Regeringens proposition

1993/94:187

Försöksverksamhet med medborgarkontor

Prop.

1993/94:187

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Civildepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en femårig försöksperiod med medborgarkontor inleds

med början den 1 juli 1994. Syftet med försöksverksamheten är att få ytterligare

kunskaper och erfarenheter om hur ett organiserat samarbete över kommunala och

statliga myndighetsgränser kan utformas.

 I propositionen läggs fram förslag till en lag som ger kommunerna befogenhet

att för en begränsad tid sluta samverkansavtal med statliga myndigheter m.fl. om

att utföra sådana uppgifter som inte innebär myndighetsutövning. De uppgifter

som kan komma i fråga är service och rådgivning av enklare och mer rutinbetonat

slag.

 Frågor om ärendehantering och myndighetsutövning vid medborgarkontor med

integrerad statlig och kommunal verksamhet kräver ytterligare rättsliga

överväganden. I propositionen anges därför att frågan om myndighetsutövning vid

medborgarkontor kommer att utredas vidare.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut .................3

2 Förslag till lag om försöksverksamhet med medborgarkontor 3

3 Ärendet och dess beredning ..................4

4 Försöksverksamhet med utvidgade befogenheter vidmedborgarkontor 5

 4.1 Behovet av medborgarkontor ............5

 4.2 Uppgifter som kan hanteras vid ett medborgarkontor 9

5 Behovet av lagstiftning ....................12

6 Samordning av det fortsatta utvecklingsarbetet 13

7 Kostnader ..................................14

8 Ikraftträdande m.m. ........................14

9 Författningskommentar ......................15

Bilaga 1Arbetsgruppens sammanfattning av sin slutrapport 18

Bilaga 2Arbetsgruppens lagförslag .............22

Bilaga 3Remissinstanserna .....................25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 17 mars 1994 ..............................26

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till lag om försöksverksamhet med medborgarkontor.

2 Förslag till lag om försöksverksamhet med

 medborgarkontor

 Härigenom föreskrivs följande.

Avtal med myndigheter m.fl.

1 En kommun får träffa avtal med en statlig myndighet, en allmän

försäkringskassa eller ett landsting om att åt dessa utföra sådana för-

valtningsuppgifter som inte innebär myndighetsutövning.

 Av kommunallagen (1991:900) följer att en kommun får träffa avtal med enskilda

om att åt dessa utföra sådana uppgifter som det är av allmänt intresse för

kommunmedlemmarna att kommunen utför.

Avtalets form och godkännande

2 Ett avtal som avses i 1 första stycket skall vara skriftligt. Det får inte

träffas för längre tid än till och med utgången av juni 1999.

 Avtalet skall godkännas av regeringen och får inte tillämpas innan dess.

Detsamma gäller ändringar av avtalet.

Verksamhetsredovisning

3 En kommun och den som kommunen har träffat avtal med enligt 1 första

stycket skall skriftligen senast den 1 mars varje år gemensamt redovisa för

regeringen hur den avtalade verksamheten har bedrivits under det närmast

föregående kalenderåret.

Återkallande av godkännande m.m.

4 Regeringen får återkalla ett godkännande enligt 2 andra stycket, om

ändrade förhållanden kräver det eller om det finns andra särskilda skäl för det.

 Avtalet skall därvid upphöra att gälla den dag som regeringen bestämmer.

5 Om en kommun och den som kommunen har träffat avtal med enligt 1 första

stycket har kommit överens om att avtalet skall upphöra att gälla i förtid,

skall parterna genast underrätta regeringen om det.

---------

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994 och gäller till utgången av juni

1999.

3 Ärendet och dess beredning

En viktig del av förnyelsearbetet inom den offentliga sektorn under 1980-talet

handlade om att förenkla kontakterna mellan medborgare och myndigheter samt att

göra det lättare för allmänheten att få tillgång till samhällets service och få

svar på sina frågor.

 Under det senaste decenniet har det pågått ett systematiskt arbete över en

bred front i riktning mot en mer resultatorienterad styrning, en kraftfull

decentralisering inom skilda områden och en systematisk avreglering och

regelförenkling.

 Utvecklingen inom den kommunala sektorn har i hög grad handlat om

decentralisering och minskad statlig detaljreglering. Genom den nya

kommunallagen från år 1991 har kommuner och landsting fått en ökad frihet att

själva utforma sin organisation.

 Genom samordning och samverkan över sektorsgränser kan man nå en ökad

effektivitet i verksamheterna samtidigt som besparingar kan uppnås och servicen

till allmänheten kan förbättras.

 I augusti 1990 presenterade Stat-kommunberedningen vid Civildepartementet

betänkandet Lokalkontor - ett medel för sektorsamordning, förbättrad service och

regional utveckling (SOU 1990:72). Där presenterades förslag om att inrätta

lokalkontor för att underlätta samverkan mellan statliga och andra myndigheter.

 I Västernorrlands län startades i slutet av 1980-talet några projekt som har

haft betydelse för den fortsatta utvecklingen på detta område. Ett s.k.

medborgarkontor startades i Härnösand. Kommunen beslutade emellertid att

avveckla försöket vid årsskiftet 1990/91. Länsstyrelsen i Västernorrlands län

startade det s.k. SLOS-projektet (Samordnad Lokal Offentlig Service) där

medborgarkontoret Samservice i Fränsta i Ånge kommun är en del av projektet. Det

grundläggande syftet med projektet är att stärka och utveckla samhällsservicen

som ett led i det regionala utvecklingsarbetet.

 I slutet av 1980-talet inledde Länsstyrelsen i Norrbottens län det s.k.

Lokalkontorsprojektet vars övergripande mål var att kunna behålla länsstyrelsens

lokalkontor på de mindre orterna i inlandet för att trygga statlig service och

för att använda tjänstesektorn i utvecklingen av glesbygdens infrastruktur. Ur

detta projekt har det vuxit fram ett samarbete mellan statliga och kommunala

organ i Arjeplog.

 Det pågår en liknande utveckling med någon form av medborgarkontor i flera

europeiska länder. Det gäller bl.a. Tyskland, Nederländerna, Storbritannien och

de övriga nordiska länderna. Längst har utvecklingen på detta område kommit i

Danmark, som till viss del har fungerat som en förebild för utvecklingen i de

övriga nordiska länderna.

 Idéerna om medborgarkontor har börjat spridas till olika kommuner i landet.

Det gäller bl.a. Botkyrka, Surahammar och Sölvesborg. Vid dessa medborgarkontor

finns ännu så länge enbart kommunala verksamheter. Under våren 1992 gjordes

framställningar till Civildepartementet från bl.a. Sölvesborgs och Surahammars

kommuner med påpekande om att det fanns vissa rättsliga hinder för att komma

vidare i utvecklingen av samverkan mellan kommunala och statliga myndigheter vid

medborgarkontor.

 Regeringen beslutade den 25 juni 1992 att bemyndiga chefen för Civil-

departementet att tillkalla en arbetsgrupp (C 1992:B) med uppgift att följa och

utvärdera utvecklingsarbetet med medborgarkontor m.m. för att förbättra

medborgarnas kontakter med den offentliga förvaltningen. Enligt riktlinjerna för

arbetsgruppen skulle bl.a. rättsliga frågor, som kan uppstå när olika

myndigheter samverkar i medborgarkontor, analyseras. Gruppen skulle också

stimulera användningen av informationsteknologi.

 Arbetsgruppen överlämnade sin slutrapport Servicesamverkan vid medborgarkontor

(Ds 1993:67) i oktober 1993. Arbetsgruppens sammanfattning av slutrapporten

finns i bilaga 1. Arbetsgruppens lagförslag framgår av bilaga 2. Slutrapporten

har remissbehandlats. En förteckning över dem som har avgett yttrande över

slutrapporten har upprättats och fogas till propositionen som bilaga 3. En

sammanställning av yttrandena finns tillgängliga i Civildepartementet (dnr

C93/1018).

4 Försöksverksamhet med utvidgade befogenheter vid medborgarkontor

4.1 Behovet av medborgarkontor

 Regeringens förslag: En femårig försöksperiod med

 samverkan mellan kommuner, statliga

 myndigheter och andra i medborgar- kontor

 inleds med början den 1 juli 1994.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ser positivt på eller har inget

att erinra mot inrättande av medborgarkontor eller att en försöksverksamhet

inleds. Justitiekanslern anser att idén med medborgarkontor är principiellt

tilltalande och att en fortsatt försöksverksamhet är värdefull.

Arbetsmarknadsstyrelsen ifrågasätter om medborgarkontor är rätt lösning för att

förbättra information och service till medborgarna. Enligt styrelsen kan

myndigheterna genom ökad samverkan förbättra servicen till medborgarna utan att

rättsliga komplikationer behöver uppstå. Riksrevisionsverket framhåller att det

inte finns särskilt många empiriska belägg för att de av utredningen föreslagna

medborgarkontoren medverkar till förbättrad service, en effektivare förvaltning

och ett bevarande av service i glesbygd.

 Enligt Riksförsäkringsverket bör ett ställningstagande om en bredare lansering

av medborgarkontor föregås av en fördjupad diskussion om för- och nackdelar i

olika avseenden, särskilt om det blir fråga om en integrerad verksamhet mellan

olika sektorer. Ytterligare försök och utvärderingar bör komma till stånd för

att ge underlag för diskussionen. Riksförsäkringsverket, som förordar en

samlokaliseringsmodell, anser att sambruk i olika former kan vara ändamålsenligt

när det gäller att lämna service till medborgarna. Pågående försök och studier

bör kunna ge vägledning om praktiska former för de varierande lösningar som är

tänkbara.

 Försäkringskasseförbundet anser att det i samtliga modeller finns inslag som

på sikt kan utvecklas till bra samverkansformer. Förbundet anser att

samlokalisering mellan olika huvudmän kan vara en bra start till samverkan

mellan olika myndigheter. Rikspolisstyrelsen förordar att möjligheter öppnas

även för polismyndighet att bedriva försöksverksamhet med medborgarkontor i

t.ex. glesbygd.

 Arjeplogs kommun anser att en försöksmodell med kommunen som huvudman, vilket

förutsätter avtal om tjänsteköp från övriga, för deras del är helt uteslutet.

Flera av de inblandade myndigheterna kommer att ompröva sitt deltagande om en

sådan ordning blir en förutsättning för deras projekt. Tanken är att personalen

vid deras medborgarkontor på lång sikt skall få ett tvärfunktionellt ansvar,

inte att kommunen handhar arbetsuppgifter åt andra myndigheter.

Skälen till regeringens förslag

Vad är ett medborgarkontor?

Medborgarkontor är en sammanfattande benämning på en offentlig inrättning som

ger service till medborgarna. Det finns idag någon form av medborgarkontor på

ett tiotal orter i landet. I Botkyrka startade kommunen redan 1987 den första av

två s.k. servicestugor i två kommundelscentra. I Surahammar finns tre s.k.

focuskontor lokaliserade till kommunens bibliotek i centralorten och två mindre

bruksorter. I Sölvesborg är medborgarkontoret lokaliserat till stadshusets

entré. Dessa medborgarkontor handlägger endast kommunala uppgifter.

 Exempel på medborgarkontor där medborgarna även kan komma i kontakt med

statliga myndigheter och allmän försäkringskassa finns i Fränsta i Ånge kommun

och i Arjeplogs kommun. På dessa orter sambrukar kommunen, tillsammans med

försäkringskassan, arbetsförmedlingen och polisen, resurser genom att dela på

kostnader för bl.a. lokaler, personal och informationsteknologi och man bemannar

tillsammans en gemensam servicedisk.

Varför behövs medborgarkontor?

Förnyelsen av den offentliga sektorn syftar inte bara till att förbättra och öka

effektiviteten i den offentliga verksamheten, utan också att öka kvaliteten och

servicen till de enskilda medborgarna. För att en demokratiskt uppbyggd

samhällsorganisation skall kunna tillgodose de enskilda människornas behov och

önskemål krävs att medborgarna får kunskaper om sina rättigheter och

skyldigheter samt att de enskilda medborgarna på ett enkelt sätt får tillgång

till den service som samhället erbjuder.

 Det är viktigt att medborgarna kan få tillgång till information om de beslut

som fattas och vilka följder de ger för yrkesliv och vardag. På sikt bör

medborgarkontor kunna vara ett sätt att stärka medborgarnas möjligheter att

själva välja service och påverka utformningen av och innehållet i vissa av de

tjänster som de offentliga organen tillhandhåller.Medborgarkontoren skall

således främst ses som ett kompletterande medel för att möta medborgarnas ökade

krav på service och lättillgängliga myndighetsfunktioner.Genom medborgarkontor

skapas möjligheter till en samlad förmedling av offentlig service när det gäller

information om tjänster och enklare ärendehandläggning.

 Medborgarkontor kan också vara ett verksamt medel för att bibehålla eller

utveckla den offentliga servicen i glesbygden. På orter där underlaget annars

blivit för litet kan sambruk av personal, lokaler och viss utrustning mellan

olika organ och myndigheter göra det möjligt att upprätthålla en god service.

Statliga myndigheter skall alltså beakta de möjligheter som finns att samverka

med andra myndigheter vid sin lokalförsörjningsplanering i syfte att minska

statens kostnader för såväl verksamheten som för lokaler i enlighet med

förordningen (1993:528) om statliga myndigheters lokalförsörjning.

 En viktig förutsättning för att kunna öka samverkan mellan olika myndigheter,

såväl mellan statliga myndigheter som mellan statliga och kommunala myndigheter,

är utvecklingen av informationsteknologin. Det är också en viktig förutsättning

för att fördjupa dialogen mellan medborgare och myndigheter.

 Med modern informationsteknologi spelar avstånd och tidsskillnader en allt

mindre roll för kommunikationen mellan människor. Det har skapat förutsättningar

för delegering av ansvar inom myndigheterna. Genom bl.a. telefax och förbättrad

datakommunikation, har förutsättningarna för en snabb och effektiv service till

medborgarna förbättrats. Den tekniska utvecklingen kan komma att göra det

möjligt för medborgarna att själva söka information eller göra ansökningar via

s.k. publika terminaler eller hembaserade dataterminaler.

 Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1993/94:100, bil. 1 s. 62)

pekat på att det krävs samverkan mellan staten, kommunerna, forsknings- och

teknikutvecklingsorgan, leverantörer, användare och andra aktörer på marknaden

för att skapa en öppen elektronisk infrastruktur. Enligt propositionen handlar

uppbyggnaden av den elektroniska infrastrukturen inte bara om en fysisk

nätuppbyggnad, utan också om en anpassning av lagstiftning och övriga regler

till den moderna informations- och kommunikationstekniken. Regeringen anser att

en elektronisk infrastruktur för informationsförsörjning kan bidra till att

minska offentliga utgifter och till att öka medborgarnas, kunskap och delaktig-

het i samhället. I propositionen anges att initiativ för att stimulera ut-

vecklingen av den elektroniska infrastrukturen kommer att tas.

Förslag om försöksverksamhet

Etableringen av medborgarkontor är en utvecklingsprocess som ofta sker i flera

steg. Såsom tidigare har redovisats har flera kommuner under senare år startat

medborgarkontor med enbart kommunala verksamheter. I de fall där olika former av

medborgarkontor har prövats är erfarenheterna hittills goda. Enligt regeringens

mening finns det därför skäl att nu gå vidare för att kunna pröva om

myndighetssamverkan i medborgarkontor kan ske på ytterligare områden.

 När det gäller möjligheterna att vid ett medborgarkontor vidga servicen och ge

allmänheten tillgång till verksamhet från statliga myndigheter, allmän

försäkringskassa och landsting finns det i huvudsak två alternativa vägar att

tillgå. Det ena alternativet, som hittills har prövats i Ånge och Arjeplog,

innebär att kommunen tillhandahåller lokaler vid medborgarkontoret, men att de

statliga myndigheterna och försäkringskassan i dessa lokaler var och en använder

sin egen personal. Det rör sig alltså om en form av samlokalisering med kommunen

där den statligt anställda personalen och försäkringskassans personal finns

tillgänglig vid medborgarkontoret vid vissa tider eller permanent.

Fortsättningsvis kallas denna modell för samlokaliserat medborgarkontor.

 Det andra alternativet innebär att kommunen, de statliga myndigheterna och

försäkringskassan, inte bara finns tillgängliga inom samma lokaler, utan också

att de, i stället för att använda sin egen personal vid medborgarkontoret, an-

vänder den kommunalt anställda personalen för att utföra vissa uppgifter. Här är

det alltså frågan om att gemensamt nyttja den kommunala personalen.

Fortsättningsvis kallas denna modell för integrerat medborgarkontor.

 Några lagliga hinder att inrätta medborgarkontor med kommunalt huvudmannaskap

och som har enbart kommunala serviceuppgifter finns inte. Inte heller

samlokaliseringsmodellen möter några lagliga hinder. Ett sådant samarbete

förutsätter i stort sett inget annat än att parterna kommer överens om vilka

lokaler som kommunen skall ställa till förfogande och eventuell ersättning för

detta.

 För att kommunerna skall kunna sköta uppgifter åt statliga myndigheter, allmän

försäkringskassa och landsting krävs däremot en lag som ger kommunerna

befogenhet att sköta sådana uppgifter. Samtidigt ger en sådan lagstiftning

statliga myndigheter, allmän försäkringskassa och landsting befogenhet att ge en

kommun ett sådant uppdrag.

 Regeringen föreslår därför en lag om försöksverksamhet med medborgarkontor.

Den skall gälla i fem år och inledas med början den 1 juli 1994. Syftet med

försöksverksamheten är att det skall ge ytterligare kunskaper och erfarenheter

dels om hur ett organiserat samarbete över myndighetsgränser kan utformas, dels

hur dialogen mellan medborgarna och myndigheterna kan fördjupas.

 Försöksverksamheten bör kunna klara ut ett flertal frågeställningar genom ett

praktiskt samarbete mellan olika myndighetsföreträdare på lokal och regional

nivå. Några särskilda försökskommuner bör inte utses såsom skedde i t.ex.

frikommunförsöket. Alla intresserade kommuner, myndigheter och organisationer

bör kunna medverka i försöksverksamheten.

 Om kommunerna ges möjlighet att sluta samverkansavtal med vissa statliga

myndigheter, allmän försäkringskassa och landsting, kan det ge viktiga

erfarenheter om hur ett mer formellt samarbete över myndighetsgränser kan

organiseras. Härigenom visar det sig också hur stort olika myndigheters intresse

för en sektorsövergripande samverkan egentligen är.

 Från centralt håll bör en medverkan i försöksverksamheten främst ske genom

metodutveckling, utbildningsinsatser och utvärdering av verksamheten. En lämplig

form för denna typ av försöksverksamhet är nätverksformen där erfarenheter kan

spridas mellan de kommuner, myndigheter, forskare m.fl. som är aktiva i

nätverket (se avsnitt 6).

4.2 Uppgifter som kan hanteras vid ett medborgarkontor

 Regeringens förslag: Det finns en rad

 förvaltningsuppgifter inom statliga myndig-

 heter, allmänna försäkringskassor och landsting

 som bör kunna utföras vid medborgarkontor. I

 ett första steg skall bara sådana

 förvaltningsuppgifter som inte innebär

 myndighetsutövning omfattas av

 försöksverksamheten. Frågan om myndighetsutövning

 vid medborgarkontor utreds vidare.

 Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppens förslag överensstämmer delvis med

regeringens förslag. Arbetsgruppen föreslår därutöver att även

förvaltningsuppgifter från statliga myndigheter, allmän försäkringskassa och

landsting som innebär myndighetsutövning i viss utsträckning kan utföras vid

medborgarkontor.

 Remissinstanserna: Drygt hälften av remissinstanserna har synpunkter på frågan

om ärendehanteringen vid medborgarkontor. Många instämmer i stort att det skall

gälla frekventa och rutinbetonade ärenden och att det främst skall vara fråga om

information och rådgivning. Flera remissinstanser har starka invändningar mot

att myndighetsutövning på uppdragsbasis skall kunna bedrivas vid medborgarkontor

och anser att frågan om myndighetsutövning måste utredas ytterligare.

 Riksdagens ombudsmän (JO) påpekar att den föreslagna verksamheten, som innebär

att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning, kommer att utföras

under villkor som är nya och hittills delvis främmande för svensk

förvaltningstradition. De grundläggande rättsliga förutsättningarna härför måste

givetvis föreligga, oaktat att det är fråga om en försöksverksamhet. Avgörande

för om förslaget skall kunna genomföras beror enligt JO på om rättssäkerhets-

och integritetsfrågorna kan få en tillfredsställande lösning.

 Justitiekanslern (JK) anser att myndighetsutövning på uppdragsbasis

principiellt är felaktigt när det gäller centrala funktioner som polisen,

skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna, som sysslar med

myndighetsutövning på områden med betungande offentligrättsliga före-skrifter (8

kap. 3 regeringsformen). JK anser att det i stället är genom ändrad

kompetensfördelning i sak genom normer på område för område som förändringar bör

genomföras. Liknande synpunkter har Kammarrätten i Sundsvall. Den anser att en

lag, som avser att till den kommunala kompetensen hänföra även möjligheten för

kommunen att ställa anställda till förfogande för att handha förvaltning för

annan huvudmans räkning, bör utformas som en ren befogenhetslag för kommunen,

utan angivande av hur och var den personal som avses skall arbeta. Kammarrätten

anser också, med avseende på berörda myndigheters befogenheter, att det bör

anges i lag vilka uppgifter de kan överlåta till kommunalt anställd personal att

utföra.

 Datainspektionen menar att frågan om hur medborgarkontor får bedrivas inte i

första hand är en praktisk fråga, som löses genom samarbete mellan olika nivåer,

utan en rättslig fråga. Den statliga förvaltningen är uppbyggd av myndigheter

som verkar var och en inom sitt ansvarsområde. De lagar som behövs för

verksamheten bygger på detta förhållande. Vill man åstadkomma en annan ordning

måste man enligt Datainspektionen först utreda vilka grundläggande ändringar som

behövs av systemet. Datainspektionen påpekar att tillgång till myndigheternas

personregister inte kan lösas på ett så enkelt sätt som anges i betänkandet.

Enligt Datainspektionen måste det bli fråga om omfattande lagändringar för att

medborgarkontor skall få tillgång till de statliga myndigheternas

personregister.

 Riksrevisionsverket anser att utredningen inte klart har kunnat visa hur

sekretesslagens bestämmelser om sekretess mellan myndigheter och datalagens

bestämmelser skall tillämpas vid integrerade medborgarkontor. Enligt

Riksrevisionsverket är det nödvändigt med ytterligare utredningsinsatser, främst

vad gäller ärendefördelningen mellan statliga myndigheter och medborgarkontor,

rättsläget och finansieringen, men även behovet av medborgarkontor, innan

ställning kan tas till en försöksverksamhet med integrerade medborgarkontor.

 Arbetsmarknadsstyrelsen anser att det inte kan komma ifråga att en tjänsteman,

som samtidigt arbetar för arbetsförmedlingen och andra myndigheter, sysslar med

någon form av individärenden, eftersom uppgifter om enskilda i princip är

sekretessbelagda, oavsett om det är fråga om myndighetsutövning eller inte.

Riksförsäkringsverket ser positivt på att en försöksverksamhet kommer igång men

anser att det är nödvändigt att en rad frågor, såsom skyddet för den personliga

integriteten, registeransvaret, utbildning och kompetensutveckling av personal-

en, ekonomiska lönsamhetsberäkningar, utbetalningssystem, redovisning och

revision, beaktas och analyseras.

 Skälen för regeringens förslag: Medborgarkontor syftar till att lokalt

tillhandahålla medborgarna samhällsservice på ett enkelt och smidigt sätt. Redan

med nuvarande regler är det möjligt att upprätta medborgarkontor med enbart

kommunal verksamhet. Även medborgarkontor, i form av samlokalisering av kommunal

och statlig verksamhet, förekommer idag. Det sker genom att personal från såväl

kommunala som statliga myndigheter var och en med sin personal arbetar i samma

lokaler dit medborgarna kan vända sig.

 Det kan emellertid finnas fall där befolkningsunderlaget är så litet att det

inte kan motivera att t.ex. en statlig myndighet håller personal vid ett

medborgarkontor, samtidigt som det ur ett medborgarperspektiv finns ett önskemål

om och behov av lokal service.

 En möjlighet att förbättra servicen på orter, där exempelvis den lokala

skattemyndigheten och kronofogden inte finns tillgänglig, kan vara att låta

personal från respektive myndighet ha fasta mottagningstider, t.ex. någon dag

per vecka, vid medborgarkontoret. Tidsbokning för sammanträffanden kan då ske

vid medborgarkontoret. Därmed skulle skattemyndigheten i princip kunna besluta i

alla sådana ärenden som vanligen handläggs vid skattekontoret.

 När det gäller myndighetsbetonade uppgifter inom det arbetsmarknadspolitiska

området, t.ex. att fatta beslut om bidrag för arbetsmarknadspolitiska insatser

för enskilda personer eller arbetsgivare enligt ett stort antal förordningar,

bör en arbetsförmedlare från den lokala arbetsförmedlingen någon dag i veckan

kunna utföra dessa arbetsuppgifter vid ett medborgarkontor.

 Dessa lösningar är varianter på den samlokaliserade modellen. På sikt kan det

vara önskvärt att kunna öppna möjligheten att handlägga ärenden som innefattar

myndighetsutövning vid ett integrerat medborgarkontor. För sådana fall kan en

smidig lösning vara att kommunen, på uppdrag av en statlig myndighet, en allmän

försäkringskassa eller ett landsting, sköter uppgifter genom den egna personalen

vid ett medborgarkontor.

 En sådan ordning rymmer emellertid åtskilliga rättsliga problem som kräver

ytterligare analys och överväganden. En särskild utredare bör därför tillkallas

för att närmare analysera de rättsliga möjligheterna att utvidga verksamheten

vid medborgarkontor till områden som innefattar myndighetsutövning. Av särskild

betydelse i sammanhanget är att verksamheten bedrivs i sådana former som

tillgodoser behovet av integritet och rättssäkerhet.

 De uppgifter som i ett inledande skede kan komma ifråga vid medborgarkontor med

integrerad verksamhet är således vissa förvaltningsuppgifter såsom enklare

rådgivning i olika frågor, att ge information, tillhandahålla blanketter,

broschyrer och annat material.

 De ärendetyper inom t.ex. skatte- och kronofogdemyndighetens verk-

samhetsområden, som lämpligen bör kunna hanteras vid ett integrerat

medborgarkontor, gäller allmän service- och informationsverksamhet, främst att

lämna ut blanketter och ge upplysningar i anslutning till detta. Det kan också

gälla viss annan upplysningsverksamhet såsom att ge enklare besked i regelfrågor

om taxering, deklarationer m.m. samt besked om till vilken myndighet eller till

vilken person hos en myndighet man skall vända sig för att få ytterligare

information eller få ärenden åtgärdade. Det kan också gälla tillgång till

allmänhetens terminal.

 Inom den allmänna försäkringskassans verksamhetsområde kan verksamheten vid

medborgarkontor gälla rena expeditionsuppgifter, som att lämna ut blanketter,

lämna information genom broschyrer och motsvarande om exempelvis pensioner,

föräldrapenning, sjukförsäkring. En viktig uppgift är också att ge hänvisningar

till och förmedla kontakt med ansvariga myndigheter.

 Inom sjuk- och föräldraförsäkringsområdet sköts många frågor via telefon. Men

det finns även behov av personlig service. Detsamma gäller även för

pensionsområdet. I de fall försäkringskassan inte finns etablerad på orten bör

ett medborgarkontor kunna ge viss allmän vägledning och hänvisning till eller

kontakt med rätt person vid försäkringskassan. Viss del av informationen kräver

dock tillgång till ADB-register. Förutsättningarna för att medborgarkontor skall

få tillgång till dessa bör klarläggas i det fortsatta utredningsarbetet.

 Inom arbetsförmedlingens verksamhetsområde är det framför allt

in-formationsuppgifter som bör kunna läggas ut på medborgarkontor. Det kan gälla

information i skriftlig eller elektronisk form om t.ex. lediga platser i hela

Sverige och utomlands, information om utbildningar i Sverige och utomlands,

ungdomsutbyte, yrkesvägledningsprogram samt olika former av studiestöd.

 Lämpliga uppgifter kan även vara tidsbokning hos en platsförmedlare eller

vägledare vid det arbetsförmedlingskontor där vederbörande är inskriven liksom

allmän information om arbetsförmedlingens olika tjänster och åtgärder, t.ex.

jobbsökaraktiviteter i grupp, ungdomspraktik, arbetslivsutveckling,

starta-eget-bidrag, arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering

vid AMI.

 Vid medborgarkontor bör också kunna lämnas en första information om olika stöd

som finns i anslutning till utbildning och rehabilitering. En viktig uppgift kan

också vara att ge hänvisning till de många instanser (försäkringskassan,

länsarbetsnämnden, arbetsförmedlingen, arbetslöshetskassan, Centrala

studiestödsnämnden) som alla har ett ansvar i sammanhanget.

 De nu redovisade uppgifterna är exempel på sådant som kan lämpa sig för en

integrerad verksamhet vid medborgarkontor. Erfarenheterna och utvecklingen får

visa på vilka uppgifter som det kan finnas önskemål om och behov av att kunna

sköta lokalt vid medborgarkontor.

5 Behovet av lagstiftning

 Regeringens förslag: I en särskild lag ges

 kommuner rätt att sluta samverkansavtal med

 statliga myndigheter, allmänna försäkringskassor

 eller landsting.

 Lagen skall gälla under en femårig

 försöksperiod.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (bet. s. 76

ff.). Arbetsgruppens förslag innebär därutöver en möjlighet för regeringen att

föreskriva att anställda vid ett medborgarkontor får utföra

förvaltningsuppgifter som avser myndighetsutövning.

 Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna berör inte arbetsgruppens

lagförslag närmare. Kammarrätten i Sundsvall föreslår att förslaget utformas som

en ren befogenhetslag för kommunen, utan angivande av hur och var personalen

skall arbeta. Rikspolisstyrelsen vill att förslaget kompletteras så att även en

polismyndighet kan bedriva försöksverksamhet med medborgarkontor.

 Skälen för regeringens förslag: En bred försöksverksamhet med medborgarkontor

kommer att ge ytterligare kunskaper och erfarenheter om hur ett organiserat

samarbete över myndighetsgränser kan utformas. En sådan försöksverksamhet kan

avse medborgarkontor med enbart kommunal verksamhet eller medborgarkontor där

statlig och kommunal verksamhet samlokaliseras, dvs. bedrivs i samma lokal. Det

är också viktigt att det finns en möjlighet att pröva medborgarkontor med inte-

grerad statlig och kommunal verksamhet i kommunal regi.

 I kommunallagen (1991:900) regleras kommunernas och landstingens befogenheter.

För att en kommun själv skall kunna få ta hand om en angelägenhet krävs att det

är av allmänt intresse att så sker. Av den kommunala kompetensen följer också

att en kommun inte själv får ta hand om sådana angelägenheter som ankommer

enbart på staten, en annan kommun, ett landsting eller någon annan. Eftersom det

inte ligger inom kommunala kompetensens ram att sköta uppgifter som ankommer på

statliga myndigheter förutsätter denna möjlighet till samverkan stöd i lag.

 Regeringen föreslår därför att kommunerna i lag ges befogenhet att samverka

med statliga myndigheter m.fl. Lagen bör innehålla möjligheter för regeringen

att utöva viss kontroll av den avtalade verksamheten och att utvärdera denna.

Lagen bör utformas som en försökslag och därför gälla under en begränsad tid.

6 Samordning av det fortsatta utvecklingsarbetet

En arbetsgrupp har tillsatts inom Civildepartementet med uppgift att samordna

det fortsatta utvecklingsarbetet med medborgarkontor m.m. Arbetsgruppen skall

avsluta sitt arbete senast den 30 juni 1995 då förnyad ställning skall tas till

formerna för det fortsatta samordningsarbetet.

 Arbetsgruppens uppgift är i första hand att administrera ett nätverk för

utvecklingsarbetet med medborgarkontor, att informera om försöksverksamheten,

att initiera utbildning för personal vid medborgarkontor samt att följa upp och

utvärdera de försök som görs med medborgarkontor. Utvärderingen skall belysa

effekterna på service, ekonomi och resurser, den lokala konsumentverksamheten,

arbetsförhållanden, införlivandet av ny teknik och nya kunskaper samt effekterna

på den framtida utvecklingen. Samordningsgruppen kan knyta till sig

referensgrupper med företrädare för berörda statliga myndigheter, kommuner,

landsting, forskare m.fl.

 Utvecklingen av medborgarkontor sker också i andra länder såsom i Danmark,

Norge, Finland, Tyskland, Nederländerna och Storbritannien.

I arbetsgruppens uppdrag ingår också att studera utvecklingen i dessa länder.

7 Kostnader

 Regeringens bedömning: I den mån det lokala

 utvecklingsarbetet medför ökade kostnader bör

 dessa finansieras genom omprioriteringar av

 resurser inom kommunerna, de statliga myndig-

 heterna, de allmänna försäkringskassorna och

 landstingen.

 Arbetsgruppens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: Ett tiotal remissinstanser har kommenterat frågan om

finansieringen av försöksverksamheten. Rikspolisstyrelsen anser att det blir

nödvändigt att staten initialt ställer medel till förfogande för eventuella

ombyggnader, för utbildningsinsatser m.m. Riksrevisionsverket och Statens

arbetsgivarverk menar att myndigheterna knappast kommer att kunna göra de

omprioriteringar som krävs för att finansiera verksamheten. I stället kan det

bli fråga om kostnadsökningar på grund av tomma lokaler, outnyttjad utrustning

m.m. Riksskatteverket framhåller att det ansträngda resursläget i myndigheterna

för med sig att ett visst ekonomiskt stöd underlättar en medverkan från deras

sida. Länsstyrelsen i Södermanlands län efterlyser en analys av vad lokal

service kostar och får kosta. Länsstyrelsen i Blekinge län anser att en kost-

nads-intäktsanalys bör ingå i den utvärdering som skall göras, där intäkter i

form av ökad tillgänglighet och förbättrad service för medborgarna skall vägas

mot kostnaderna för verksamheten.

 Skälen för regeringens bedömning: Utgångspunkten, när det gäller kostnaderna

för försöksverksamheten, bör vara att det inte skall anvisas något särskilt

ekonomiskt stöd för det lokala utvecklingsarbetet. Finansieringen bör

huvudsakligen ske genom omprioriteringar av resurser inom kommunerna, de

statliga myndigheterna och de allmänna försäkringskassorna. Härigenom skapas en

realistisk ekonomisk bas för en fortsatt drift av medborgarkontoren.

8 Ikraftträdande m.m.

Lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994. Eftersom etablerandet av

medborgarkontor kan antas ske i flera steg och med hänsyn till att det bör gå en

längre tid innan det torde vara meningsfullt att utvärdera verksamheten föreslås

lagen gälla under fem år dvs. till utgången av juni 1999.

9 Författningskommentar

Avtal med myndigheter m.fl.

 1 En kommun får träffa avtal med en statlig

 myndighet, en allmän försäkringskassa eller ett

 landsting om att åt dessa utföra sådana

 förvaltningsuppgifter som inte innebär myndig-

 hetsutövning.

 Av kommunallagen (1991:900) följer att en

 kommun får träffa avtal med enskilda om att åt

 dessa utföra sådana uppgifter som det är av

 allmänt intresse för kommunmedlemmarna att

 kommunen utför.

 Genom paragrafens första stycke ges en kommun befogenhet att träffa avtal med

en statlig myndighet, en allmän försäkringskassa eller ett landsting om att åt

dessa utföra vissa begränsade förvaltningsuppgifter som inte innebär

myndighetsutövning. Samtidigt får en statlig myndighet, en allmän

försäkringskassa eller ett landsting befogenhet att lämna kommunen ett sådant

uppdrag.

 Paragrafen preciserar inte de avtalsslutande organen närmare. Inom i stort

sett varje myndighetssektor finns på ett eller annat sätt reglerat om det är en

myndighets centrala, regionala eller lokala enhet som har behörighet att ingå

ett sådant avtal som avses i den föreslagna lagen. Ett samverkansavtal som ingås

av en kommunal nämnd torde också formellt behöva godkännas av fullmäktige. Detta

följer dels av att det är kommunen som sådan som är den juridiska avtalsparten,

dels av kommunallagens regler om fullmäktiges och nämndernas befogenheter.

 De uppgifter som kan följa av ett samverkansavtal begränsas i ett första skede

till förvaltningsuppgifter som inte innebär myndighetsutövning. Vad det främst

blir frågan om är service och rådgivning av enklare och mer rutinbetonat slag.

 I sammanhanget bör påpekas att handlingar hos en kommun t.ex. vid ett

medborgarkontor är allmänna enligt 2 kap. 3 tryckfrihetsförordningen. Det är

därför viktigt att ett samverkansavtal inte innebär att kommunen skall sköta

uppgifter i vilka det kan förekomma handlingar med uppgifter som är skyddade av

sekretess hos t.ex. den statliga myndigheten och där sekretesskyddet bortfaller

hos den kommunala myndigheten. Det bör också påpekas att handlingar som kommer

in till en kommunal myndighet skall registreras där.

 En kommun har rätt att sluta avtal med enskilda inom ramen för den kommunala

kompetensen. I paragrafens andra stycke erinras om detta. En förutsättning för

att en kommun skall kunna sköta sådana uppgifter är att det får anses vara ett

allmänt intresse för kommunmedlemmarna. Tänkbara uppgifter är att boka och

eventuellt sälja biljetter för teatrar, trafikföretag, resebyråer m.fl.,

informera om föreningar och ta emot medlemsansökningar och förmedla bostäder hos

privata fastighetsföretag. I detta sammanhang bör framhållas att handlingar som

en kommun hanterar till följd av ett samverkansavtal med en enskild blir

allmänna. De blir också offentliga eftersom sekretesskydd inte finns.

Avtalets form och godkännande

 2 Ett avtal som avses i 1 första stycket

 skall vara skriftligt. Det får inte träffas för

 längre tid än till och med utgången av juni

 1999.

 Avtalet skall godkännas av regeringen och

 får inte tillämpas innan dess. Detsamma gäller

 ändringar av avtalet.

 Ett samverkansavtal med en statlig myndighet, en allmän försäkringskassa eller

ett landsting skall enligt första stycket första meningen vara skriftligt.

Enligt andra meningen begränsas avtalstiden så att avtalet får träffas längst

till och med den 30 juni 1999. Genom denna begränsning förhindras att avtal

kommer att löpa efter den tidpunkt då lagen inte längre är i kraft.

 I paragrafen regleras inte hur lång tid varje avtal skall omfatta. Klart är

dock att de inte behöver omfatta en så lång tid som fem år. Avtalen kan slutas

för kortare tid. Det är den bortre tidsgränsen som lagen reglerar.

 Av andra stycket framgår att regeringen skall godkänna avtalet innan

verksamheten får sättas i gång. Genom detta får regeringen en kontroll över de

uppgifter som statliga myndigheter och andra avser att lämna över till olika

kommuner. I de fall det finns centrala statliga förvaltningsmyndigheter med

ansvar för de olika verksamheterna är det självklart att de bereds möjlighet att

lämna synpunkter, innan regeringen fattar sitt beslut.

Verksamhetsredovisning

 3 En kommun och den som kommunen har träffat

 avtal med enligt 1 första stycket skall

 skriftligen senast den 1 mars varje år ge-

 mensamt redovisa för regeringen hur den

 avtalade verksamheten har bedrivits under det

 närmast föregående kalenderåret.

 Regeringens möjlighet att följa försöksverksamheten är beroende av att den får

kontinuerlig information från de inblandade om hur verksamheten bedrivs. Därför

föreskrivs i paragrafen att parterna till regeringen årligen och senast den 1

mars skall lämna in en redogörelse för hur verksamheten har bedrivits under det

närmast föregående kalenderåret. Redogörelsen skall innehålla beskrivningar av

hur verksamheten har ut-förts och av hur den har fungerat. Det är viktigt att

redogörelsen blir så fyllig som möjligt. Av värde för uppföljningsarbetet är

också konkreta förslag till lösningar av olika problem eller om hur man skall

kunna gå vidare för att sett från medborgarens perspektiv skapa en

lättillgänglig och effektiv samhällsservice.

 Redogörelserna kommer sedan att ligga till grund för den slutliga utvärdering

som kommer att ske. Dessutom kommer den tidigare nämnda arbetsgruppen att inom

ramen för sitt uppdrag kontinuerligt följa verksamheten.

Återkallande av godkännande m.m.

 4 Regeringen får återkalla ett godkännande

 enligt 2 andra stycket, om ändrade förhållanden

 kräver det eller om det finns andra särskilda

 skäl för det.

 Avtalet skall därvid upphöra att gälla den

 dag som regeringen bestämmer.

 I första stycket ges regeringen rätt att återkalla ett godkännande när ändrade

förhållanden inträtt eller det annars finns särskilda skäl att göra det. Det kan

röra sig om ändrad lagstiftning som gör att det ursprungliga avtalet inte kan

tillämpas som det är tänkt eller att den ena avtalsparten är missnöjd med hur

verksamheten kommit att bedrivas. Återkallelse kommer att kunna tillgripas som

en sista utväg för att avveckla en verksamhet som är olämplig eller sköts på ett

olämpligt sätt.

 När ett tillstånd återkallas skall regeringen enligt andra stycket också i

beslutet ange när avtalet senast skall upphöra och parternas förhållanden därmed

vara reglerade. Oftast torde ett avtal inte kunna upphöra att gälla omedelbart.

Tid kan behövas för att avveckla verksamheten.

 5 Om en kommun och den som kommunen har

 träffat avtal med enligt 1 första stycket har

 kommit överens om att avtalet skall upphöra att

 gälla i förtid, skall parterna genast underrätta

 regeringen om det.

 Syftet med bestämmelsen är att regeringen även skall hållas informerad om när

ett samarbete upphör.

Arbetsgruppens sammanfattning av sin slutrapport (Ds 1993:67)

Utveckling av medborgarkontor (kap. 3)

Arbetsgruppens uppgift har varit att följa utvecklingsarbetet med med-

borgarkontor och liknande insatser för att förbättra medborgarnas kontakter med

den offentliga förvaltningen. Det finns idag ett tiotal medborgarkontor i drift.

I detta kapitel redovisas verksamheten vid Servicestugorna i Botkyrka,

Samservice i Fränsta, Medborgarkontoret i Sölvesborg, Focus i Surahammar och

Tingsbacka i Arjeplog.

 I detta kapitel redovisas också de två vetenskapliga utvärderingar av

medborgarkontor som hittills har gjorts i Sverige. Det gäller dels en

utvärdering av medborgarkontoret i Härnösand, dels en utvärdering av Samservice

i Fränsta.

 Danmark är en viktig inspirationskälla när det gäller utvecklingen av

medborgarkontor. Det finns idag s.k. kvikskrank i 50 danska kommuner. I kapitlet

redovisas vissa erfarenheter från ett tiotal av dessa.

 Arbetsgruppen tolkar framväxten av medborgarkontor främst som en ambition att

öka tillgängligheten och att förbättra servicen till medborgarna. I glesbygden

kan medborgarkontor också vara ett sätt att bibehålla eller utveckla den

offentliga servicen.

 Arbetsgruppen anser att de ansatser att etablera nya och mer integrerade

organisationslösningar som hittills har inletts eller genomförs är intressanta.

Här finns en potential att genom sektorsövergripande arbetssätt förbättra och

effektivisera verksamheten.

 Dessutom kan medborgarkontor åtminstone på sikt vara ett sätt att stärka

medborgarnas möjligheter att själva välja service och påverka utformningen av

och innehållet i vissa tjänster.

 Parallellt härmed finns starka regionalpolitiska skäl att söka sig nya vägar

när det gäller organisation av offentlig verksamhet. Genom att samla flera

samhällssektorers lokala verksamhet i en organisation skapas förutsättningar för

att uppnå en högre kostnadseffektivitet, vilket innebär förbättrade

förutsättningar för en bibehållen lokal samhällsservice. Men för att sådana

besparingar skall kunna hämtas hem är det viktigt att sektorsmyndigheterna

lokalt och regionalt anpassar sin service till de nya förutsättningar som

etablerandet av medborgarkontor innebär.

 Arbetsgruppen konstaterar samtidigt att det finns flera viktiga förut-

sättningar som måste uppfyllas för att medborgarkontor långsiktigt skall kunna

fungera på det sätt som avses. Det gäller i första hand tillgodoseendet av

rättssäkerhet och integritet för medborgarna.

 Men det gäller också personalens arbetsförutsättningar.

Det gäller att skapa lösningar som inte bara kan genomföras, utan som också kan

vidmakthållas och utvecklas. För detta fordras dels fortsatta överväganden i

såväl förvaltningsrättsliga som arbetsrättsliga avseenden dels en

försöksverksamhet för att komma igång och pröva olika lösningar.

 En central fråga när det gäller utvecklingen av medborgarkontor är vilka

uppgifter som lämpligen bör hanteras vid dessa. Det handläggs ett stort antal

frågor och ärenden, både vad gäller kommunal och statlig verksamhet, vid de

medborgarkontor som idag är i drift. Erfarenheterna från de kommuner som startat

medborgarkontor, det gäller i såväl Sverige som i Danmark, har visat att en

ordentlig verksamhetsanalys bör göras innan man startar. Det danska

kommunförbundet har inom ramen för det s.k. ROSA-projektet tagit fram en metod

för att analysera och strukturera den verksamhet som skall bedrivas vid

medborgarkontor.

 Med hjälp av den s.k. opgaveknuseren (funktionsfördelaren) kan för-

valtningsuppgifterna delas in i servicenivåer som underlag för beslut om vilka

arbetsuppgifter som kan och bör föras över till ett medborgarkontor.

 Erfarenheterna från Danmark visar att man, i stället för att varje förvaltning

ansvarar för alla servicenivåer, kan överlämna till medborgarkontoret de

uppgifter som ur organisationens synvinkel är enkla, men som ur medborgarens

synvinkel innebär att man i det dominerande antal fall kan få svar på en fråga

eller åtgärdat ett problem.

Huvudmannaskap för medborgarkontor (kap. 4)

Statskontoret har på uppdrag av arbetsgruppen utarbetat rapporten Med-

borgarkontor - verksamhet, arbetsuppgifter, rättslig reglering (1993:14 samt 14

B och C). Där redovisar Statskontoret ett antal modeller för huvudmannaskap för

medborgarkontor. I detta kapitel redovisas tre av dessa modeller. Det gäller a)

enbart kommunal verksamhet, b) samlokaliserade myndigheter i samarbete, c)

integrerat medborgarkontor i kommunal regi.

 Arbetsgruppen har inhämtat synpunkter på Statskontorets rapport från de

närmast berörda myndigheterna. Flertalet av myndigheterna uttrycker på olika

sätt en positiv grundinställning till tanken på förbättrad myndighetssamverkan

vid någon typ av medborgarkontor eller dylikt. Man pekar dock på att det med

hänsyn till integritet, kompetens, rättsäkerhet m.m. finns betänkligheter att

föra över myndighetsuppgifter från statliga myndigheter och försäkringskassor

till kommunala medborgarkontor.

 Arbetsgruppen noterar emellertid att myndigheterna har pekat på en rad

uppgifter som bör kunna hanteras vid medborgarkontor. Riksskatteverket kan tänka

sig att samlokalisera verksamheter vid medborgarkontor och ha servicemottagning.

Polisen ser stora möjligheter att genom samverkan i medborgarkontor öka servicen

för allmänheten och bredda det brottsförebyggande arbetet bl.a. genom en utbyggd

kvarterspolisorganisation. Även Riksförsäkringsverket kan tänka sig att vissa

uppgifter inom socialförsäkringen hanteras vid medborgarkontor.

 Arbetsgruppens slutsats är att några av de modeller som Statskontoret har

presenterat i sin rapport får mycket långtgående rättsliga konsekvenser och att

dessa är svåra att bedöma utan ytterligare utredningsinsatser. Arbetsgruppen

föreslår därför en modifierad modell som inte får lika genomgripande

konsekvenser men som möjliggör försöksverksamhet för att pröva nya integrerade

organisationslösningar.

 Arbetsgruppen föreslår också att det tillskapas en lag som medger att vissa

statliga myndigheter, allmän försäkringskassa och landsting genom

samverkansavtal med kommuner kan lägga över vissa serviceuppgifter samt enklare

myndighetsärenden till ett kommunalt medborgarkontor.Arbetsgruppen är medveten

om att de rättsliga problem som kan uppstå förutsätter en delvis ny syn på hur

den offentliga verksamheten skall vara organiserad och därmed nya lösningar. Det

regelverk som finns i dag hämmar ett samarbete över myndighetsgränserna. Det

handlar i hög grad om att skapa förutsättningar för nya förvaltningsförfaranden.

 Arbetsgruppen anser därför att en försöksverksamhet är erforderlig för att få

ytterligare kunskaper och erfarenheter om hur ett organiserat samarbete över

myndighetsgränser kan utformas. Försöksverksamheten bör klara ut ett flertal

frågeställningar genom ett praktiskt samarbete mellan olika

myndighetsföreträdare på lokal och regional nivå.

Förslag om försöksverksamhet med medborgarkontor (kap. 5)

Under våren 1993 inbjöds samtliga kommuner att anmäla intresse av att medverka i

en försöksverksamhet med medborgarkontor. 100 kommuner besvarade inbjudan, varav

hälften var positiva till en medverkan. En uppföljning av dessa anmälningar

visar att under de närmaste åren kan kanske ett 30-tal medborgarkontor komma

igång. Av de intresserade kommunerna har ett 20-tal uttryckt intresse av att

pröva breda lösningar över sektorsgränserna.

 Arbetsgruppen föreslår att en femårig försöksperiod med kommunala

medborgarkontor inleds med början den 1 juli 1994. Målsättningen är att under

perioden etablera 25-30 kommunala medborgarkontor.

 Arbetsgruppen gör inget urval av vilka kommuner som skall delta i

försöksverksamheten. Det skall vara möjligt att pröva olika modeller, även

sådana med enbart kommunal verksamhet och med enklare sambrukslösningar. Det är

således fråga om en bred experimentverksamhet. Ju fler försök som görs desto

större blir underlaget för utvärdering av olika modeller.

 Arbetsgruppen föreslår att det fortsatta utvecklingsarbetet hålls samman

centralt av en mindre samordningsgrupp. Till samordningsgruppen bör knytas en

referensgrupp med företrädare för berörda myndigheter, kommuner m.fl.

 Samordningsgruppen skall i första hand ha till uppgift

att administrera ett nätverk för medborgarkontor

att informera om försöksverksamheten

att initiera utbildning för personal vid medborgarkontor

att följa upp och utvärdera försöksverksamheten

 En viktig del av försöksverksamheten gäller utvecklingen av nya former för

teknikstöd. Inom NUTEK pågår ett planeringsarbete för att få till stånd ett

konsortium där olika intressenter kan samverka för att bl.a. utveckla det

ADB-stöd som kan behövas vid medborgarkontor.

 Arbetsgruppen föreslår inte något särskilt finansiellt stöd för det lokala

projektarbetet. Finansieringen bör huvudsakligen ske genom omprioritering av

befintliga resurser. Viss finansiering bör dock kunna ske genom de olika

förnyelse- och trygghetsfonder som finns liksom de fonder som är inriktade mot

forskning och utvecklingsarbete.

Lag om försöksverksamhet med medborgarkontor (kap. 6)

I detta kapitel presenteras ett förslag till lag om försöksverksamhet vid

medborgarkontor. Ett syfte med lagen är att de kommuner som inrättar

medborgarkontor skall kunna teckna avtal med vissa statliga myndigheter,

allmänna försäkringskassor och landsting om att svara för vissa rutinartade

förvaltningsuppgifter vid medborgarkontor.

 I kapitlet redovisas vad ett samarbete genom avtal kan innebära. Lagförslaget

ger vissa statliga myndigheter, de allmänna försäkringskassorna och landstingen

vissa, om än begränsade, möjligheter att lägga ut mer än rena servicefunktioner

på ett medborgarkontor.

 Kommunerna ges också rätt att teckna avtal om samverkan med bolag, föreningar

och stiftelser.

 Utgångspunkten har varit att skapa en laglig möjlighet för kommunens anställda

vid medborgarkontoret att handlägga vissa statliga myndigheters m.fl.

rutinbetonade ärenden. Arbetsgruppen har i det sammanhanget tagit fasta på att

alla myndighetsutövningsärenden inte kräver hantering av integritetskänsligt

material.

 Av tidsskäl har det inte varit möjligt för arbetsgruppen att göra den mer

ingående kartläggning av de olika myndigheternas och försäkringskassans

regelverk som måste göras för att lämpliga ärenden skall kunna ringas in. En

sådan genomgång måste komma till stånd inom ramen för det fortsatta

lagstiftningsarbetet. Det är också en viktig fråga för remissinstanserna att ta

ställning till i samband med remissbehandlingen av arbetsgruppens förslag.

Arbetsgruppens lagförslag

Förslag till

Lag om försöksverksamhet med medborgarkontor

 Härigenom föreskrivs följande.

Definition

1 Med ett medborgarkontor avses i denna lag en kommunal inrättning där

förvaltningsuppgifter från olika kommunala myndigheter handläggs.

 Vid ett medborgarkontor kan också handläggas sådana uppgifter som följer av 2

eller 3 .

Avtal med myndigheter m.fl.

2 En kommun får träffa avtal om att en viss eller vissa anställda vid ett

medborgarkontor skall utföra förvaltningsuppgifter åt någon eller några av

följande myndigheter eller organ:

1. polismyndighet,

2. skattemyndighet,

3. offentlig arbetsförmedling,

4. posten,

5. kronofogdemyndighet,

6. länsstyrelse,

7. allmän försäkringskassa eller

8. landsting.

 Förvaltningsuppgifter som avser myndighetsutövning får med stöd av ett sådant

avtal utföras av anställda vid ett medborgarkontor bara i den utsträckning som

regeringen föreskriver.

Avtal med enskilda

3 En kommun får träffa avtal med ett bolag, en förening eller en stiftelse om

att anställda vid ett medborgarkontor skall utföra sådana uppgifter åt dessa som

riktas mot kommunmedlemmarna och som det är av allmänt intresse att kommunen

utför där.

Avtalets form

4 Ett avtal som avses i 2 eller 3 skall vara skriftligt. Det får inte

träffas för längre tid än till och med utgången av juni 1999.

 I sådant avtal som avses i 2 skall närmare anges hur förvaltningsuppgifterna

skall skötas vid medborgarkontoret samt hur handlingar skall hanteras med hänsyn

till bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100) och arkivlagen (1990:782).

 Ett avtal som avses i första stycket skall godkännas av regeringen och får

inte tillämpas dessförinnan. Detsamma gäller ändringar av sådana avtal.

Verksamhetsredovisning

5 Kommunen och den som kommunen har träffat avtal med enligt 2 eller 3 skall

skriftligen senast den 1 mars varje år gemensamt redovisa för regeringen hur den

avtalade verksamheten har bedrivits under närmast föregående kalenderår.

Upphörande av avtal

6 Regeringen får återkalla ett godkännande enligt 4 sista stycket, om

ändrade förhållanden kräver det eller det finns andra särskilda skäl för det.

 Avtalet skall därvid upphöra att gälla den dag som regeringen bestämmer.

 När regeringen återkallar ett tillstånd enligt denna lag får kommunen fullfö-

lja sina åtaganden enligt andra avtal än sådana som träffats enligt 2 eller 3

och som kommunen träffat före regeringens beslut om återkallelse av tillståndet.

7 Om kommunen och den som kommunen har träffat avtal med enligt 2 eller 3

har kommit överens om att avtalet skall upphöra att gälla i förtid, skall

parterna genast underrätta regeringen om det.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994 och gäller

till utgången av juni 1999.

Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)[1]

 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)

att 1 kap. 6 skall ha följande lydelse.

 1 kap.

 6

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

Förbud att röja eller Förbud att röja eller

utnyttja sekretess- utnyttja sekretess-

belagd uppgift gäller belagd uppgift gäller

för myndighet där för myndighet där

uppgiften är sekre- uppgiften är sekre-

tessbelagd samt för tessbelagd samt för

person som på grund av person som på grund av

anställning eller upp- anställning eller

drag hos myndighet, på uppdrag hos myndighet,

grund av tjänsteplikt på grund av tjänsteplikt

eller på annan liknande eller på annan liknande

grund för det allmännas grund för det allmännas

räkning deltar eller räkning deltar eller

har deltagit i har deltagit i

myndighetens verk- myndighetens verk-

samhet och därvid har samhet och därvid har

fått kännedom om uppgif- fått kännedom om uppgif-

ten. ten. Detsamma skall

 gälla för anställda vid

 ett medborgarkontor

 som sköter vissa

 förvaltningsuppgifter

 med stöd av lagen

 (1994:000) om för-

 söksverksamhet med

 medborgarkontor.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994 och gäller

till utgången av juni 1999.

 **Fotnot**

 [1]Lagen omtryckt 1992:1474.

Remissinstanserna

Efter remiss av arbetsgruppens om medborgarkontor slutrapport Ser-vicesamverkan

vid medborgarkontor (Ds 1993:67) har yttrande avgetts av Riksdagens ombudsmän,

Justitiekanslern, Rikspolisstyrelsen, Datainspektionen, Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Statens arbetsgivarverk, Statskontoret, Riksförsäkringsverket,

Posten, Arbetsmarknadsstyrelsen, Glesbygdsmyndigheten, NUTEK, Konsumentverket,

Stat-ens ungdomsråd, Kammarrätten i Sundsvall, Juridiska fakulteten vid Uppsala

universitet, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Södermanlands län,

Länsstyrelsen i Blekinge län, Botkyrka kommun, Järfälla kommun, Enköpings

kommun, Eskilstuna kommun, Linköpings kommun, Västerviks kommun, Gotlands

kommun, Sölvesborgs kommun, Munkedals kommun, Alingsås kommun, Skövde kommun,

Surahammars kommun, Avesta kommun, Ånge kommun, Bräcke kommun, Umeå kommun,

Arjeplogs kommun, Landstinget i Västernorrlands län, Landstinget i Kalmar län,

Dialog, Försäkringskasseförbundet, Landsorganisationen i Sverige,

Landstingsförbundet, Pensionärernas Riksorganisation, Riksidrottsförbundet,

Svenska Kommunförbundet, Sveriges akademikers centralorganisation, Telia AB.

 Vaggeryds kommun, Landstinget i Uppsala län, Svenska Arbetsgivareföreningen

och Tjänstemännens Centralorganisation har svarat att de avstår från att yttra

sig.

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

-------------

Regeringen beslutar proposition 1993/94:187 Försöksverksamhet med

medborgarkontor.