheter

64. Europeiska rådet noterar ordförandeskapets rapport om mänskliga

rättigheter och välkomnar uppföljningen av de åtgärder som föreslogs i

Europeiska unionens förklaring av den 10 december 1998. Europeiska

rådet uppmuntrar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att fortsätta

att aktivt försöka att genomdriva dessa åtgärder och vidareutveckla

utformningen och innehållet i den årliga rapporten om mänskliga

rättigheter och det årliga diskussionsforumet för mänskliga rättigheter

och undersöka behovet av att stärka analys och utvärdering på området

för mänskliga rättigheter. I detta sammanhang uppmuntras till en

regelbunden dialog med det civila samhället om mänskliga rättigheter.

65. Europeiska rådet bekräftar åter betydelsen av att alla människor får

åtnjuta mänskliga rättigheter i samma utsträckning. Särskild upp-

märksamhet bör ägnas att förbättra situationen för de grupper som inte

utgör en majoritet i någon stat, inbegripet romerna. Europeiska unionen

har åtagit sig att arbeta för att uppnå detta mål tillsammans med

Europarådet och OSSE.

Fredsprocessen i Mellanöstern

66. Europeiska rådet välkomnar den förnyade dynamiken i riktning mot

en rättvis, omfattande och varaktig fred i Mellanöstern och bekräftar på

nytt Europeiska unionens fulla stöd.

67. Europeiska rådet välkomnar särskilt president Assads och

premiärminister Baraks modiga beslut att återuppta förhandlingar om det

syriska spåret i Washington i mitten av december. Det ser fram emot en

tidig överenskommelse mellan Israel och Syrien som bör bana väg för att

förhandlingarna återupptas och för en lösning också för det libanesiska

spåret.

68. Europeiska rådet betonar betydelsen av de åtgärder som hittills

vidtagits av Israel och palestinierna för att genomföra Sharm el-Sheik-

avtalet. Jämna framsteg bör kunna säkerställas genom att i rätt tid

fullgöra de skyldigheter som avtalsparterna har åtagit sig. Europeiska

rådet uppmanar båda parter att avstå från alla ensidiga handlingar.

69. Alla parter i det multilaterala spåret i fredsprocessen uppmanas att

arbeta för att fullständigt och i god tid återuppta verksamheten på detta

område. Parallella framsteg på alla spår bör vara av intresse för alla på

det aktuella stadiet av fredsprocessen.

WTO

70. Europeiska rådet beklagar misslyckandet vid WTO:s minister-

konferens i Seattle. WTO bekräftar på nytt sitt engagemang för det

nuvarande multilaterala handelssystemet och för en övergripande

multilateral förhandlingsrunda. Europeiska rådet stöder slutsatserna från

rådets möte (allmänna frågor) den 3 december 1999.

Macao

71. Inför övergången i Macao understryker Europeiska rådet den

betydelse det fäster vid stabiliteten och välståndet i Macao, i egenskap av

speciell administrativ region (SAR) i Kina, och vid att regionen bevarar

sin särskilda identitet och befolkningens rättigheter och friheter, i

enlighet med den gemensamma förklaring som Kina och Portugal avgav

1987 och den speciella administrativa regionens grundlag.

VI. NORDIRLAND

72. Europeiska rådet välkomnar att Nordirland har fått begränsat

självstyre och att brittisk?irländska och nord-sydliga institutioner har

upprättats enligt långfredagsavtalet och erkänner att denna utveckling

innebär mycket betydande framsteg i riktning mot ett fullständigt

genomförande av avtalet. Europeiska rådet lyckönskar de politiska

parterna, Förenade Kungarikets och Irlands regeringar och senator

George Mitchell till detta framsteg. Europeiska rådet bekräftar åter sitt

politiska och praktiska stöd till Nordirland och till samarbetet mellan

nord och syd.

Bilaga 17: Svenska ledamöter i Europaparlamentet

1) Mandatfördelning*

Partigrupp i

Europaparlamentet

Svenskt parti

Antal mandat

Fördelning av

svenska mandat

ESP (Europeiska

socialdemokratiska partiets grupp)

(s)

180

6

EPP/ED Europeiska folkpartiets

och Europademokraternas grupp)

(m) + (kd)

233

5 + 2

ELDR (Europeiska liberala,

demokratiska och reformistiska

partiets grupp)

(fp) + (c)

51

3 + 1

De gröna/EFA (Gruppen de

gröna/Europeiska fria alliansen)

(mp)

48

2

GUE/NGL (Gruppen europeiska

enade vänstern/Nordisk grön

vänster)

(v)

42

3

UNE (Gruppen union för

nationernas Europa)

-

30

-

TOL (Tekniska gruppen för

oberoende ledamöter)

-

18

-

DME (Gruppen för

demokratiernas och mångfaldens

Europa)

-

16

-

GL (Grupplösa)

-

8

-

Totalt

-

626

22

* (2 december 1999)

2) Svenska ledamöter

Av Europaparlamentets 626 ledamöter är 22 från Sverige. De svenska

ledamöterna innehar följande platser (1999-12-21):

ESP Europeiska socialdemokratiska partiets grupp

(socialdemokraterna)

Jan[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för sysselsättning och

socialfrågor (C8). Suppleant i utskottet för medborgerliga fri- och

rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (C4). Ledamot i delegationen

för förbindelserna med Aseans medlemsländer, länderna i Sydostasien

och Sydkorea (D18).

Göran Färm (s): Ledamot i budgetutskottet (C2). Suppleant i utskottet

för ekonomi och valutafrågor (C5). Ledamot i delegationen till det

blandade parlamentariska utskottet EU-Lettland (DM13).

Ewa[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för regionalpolitik,

transport och turism (C12). Suppleanti utskottet för konstitutionella

frågor. Ledamot i delegationen till den parlamentariska

samarbetskommittén EU-Ryssland (D1).

Anneli Hulthén (s): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och

konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för rättsliga frågor och inre

markanden (C6). Ledamot i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Estland (DM12).

Pierre[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Gruppledare för svenska (s)-delegationen. Vice

ordförande ESP (Europeiska socialdemokratiska partiets grupp).

Ordförande i delegationen för förbindelserna med Japan (D14). Ledamot

i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet

och försvarspolitik (C1). Suppleant i utskottet för kultur, ungdomsfrågor,

utbildning, media och idrott (C13).

Maj-Britt[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ordförande i utskottet för kvinnors rättigheter och

jämställdhetsfrågor (C16). Ledamot i utskottet för jordbruk och

landsbygdens utveckling (C10) och i delegationen för förbindelserna med

Sydafrika (D20).

EPP - ED - Europeiska folkpartiet och Europademokraterna

(moderaterna och kristdemokraterna):

Per-Arne[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och

konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för kultur, ungdomsfrågor,

utbildning, media och idrott (C13). Ledamot i delegationen till det

blandade parlamentariska utskottet EU-Tjeckien (DM6). Suppleant i

delegationen till det blandade parlamentariska utskottet Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (DM10).

Staffan[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för ekonomi och

valutafrågor (C5). Suppleant i utskottet för sysselsättning och

socialfrågor (C8). Ledamot i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Lettland (DM13).

Gunilla[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Delegationsledare för den moderata delegationen i

Europaparlamentet. Ledamot i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga

rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik (C1). Suppleant i

utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi (C7).

Ledamot i delegationen till det blandade parlamentariska utskottet EU-

Litauen (DM11). Suppleant i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Polen (DM4).

Charlotte[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för medborgerliga fri-

och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (C4). Suppleant i

utskottet för rättsliga frågor och inre markanden (C6). Ledamot av

delegationen för förbindelserna med USA (D10).

Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] (kd):[REDACTED_EFTERNAMN] vice ordförande i delegationer till de

parlamentariska samarbetskommittéerna och delegationer för

förbindelser med Ukraina, Vitryssland och Moldavien (D2). Ledamot i

utskottet för konstitutionella frågor (C15). Suppleant i utskottet för

utrikesfrågot, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och

försvarspolitik (C1).

Per[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ordförande i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Estland (DM12). Ledamot av

budgetutskottet (C2). Suppleant i utskottet för regionalpolitik, transport

och turism (C12).

Anders[REDACTED_EFTERNAMN] (kd): Ledamot i utskottet för industrifrågor,

utrikeshandel, forskning och energi (C7). Suppleant i utskottet för

utveckling och samarbete (C14). Ledamot i den gemensamma

församlingen för konventionen mellan stater i Afrika, Västindien och

Stilla havet och Europeiska unionen (AVS-EU).

ELDR - Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets

grupp

Cecilia[REDACTED_EFTERNAMN] (fp): Första vice ordförande i delegationen till det

blandade parlamentariska utskottet EU-Ungern (DM5). Ledamot i

utskottet för institutionella frågor (C15). Suppleant i utskottet för

utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och

försvarspolitik (C1) och i delegationen till det blandade parlamentariska

utskottet EU-Lettland (DM13).

Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN] (c): Ordförande i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Tjeckien (DM6). Ledamot i utskottet för

miljö, folkhälsa och konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för

jordbruk och landsbygdens utveckling (C10) samt i fiskeriutskottet (C11)

och i delegationen till det blandade parlametnariska utskottet EU-Estland

(DM12).

Marit Paulsen (fp): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och

konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för industrifrågor,

utrikeshandel, forskning och energi (C7). Ledamot i delegationen till den

parlamentariska samarbetskommittén EU-Ryssland (D1). Suppleant i

delegationen till det blandade parlamentariska utskottet EU-Polen

(DM4).

Olle[REDACTED_EFTERNAMN] (fp): Ledamot i utskottet för ekonomi och valutafrågor

(C5). Suppleant i budgetutskottet (C2) och i utskottet för kvinnors

rättigheter och jämställdhetsfrågor (C16). Ledamot i delegationen till det

blandade parlamentariska utskottet EU-Slovakien (DM7). Suppleant i

delegationen till det blandade parlametnariska utskottet EU-Tjeckien

(DM6).

GUE/NGL - Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster

Marianne[REDACTED_EFTERNAMN] (v): Första vice ordförande i utskottet för kvinnors

rättigheter och jämställdhetsfrågor (C16). Ledamot i

budgetkontrollutskottet (C3). Suppleant i utskottet för utveckling och

samarbete (C14). Ledamot i delegationen för förbindelserna med

Maghreb länderna och Maghrebunionen (D6).

Herman Schmid (v): Ledamot i utskottet för sysselsättning och

socialfrågor (C8). Suppleant i utskottet för ekonomi och valutafrågor

(C5). Ledamot i delegationen för förbindelserna med USA (D10).

Jonas[REDACTED_EFTERNAMN] (v): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och

konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för konstitutionella frågor

(C15). Ledamot i den gemensamma församlingen för konventionen

mellan stater i Afrika, Västindien och Stilla havet och Europeiska

unionen (AVS-EU). Suppleant i delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(DM10).

V - De gröna/Europeiska fria alliansen

Per[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ordförande i delegationen för förbindelserna med

Kina (D15). Ledamot i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter,

gemensam säkerhet och försvarspolitik (C1). Suppleant i utskottet för

industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi (C7).

Inger[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och

konsumentfrågor (C9). Suppleant i utskottet för utveckling och

samarbete (C14). Ledamot i den gemensamma församlingen för

konventionen mellan stater i Afrika, Västinfien, Stilla havet och EU

(AVS-EU).

Bilaga 18: Europeiska kommissionens ledamöter

1999 hade kommissionen följande ledamöter:

1) 1 januari 1999 19 juli 1999

Jacques Santer

Ordförande

Generalsekretariatet

Rättstjänsten

Analys- och prognosgruppen

Allmänna tjänsteinspektionen

Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser

Talesmannen

Monetära frågor (tillsammans med Yves-Thibault de Silguy)

Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt mänskliga

rättigheter (tillsammans med Hans van den Broek)

Institutionella frågor och mellanstatliga konferenser (tillsammans med

Marcelino Oreja)

Sir Leon Brittan

Vice ordförande

Yttre förbindelser med Nordamerika, Australien, Nya Zeeland, Japan,

Kina, Korea, Hongkong, Macao och Taiwan

Den gemensamma handelspolitiken

Förbindelser med OECD och Världshandelsorganisationen (WTO)

Manuel Marín

Vice ordförande

Yttre förbindelser med södra Medelhavsområdet, Mellanöstern,

Latinamerika och Asien (utom Japan, Kina, Korea, Hongkong, Macao

och Taiwan), inbegripet frågor rörande utvecklingsbistånd

Martin Bangemann (entledigades den 9 juli 1999 genom rådets beslut

(99/493/EG, EKSG, Euratom))

Industrifrågor

Informations- och telekommunikationsteknik

Karel Van Miert

Konkurrens

Hans van den Broek

Yttre förbindelser med länderna i Öst- och Centraleuropa och de länder

som uppstått ur före detta Sovjetunionen samt Mongoliet; Turkiet,

Cypern, Malta och andra europeiska länder

Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt mänskliga

rättigheter (i samråd med ordföranden)

Utrikestjänsten

João de Deus Pinheiro

Yttre förbindelser med staterna i Afrika, Västindien och Stillahavs-

området (AVS), Sydafrika, inbegripet frågor rörande utvecklingsbistånd

Lomékonventionen

Pádraig Flynn

Sysselsättning och sociala frågor

Förbindelser med Ekonomiska och sociala kommittén

Marcelino Oreja

Förbindelser med Europaparlamentet

Förbindelser med medlemsstaterna vad avser öppenhet, kommunikation

och information

Kulturella och audiovisuella frågor

Publikationsbyrån

Institutionella frågor och förbindelser med regeringskonferensen 1996

(i samråd med ordföranden)

Anita[REDACTED_EFTERNAMN]

Frågor om invandring samt rättsliga och inrikes frågor

Förbindelser med ombudsmannen

Ekonomisk styrning

Bedrägeribekämpning

Edith Cresson

Vetenskap, forskning och utveckling

Gemensamma forskningscentret

Utbildning, yrkesutbildning och ungdom

Ritt Bjerregaard

Miljö

Kärnsäkerhet

Monika Wulf-Mathies

Regionalpolitik

Förbindelser med Regionkommittén

Sammanhållningsfonden (i samråd med Neil Kinnock och Ritt

Bjerregaard)

Neil Kinnock

Ledamot av kommissionen

Transporter (inbegripet de transeuropeiska nätverken)

Mario Monti

Den inre marknaden

Finansiella tjänster och ekonomisk integration

Tull och indirekta skatter

Direkta skatter

Frans Fischler

Jordbruk och landsbygdens utveckling

Emma Bonino

Fiske

Konsumentpolitik

Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd

Yves-Thibault de Silguy

Ekonomiska och finansiella frågor

Monetära frågor (i samråd med ordföranden)

Lån och investeringar

Statistikkontoret

Erkki Liikanen

Budget

Personal och administration

Översättning och informationsteknik

Christos Papoutsis

Energi och Euratoms försörjningskontor

Små och medelstora företag

Turism

2) 19 juli 1999 15 september 1999

Som ovan med undantag för Jaques Santer och Emma Bonino, vilka

entledigats genom rådets beslut (99/493/EG, EKSG, Euratom) den 9 juli

1999. Martin Bangemann entledigades från den 9 juli 1999 genom

samma beslut. Några ersättare till dessa kommissionsledamöter utsågs

inte för perioden.

3) 15 september 1999

Romano Prodi

Ordförande

Neil Kinnock

Vice ordförande

Interna reformer

Loyola de Palacio

Vice ordförande

Förbindelser med Europaparlamentet,

Transport och energi

Mario Monti

Konkurrens
[REDACTED_EFTERNAMN] Fischler

Jordbruk, landsbygdsutveckling och fiske

Erkki Liikanen

Företagspolitik och informationssamhället

Frits Bolkestein

Inre marknaden

Philippe Busquin

Forskning

Pedro Solbes Mira

Ekonmiska och monetära frågor

Poul Nielson

Utveckling och humanitärt bistånd

Günter Verheugen

Utvidgning

Chris Patten

Yttre förbindelser

Pascal Lamy

Handel

David Byrne

Hälsa och konsumentskydd

Michael Barnier

Regionalpolitik

Personligt ansvarig för regeringskonferensen

Vivianne Reding

Utbildning och kultur

Michaele Schreyer

Budget

Margot[REDACTED_EFTERNAMN]

Miljö

Antonio Vitorino

Rättsliga och inrikes frågor

Anna Diamantopoulou

Sysselsättning och socialpolitik

Bilaga 19: Svenska ledamöter i Ekonomiska och

sociala kommittéen

Ekonomiska och sociala kommittén har fr.o.m. den 21 september 1999

följande svenska ledamöter:

Margareta Regnell, SAF

Göran Lagerholm, Sveriges Industriförbund

Anders[REDACTED_EFTERNAMN], Företagarnas Riksorganisation

Sture[REDACTED_EFTERNAMN], Grossistförbundet Svensk Handel

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], LO

Lars[REDACTED_EFTERNAMN], LO

Uno[REDACTED_EFTERNAMN], TCO

Ernst Erik Ehnmark, SACO

Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], LRF

Jan[REDACTED_EFTERNAMN], Kooperativa Förbundet

Christina Wahrolin, Handikappförbundets Samarbetsorganisation

Vakant, Sveriges Konsumentråd

Bilaga 20: Svenska ledamöter i Regionkommittéen

Regeringen beslutade den 9 september år 1999 i enlighet med

Romfördraget artikel 263 att nominera nedanstående personer att vara

ledamöter respektive ersättare i Europeiska unionens regionkommitté

t.o.m. den 25 januari år 2002. Den 12 december år 1999 beslutade

regeringen om att nominera en ny ersättare.

Ordinarie ledamöter

Roger Kaliff (s), Kalmar kommun

Ann Beskow (s), Orsa kommun

Catarina Tarras-Wahlberg (s), Stockholms kommun

Anneli Stark (s), Västra Götalands läns landsting

Uno Aldegren (s), Skåne läns landsting (Region Skåne)

Rune Hjälm (v), Göteborgs kommun

Anders Gustâv (m), Solna kommun

Anders Knape (m), Karlstads kommun

Henrik[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Region Skåne

Kent[REDACTED_EFTERNAMN] (c), Västra Götalands läns landsting

Lars[REDACTED_EFTERNAMN] (fp), Västra Götalands läns landsting

Aldo Iskra (kd), Malmö kommun

Ersättare

Bernth[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Blekinge läns landsting

Christina Tallberg (s), Stockholms läns landsting

Ingibjörg Sigurdsdottir (s), Gotlands kommun

Endrick Schubert (s), Västra Götalands läns landsting

Jens[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Östersunds kommun

Mona-Lisa[REDACTED_EFTERNAMN] (v), Krokoms kommun (fr.om. 1999-12-12)

Agneta[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Göteborgs kommun

Catarina Segersten-Larsson (m), Värmlands läns landsting

Bengt-Anders[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Gislaveds kommun

Lena Celion (m), Gotlands kommun

Hans Klintbom (c), Gotlands kommun

Lisbeth Rydefjärd (kd), Jönköpings läns landsting

Bilaga 21: Samarbete inom EU skillnaden mellan

EG och EU

Samarbetet inom Europeiska unionen (EU) brukar beskrivas som ett

samarbete inom tre pelare.

Det traditionella gemenskapssamarbetet inom Europeiska

gemenskapen (EG) återfinns i den första pelaren och grundar sig på EG-

fördraget. I denna pelare finns även samarbetet inom de övriga

gemenskaperna, dvs. det samarbete som grundas på Kol- och

stålfördraget och Euratomfördraget. Sålunda hör samarbetet i bl.a. tull-

och handelspolitiska frågor, den inre marknaden, den ekonomiska och

monetära unionen (EMU), konsumentpolitiken och miljöpolitiken

hemma i första pelaren. På dessa områden kan gemenskapen lagstifta

genom t.ex. förordningar och direktiv.

Samarbetet i den första pelaren skiljer sig från sedvanligt

internationellt samarbete genom att medlemsstaterna i de grundläggande

fördragen har överlåtit vissa beslutsbefogenheter till gemenskaps-

institutionerna. Det gäller bl.a. befogenheten att besluta bindande

föreskrifter och att ingå internationella överenskommelser på vissa

områden. På grundval av fördragen och gemenskapslagstiftningen har en

särskild rättsordning, EG-rätten eller gemenskapsrätten, utvecklats.

Samarbetet i första pelaren betecknas som överstatligt bl.a. genom att

medlemsstaterna har överlämnat vissa beslutsbefogenheter till

gemenskapsinstitutionerna.

Samarbetet i den andra pelaren rör den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken (GUSP). Samarbetet i den tredje pelaren rör inrikes

och rättsliga frågor. Samarbetet i dessa pelare grundas på Unions-

fördraget.

I andra och tredje pelaren har inga beslutsbefogenheter förts över från

medlemsstaterna till EU. Medlemsstaterna är bundna av de gemensamma

besluten på samma sätt som normalt följer av ett internationellt

samarbete enligt folkrättens regler. Det är alltså fråga om ett

mellanstatligt samarbete i dessa pelare.

Bilaga 22: Förkortningslista

ACP African, Carribbean and Pacific

 countries, se AVS

AMI Multilaterala investeringsavtal

APEC Ekonomiska samarbetet i Asien

 och Stillahavsområdet

ARF ASEAN Regional Forum

ASEAN Association of South East Asian

 Nations

ASEAN PMC Post-Ministrial Conference

ASEM Asia Europe Meeting

AVS Afrika, Västindien och Stilla

 havsområdet

BEST Business Environment

 Simplification Task Force

BNI Bruttonationalinkomst

BNP Bruttonationalprodukt

BSE Bovine Spongiform Encefalopati

 (galna ko-sjukan)

CAP (common agricultural policy),

 se GJP

CBC Cross border cooperation,

 gränsöverskridande regionalt

 samarbete i Östersjöregionen

CBSS Council of Baltic Sea States,

 Östersjöstaternas råd

CCAMLR Kommissionen för bevarande av

 marina levande tillgångar i

 Antarktis

CE-märkt Europeisk standardmärkning

CECA se EKSG

CEEP Arbetsgivarorganisation på

 europanivå

Celex Databas över gemenskapsrätten

 (Communitatis Europeae Lex)

CEN Europeiska

 standardiseringsorganisationen

CERN Europeiska atomforskningscentret

CIREFI Centrum för information,

 reflexion och utbyte i frågor som

 rör gränspassage och invandring

Coreper Ständiga representanternas

 kommitté

CSD Kommissionen för hållbar

 utveckling

De gröna De gröna i Europaparlamentet

EA Europeiska ideella föreningar

ECAC European Civil Aviation

 Conference

ECB Europeiska centralbanken

ECBS Europeiska centralbankssystemet

ECCA Europeiska avtal om ömsesidigt

 erkännande av bedömning om

 överensbestämmelse, European

 Conformity Assessment

 Agreements

ECE Ekonomiska kommittén för

 Europa

ECHO Europeiska byrån för humanitärt

 bistånd

ECMM European Commission Monitor

 Mission

EFS Europeiska fackliga

 samorganisationen

Efta Europeiska

 frihandelssammanslutningen

EG Europeiska gemenskapen

EHLASS EU:s skaderegestreringssystem

 för hem- och fritidsolycker

EIB Europeiska investeringsbanken

EIC Euro Info Centre

EIF Europeiska investeringsfonden

EKSG Europeiska kol- och

 stålgemenskapen

ELDR Europeiska liberala, demokratiska

 och reformistiska partiet

EMI Europeiska monetära institutet

EMU Ekonomiska och monetära

 unionen

ENE Europols narkotikaenhet

EPP European Peoples Party,

 Europeiska folkpartiet

ERM Exchange Rate Mechanism,

 växelkursmekanism

ESA Europeiska rymdstyrelsen

ESK Ekonomiska och sociala

 kommittén

ESP Europeiska socialdemokratiska

 partiet

EU Europeiska unionen

EUF Europeiska utvecklingsfonden

Euro-NCAP Krockprov av nya bilar

Europol Europeiska polisbyrån

EUROSTAT Europeiska statistikbyrån

EXPROM Exportfrämjande åtgärder och

 utbildningsprogram i Japan

FAO Förenta nationernas organ för

 livsmedel och jordbruk

FCCC FN:s klimatkonvention

FN Förenta nationerna

GCC Gulf Cooperation Council

GD Generaldirektorat

GMO Genetiskt modifierade organismer

GPA-reglerna Government Procurement

 Agreement

GSP Generalized System of

 Preferences

GTJ Gateway to Japan

GUE/NGL Europeiska enade

 vänstern/Nordisk grön vänster

GUSP Gemensam utrikes- och

 säkerhetspolitik

HOGS High Officials Group for

 Standardization Policy

IAEA Internationella atomenergiorganet

IBSFC Fiskerikommissionen för

 Östersjön

ICAO International Civil Aviation

 Organisation, Internationella

 civila luftfartsorganisationen

ICRC Internationella röda

 korskommittén

IMF International Monetary Fund

ITA Informationsteknikavtalet

IGC Inter Governmental Conference,

 regeringskonferens

ITC International Trade Centre

KEDO Korean Peninsula Energy

 Development Organization

LIFE EU:s miljöfond

MAI Multilateralt investeringsavtal

ME Europeiska ömsesidiga bolag

MEDA Messures D`Appuissement,

 (stödåtgärder) för reform av

 ekonomiska och sociala strukturer

 inom ramen för det Euro-

 Mediterrana partnerskapet

MRA Mutual Recognition Agreements,

 avtal om ömsesidigt erkännande

NUTEK Närings-och

 teknikutvecklingsverket

OAU Organization for African Unity,

 Afrikanska enhetsorganisationen

OND Open Network Provision

OECD Organization for Economic

 Cooperation and Development

ONP- kommittén Rådgivande organ till

 kommissionen i

 telekommunikationsfrågor

OSSE Organisationen för säkerhet och

 samarbete i Europa

OTC Kapitaltäckningskrav för

 kreditrisken i råvaruderivat och

 möjlighet att undanta kontrakt

 som handlats utanför börsen

PHARE Poland and Hungary Aid for

 Restructuring of the Economies

PSA Partnerskap och samarbetsavtal

SAARC South Asian Association for

 Regional Cooperation

SADC Southern African Development

 Community

SEM Sound and Efficient Management

SCE Europeiska kooperativa

 föreningar

SIS Schengens informationssystem

SLIM Simpler Legislation for the

 Internal Market

SWEDAC Styrelsen för ackreditering och

 teknisk kontroll

TARGET Betalningssystem

TEN Transeuropeiska nät

TRIP:S Avtalet om handelsrelaterade

 aspekter av immaterialrättigheter

UMTS Universal Mobile

 Telecommunications System

UNCTAD FNs konferens om handel och

 utveckling

UNDCP FN:s narkotikaprogram

UNDP FN:s utvecklingsprogram

UNEPA FN:s befolkningsfond

UNICE Arbetsgivarorganisation på

 europanivå

UNICEF FN:s barnfond

UNGASS FN:s generalförsamlings 19.e

 extra möte

UNTAES United Nations Transitional

 Administration for Eastern

 Slavonia, Baranja and Western

 Sirmium

VEU Västeuropeiska unionen

VIPO Världsorganisationen för den

 intellektuella äganderätten

WTO World Trade Organization,

 Världshandelsorganisationen

WWF World Wildlife Fund,

 Världsnaturfonden

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1999

Närvarande: statsråden Hjelm-Wallén, Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande:[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:60 Berättelse om verksamheten

i Europeiska unionen under 1999.

 En redogörelse för skillnaden mellan EG och EU återfinns i bilaga 21

2 En redogörelse för skillnaden mellan EG och EU återfinns i bilaga 21

Skr. 1999/2000:60

8

1

25

25

31

1

45

54

65

66

74

77

99

121

130

138

141

150

152

155

163

178

183

187

191

193

199

202

204

208

213

223

232

242

273

276

288

299

300

302

317

304

327

334

320

337

323

359

345

367

353

373

373

385

365

386

1

396

375

399

3

400

379

1

402

427

389

449

430

461

442

476

456

480

461

485

465

486

467

487

468

488

493

473

1

1