Regeringens proposition

1993/94:133

Instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna

Prop

1993/94:133

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 januari 1994

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att det införs en

möjlighet att ha prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt, att första

domstolsinstans för studiestödsmål och kriminalvårdsmål skall vara länsrätt i

stället för som nu kammarrätt, att den första prövningen av körkortsingripanden

skall göras av länsstyrelsen och inte som för närvarande av länsrätt samt att

prövningstillstånd hädanefter skall krävas för sekretessmål i Regeringsrätten

och Högsta domstolen. Ändringarna avseende prövningstillstånd för sekretessmål

föreslås träda i kraft den 1 juli 1994. Övriga ändringar föreslås träda i kraft

den 1 oktober 1994.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

 2.1......Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

 samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

 angående verkställighet av straff m.m. 5

 2.2......Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om

 allmänna förvaltningsdomstolar 6

 2.3....Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocess-

 lagen (1971:291) 9

 2.4....Förslag till lag om ändring i studiestödslagen

 (1973:349) 12

 2.5......Förslag till lag om ändring i lagen (1974:202) om

 beräkning av strafftid m.m. 13

 2.6......Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om

 kriminalvård i anstalt 14

 2.7......Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om

 behandling av häktade och anhållna m.m. 15

 2.8....Förslag till lag om ändring i körkortslagen

 (1977:477) 16

 2.9......Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 19

 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen om ändring

 (1993:1298) i sekretesslagen (1980:100) 21

3 Ärendet och dess beredning 23

4 Bakgrund 24

 4.1................Nuvarande instansordning24

 4.2.....................Domstolsutredningen26

 4.3.....Allmänt om förfarandet i de allmänna förvaltnings-

 domstolarna 28

5 Instansordningen m.m. 29

 5.1......Nedflyttning av mål i instanskedjan m.m. 29

 5.2.............................Forumregler31

 5.3.........Prövningstillstånd i kammarrätt33

 5.3.1......Dispensprövning införs hos kammarrätterna 33

 5.3.2.......Kammarrättens sammansättning vid dispensprövning 35

6 Studiestödsmålen 36

7 Kriminalvårdsmålen 39

8 Körkortsmålen 42

 8.1...Körkortsmålen flyttas inte till allmän domstol 42

 8.2...Överflyttning av körkortsmål till länsstyrelse 44

 8.3.......Domstolsprövning av länsstyrelsens beslut i länsrätt,

 m.m. 49

 8.4 Frågor om luftfartscertifikat och elevtillstånd, m.m. 50

9 Sekretessmålen 51

10 Kostnader 54

11 Ikraftträdande m.m. 54

12 Specialmotivering 55

 12.1...Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om

 samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

 angående verkställighet av straff m.m. 55

 12.2...Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om

 allmänna förvaltningsdomstolar 55

 12.3.Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocess-

 lagen (1971:291) 56

 12.4.Förslaget till lag om ändring i studiestödslagen

 (1973:349) 57

 12.5...Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om

 beräkning av strafftid m.m. 57

 12.6...Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om

 kriminalvård i anstalt 57

 12.7.....Förslaget till lag (1976:371) om behandlingen av

 häktade och anhållna m.m. 58

 12.8.Förslaget till lag om ändring i körkortslagen

 (1977:477) 58

 12.9...Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 59

Bilaga 1...Utredningens lagförslag avseende körkortslagen

 (1977:477) 60

Bilaga 2..........Sammanfattning av promemorian Prövningstillstånd

 i kammarrätt 63

Bilaga 3...............Promemorians lagförslag64

Bilaga 4........Remissammanställning av promemorian68

Bilaga 5...........Lagrådsremissens lagförslag70

Bilaga 6....................Lagrådets yttrande88

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 1994.

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland,

 Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.,

2. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar,

3. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291),

4. lag om ändring i studiestödslagen (1973:349),

5. lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m.,

6. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

7. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna

 m.m.,

8. lag om ändring i körkortslagen (1977:477),

9. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

10. lag om ändring i lagen om ändring (1993:1298) i sekretesslagen

 (1980:100).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

 Härigenom förskrivs att 26 § lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m. skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

26 §[1]

Talan mot kriminal- Kriminalvårdsstyrelsens

vårdsstyrelsens beslut beslut enligt denna lag

enligt denna lag föres överklagas hos allmän

hos kammarrätten genom förvaltningsdomstol.

besvär. Kriminalvårdsstyrelsens

Om ej annorlunda och domstols beslut

förordnas, skola gäller omedelbart om inte

kriminalvårdsstyrelsens annat förordnas.

och kammarrätts beslut Prövningstillstånd krävs

omedelbart lända till vid överklagande till

efterrättelse. kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1973:127.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

 Härigenom föreskrivs att 12 och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 §[2]Kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler än fyra lagfarna

ledamöter får ej sitta i rätten.

 När det är särskilt föreskrivet att nämndemän skall ingå i rätten, är

kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän. Fler än fyra

lagfarna ledamöter och tre nämndemän får i sådant fall ej sitta i rätten.

Kammarrätt är dock domför utan nämndemän

 1. vid prövning av besvär över beslut som ej innebär att målet avgöres,

 2. vid förordnande rörande saken i avvaktan på målets avgörande samt vid annan

åtgärd som avser endast måls beredande,

 3. vid beslut varigenom domstolen skiljer sig från målet utan att detta prövats

i sak.

 Handlägges mål som avses i andra stycket gemensamt med annat mål, får nämndemän

deltaga vid handläggningen även av det senare målet.

 Om domförhöret vid behandling av vissa mål finns bestämmelser i fas-

tighetstaxeringslagen (1979:1152) och lagen (1990:886) om granskning och

kontroll av filmer och videogram. Bestämmelser om domförhet vid behandling av

kommunalbesvärsmål finns i 13 a §.

 Vid behandling av frågor

 om prövningstillstånd är

 kammarrätten domför med två

 ledamöter, om de är ense

 om slutet.

 Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är kammarrätten domför med

en lagfaren domare.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren

ledamot i kammarrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör

förbehållas lagfarna ledamöter, av en annan tjänsteman i kammarrätten som har

tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta meddelas av

regeringen.

14 §[3]

 Länsrätt prövar Om det i lag eller

 1. mål enligt skatte-, annan författning före-

taxerings-, uppbörds-, skrivs att talan skall

folkbokförings- och väckas vid eller

bilregister- överklagas till allmän

författningarna samt förvaltningsdomstol,

 skall det Föreslagen

Nuvarande lydelse lydelse

lagen (1989:479) om göras vid en länsrätt.

ersättning för kostnader Ett beslut skall

i ärenden och mål om överklagas till den

skatt, m.m. i den länsrätt inom vars län ären-

utsträckning som är det först prövats, om inte

föreskrivet i dessa för- regeringen för ett visst

fattningar, slag av mål föreskriver

 2. mål enligt so- något annat.

cialtjänstlagen

(1980:620), lagen

(1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av

unga, lagen (1988:870)

om vård av missbrukare i

vissa fall, lagen

(1988:153) om bistånd åt

asylsökande m.fl., lagen

(1993:387) om stöd och

service till vissa

funktionshindrade,

lagen (1993:387) om

införande av lagen

(1993:387) om stöd och

service till vissa

funktionshindrade,

lagen (1992:1574) om

bostadsanpass-

ningsbidrag m.m., lagen

(1991:1128) om psyki-

atrisk tvångsvård, lagen

(1991:1129) om rättsp-

sykiatrisk vård, smitt-

skyddslagen

(1988:1472),

karantänslagen

(1989:290), lagen

(1970:375) om utlämning

till Danmark, Finland,

Island eller Norge för

verkställighet av beslut

om vård eller be-

handling, körkortslagen

(1977:477) och lagen

(1989:14) om erkännande

och verkställighet av

utländska vårdnadsavgör-

anden m.m. och om

överflyttning av barn,

allt i den utsträckning

som är föreskrivet i Föreslagen lydelse

dessa lagar samt mål

enligt 6 kap. 21 § och

21 kap. föräldrabalken,

 3. mål som avses i 24 §

lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet,

 4. mål som avses i 6 §

första stycket lagen

(1985:206) om viten,

 5. mål som överklagas

från allmän försäkrings-

kassa i den utsträckning

som är särskilt föreskri-

vet,

 6. mål som enligt

bestämmelse i annan lag

skall prövas av länsrätt.Mål som överklagas

från Riksförsäkringsverket

med tillämpning av

Nuvarande lydelse

20 kap. 11 § lagen Förekommer det vid mer än

(1962:381) om en länsrätt flera mål som

allmän försäkring prövas avhar nära samband med

länsrätten i Stockholms varandra, får målen

län. handläggas vid en av

 Mål som enligt länsrätterna om det kan

telelagen (1993:597) göras utan avsevärd

och lagen (1993:599) om olägenhet för någon

radiokommunikation enskild. Närmare

skall prövas av länsrätt föreskrifter om överläm-

prövas av Länsrätten i nande av mål mellan

Stockholms län. länsrätter meddelas av

 Länsrätten i Östergötlandsregeringen.

län prövar mål enligt

luftfartslagen

(1957:297) i den

utsträckning som är

föreskrivet i den lagen.

 Mål som överklagas från

Arbetsmarknadsstyrelsen

enligt lagen (1973:370)

om arbetslöshetsförsäkring

och lagen (1973:371) om

kontant arbetsmark-

nadsstöd prövas av

länsrätten i det län i

vilket den arbetslös-

hetskassa eller den län-

sarbetsnämnd som be-

slutat i första instans

är belägen.

 Förekommer vid mer än en

länsrätt flera mål enligt

skatte-, taxerings-

eller uppbördsförfatt-

ningarna som har nära

samband med varandra,

får målen handläggas vid

en av länsrätterna, om

det kan ske utan avse-

värd olägenhet för någon

enskild. Närmare

föreskrifter om

överlämnande av mål mellan

länsrätter meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1981:1323.

 [2] Senaste lydelse 1993:513.

 [3] Senaste lydelse 1993:759.

2.3 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291)

 Härigenom föreskrivs i fråga om förvaltningsprocesslagen (1971:291) dels att 4,

31, 33, 35 och 37 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 35 § skall lyda "Prövningstillstånd i Re-

geringsrätten och Försäkringsöverdomstolen",

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 34 a §, samt närmast före

denna en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §

 I ansöknings- eller I en ansökan eller ett

besvärshandling eller överklagande eller en

därmed jämförlig handlingdärmed jämförlig handling

skall anges vad som skall anges vad som

yrkas samt de yrkas samt de

omständigheter som åbero-omständigheter som åbero-

pas till stöd härför. I pas till stöd för yr-

besvärshandling anges kandet. I överklagandet

dessutom det beslut mot anges dessutom det be-

vilket talan föres. slut som överklagas. Om

 prövningstillstånd krävs,

 skall även anges de

 omständigheter som åbe-

 ropas till stöd för att

 ett sådant tillstånd skall

 meddelas.

 Sökande eller klagande bör vidare uppge bevis som han vill åberopa och vad han

vill styrka med varje särskilt bevis.

31 §[1]Beslut, varigenom rätten avgör målet, skall tillställas part genom

handling som fullständigt återger beslutet och skiljaktig mening, där sådan

förekommit. Beslut som kan överklagas skall dessutom innehålla upplysning om vad

den skall iakttaga som vill anföra besvär över beslutet.

 Kräves särskilt tillståndKrävs särskilt tillstånd

för prövning av besvär för prövning i högre rätt,

till regeringsrätten skall beslutet innehålla

eller försäkringsöver- uppgift om det och om de

domstolen, skall grunder på vilka ett

kammarrättens eller sådant tillstånd meddelas.

försäkringsrättens beslut

innehålla uppgift härom

och om de grunder på

vilka sådant tillstånd

meddelas.

33 §[2]

 Mot länsrätts beslut förs talan hos kammarrätt. Mot kammarrätts beslut förs

talan hos Regeringsrätten, om inte annat följer av särskilda bestämmelser. Talan

förs genom besvär.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Talan får föras av den som beslutet angår, om det gått honom emot.

 Kammarrättens beslut att

 meddela prövningstillstånd

 får inte överklagas.

 Prövningstillstånd i

 kammarrätt

34 a §

 I de fall det är särskilt

 föreskrivet får kammar-

 rätten pröva ett överkla-

 gande från länsrätten

 endast om kammarrätten

 har meddelat pröv-

 ningstillstånd.

 Prövningstillstånd

 meddelas om

 1. det är av vikt för

 ledning av

 rättstillämpningen att

 överklagandet prövas av

 högre rätt,

 2. anledning förekommer

 till ändring i det slut

 vartill länsrätten kommit

 eller

 3. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

 Meddelas inte

 prövningstillstånd, står

 länsrättens beslut fast.

 En upplysning om detta

 skall tas in i kam-

 marrättens beslut.

35 §[3]

 Besvär över kammarrättensEtt överklagande av

beslut i ett mål som har kammarrättens beslut i

anhängiggjorts hos ett mål som har väckts hos

kammarrätten genom över- kammarrätten genom över-

klagande eller un- klagande eller

derställning prövas av underställning prövas av

regeringsrätten endast Regeringsrätten endast om

om regeringsrätten har Regeringsrätten har

meddelat prövningstill- meddelat prövnings-

stånd. tillstånd.

 Meddelas ej Meddelas inte

prövningstillstånd, står prövningstillstånd, står

kammarrättens beslut kammarrättens beslut

fast. Erinran därom fast. En upplysning om

skall intagas i rege- detta skall tas in i

ringsrättens beslut. Regeringsrättens beslut.

 Vad som sägs i första Vad som sägs i första

stycket gäller ej stycket gäller inte

 1. talan i mål om 1. talan som Riksdagens

utlämnande av allmän ombudsmän eller

handling, Justitiekanslern för i mål

 Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse om disciplinansvar eller

 om återkallelse eller

 2. talan som begränsning av behörighet

riksdagens ombudsmän att utöva yrke inom hälso-

eller justitiekanslern och sjukvården, tandvården

för i mål om dis- eller detaljhandeln med

ciplinansvar eller om läkemedel eller om

återkallelse eller återkallelse av behörighet

begränsning av behörighetatt

att utöva yrke inom utöva veterinäryrket,

hälso- och sjukvården, 2. talan som Ju-

tandvården eller stitiekanslern för i mål

detaljhandeln med enligt lagen (1990:484)

läkemedel eller om om övervakningskameror

återkallelse av behörig- m.m.

het att utöva vete-

rinäryrket,

 3. talan som ju-

stitiekanslern för i mål

enligt lagen (1990:484)

om övervakningskameror

m.m.

37 §[4]I mål, vari prövningstillstånd kräves, får omständighet eller bevis, som

klaganden åberopar först i Regeringsrätten, beaktas endast om det föreligger

särskilda skäl.

 Föreskrifter om hinder mot att beakta eller anföra nya omständigheter i vissa

mål finns i 10 kap. 10 § kommunallagen (1991:900) och 22 kap. 1 § tredje stycket

kyrkolagen (1992:300).

 Klaganden bör i

besvärshandlingen ange

de skäl som han åberopar

till stöd för sin begäran

om prövningstillstånd.

 Denna lag träder i kraft, i fråga om 35 § den 1 juli 1994 och i övrigt den 1

oktober 1994. Äldre lydelse av 35 § gäller fortfarande i fråga om mål som

avgjorts av kammarrätt före den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1982:125.

 [2] Senaste lydelse 1991:211 (jfr 1991:363).

 [3] Senaste lydelse 1990:486.

 [4] Senaste lydelse 1992:343. Ändringen innebär

 att tredje stycket upphävs.

2.4 Förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 25 § studiestödslagen (1973:349)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

8 kap.

25 §[2]

 Centrala studi- Centrala studi-

estödsnämndens beslut i estödsnämndens beslut i

ärenden om återbetalning ärenden om återbetalning

av studielån får av studielån får överklagas

överklagas hos hos allmän förvalt-

kammarrätt. ningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Nämndens beslut skall dock gälla omedelbart, om nämnden inte bestämmer något

annat.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av Centrala

studiestödsnämnden före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1987:303.

 [2] Senaste lydelse 1988:877.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid

m.m.

 Härigenom föreskrivs att 29 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid

m.m.[1] skall ha följande ydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

29 §

 Talan mot kri- Kriminalvårdsstyrelsens

minalvårdsstyrelsens beslut enligt denna lag

beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

föres hos kammarrätten förvaltningsdomstol.

genom besvär. Mot Prövningstillstånd krävs

kammarrättens beslut i vid överklagande till

fråga som avses i 12 § fårkammarrätten.

talan inte föras.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1990:1010.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

 Härigenom föreskrivs att 59 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

59 §

 Kriminalvårdsstyrelsens Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i särskilt fall beslut i särskilt fall

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos överklagas hos allmän

kammarrätt. Beslut i förvaltningsdomstol.

fråga om vistelse utom Beslut i fråga om

anstalt för en intagen vistelse utom anstalt för

beträffande vilken rege- en intagen beträffande

ringen har meddelat vilken regeringen har

förordnande enligt 31 § meddelat förordnande

överklagas dock hos enligt 31 § överklagas

regeringen. Detsamma dock hos regeringen.

gäller andra beslut av Detsamma gäller andra

styrelsen enligt denna beslut av styrelsen

lag än som nu har enligt denna lag än som

angetts. nu har angetts.

 Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1990:1011.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade

och anhållna m.fl.

 Härigenom föreskrivs att 16 b § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl.[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 16 b §

 Kriminalvårdsstyrelsens Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i särskilda fall beslut i särskilda fall

enligt denna lag enligt denna lag får

överklagas hos överklagas hos allmän för-

kammarrätten genom valtningsdomstol. Andra

besvär. Andra beslut av beslut av styrelsen en-

styrelsen enligt denna ligt denna lag överklagas

lag överklagas hos rege- hos regeringen.

ringen genom besvär. Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1981:1301.

2.8 Förslag till lag om ändring i körkortslagen (1977:477)

 Härigenom föreskrivs i fråga om körkortslagen (1977:477)[1]

dels att 40 och 48 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 24 § ordet "mål" skall bytas ut mot "ärende",

dels att nuvarande 47 a § skall betecknas 46 a §,

dels att 39, 41-44, 46, 47 och 49 §§ skall ha följande lydelse,

dels att den nya 46 a § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 39 § skall lyda "Förfarandet i körkorts-ärenden

m.m.".

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

39 §

 Länsstyrelsen prövar Länsstyrelsen prövar

frågor om meddelande av frågor om återkallelse

körkortstillstånd och av körkort, körkortstill-

utfärdande av stånd eller traktorkort,

traktorkort. om nedsättning av spärrtid

 Länsstyrelsen prövar efter återkallelse och om

också andra frågor om vägran att godkänna ett

körkort. Dessa framgår avutländskt körkort.

föreskrifter som re- Länsstyrelsen prövar

geringen beslutar. också frågor om meddelande

 av körkortstillstånd och

 utfärdande av traktorkort

 samt de andra frågor om

 körkort som regeringen

 föreskriver.

 Om länsstyrelsen finner anledning anta att någon inte bör ha körkort eller

traktorkort på grund av sina nykterhetsförhållanden, får länsstyrelsen höra

socialnämnden, om nämndens yttrande har betydelse för ärendets avgörande.

41 §

 Mål som avses i 40 §

anhängiggörs i länsrätten

genom ansökan. Om ett körkort ellerOm ett körkort eller

ett traktorkort är omhän-traktorkort är omhänderta-

dertaget enligt 23 §, get enligt 23 § första

skall länsrätten utan stycket 1-3, skall

dröjsmål pröva om körkortetlänsstyrelsen utan dröjsmål

eller traktorkortet pröva om körkortet eller

skall återkallas tills traktorkortet skall

vidare eller återställas.återkallas tills vidare

 eller lämnas tillbaka.

42 §

 I mål enligt denna lag I ett ärende enligt

får rätten förelägga den denna lag får

enskilda parten att ge länsstyrelsen förelägga den

in läkarintyg eller enskilda parten att ge

bevis om godkänt förar- in läkarintyg eller bevis

prov. Rätten får också, om godkänt förarprov.

under de förutsättningar

 Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

som anges i 39 § tredje

stycket, höra socialnämn-

den.

43 §

 Beslutar rätten om Beslutar länsstyrelsen

återkallelse, får rätten om återkallelse, får

samtidigt förordna att länsstyrelsen samtidigt

ett godkänt förarprov förordna att ett godkänt

skall avläggas innan kör-förarprov skall avläggas

kort eller traktorkort innan körkort eller

lämnas ut. Om det begärs,traktorkort lämnas ut. Om

skall rätten också pröva det begärs, skall

frågan om ett sådant länsstyrelsen också pröva

medgivande som avses i frågan om ett sådant med-

2 § tredje stycket. givande som avses i 2 §

 tredje stycket.

44 §

 Om rätten i ett mål om Om länsstyrelsen i ett

återkallelse av körkort, ärende om återkallelse av

körkortstillstånd eller körkort, körkortstillstånd

traktorkort beslutar eller traktorkort

att återkallelse inte beslutar att återkallelse

skall ske, får rätten inte skall ske, får

meddela särskilda länsstyrelsen meddela

villkor för körkortet särskilda villkor för

eller traktorkortet körkortet eller traktor-

eller besluta att en kortet eller besluta att

förnyad personutredning en förnyad

skall göras vid en sena- personutredning skall

re tidpunkt. Gäller måletgöras vid en senare

återkallelse av ett kör- tidpunkt. Gäller ärendet

kortstillstånd, får rättenåterkallelse av ett

förlänga giltighetstiden körkortstillstånd, får läns-

för tillståndet. styrelsen förlänga giltig-

 hetstiden för tillståndet.

46 §

 Ett föreläggande som Ett föreläggande som

avses i 42 § får avses i 42 § får överklagas

överklagas endast i endast till-

samband med talan mot sammans med det beslut

det beslut varigenom genom vilket ärendet

målet avgörs. avgörs.

 Ett beslut i fråga om förlängning av giltighetstiden för ett körkortstillstånd

får inte överklagas.

46 a §

 Om det allmänna ombudet Om länsstyrelsen anser

anser att varning är en att varning är en till-

tillräcklig åtgärd, får räcklig åtgärd, får

ombudet utfärda ett länsstyrelsen utfärda ett

föreläggande om varning preliminärt beslut om

för godkännande inom vissvarning för godkännande

tid. inom viss tid.

 Har ett föreläggande Har ett preliminärt

utfärdats, får ansökan en-beslut utfärdats, får

ligt 41 § inte göras förränlänsstyrelsen inte avgöra

tiden för godkännande harärendet förrän tiden för

gått ut. Ett godkännande godkännande har gått ut.

är utan Ett godkännande Föreslagen

 lydelse

Nuvarande lydelse

 är utan verkan, om det

verkan om det sker lämnas sedan ärendet

sedan en sådan ansökan avgjorts.

har avsänts. Ett godkänt preliminärt

 Ett godkänt föreläggandebeslut gäller som ett

gäller som ett domstols- slutligt beslut vilket

beslut vilket har har vunnit laga kraft.

vunnit laga kraft.

47 §

 Det allmännas talan i Länsstyrelsens beslut

sådana mål som avses i 40 §enligt 39 § första stycket

förs av allmänt ombud. får överklagas till allmän

Det allmänna ombudet har förvaltningsdomstol. Läns-

samma utredningsbefo- styrelsen för det allmän-

genheter som rätten har nas talan i ett sådant

enligt denna lag. mål. Den får föra talan även

 Det allmänna ombudet fårtill förmån för den

föra talan även till den enskilda parten.

enskilda partens förmån. Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

49 §[2]

 Besvär av det allmänna Om allmän för-

ombudet skall anföras valtningsdomstols beslut

inom tre veckor från den överklagas av länssty-

dag då det överklagade relsen, skall

beslutet meddelades. överklagandet ha kommit

 in inom tre veckor från

 den dag då det överklagade

 beslutet meddelades.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Mål som väckts i länsrätten före

ikraftträdandet prövas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1980:977. Senaste lydelse av

 40 § 1985:431.

 [2] Senaste lydelse 1985:431.

2.9 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 kap.

7 §

 Beslut varigenom Beslut varigenom

myndighet har avslagit myndighet har avslagit

enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta

ta del av handling del av handling eller

eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling

handling med förbehåll, med förbehåll, som

som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt

rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll

nehåll eller annars eller annars förfoga över

förfoga över den, får den, får överklagas av

överklagas av sökanden. sökanden. Om inte annat

Om inte annat följer av följer av andra - fjärde

andra - fjärde styckena, styckena, överklagas be-

överklagas beslutet hos slutet hos kammarrätten

kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam-

såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt

beslut i där väckt ärende,ärende, hos Regerings-

hos Regeringsrätten. Har rätten. Har beslutet

beslutet meddelats av meddelats av organ som

organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra

kap. 8 § andra stycket stycket tillämpas be-

tillämpas bestämmelserna stämmelserna i 23 - 25 §§

i 23 - 25 §§ och 30 § och 30 § första meningen

första meningen förvaltningslagen

förvaltningslagen (1986:223) om överklagan-

(1986:223) om de.

överklagande. Att pröv- Har beslut som avses i

ningstillstånd inte första stycket meddelats

behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det

beslut överklagas framgårhandling i domstols

av 35 § förvaltningspro- rättsskipande eller

cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet,

 Har beslut som avses i överklagas det hos hovrät-

första stycket meddelats ten. Motsvarande beslut

av tingsrätt och rör det av hovrätt i där väckt

handling i domstols eller dit överklagat ären-

rättsskipande eller de överklagas hos Högsta

rättsvårdande verksamhet,domstolen. Vid

överklagas det hos överklagande av tingsrätts

hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut

beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt

väckt eller dit bestämmelserna i rätte-

överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär.

gas hos Högsta dom-

stolen. Vid överklagande

av tingsrätts eller

hovrätts beslut tillämpas

i övrigt bestämmelserna i

rättegångsbalken om

besvär. Vid överklagande

av hovrätts beslut skall

dock reglerna om

prövningstillstånd inte

tillämpas.

 Första och andra styckena gäller inte för beslut av riksdagen, regeringen,

Högsta domstolen eller Regeringsrätten.

 Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 §

tryckfrihetsförordningen.

 Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under riksdagen är

särskilt föreskrivet.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Beslut som meddelats av kammarrätt

och hovrätt före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1992:1474.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1298) om ändring i sekretesslagen

(1980:100).

 Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 15 kap.

 7 §

 Beslut varigenom Beslut varigenom

myndighet har avslagit myndighet har avslagit

enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta

ta del av handling del av handling eller

eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling

handling med förbehåll, med förbehåll, som

som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt

rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll

nehåll eller annars eller annars förfoga över

förfoga över den, får den, får överklagas av

överklagas av sökanden. sökanden. Om inte annat

Om inte annat följer av följer av andra-fjärde

andra-fjärde styckena, styckena, överklagas

överklagas beslutet hos beslutet hos kammarrätten

kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam-

såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt

beslut i där väckt ärende,ärende, hos Regerings-

hos Regeringsrätten. Har rätten. Har beslutet

beslutet meddelats av meddelats av organ som

organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra

kap. 8 § andra stycket stycket eller 9 §

eller 9 § tillämpas tillämpas bestämmelserna i

bestämmelserna i 23-25 §§23-25 §§ och 30 § första

och 30 § första meningen meningen förvaltningsla-

förvaltningslagen gen (1986:223) om

(1986:223) om överklagande.

överklagande. Att pröv- Har beslut som avses i

ningstillstånd inte första stycket meddelats

behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det

beslut överklagas framgårhandling i domstols

av 35 § förvaltningspro- rättskipande eller

cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet,

 Har beslut som avses i överklagas det hos

första stycket meddelats hovrätten. Motsvarande

av tingsrätt och rör det beslut av hovrätt i där

handling i domstols väckt eller dit överklagat

rättskipande eller ärende överklagas hos

rättsvårdande verksamhet,Högsta domstolen. Vid

överklagas det hos överklagande av tingsrätts

hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut

beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt

väckt eller dit bestämmelserna i rätte-

överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär.

gas hos Högsta dom-

stolen. Vid överklagande

av tingsrätts eller

hovrätts beslut tillämpas

i övrigt bestämmelserna i

rättegångsbalken om

besvär. Vid överklagande

av hovrätts beslut skall

dock reglerna om

prövningstillstånd inte

tillämpas.

 Första och andra styckena gäller inte för beslut av riksdagen, regeringen,

Högsta domstolen eller Regeringsrätten.

 Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 §

tryckfrihetsförordningen.

 Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under riksdagen är

särskilt föreskrivet.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1992:1474.

3 Ärendet och dess beredning

År 1989 tillkallades en parlamentariskt sammansatt kommitté för att se över

domstolarnas uppgifter, arbetssätt och organisation (dir. 1989:56). Kommittén

antog namnet Domstolsutredningen (Ju 1989:06). Utredningens uppdrag begränsades

1991 genom tilläggsdirektiv till att inte längre omfatta domstolarnas

organisation (dir. 1991:94).

 Domstolsutredningen överlämnade i januari 1992 betänkandet Domstolarna inför

2000-talet Arbetsuppgifter och förfaranderegler (SOU 1991:106). Förslagen i be-

tänkandet tar sikte på arbetsfördelningen mellan domstolar och för-

valtningsmyndigheter och mellan de allmänna domstolarna och de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Utredningen tar också upp frågor om omprövning,

överklagande och instansordningen samt vissa processrättsliga frågor. När det

gäller instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna borde enligt

Domstolsutredningen en principiell utgångspunkt vara att den första

domstolsprövningen av ett förvaltningsärende alltid sker i länsrätt.

 Regeringen har i 1993 års budgetproposition ställt sig bakom principen om att

den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt (prop. 1992/93:100 bil. 3,

s. 24 f och s. 93). Riksdagen har godkänt de i propositionen angivna riktlin-

jerna (bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289).

 Såvitt gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna föreslog utredningen bl.a.

följande. Instansordningen borde ändras på ett antal områden så att den första

domstolsprövningen av vissa mål - kriminalvårdsmål, kommunalbesvärsmål, mål från

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, sekretessmål, studiestödsmål och vissa

länsstyrelsemål - sker i länsrätt i stället för kammarrätt. Utredningen förorda-

de även att körkortsingripanden skall beslutas av länsstyrelse som första

instans i stället för som nu av länsrätt, att länsstyrelsens beslut skall kunna

överklagas till länsrätten och vidare att de allmänna ombuden i körkortsmål

avskaffas och att länsstyrelsen skall vara den enskildes motpart i

domstolsprocessen. Beträffande sekretessmålen föreslog utredningen att länsrätt

som första domstolsinstans skall pröva de sekretessmål som i dag överprövas av

kammarrätt. Vidare skulle prövningstillstånd införas i Regeringsrätten och

Högsta domstolen i sekretessärenden som härrör från länsrätt respektive

tingsrätt.

 Betänkandet har remissbehandlats. Utredningens lagförslag såvitt gäller

körkortslagstiftningen finns som bilaga 1. I övriga delar är utredningens

lagförslag inte av intresse i detta sammanhang. En förteckning över remissin-

stanserna finns intagen i Ds 1993:5 (i bilaga 1), liksom en sammanställning av

remissvaren.

 Beträffande prövningstillstånd i kammarrätt fann utredningen många faktorer som

talade för att ett dispenssystem skulle införas i kammarrätt. Emellertid borde

införandet av ett sådant system avvakta tills erfarenheter vunnits av de

reformer som berör de allmänna förvaltningsdomstolarna.

 I en promemoria som upprättats inom Justitiedepartementet under år 1993,

Prövningstillstånd i kammarrätt, föreslås att regler om prövningstillstånd i

kammarrätt tas in i förvaltningsprocesslagen (1971:291).

 Promemorian har remissbehandlats.

 En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. De lagförslag som läggs fram

i promemorian finns i bilaga 3. En förteckning över remissinstanserna och en

sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 4.

 Som en första etapp i genomförandet av Domstolsutredningens förslag beträffande

de allmänna förvaltningsdomstolarna tar regeringen i denna lagrådsremiss upp

vissa allmänna frågor - bl.a. frågan om prövningstillstånd i kammarrätt - som

har samband med en ändrad instansordning. Vidare behandlas frågan om länsrätt

skall vara första domstolsinstans för studiestödsmålen och kriminalvårdsmålen

samt frågorna om instansordningen vid körkortsingripanden och om

prövningstillstånd i de två högsta instanserna i sekretessmål. I en andra etapp

under år 1994 avser regeringen att ta upp ytterligare måltyper som bör flyttas

ner från kammarrätt till länsrätt när det gäller domstolsprövningen i första

instans.

LagrådetRegeringen beslutade den 9 december 1993 att inhämta Lagrådets yttrande

över de förslag som finns i bilaga 5.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

4 Bakgrund

4.1 Nuvarande instansordning

Före 1971 års förvaltningsreform fanns det egentligen bara två för-

valtningsdomstolar, nämligen Regeringsrätten samt den dåvarande Kammarrätten i

Stockholm för vissa måltyper med hela riket som domkrets. Vid reformen

inrättades två slags länsdomstolar, länsrätter och länsskatterätter. Dessa

domstolar var organisatoriskt knutna till länsstyrelserna, från vilka de tog

över vissa uppgifter. Länsskatterätterna ersatte de tidigare prövningsnämnderna.

Genom reformen år 1971 byggdes kammarrättsorganisationen ut kraftigt och kammar-

rätterna blev allmänna förvaltningsdomstolar. Kammarrätternas målområde ändrades

så att det i stort blev detsamma som Regeringsrättens.

 Genom länsrättsreformen år 1979 tillskapades de nuvarande fristående

länsrätterna. Först därigenom blev organisationen av allmänna för-

valtningsdomstolar komplett. Förutom uppgiften att vara besvärsinstans, har

länsrätten från år 1979 och senare även fått uppgiften att besluta som första

instans i en rad förvaltningsfrågor: vissa administrativa frihetsberövanden,

vissa säkerhetsåtgärder, ingripande mot innehavare av körkort, körkort-

stillstånd, flygcertifikat och elevtillstånd, verkställighet av allmän domstols

dom i vissa fall, utdömande av vite, återbetalning av utgivet socialbidrag samt

vissa rättshjälpsfrågor m.m. I andra målgrupper har länsrätterna till uppgift

att pröva överklaganden av beslut som har fattats av förvaltningsmyndigheter. I

princip kan alla beslut som fattas av länsrätt överklagas till kammarrätt (utan

krav på prövningstillstånd). Emellertid överklagas alltjämt många förvaltnings-

myndigheters beslut inte till en överordnad myndighet eller till länsrätt utan

direkt till kammarrätt. Inom denna grupp finns ärenden av vitt skilda slag. Om

man räknar antalet måltyper kan denna ärendegrupp sägas vara dominerande i

förvaltningsrättskipningen.

 Frågan om vilka mål som skall tas upp av kammarrätt respektive länsrätt som

första domstolsinstans behandlas i 8 och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar (AFDL).

 I 8 § första stycket AFDL förskrivs att kammarrätt prövar 1. besvär som enligt

lag eller annan författning anförs hos domstolen, 2. mål som underställs doms-

tolen enligt folkbokföringslagen (1967:198), 3. mål enligt lagen (1989:479) om

ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. i den utsträckning som

är föreskrivet i den lagen.

 Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen skall föreskrifter om domstolarnas rättskip-

 ningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation och om rättegången

 meddelas i lag. Frågan om bestämmelsen i 8 § första stycket 1 AFDL är i över-

 ensstämmelse med denna bestämmelse i regeringsformen har varit föremål för

 diskussion. (Se bl.a. Håkan[REDACTED_EFTERNAMN], FT 1976 s. 58 f). Frågan togs upp i

 förarbetena till regeringsformen. Justitieministern uttalade därvid att kravet

 på lagform enligt hans mening borde omfatta bara de bestämmelser som avsåg

 domstolarnas rättskipande uppgifter. I detta sammanhang påpekade han att en

 grundlagsbestämmelse av detta innehåll inte hindrade att det i en författning

 som utfärdats av regeringen föreskrevs att besvär i vissa ärenden skulle

 anföras hos kammarrätt. Lagkravet fick nämligen anses vara uppfyllt därigenom

 att i 8 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar angavs att

 kammarrätt prövar besvär över beslut i förvaltningsärende som enligt lag eller

 annan författning anförs hos domstolen, (prop. 1973:90 s. 388).

 För länsrätternas del har i 14 § AFDL valts en annan metod. Genom en uppräkning

anges vilka mål som skall prövas av länsrätt som första domstolsinstans. Denna

metod är helt i överensstämmelse med regeringsformens ordalydelse.

 Målområdet för länsrätterna har i stort varit detsamma sedan domstolarna

inrättades. Vid bildandet övertog länsrätterna arbetsuppgifter som tidigare hade

utförts av länsdomstolarna. En av anledningarna till att länsrätternas målområde

inte ökades i samband med omorganisationen var att man ansåg att de nya

domstolarna skulle utgöra bärkraftiga enheter med befintligt målområde.

 Länsrätternas målområde har efter tillkomsten utretts och diskuterats. Läns-

domstolskommittén föreslog i sitt slutbetänkande Länsrätternas målområde -

Administrativ tvåpartsprocess (SOU 1981:75) att länsrätterna skulle överta läns-

styrelsernas besvärsfunktion i vissa typer av mål, bl.a. hälsovårdsmål och

vapenmål. Kommittén fäste därvid stor vikt vid att inslaget av rättsfrågor var

stort i dessa ärenden och att det därför var viktigt att prövningsinstansen i

fråga om opartiskhet åtnjöt allmänhetens förtroende. Kommittén ansåg att det

därför var lämpligt att besvärsprövningen låg hos ett fristående organ samt att

det från den enskilde medborgarens synpunkt var viktigt med en ökad insyn i

beslutsfattandet.

 Kommitténs förslag fick ett blandat mottagande vid remissbehandlingen.

Föredragande statsrådet anförde i prop. 1983/84:100 (bil. 15 s. 49f) att kommit-

téns förslag i och för sig kunde ses som ett naturligt fullföljande av

reformarbetet inom förvaltningsrättskipningen. Han ansåg dock att det var

nödvändigt att ta mer praktiska hänsyn när det gällde valet av besvärsinstans på

länsplanet. Kommitténs förslag ledde därför inte till någon ändrad instan-

sordning.

 Länsrätternas målområde utökades dock den 1 juli 1991 genom att

Riksförsäkringsverkets och allmän försäkringskassas beslut i ärenden om

socialförsäkring sedan dess skall överklagas till länsrätt (prop. 1990/91:80).

 I 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 3 s. 24) uttalade

föredragande statsrådet bl.a. att tyngdpunkten i rättskipningen bör ligga i

första instans också inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. I enlighet därmed

har flera måltyper förts till länsrätt som första domstolsinstans, såsom

exempelvis mål enligt ordningslagen (efter förslag i prop. 1992/93:210) och mål

enligt tobakslagen (efter förslag i prop. 1992/93:185).

 Som nämnts ovan kan i princip alla beslut som fattats av länsrätt överklagas

till kammarrätt. Domstolen är skyldig att pröva alla mål som överklagas till

den. Kammarrätterna handlägger i dag omkring 250 måltyper. Kammarrättens

prövning är fullständig. Kammarrättens avgöranden kan i allmänhet överklagas

till Regeringsrätten. Fram till den 1 juli 1995 överklagas dock socialförsäk-

ringsmål till Försäkringsöverdomstolen. Regeringsrätten och Försäkringsöverdoms-

tolen tar till skillnad från kammarrätterna inte upp alla överklaganden till

fullständig prövning. För att Regeringsrätten eller Försäkringsöverdomstolen

skall pröva besvär över en kammarrätts beslut i ett mål, som har anhängiggjorts

i kammarrätten genom överklagande eller underställning, krävs att domstolen med-

delar prövningstillstånd.

 Prövningstillstånd meddelas om det är av vikt för ledning av rätts-tillämp-

ningen att målet prövas (prejudikatdispens) eller om det finns synnerliga skäl

för sådan prövning, såsom att grund för resning finns eller att målets utgång i

kammarrätten uppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag (ex-

traordinär dispens). Prövningstillstånd i Regeringsrätten krävs dock inte om det

gäller mål om utlämnande av allmän handling (sekretessmål) eller vissa måltyper

där JO eller JK för talan.

4.2 Domstolsutredningen

Bakgrunden till Domstolsutredningens uppdrag var att domstolarna under senare år

utsatts för stora påfrestningar. Ett väsentligt skäl är den allt större

arbetsbelastningen. Utvecklingen inom samhället har tillfört domstolarna fler

och alltmer komplicerade uppgifter. De resurser som tillförts domstolarna

motsvarar inte den faktiska ökningen av antalet inkomna mål och ärenden. Från en

situation där man i allmänhet har haft goda möjligheter att lägga ned tid och

omsorg på varje uppgift har man, trots ett fortlöpande rationaliseringsarbete,

på sina håll hamnat i en situation som med fog kan beskrivas som besvärlig.

Balanserna har ökat och önskvärda handläggningstider kan inte hållas. Från en

del håll har man till och med sagt att domstolarna befinner sig i kris.

 Mot den bakgrunden inledde Justitiedepartementet under år 1988 en diskussion om

domstolsväsendet. Som ett led i diskussionen utarbetades promemorian Domstolarna

i framtiden - en idéskiss (Ds 1989:2). Idéskissen utgick från att domstolarnas

svårigheter inte kunde mötas enbart genom resursförstärkningar. Det behövdes

djupare och djärvare grepp; mera grundläggande frågor om domstolarnas framtida

arbetsuppgifter och organisation måste övervägas. Målet var att bevara ett

kvalitativt högtstående domstolsväsende med fortsatt starkt lekmannainflytande

och god lokal förankring. Med de utgångspunkterna tecknades i idéskissen en bild

av ett framtida domstolsväsende.

 Under remissbehandlingen blev idéskissen föremål för en omfattande diskussion,

inte bara bland remissinstanserna utan också i den allmänna debatten. En del av

uppslagen i idéskissen mötte kritik medan andra vann en god uppslutning. Många

konstruktiva förslag och synpunkter kom fram.

 Idéskissen och resultatet av remissbehandlingen var utgångspunkten för

Domstolsutredningen. I direktiven till utredningen (dir. 1989:56) uttalas att en

mera beständig lösning av domstolsväsendets problem fordrar att man åtminstone

på en del punkter överväger ganska genomgripande ändringar.

 Domstolsutredningens uppdrag omfattade enligt dessa direktiv ett antal frågor

som är av grundläggande betydelse för det framtida dom- stolsväsendet. Det

gällde för det första vilka frågor som över huvud taget bör anses vara sådana

att de måste prövas av så kvalificerade organ som domstolarna utgör. Framför

allt ingick i denna del av uppdraget att se över de uppgifter utanför det

egentliga rättskipningsområdet som i dag handhas av domstolarna. Avsikten var

att domstolsverksamheten borde renodlas. För det andra skulle utredningen se

över arbetsfördelningen mellan de allmänna domstolarna och de allmänna

förvaltningsdomsto-larna. För det tredje skulle utredningen se över reglerna om

omprövning, överklagande och instansordning. Häri ingick att utvärdera

omprövningsreglerna inom förvaltningen, att överväga arbetsfördelningen mellan

de olika domstolsinstanserna och att utreda vissa frågor om prövningstillstånd i

hovrätt och kammarrätt. För det fjärde skulle utredningen se över vissa

viktigare förfaranderegler, i första hand de bestämmelser som reglerar förvalt-

ningsdomstolarnas handläggning samt förfarandereglerna i tingsrätt för frågor

som ligger utanför det traditionella tvistemåls- och brottmålsområdet.

 En femte uppgift var enligt direktiven att ta ställning till vilken organi-

sation som är den från olika synpunkter mest ändamålsenliga för de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. År 1991 utfärdade

emellertid regeringen tilläggsdirektiv (dir. 1991:94) genom vilka regeringen

begränsade utredningens uppdrag på så sätt att det inte längre omfattade en

översyn av domstolarnas organisation.

 Vissa av Domstolsutredningens förslag har lett till lagstiftning. Det gäller

förslagen om utvidgade regler om prövningstillstånd i hovrätt och ändrad

instansordning vid överklagande av beslut som har meddelats av

kronofogdemyndighet (prop. 1992/93:216, bet. 1992/93:JuU34, rskr. 1992/93:373).

Regeringen har även föreslagit att vissa likvidationsärenden skall flyttas från

tingsrätt till Patent- och registreringsverket (prop. 1993/94:43).

 I förevarande ärende behandlas som nämnts frågor som rör de allmänna

förvaltningsdomstolarna.

4.3 Allmänt om förfarandet i de allmänna förvaltningsdomstolarna

Förfarandet i de allmänna förvaltningsdomstolarna regleras i första hand av

bestämmelserna i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar (AFDL) och

förvaltningsprocesslagen (1971:291;FPL).

 I lagen om allmänna förvaltningsdomstolar finns regler om bl.a. organisation,

behörighet, domförhet, ledamöter, nämndemän och sakkunniga.

Förvaltningsprocesslagen innehåller bl.a. bestämmelser om måls anhängiggörande,

handläggning, bevismedel och beslut. Förvaltningsprocesslagen hänvisar

beträffande vissa processuella frågor till bestämmelserna i rättegångsbalken.

 Länsrätten är som regel domför med en lagfaren domare och tre nämndemän (17 §

AFDL). Flertalet mål avgörs på handlingarna. Det gäller t.ex mål om skatter,

körkort och bistånd. Muntlig förhandling förekommer dock i alla typer av mål,

t.ex. mål om tvångsomhändertagande av barn eller missbrukare samt taxeringsmål

där det förekommer skattetillägg, om den enskilde har begärt att muntlig

förhandling skall hållas. Många mål kan även avgöras av en lagfaren domare ensam

(18 § AFDL). Detta gäller bl.a. i skattemål avseende ändring av taxerad inkomst

till ett belopp av högst 5 000 kr eller skattemål, där domslutet kommer att

överensstämma med parternas samstämmiga mening. En lagfaren domare kan ensam

även avgöra t.ex. mål enligt körkortslagen, om beslutet innebär att något

körkortsingripande inte skall ske eller att varning meddelas eller om det är

uppenbart att körkortet skall återkallas.

 I kammarrätten avgörs enligt huvudregeln målen av tre lagfarna ledamöter (12 §

AFDL). Även vissa frågor som kommer upp under beredningens gång i ett mål skall

beslutas kollegialt. Det gäller t.ex. avslag på en begäran om muntlig för-

handling eller inhämtande av yttranden från sakkunniga. I vissa typer av mål

deltar två nämndemän. Det gäller bl.a. mål om tvångsomhändertagande av barn

eller missbrukare, verkställighet av allmän domstols dom beträffande vårdnad om

eller umgänge med barn samt socialförsäkring.

 I Regeringsrätten avgörs målen normalt av fem regeringsråd. Dom-stolen är dock

domför med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense om slutet.

 Försäkringsöverdomstolen är domför med fem ledamöter. Av dem skall tre vara

lagfarna. Vissa beslut i både Regeringsrätten och Försäkringsöverdomstolen kan

avgöras i mindre sammansättningar. Frågor om prövningstillstånd får avgöras av

ett regeringsråd respektive (numera) en försäkringsdomare.

5 Instansordningen m.m.

5.1 Nedflyttning av mål i instanskedjan m.m.

Regeringens förslag: I enlighet med de principiella riktlinjer riksdagen har

beslutat för instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna skall det i

lagstiftningen slås fast att länsrätten är första domstolsinstans inom de

allmänna förvaltningsdomstolarna. En sådan principiell ordning med länsrätt som

första instans behöver dock inte gälla för samtliga måltyper, eftersom det för

vissa mål kan vara motiverat med undantag.Skälen för regeringens förslag: En av

grundtankarna i det reformarbete som under senare år har bedrivits på

rättsväsendets område har varit att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i

första instans, dvs. den första domstolsprövningen skall ske i första instans.

De högre domstolsinstanserna skall endast överpröva de domar som har överklagats

från den närmast lägre instansen. Det är inte försvarligt att en högt kvalifice-

rad domstolsinstans alltför mycket tas i anspråk för att bedöma mer rutinartade

mål.

 Principen att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans samt

att talan skall väckas i denna är praktiskt taget helt genomförd vid de allmänna

domstolarna. Så är däremot inte fallet när det gäller de allmänna förvaltnings-

domstolarna. Någon enhetlig instansordning förekommer inte inom denna

domstolsorganisation. Den största delen av antalet mål prövas visserligen av

länsrätt som första domstolsinstans men merparten av de måltyper som prövas av

kammarrätt får sin första domstolsprövning där. Enligt Domstolsutredningen bör

en principiell utgångspunkt vara att den första domstolsprövningen i ett

förvaltningsärende alltid sker i länsrätt. Utredningen föreslår därför att den

första domstolsprövningen av vissa uppräknade mål skall ske i länsrätt i stället

för i kammarrätt. Det gäller bl.a. kriminalvårdsmål, kommunalbesvärsmål och

vissa s.k. länsstyrelsemål som byggnadsmål och hälsoskyddsmål. Den föreslår

vidare - utan att lägga fram några lagförslag i denna del - att länsrätt i

princip skall vara den första domstolsinstansen i samtliga måltyper där

kammarrätt i dag har denna funktion. Förslaget har genomgående fått ett positivt

mottagande under remissbehandlingen.

 Frågan om instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna behandlades

som redan nämnts i 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93: 100 bil. 3 s. 24 f

och s. 93). Föredragande statsrådet uttalade därvid att Domstolsutredningens

principiella utgångspunkt är den riktiga och att tyngdpunkten i rättskipningen

borde ligga i första instans också inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. En

ändrad instansordning som innebär att förvaltningsdomstolsprövningen som regel

startar i länsrätt innebär att länsrätterna blir allmänna förvaltningsdomstolar

i ordets rätta bemärkelse och att förvaltningsrättsreformen därmed fullföljs. En

principiell ordning med länsrätt som första instans i de måltyper som prövas av

förvaltningsdomstolarna behöver dock inte gälla för samtliga måltyper. Den

fortsatta beredningen av Domstolsutredningens förslag får enligt föredraganden

visa om det i fråga om vissa mål kan vara motiverat med undantag.

 Föredraganden anförde vidare att hon avsåg att senare presentera regeringens

förslag i dessa delar i en eller flera propositioner.

 Enligt föredragandens mening var det emellertid av flera skäl angeläget att

redan då ta ställning till den principiella frågan om instansordningen i de

allmänna förvaltningsdomstolarna. Genom propositionen föreslog därför regeringen

att riksdagen skulle godkänna de angivna riktlinjerna för instansordningen i de

allmänna förvaltningsdomstolarna. Riksdagen biföll regeringens förslag (bet.

1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289).

 I enlighet med det principiella ställningstagande som sålunda gjorts när det

gäller förvaltningsrättskipningen pågår i regeringskansliet ett arbete med att

genomföra omläggningen av instansordningen hos de allmänna

förvaltningsdomstolarna så att det normala skall vara att länsrätt skall vara

första dömande instans i målen. Som framgått är det en omfattande uppgift att

förverkliga den nya principen. Det är därför lämpligt att gå fram etappvis. En

första etapp bör omfatta frågan om sådana generella regler i lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar (AFDL) som behövs för den nya ordningen med

länsrätt som normal första domstolsinstans, vilket innebär att nuvarande

uppräkning av länsrätternas måltyper bör ersättas av en generell regel i saken.

Sedan får i likhet med det som nu gäller regleringen av kammarrätternas

kompetens i de olika materiella författningarna anges var talan skall väckas

eller vart förvaltningsbeslutet skall överklagas. Det är då följdriktigt att det

i fortsättningen är så att det i dessa författningar föreskrivs att talan skall

väckas vid eller fullföljas hos allmän förvaltningsdomstol, med vilket

uttryckssätt enligt lagen om allmänna förvaltningsdomstolar skall menas

länsrätt. I de undantagsfall som kammarrätt skall vara första dom-stolsinstans

får detta anges särskilt genom att det sägs att talan skall väckas där eller

fullföljas dit.

 Med det nu valda sättet att reglera länsrätternas behörighet uppkommer mot

bakgrund av 11 kap. 4 § regeringsformen frågan, om man skall utforma regleringen

efter mönster av nuvarande 8 § AFDL som ju hänvisar till vad som föreskrivs i

både lag och förordning om kammarrätternas kompetens. Mot en sådan lösning talar

den kritik som uttalats mot den gällande lagstiftningen (se avsnitt 4.1) och som

utgår från grundlagstexten. Å andra sidan finns de klara motivuttalanden som

gjordes i samband med just denna grundlagsparagrafs tillkomst. Med hänsyn till

att frågan om domstolsprövning av normbeslut och förvaltningsbeslut för när-

varande behandlas av Fri- och rättighetsutredningen (dir. 1991:119) anser

regeringen att den i 8 § AFDL använda tekniken bör kunna användas i

fortsättningen även för länsrätt till dess ett mer principiellt

ställningstagande skall göras.

5.2 Forumregler m.m.

Regeringens förslag: Ett beslut skall överklagas till den länsrätt inom vars län

ärendet först prövats. I de fall en central eller regional förvaltningsmyndighet

har överprövat ett lokalt beslut skall den länsrätt vara behörig att pröva

ärendet, inom vars län det lokala beslutet har fattats. Avvikelser från denna

princip skall endast göras om starka skäl talar för en annan ordning. En läns-

rätts avgörande i de nya måltyperna skall överklagas till samma kammarrätt som

länsrättens övriga mål. Utredningens förslag: Utredningens förslag

överensstämmer med regeringens utom såvitt avser den lagtekniska lösningen.

Remissinstanserna: Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna fråga.

Skälen för regeringens förslag: Det finns en länsrätt i varje län. Länet utgör i

princip länsrättens domkrets.

De nuvarande forumbestämmelserna för de allmänna förvaltningsdom-stolarna utgår

från principen att behörig domstol är den domstol inom vars domkrets be-

slutsmyndigheten är belägen. I 14 § lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar anges som nämnts bl.a. genom uppräkning vilka typer av mål

som länsrätt prövar. Någon allmän forumregel för länsrätterna finns inte utan

det anses följa av att det finns en länsrätt i varje län. I nämnda lagrum finns

emellertid vissa särskilda forumregler (andra - femte styckena).

En kammarrätts domkrets består av ett antal län. För Kammarrätten i Göteborg

tillkommer även överklagande av beslut fattade av svensk myndighet utomlands.

När bestämmelserna om kammarrätternas domkretsar skulle utformas utgick man

ifrån att beslutsmyndighetens geografiska belägenhet skulle vara bestämmande för

till vilken kammarrätt talan skulle fullföljas. Det var emellertid inte givet

vilken av beslutsmyndigheterna i flerinstansmål, dvs. mål där en regional eller

en central förvaltningsmyndighet överprövat en underordnad myndighets beslut,

som skulle vara bestämmande i detta avseende. Om det i samtliga fall hade

bestämts av myndigheten omedelbart under kammarrätten, skulle följden ha blivit

att de flesta centrala ämbetsverks och myndigheters beslut skulle ha överklagats

till Kammarrätten i Stockholm. Detta beroende på den starka koncentration av

sådana myndigheter till stockholmsregionen i början av 1970-talet. Det ansågs o-

lämpligt att Kammarrätten i Stockholm skulle pröva de fall där det ursprungliga

beslutet hade fattats av en myndighet inom en annan kammarrätts domkrets. Av den

anledningen kom kungörelsen (1971:1200) och därefter förordningen (1977:937) om

kammarrätternas domkretsar att innehålla en bestämmelse om att det är den första

beslutande instansens belägenhet som avgör hos vilken kammarrätt besvär skall

anföras. Från denna huvudregel har undantag gjorts för vissa speciella måltyper.

Överklaganden av beslut fattade av Sjömansskattenämnden samt överklagande

rörande ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet anförs således

till Kammarrätten i Göteborg. Kriminalvårdsstyrelsens beslut överklagas till

Kammarrätten i Jönköping och Generaltullstyrelsens beslut överklagas till Kam-

marrätten i Stockholm.

Vid nedflyttningen av mål från kammarrätt till länsrätt uppkommer i vissa fall

samma situation som idag gäller kammarrätt, nämligen att beslutsmyndigheten är

belägen i en länsrätts domkrets och besvärsmyndigheten i en annan. Några av

remissinstanserna har i sina remissvar vid genomgången av de olika måltyperna

och vid den fortsatta beredningen av frågan framfört att det för vissa måltyper

skulle vara önskvärt med en koncentration till vissa länsrätter och att endast

en kammarrätt skulle vara andra domstolsinstans. Som skäl härför har de i

huvudsak anfört att det i vissa domstolar blir så få mål av angivet slag att

domarna inte får den erforderliga kompetensen och rutinen när det gäller dessa

mål samt att det kan leda till att praxis blir varierande. Dessa problem är av

samma art som kammarrätterna hade i början av 1970-talet. Regeringen anser, i

likhet med Dom-stolsutredningen, att problemen inte bör bli av samma omfattning

som då. I länsrätterna tjänstgör nämligen många domare som har erfarenheter av

kammarrättsarbete eller som har tjänstgjort som regeringsrättssekreterare i

Regeringsrätten. Dessutom bör det ske en viss omfördelning av resurser från kam-

marrätterna till länsrätterna i samband med nedflyttningen av mål. De måltyper

som kan komma i fråga för en nedflyttning är inte heller generellt sett svårare

än de mål som i dag finns i länsrätterna. Skall man sträva efter en principiell

ordning där länsrätterna har generell kompetens som första instans inom

förvaltningsrättskipningen, är det mest följdriktigt att så många måltyper som

möjligt förekommer i alla länsrätter och att "specialfora" bland dessa undviks

så mycket som möjligt. Härtill kommer att det uppnås en bättre lokal förankring

om målen sprids på alla länsrätter. De principer som hittills varit rådande

skall därför gälla även när länsrätt blir den första domstolsinstansen.

Huvudprincipen skall således vara att den länsrätt är behörig inom vars domkrets

beslutsmyndigheten är belägen eller ärendet först prövats. I de fall en central

eller regional förvaltningsmyndighet har överprövat ett lokalt fattat beslut är

alltså den länsrätt behörig att pröva ärendet, inom vars län det första beslutet

har fattats. Denna huvudprincip skall komma till uttryck i en ny 14 § i lagen

(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Det är dock möjligt att den

närmare studie som skall föregå varje nedflyttning av en målgrupp kan ge

anledning till en avvikelse i enstaka fall från denna princip. En förutsättning

för detta bör dock vara att starka skäl talar för en annan ordning. Enbart det

förhållandet att det rör sig om ett begränsat antal mål är inte ett sådant skäl.

Regeringen bör få behörighet att besluta avvikelser från huvudregeln.

Enligt 33 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) förs talan mot länsrätts beslut

hos kammarrätt. Enligt den ovan nämnda förordningen (1977:937) om

kammarrätternas domkretsar skall den första beslutande instansens belägenhet

avgöra hos vilken kammarrätt besvär skall anföras. Regeringen anser att det, på

i huvudsak samma skäl som beträffande länsrätternas behörighet, inte finns

anledning att frångå denna princip och styra vissa måltyper till någon viss

kammarrätt.

5.3 Prövningstillstånd i kammarrätt

5.3.1 Dispensprövning införs hos kammarrätterna

Regeringens förslag: Regler om prövningstillstånd i kammarrätt skall införas.

Dessa regler skall utformas efter mönster av vad som gäller för

prövningstillstånd i hovrätt. Det innebär att prövningstillstånd får beviljas om

det finns anledning att ändra länsrättens avgörande (ändringsdispens), om det är

av vikt för ledningen av rättstillämpningen att överprövning görs

(prejudikatdispens) eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva talan

(extraordinär dispens).

De grundläggande bestämmelserna om prövningstillstånd i kammarrätt skall tas in

i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Regler om vilka mål eller målgrupper som

skall omfattas av krav på prövningstillstånd skall inte tas in i

förvaltningsprocesslagen utan tas in i de materiella författningarna.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I anslutning till frågan om instansordningen i

de allmänna förvaltningsdomstolarna tog Domstolsutredningen även upp frågan om

att införa regler om prövningstillstånd i ledet länsrätt-kammarrätt.

Domstolsutredningen, som anser att många skäl talar för att regler om

prövningstillstånd införs, lägger dock inte fram något lagförslag om detta i

betänkandet utan uttalar att frågan bör tas upp på nytt när erfarenheter vunnits

av genomförda och föreslagna reformer. Till betänkandet har fogats två

reservationer och ett särskilt yttrande angående prövningstillstånd i

kammarrätt. Enligt dessa bör prövningstillstånd i kammarrätt - i varje fall för

vissa målgrupper - införas redan nu. Många remissinstanser ansluter sig till de

synpunkter som förs fram i reservationerna och det särskilda yttrandet och

flertalet av dem som yttrat sig i frågan anser att krav på prövningstillstånd i

kammarrätt - i varje fall för vissa målgrupper - bör införas redan nu. Ett fåtal

ansluter sig till Domstolsutredningens bedömning och vill avvakta med en sådan

reform.

Regeringen anser att bl.a. följande skäl talar för att regler om prövnings-

tillstånd införs. Generellt sett är instanskedjorna längre hos förvaltningsdoms-

tolarna än hos de allmänna domstolarna. Detta beror på att förvaltnings-

domstolarnas uppgift i de flesta fall är att överpröva förvaltningsmyndigheters

beslut. Nedflyttningen av måltyper till länsrätt kommer att leda till att denna

funktion förstärks och att instanskedjorna därigenom kommer att förlängas. Långa

instanskedjor kan medföra att det dröjer länge innan det finns ett slutligt

avgörande i de mål som överklagas. För både samhället och de enskilda är det en

fördel att handläggningen av målen inte drar ut för mycket på tiden. Detta talar

för att ett dispenssystem införs även i kammarrätt. Vidare är det otvivelaktigt

så att ett dispenssystem även i kammarrätt skapar möjligheter att bättre och mer

effektivt utnyttja de resurser som finns.

 Regeringen anser därför att prövningstillstånd skall införas redan nu i ledet

länsrätt-kammarrätt.

Ett system med prövningstillstånd i kammarrätt kan inte göras helt generellt.

Det måste prövas för varje måltyp om prövningstillstånd skall krävas vid

överklagande till kammarrätt. Vissa allmänna principer bör dock gälla. Till en

början bör det understrykas att en förutsättning för prövningstillstånd är att

målet överklagats från länsrätt. Vidare bör prövningstillstånd användas främst i

de fall målet prövats av en förvaltningsmyndighet innan det prövats av länsrätt.

Men på motsvarande sätt som det i fråga om vissa mål kan vara motiverat med ett

undantag från regeln om att den första domstolsprövningen skall ske i länsrätt,

kan det finnas skäl för ett undantag när det gäller krav på prövningstillstånd

också för vissa typer av mål. Frågan bör därför prövas målgrupp för målgrupp. En

naturlig ordning är att prövningen av frågan om prövningstillstånd skall införas

eller inte för olika måltyper görs parallellt med arbetet att flytta ner målen i

instanskedjan. Det kan emellertid inte uteslutas att det finns måltyper som

lämpar sig väl för ett system med prövningstillstånd, även om det inte prövats

av en förvaltningsmyndighet innan det når länsrätt.

Eftersom det inte är aktuellt att generellt införa krav på prövningstillstånd

för överklaganden från länsrätt till kammarrätt behövs det dels allmänna regler

om tillståndsprövningen, dels regler för varje målkategori som skall omfattas av

ett sådant krav.

När det gäller hur nya generella regler om prövningstillstånd i kammarrätt skall

utformas är det naturligt att knyta an till de regler som gäller för hovrätt.

Det saknas anledning såväl att införa regler som är mer restriktiva än dem som

gäller för hovrätt som att ha vidare möjligheter till dispens. Samma

dispensgrunder som gäller för hovrätt skall därför gälla för kammarrätt, dvs.

ändringsdispens, prejudikatdispens och extraordinär dispens.

I fråga om den lagtekniska lösningen bör det väljas en lösning som tillåter att

man måltyp för måltyp reglerar användandet av prövningstillstånd.

För de allmänna domstolarna finns de grundläggande bestämmelserna om

prövningstillstånd i rättegångsbalken. Där finns också bestämmelserna om i vilka

fall det ställs krav på prövningstillstånd i tvistemål och brottmål. Regler om

krav på prövningstillstånd i felparkeringsärenden och i utsökningsmål har

däremot tagits in i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift respektive

utsökningsbalken.

För de allmänna förvaltningsdomstolarnas del bör den utformningen väljas att de

centrala, grundläggande bestämmelserna om prövningstillstånd i kammarrätt tas in

i förvaltningsprocesslagen i en ny paragraf, 34 a §. Vilka mål eller målgrupper

som skall omfattas av reglerna om prövningstillstånd bör däremot inte anges i

förvaltningsprocesslagen utan i stället framgå av den särskilda lagen eller

förordningen som reglerar de materiella reglerna. Därigenom slipper man tynga

förvaltningsprocesslagen med långa otympliga bestämmelser som måste ändras

allteftersom krav på prövningstillstånd införs för nya målgrupper. Tekniken är

alltså en som liknar den beträffande de allmänna förvaltningsdomstolarnas

kompetens som har förordats i avsnitt 5.1. Om det för någon enstaka målgrupp

finns anledning att meddela särskilda föreskrifter, kan också dessa tas in i den

aktuella lagen (jfr 2 § FPL).

Inom Justitiedepartementet pågår ett arbete med en översyn av förvaltnings-

processlagen. I samband därmed kommer vissa bestämmelser i den lagen att ses

över för att bättre anpassa den till ett system med prövningstillstånd.-

5.3.2 Kammarrättens sammansättning vid dispensprövning

Regeringens förslag: Kammarrätten skall vid dispensprövningen vara domför med

två ledamöter om de är ense om slutet. Promemorians förslag: I promemorian

förslås att dispensprövningen skall ske med tre ledamöter.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är starkt kritiska till att

dispensprövningen skall ske med tre ledamöter och anser att den skall ske med

två ledamöter för att några effektivitetsvinster skall uppstå.

Skälen för regeringens förslag: I samband med att kravet på prövningstillstånd i

hovrätt den 1 juli 1993 utvidgades till att omfatta ytterligare måltyper

ändrades också reglerna om hovrätternas sammansättning vid dispensprövningen.

Hovrätt skall numera bestå av tre, i stället för två, ledamöter. Som skäl för

den ändrade ordningen - som avvek från Dom-stolsutredningens förslag - anfördes

i propositionen bl.a. att en sådan ordning är ägnad att skapa starka garantier

för att prövningen görs under mycket kvalificerade och rättssäkra former. Vidare

anfördes att denna ordning också är naturlig inte minst som huvudregeln när det

gäller hovrättens sammansättning är just tre lagfarna domare (prop. 1992/93:216

s. 65 f). Också kammarrätt är som huvudregel domför med tre lagfarna ledamöter,

12 § första stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar.

När det gäller frågan om dispensprövning finns det emellertid en avgörande

skillnad i grundförutsättningarna mellan processen i hovrätt och den i kammar-

rätt. I hovrätt är processen i stor utsträckning muntlig. Huvudförhandlingen

bygger på omedelbarhetsprincipen och blir av den orsaken ofta mycket omfattande.

Effektivitetsvinsten ligger därför framför allt i att sådan förhandling inte

behöver hållas.

I kammarrätt är antalet muntliga förhandlingar betydligt mindre än i hovrätt.

Vidare gäller att den muntliga förhandlingen i kammarrätt endast är ett

komplement till det skriftliga materialet. I de flesta fall kommer därför hela

det relevanta processmaterialet att vara tillgängligt vid dispensprövningen. Om

dispensprövningen då skulle ske med tre ledamöter, skulle fördelen med till-

ståndsprövning i kammarrätt i stort sett inskränka sig till att någon dom inte

behöver skrivas när dispens vägras. Denna vinst blir emellertid ytterst

begränsad, eftersom domen i sådana fall normalt endast går ut på att länsrättens

dom inte ändras. För att det egentligen skall vara meningsfullt med ett

dispensprövningssystem i kammarrätt anser regeringen att sådan prövning skall

kunna ske av två ledamöter (jfr 4 a § 1 st lagen om allmänna

förvaltningsdomstolar). För att rättssäkerhetskraven inte skall vara mindre

skall det krävas att de två ledamöter som gör dispensprövningen är ense om

slutet. Om de inte är ense om slutet, bör huvudregeln om kammarrättens samman-

sättning, dvs. att kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter, gälla.

I praktiken tillgodoser den förordade ordningen ett lika stort rättssäker-

hetskrav som den som nu gäller i hovrätt, och den skillnad som skall finnas

betingas endast av de olika processformerna i allmän domstol och allmän

förvaltningsdomstol.

Reglerna om dispensprövning i kammarrätt föranleder en ändring i 12 § lagen

(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar.

6 Studiestödsmålen

Regeringens förslag: Den första domstolsprövningen av mål om återbetalning av

studiestöd skall göras i länsrätt i stället för i kammarrätt.

Centrala studiestödsnämndens beslut skall överklagas till länsrätten i det län

där beslutet har fattats.

Prövningstillstånd införs för studiestödsmål i ledet mellan länsrätt och

kammarrätt. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att besvär över

Centrala studiestödsnämndens beslut skall prövas av Länsrätten i Västernorrlands

län. Utredningen lämnar inget förslag såvitt avser frågan om prövningstillstånd.

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser godtar utredningens

förslag att studiestödsmålen skall flyttas ned från kammarrätt till länsrätt.

Centrala studiestödsnämnden (CSN) anser att en särskild överklagandenämnd bör

inrättas eftersom en sådan nämnd även skulle kunna överpröva sådana beslut som

idag inte är överklagbara. Därigenom skulle man bäst kunna fylla de behov och

önskemål som både enskilda och CSN kan ställa på överklaganderätt. En stor

majoritet avstyrker förslaget att Länsrätten i Västernorrlands län skall vara

exklusivt forum. I stället förordas att målen sprids på flera länsrätter.

Centrala studiestödsnämnden förordar att, om länsrätt kommer att vara instans i

överklagandeärenden, utöver Länsrätten i Västernorrlands län även länsrätterna i

de sex län där CSN:s regionkontor finns skall kunna pröva överklaganden i

studiestödsmål. Kammarrätten i Sundsvall anser att överklagande av länsrätts

beslut skall ske till Kammarrätten i Sundsvall, som i mål av detta slag också

bör utgöra slutinstans.

Bakgrunden till regeringens förslag: Studiestöd kan utgå i form av bl.a.

studiehjälp eller studiemedel. Studiehjälp utgår till elever som är under 20 år

och som genomgår gymnasial utbildning. Studiehjälpen består dels av ett

generellt bidrag, dels vissa behovsprövade bidrag i form av inackorderings-

tillägg och extra tillägg. Varje år utgår studiehjälp till ungefär 300 000

elever.

Studiemedel beviljas åt dels dem som studerar på högskola, dels de elever som

går i utbildning på gymnasial nivå och som är 20 år eller äldre.

En del av studiestödet utgörs av lån som skall betalas tillbaka till staten.

Under vissa förutsättningar kan det belopp som skall återbetalas sättas ned

eller avskrivas. Reglerna om återbetalning av studielån finns i 8 kap.

studiestödslagen (1973:349).

År 1989 genomgick studiemedelssystemet relativt omfattande förändringar (jfr

prop. 1987/88:116). Reformen innebar bl.a. att subventionerna inom systemet

flyttades från lånesidan till bidragssidan samt att reglerna om återbetalning

förenklades. De nuvarande reglerna trädde i kraft den 1 januari 1989. Äldre

föreskrifter gäller fortfarande för studiestöd som avser tiden före

ikraftträdandet.

Centrala studiestödsnämnden (CSN) är central förvaltningsmyndighet för

studiesociala frågor. Nämndens huvudkontor är beläget i Sundsvall. Dessutom

finns sex regionkontor och 24 lokalkontor. De sex regionkontoren är belägna i

Umeå, Uppsala, Stockholm, Linköping, Göteborg och[REDACTED_EFTERNAMN]. Lokalkontor finns ett i

varje län, i allmänhet i residensstaden men i Eskilstuna för Södermanlands län,

i Borås för Älvsborgs län, i Lidköping för Skaraborgs län och i Sundsvall för

Västernorrlands län. Region- och lokalkontoren är inte självständiga

myndigheter.

Regionkontoren är tillika lokalkontor. Regionkontoren skiljer sig från

lokalkontoren på så sätt att de även ansvarar för vissa gemensamma

administrativa funktioner för lokalkontoren inom regionen. Varje lokalkontor

(och regionkontor) är i princip ett s.k. fullservicekontor, dvs. de beviljar

studiestöd och beslutar om anstånd. De har dock för närvarande inte rätt att

besluta om avskrivning av studieskuld på grund av synnerliga skäl. Dessa beslut

fattas av CSN:s huvudkontor. CSN har ca 500 anställda varav ca 190 på

huvudkontoret i Sundsvall.

 Det är de till återbetalning av studielån hörande frågorna som kan överklagas

från CSN till kammarrätt. Andra beslut av CSN, exempelvis beviljande av

studiestöd kan inte överklagas. Enligt förordningen (1977:937) om

kammarrätternas domkretsar m.m. överklagas samtliga mål enligt studiestödslagen

till Kammarrätten i Sundsvall. Till kammarrätten har de senaste åren inkommit

följande antal studiestödsmål: år 1991 2211 st, år 1992 3097 st och det första

halvåret 1993 3648 st. Prognosen för hela år 1993 är ca 5000 mål. Av de

överklagade målen är det ett mindre antal som är avgjorda av huvudkontoret i

Sundsvall. Det stora flertalet mål som kommer in till kammarrätten kommer direkt

från lokal- eller regionkontoren. Dessa beslut är fattade i CSN:s namn, men de

passerar inte CSN:s huvudkontor.

Kammarrättens avgöranden i studiestödsmål får överklagas till Regeringsrätten

där det dock krävs prövningstillstånd.

Tabell 1

Domstolsverket har utrett hur målen fördelar sig på de olika länen. Enligt

utredningen skulle 4 300 mål fördelas enligt följande.

Län Antal mål Län Antal mål

Stockholm 1 200 Blekinge 45

Gotland 25 Kristianstad 80

Uppsala 215 Malmöhus 500

Södermanland Halland 60

75 Göteborgs o Bohus 510

Västmanland Älvsborg 140

85 Skaraborg 95

Kopparberg 120 Värmland 110

Gävleborg 110 Västernorrland 80

Östergötland 240 *

Jönköping 110 Jämtland 65

Kalmar 50 Västerbotten 155

Örebro 105 Norrbotten 105

Kronoberg 90

*Till detta kommer ca 50 mål där beslut fattats av CSN centralt.

 Skälen för regeringens förslag: Såsom redogjorts för ovan (avsnitt 5.1) skall

tyngdpunkten i rättskipningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna ligga i

första instans. De högre domstolsinstanserna skall endast överpröva de domar som

har överklagats från den närmast lägre instansen. Den nu aktuella måltypen,

studiestödsmål, är mål av masskaraktär. De är inte heller så särpräglade i

förhållande till andra förvaltningsmål att de av det skälet kräver en

juristkollegial sammansättning vid den första domstolsprövningen. Från juridisk

synpunkt anses denna måltyp tvärtom som ganska enkel. Den första domstolspröv-

ningen bör därför ske i länsrätt.

 Något alternativ till en överprövning i domstol finns inte, eftersom frågan om

inrättande av en överklagandenämnd saknar aktualitet.-

 Bakgrunden till Domstolsutredningens förslag synes ha varit att vid den

tidpunkten handlades flertalet av återbetalningsärendena av CSN centralt i

Sundsvall. Med de omorganisationer som gjorts av CSN handläggs emellertid numera

endast ett mindre antal ärenden centralt. De flesta ärendena handläggs av lokal-

eller regionalkontoren. Det är därför naturligt att dessa mål fördelas enligt

huvudprincipen, dvs. den länsrätt är behörig inom vars domkrets det grundläggan-

de beslutet har fattats. Länsrättens beslut i studiestödsmål skall överklagas

till samma kammarrätt som gäller för länsrättens övriga mål.

 Nedflyttningen av studiestödsmål från kammarrätt till länsrätt innebär att

instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Det innebär att det skulle bli en

för lång instanskedja med en obegränsad rätt till prövning i kammarrätt. Innan

ett mål anhängiggörs i länsrätt har ärendet redan prövats av CSN - lokalt,

regionalt eller centralt - och även omprövats av dem. Studiestödsmålen är an-

talsmässigt en stor målgrupp och under årens lopp har en fast praxis utvecklats

för målgruppen. Krav på prövningstillstånd bör därför införas i ledet länsrätt -

kammarrätt för studiestödsmålen. (Se även avsnitt 5.3.1.)

7 Kriminalvårdsmålen

Regeringens förslag: Den första domstolsprövningen av kriminalvårdsmål skall

göras i länsrätt i stället för i kammarrätt.

Den lokala eller regionala beslutsmyndighetens belägenhet skall vara avgörande

för vilken länsrätt som skall bli behörig att pröva ett mål.

Prövningstillstånd skall införas för kriminalvårdsmål i ledet mellan länsrätt

och kammarrätt. Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens. Utredningen lämnar inget förslag såvitt avser frågan om

prövningstillstånd.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar utredningens förslag. Några

instanser tar upp frågan om man inte i vissa fall bör införa restriktioner vad

gäller möjligheterna att få Kriminalvårdsstyrelsens beslut överprövade av

domstol. Beträffande forumregeln är dock några kritiska och menar att en

"utlokalisering" av dessa mål kan medföra svårigheter när det gäller att bygga

upp en enhetlig praxis.

 Bakgrund till regeringens förslag: En stor målgrupp som prövas av kammarrätt

som första domstolsinstans är kriminalvårdsmålen, dvs. mål avseende besvär över

Kriminalvårdsstyrelsens beslut i vissa kriminalvårds-ärenden.

 Kriminalvårdens organisation utgörs av Kriminalvårdsstyrelsen, region-

myndigheter samt lokala myndigheter som utgörs av kriminalvårdsanstalter, häkten

och frivårdsmyndigheter. Från den 1 januari 1994 finns även en ny myndighet

benämnd Transporttjänsten direkt under Kriminalvårdsstyrelsen.

 Kriminalvårdsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för kriminalvården.

Styrelsen är chefsmyndighet för ovannämnda regionmyndigheter, anstalter, häkten

och frivårdsmyndigheter.

 Kriminalvårdsstyrelsen handlägger frågor av övergripande natur och meddelar

föreskrifter, råd och riktlinjer för verksamheten inom kriminalvården. Enligt de

lagar som närmare reglerar verkställigheten av fängelsestraff tillkommer

beslutanderätten Kriminalvårdsstyrelsen. Detsamma gäller vissa beslut angående

intagna i häkte. Kriminalvårdsstyrelsen har dock i stor utsträckning delegerat

beslutanderätten i klientärenden till regionala eller lokala myndigheter.

Styrelsen kan ändra beslut som har fattats av annan myndighet efter delegation.

I vissa frågor, framför allt rörande långtidsdömda, fattas besluten direkt av

Kriminalvårdsstyrelsen.

 Kriminalvårdsverket har sju regionmyndigheter, som under Kriminalvårdsstyrelsen

leder och har tillsyn över verksamheten i regionen. Regionmyndigheten leds av en

kriminalvårdsdirektör som avgör myndighetens ärenden, om inte annat är före-

skrivet. Vid kriminalvårdsregionerna prövas bl.a. frågor om anstaltsplacering av

dömda i vissa fall och om uppskov med straffverkställighet.

 Anstalterna, som kan vara öppna eller slutna, indelas i riksanstalter och

lokalanstalter. På anstalterna fattas en mycket stor mängd beslut, t.ex.

beträffande permissioner, besök, rätt att ringa ut eller ta emot samtal,

granskning av brev eller andra försändelser. Antalet tillgängliga platser i

anstalterna varierar över tiden beroende på bl.a. ombyggnader och semes-

terstängningar. Den 1 oktober 1993 fanns 74 anstalter, varav 18 riksanstalter

och 56 lokalanstalter.

 Beslut som har fattats av en regional eller lokal myndighet efter delegation

kan ändras av Kriminalvårdsstyrelsen. Den som beslutet angår får påkalla

styrelsens prövning av sådant beslut som går honom emot. Regionmyndigheterna

överprövar alltså inte beslut från lokala myndigheter.

 Vissa av Kriminalvårdsstyrelsens beslut i klientärenden enligt lagen (1963:193)

om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av

straff m.m., lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., lagen (1974:203)

om kriminalvård i anstalt och lagen (1976:371) om behandling av häktade och

anhållna m.fl. kan överklagas till kammarrätt. Enligt förordningen (1977:937) om

kammarrätternas domkretsar m.m. överklagas samtliga beslut av Kriminal-

vårdsstyrelsen mot vilka talan får föras till Kammarrätten i Jönköping. Det

gäller både beslut där Kriminalvårdsstyrelsen har beslutat som första instans

och beslut där styrelsen har överprövat en underordnad myndighets beslut. De

vanliga forumreglerna gäller således inte. (Se avsnitt 5.2 Forumregler m.m.) En

förutsättning är att beslutet avser ett särskilt fall. Beslut av mer generell

karaktär kan inte överklagas till domstol. Sådana ärenden prövas i sista hand av

regeringen.

 Merparten av de beslut som kan överklagas till domstol avser uppskov med

straffverkställighet eller behandlingen av intagna under anstaltsvistelsen. Till

Kammarrätten i Jönköping inkom år 1990 750 mål, år 1991 543 mål och år 1992 648

mål. Målen är i sig inte arbetskrävande. De handläggs emellertid med förtur och

blir på det sättet betungande för kammarrätten.

 Mot kammarrättens avgörande i mål om uppskov med straffverkställighet får talan

inte föras (fullföljdsförbud). Övriga mål kan överklagas till Regeringsrätten

där dock prövningstillstånd krävs.

Tabell 2

Domstolsverket har utrett hur målen fördelar sig länsvis. Enligt utredningen

skulle ca 730 mål fördelas enligt följande.

Län Antal mål Län Antal mål

Stockholm 80 Örebro 55

Uppsala 15 Kristianstad 10

Södermanland Malmöhus 55

25 Halland 10

Gotland 10 Göteborg o Bohus 60

Västmanland Värmland 5

10 Kopparberg 10

Östergötland 245 Gävleborg 10

Jönköping 5 Västernorrland

Kronoberg 10 35

Kalmar 15 Västerbotten 20

Blekinge 5 Norrbotten 10

Skaraborg 20

 Vid denna fördelning går inget mål till Jämtlands län.

 Skälen för regeringens förslag: Det finns inget som talar emot att tillämpa

huvudprincipen, om att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt, på

kriminalvårdsmålen. Till detta kommer att kriminalvårdsmålen anses från juridisk

synpunkt som ganska enkla. Det är mängden mål och deras förturskaraktär som gör

dem arbetskrävande. Den första domstolsprövningen bör därför ske i länsrätt.

 Som nämnts är de kriminalvårdsmål som nu är i fråga ur juridisk synvinkel av

förhållandevis enkel karaktär. Det finns inga särskilda omständigheter som talar

mot att de skulle kunna handläggas av samtliga länsrätter. Dessa handlägger

bl.a. delvis liknande mål om psykiatrisk tvångsvård. Huvudregeln bör därför

gälla för dessa mål, dvs. att Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt lagen om

kriminalvård i anstalt, lagen om beräkning av strafftid m.m., lagen om be-

handling av anhållna och häktade m.fl. samt nordiska verställighetslagen skall

överklagas hos den länsrätt inom vars domkrets den lokala eller regionala

beslutsmyndigheten är belägen. Har Kriminalvårdsstyrelsen beslutat som första

instans, överklagas beslutet till Länsrätten i Östergötlands län.

 Inte heller finns det skäl att frångå huvudregeln om kammarrätternas

behörighet.

 Nedflyttningen av kriminalvårdsmål från kammarrätt till länsrätt innebär att

instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Innan ett mål an-hängiggörs i

länsrätt har ärendet redan i de flesta fall prövats lokalt vid anstalten och

därefter omprövats där samt överprövats av Kriminalvårdsstyrelsen. Ett system

med en obegränsad rätt till prövning i kammarrätt skulle medföra en alltför lång

instanskedja för dessa mål. Det bör därför ställas upp ett krav på prövnings-

tillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt. (Se även avsnitt 5.3.1)

8 Körkortsmål

8.1 Körkortsmålen flyttas inte till allmän domstol

Regeringens bedömning: En överflyttning av samtliga eller vissa körkortsmål till

tingsrätt bör inte ske.Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Överåklagaren i Linköping,

Ronneby tingsrätt och Arvika tingsrätt har tillstyrkt eller lämnat förslaget att

domstolsprövningen av körkortsfrågor skall ske inom den allmänna förvaltnings-

domstolsorganisationen utan erinran. Överåklagaren i Linköping anser att det

finns anledning att, med beaktande av rättsäkerhets- och tidsvinster, överväga

om inte körkortsingripanden med anledning av brott skall handläggas samtidigt

med utfärdande av strafföreläggande eller av tingsrätten i samband med hand-

läggning av brottmålet. Ronneby tingsrätt anser att en lösning bör införas där

körkortsfrågan, om grunden för körkortsingripandet är brott, handläggs samtidigt

som ansvarsfrågan. Arvika tingsrätt vill betona vikten av att även besluten om

körkortsingripanden förs över till de allmänna domstolarna eftersom dessa

ingripanden oftast utgör en mycket väsentlig del av en utdömd brottspåföljd och

bör behandlas i ett sammanhang.

 Bakgrunden till regeringens bedömning: Före 1979 handlade först länsstyrel-

serna och senare länsdomstolarna alla frågor som rörde körkorts-innehav och

frågor om återkallelse av körkort och körkortstillstånd. Härefter har

länsrätterna som första instans beslutat i frågor som gäller ingripande mot

innehavare av körkort och körkortstillstånd. Länsrättens beslut överklagas till

kammarrätten samt till Regeringsrätten som slutinstans. Frågan om vilken myn-

dighet som skall handlägga dessa ärenden har tagits upp i skilda sammanhang.

 Trafikmålskommittén tillsattes år 1961 med uppdrag att undersöka möjligheterna

att förenkla handläggningen vid trafiköverträdelser och därmed sammanhängande

frågor. Utredningen föreslog i sitt slutbetänkande Rätten till ratten (SOU

1972:70-72), att körkortsfrågor i anledning av trafikbrott skulle avgöras vid

allmän domstol. Regeringen avvisade i prop. 1975/76:155 kommitténs förslag om

överflyttning av vissa körkortsmål till tingsrätt. Vid riksdagsbehandlingen

(bet. 1975/76:TU28, rskr. 1975/76:390) biföll riksdagen en motion angående

överflyttning av vissa körkortsmål till allmän domstol. Riksdagen uttalade bl.a.

att allmän domstol borde besluta om körkortsåterkallelse vid sådana trafikbrott

beträffande vilka domstolen samtidigt dömer i saken. Med anledning av riksdagens

beslut utvidgades uppdraget för den år 1976 tillsatte särskilde utredaren,

Körkortsutredningen, med uppdrag att fullfölja reformarbetet beträffande kör-

kortslagstiftningen till att även omfatta frågor om de gränsdragningsproblem som

kunde uppkomma vid en överflyttning av vissa körkortsmål till allmän domstol.

 Körkortsutredningen avlämnade under år 1978 betänkandet Fortsatt körkortsreform

(SOU 1978:27). Utredningens slutsats vad gällde frågan om att flytta över vissa

körkortsmål från länsrätt till tingsrätt var att nackdelarna med en

överflyttning var större än fördelarna. De nackdelar som utredningen pekade på

gällde främst att körkortsingripanden på grund av trafikbrott skulle splittras

mellan länsrätter och tingsrätter med resp. överinstanser. Utredningen befarade

att detta skulle kunna leda till en minskad enhetlighet i bedömningen samt att

det skulle kunna uppstå kompetenskonflikter samt informations- och

samordningsproblem mellan de olika domstolarna. Den dominerande uppfattningen

bland remissinstanserna var att den rådande ordningen med länsrättsprövning

borde behållas. Regeringen delade utredningens uppfattning att nackdelarna var

större än fördelarna med en partiell överflyttning av körkortsmål till allmän

domstol. Regeringen ansåg att frågor om körkortsingripande borde avgöras i ett

sammanhang och av samma myndighet. Riksdagen (bet. 1980/81:TU1, rskr.

1980/81:29) anslöt sig till de överväganden regeringen hade gjort.

 Utredningen Körkort 2000 överlämnade våren 1991 sitt slutbetänkande Säkrare

förare (SOU 1991:39). Utredningen hade i uppdrag att belysa frågor med

inriktning på åtgärder för att få ner olyckstalen i trafiken och öka bilförarnas

trafiksäkerhet. Utredningen hade däremot inte i uppdrag att utreda vilken

domstolsorganisation som skall handlägga körkortsärenden. Frågan aktualiserades

dock genom de förslag som utredningen lade fram. Förutom omfattande förändringar

i institutet körkortsingripande, föreslog nämligen utredningen att en

körkortsmyndighet skulle besluta om ingripande mot den som har

körkortsbehörighet och att detta beslut skulle kunna överklagas till länsrätten.

Utredningens förslag innebar således att länsrätten inte längre skulle besluta

som första instans i körkortsfrågor.

 Domstolsutredningen hade i uppdrag att se över körkortsmålens handläggning.

Utredningen har bl.a. föreslagit att körkortsingripanden skall beslutas av

länsstyrelse i stället för av länsrätt och att länsstyrelsens beslut skall kunna

överklagas till länsrätten samt att länsstyrelsen skall vara den enskildes

motpart i domstolen.

 Skälen för regeringens bedömning: I de överväganden som skall göras i

anslutning till Domstolsutredningens förslag ingår att se på fördelningen av mål

mellan allmänna domstolar och allmänna förvaltningsdomstolar. Därvid bör

diskuteras var körkortsmålen skall handläggas inom dom-stolsorganisationen.

 En fördel med att flytta över körkortsmål till allmän domstol vore att frågan

om ansvar för trafikbrott kunde avgöras vid samma tillfälle som frågan om

körkortsingripande på grund av detsamma. Merparten av körkortsmålen grundar sig

emellertid inte på en dom från allmän domstol utan på ett godkänt föreläggande

av ordningsbot eller strafföreläggande. Till detta kommer att alla mål som

gäller körkortsingripande inte grundar sig på trafikbrott utan kan grunda sig på

andra förhållanden t.ex. sjukdom.

 Av en enkät som Domstolsutredningen gjorde avseende körkortsingripanden vid

länsrätterna under en viss period år 1989 framkommer att merparten av

körkortsingripandena bygger på godkända förelägganden av ordningsbot eller

strafförelägganden utfärdade av polis resp. åklagare. I ca 18 procent av målen

grundade sig länsrättens avgörande enbart på en tingsrättsdom. Antalet

körkortsmål där avgörandet har samband med ett godkänt strafföreläggande

utgjorde ca 32 procent medan motsvarande andel beträffande godkända

förelägganden av ordningsbot var ca 35 procent.

 Körkortsmålens anknytning till mål i tingsrätt är uppenbarligen förhållandevis

liten. Körkortsingripande till följd av trafikbrott är föranlett av

trafiksäkerhetskäl och är inte en brottspåföljd, även om många uppfattar det så.

Att endast flytta över de körkortsmål som har anknytning till tingsrätten skulle

endast beröra en förhållandevis liten del av körkortsmålen. Det skulle också

medföra att en körkortshavare i vissa fall skulle kunna påverka vilken domstol

som skulle avgöra körkortsfrågan. Genom att godkänna ett föreläggande blir det

länsrätten som avgör frågan om körkortsingripande medan en vägran att godkänna

ett föreläggande skulle medföra att tingsrätten skulle pröva inte bara frågan om

ansvar för trafikbrott utan även frågan om körkortsingripande på grund av detta.

Detta skulle innebära att både länsrätt och tingsrätt skulle kunna vara behöriga

att pröva körkortsfrågan vid samma typ av trafikbrott. Ett system där olika

domstolsorganisationer är behöriga att pröva körkortsingripanden skulle kunna

leda till olika praxis och därigenom en minskad enhetlighet i bedömningen. Att

låta allmän domstol avgöra en viss kategori körkortsmål och allmän förvaltnings-

domstol en annan skulle även leda till att parallella processer skulle kunna

pågå i olika domstolar beroende på vad som är grunden för körkortsingripandena.

Vi anser att en sådan ordning där både allmän domstol och allmän förvalt-

ningsdomstol handlägger samma slags mål vore olämplig. I stället för att söka

dela upp handläggningen av körkortsfrågor på flera myndigheter anser vi att

strävan bör vara att begränsa antalet myndigheter som handlägger

körkortsärenden. Vi vill därför inte föreslå en partiell överflyttning av

körkortsmål till allmän domstol.

 Inte heller anser vi att det finns skäl för att föra över samtliga körkortsmål

till allmän domstol. Vi anser alltså att den domstolsprövning som bör göras i

körkortsmål även i fortsättningen skall ske i allmän förvaltningsdomstol.

8.2 Överflyttning av körkortsmål till länsstyrelse

Regeringens förslag: Länsstyrelse skall bli första beslutsinstans i de

körkortsmål som i dag beslutas av länsrätt som första instans. Länsstyrelsen

skall kunna förelägga den enskilde ett preliminärt beslut om varning.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna är i allmänhet positiva till

förslaget. Några anser dock att körkortsmålen bör handläggas i allmän

förvaltningsdomstol som första instans. Länsstyrelsen i Malmöhus län, anser att

regleringen av ett summariskt förfarande i form av varningsföreläggande enligt

47 a § skall finnas kvar.

 Bakgrunden till regeringens förslag: I körkortslagen (1977:477) regleras bl.a.

kraven för att erhålla körkort, i vilka fall ett körkort skall återkallas och

när varning skall meddelas. I körkortsförordningen finns till-

lämpningsföreskrifter till körkortslagen. I förordningen (1981:96) om

godkännande och utbyte av utländska körkort finns särskilda bestämmelser om

utländska körkort, bl.a. regleras i vilka fall ett utländskt körkort inte längre

skall godkännas i Sverige. Reglerna överensstämmer i stort med vad som gäller

återkallelse av körkort utfärdat i Sverige.

Vägverket (tidigare Trafiksäkerhetsverket) är central körkortsmyndighet och även

central förvaltningsmyndighet för frågor om väghållning och säkerheten i

vägtrafiken. Vägverket ansvarar bl.a. för bil- och körkortsregistreringen,

frågor om körkort, förarutbildning och förarprov. Vägverket utfärdar också

körkort.

Länsstyrelserna är regionala körkortsmyndigheter och prövar frågor om meddelande

av körkortstillstånd och utfärdande av traktorkort.

För att få föra vissa typer av fordon, t.ex. bil, krävs det att man har körkort

för fordonstypen. För att erhålla körkort krävs det dels att man har ett

gällande körkortstillstånd, dels att man avlagt ett godkänt förarprov.

Körkortstillstånd får endast meddelas den som med hänsyn till sina personliga

och medicinska förhållanden kan anses lämplig som förare av körkortspliktigt

fordon. Vid prövningen av de personliga förhållandena skall särskilt beaktas om

sökanden är känd för ett nyktert levnadssätt och om det kan antas att han såsom

förare av körkortspliktigt fordon kommer att respektera trafikreglerna och visa

hänsyn, omdöme och ansvar i trafiken. Vid prövningen av de medicinska för-

hållandena skall beaktas om sökanden har tillfredställande trafiksyn med eller

utan glasögon eller linser och tillräcklig hörselförmåga med eller utan

hörapparat för att föra fordon av det slag ansökan avser och om sökanden även i

övrigt uppfyller de medicinska krav som bör ställas med hänsyn till trafiksäker-

heten. Om en person inte längre bör inneha körkort, körkortstillstånd eller

traktorkort skall länsrätt pröva frågan om återkallelse av detsamma. Målen

anhängiggörs i länsrätt genom ansökan. Det allmännas talan förs i dessa mål av

ett allmänt ombud. För varje län förordnas ett eller flera allmänna ombud av

länsstyrelsen. Det allmänna ombudet är en tjänsteman vid länsstyrelsen och

anställd i denna. Förutom uppgiften att vara allmänt ombud i körkortsmål

handlägger dessa personer i många fall även andra uppgifter hos länsstyrelserna.

I 16 § körkortslagen (KKL) regleras i vilka fall ett körkort skall återkallas.

Grunderna för återkallelse av körkortstillstånd är desamma som vid återkallelse

av körkort. Ett körkort skall återkallas om körkortshavaren

- har fällts till ansvar för rattfylleri eller grovt rattfylleri eller grov

vårdlöshet i trafik (16 § 1 KKL),

- har fällts till ansvar för obehörigt avvikande från trafikolycksplats, s.k.

smitning, om överträdelsen inte kan anses som ringa (16 § 2 KKL),

- genom upprepade förseelser i väsentlig grad har visat bristande vilja eller

förmåga att rätta sig efter de bestämmelser som gäller i trafikens eller

trafiksäkerhetens intresse för förare av motordrivet fordon eller spårvagn (16 §

3 KKL),

- i annat fall vid förandet av ett motordrivet fordon eller en spårvagn har

överskridit högsta tillåtna hastighet, kört mot rött ljus, underlåtit att iaktta

stopplikt, kört om vid övergångställe eller brutit mot någon annan från

trafiksäkerhetssynpunkt väsentlig regel, allt om överträdelsen inte kan anses

som ringa (16 § 4 KKL),

- på grund av opålitlighet i nykterhetshänseende inte bör ha körkort (16 § 5

KKL),

- har gjort sig skyldig till brottslig gärning och det med hänsyn till detta kan

antas att han inte kommer att respektera trafikreglerna och visa hänsyn, omdöme

och ansvar i trafiken eller om han på grund av sina personliga förhållanden i

övrigt ej kan anses lämplig som förare av körkortspliktigt fordon (16 § 6 KKL),

- genom sjukdom, skada eller dylikt har förutsättningar att föra kör-

kortspliktigt fordon som är så väsentligt begränsade att han från trafiksäker-

hetssynpunkt inte vidare bör ha körkort (16 § 7 KKL),

- ej följer föreläggande att ge in läkarintyg eller bevis om godkänt förarprov

(16 § 8 KKL),

- ej följer föreläggande att förnya körkortet (16 § 9 KKL)

 eller

- begär att körkortet skall återkallas (16 § 10 KKL).

 Om ett körkort eller ett körkortstillstånd återkallas med stöd av 16 § 1-6,

skall länsrätten bestämma en spärrtid på lägst en månad och högst tre år. Under

tid som spärrtid löper får körkortet inte lämnas ut. I stället för återkallelse

kan körkortsingripande ske i form av varning. Återkallelse av körkort kan endast

beslutas av domstol medan varning kan beslutas av både domstol och det allmänna

ombudet. Allmänna ombudet kan emellertid inte besluta om varning sedan han

ansökt om körkortsingripande hos länsrätten.

Ett körkort skall återkallas tills vidare i avvaktan på slutligt avgörande av

återkallelsefrågan, om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att

återkallas slutligt på någon av de grunder som avses i 16 § 1 - 7 KKL.

Åklagare eller polismyndighet kan i vissa fall omhänderta ett körkort eller

traktorkort inför en prövning av domstol. Länsrätten skall i dessa fall utan

dröjsmål pröva om körkortet eller traktorkortet skall återkallas eller

återställas.

Antalet inkomna körkortsmål till länsrätterna har varierat under de senaste

åren. Från att år 1987 ha uppgått till ca 39 000 steg antalet år 1989 till ca 47

000 för att under år 1992 sjunka till ca 42 000. Prognosen för år 1993 är att ca

38 000 körkortsmål inkommer till länsrätterna.

Antalet avgjorda mål i länsrätterna visar samma utveckling. Från att år 1987 ha

uppgått till ca 37 600 steg antalet år 1989 till ca 44 000 för att under år 1992

sjunka till ca 43 500.

Utvecklingen är densamma även för antalet balanserade körkortsmål i

länsrätterna. År 1987 var utgående balans av körkortsmål ca 14 900, år 1989 var

balansen ca 18 400 mål medan balansen sjunkit till ca 16 000 mål vid utgången av

år 1992. Prognosen för år 1993 är att det kommer att finnas ca 14 900 balan-

serade körkortsmål vid årets utgång.

De balanserade målens medelålder har ökat avsevärt, från 3,6 månader 1987 till

5,7 månader år 1989 och till 8,8 månader år 1992. En betydande del av

länsrätternas resurser måste tas i anspråk för handläggningen av körkortsmål.

Visserligen är körkortsmålen ofta okomplicerade, men de är inte desto mindre

krävande från handläggningssynpunkt. I och med att målen är av förturskaraktär

inkräktar de dessutom ofta på planeringen av annat länsrättsarbete.

Även för kammarrätterna utgör körkortsmålen en relativt sett stor andel av det

totala målantalet. Under år 1992 kom det in ca 6 500 körkortsmål från

länsrätterna medan totala antalet inkomna mål uppgick till ca 33 000. Som

jämförelse kan nämnas att antalet inkomna skattemål uppgick till ca 6 000. Det

kommer således in ungefär lika många körkortsmål som skattemål till

kammarrätterna.

I både länsrätt och kammarrätt är processen enligt huvudregeln skriftlig. Trots

detta är handläggningen av körkortsmål både tidsödande och resurskrävande.

Förklaringen är dels den stora mängden mål, dels handläggningsformerna. Länsrät-

ten fattar nämligen ofta ett interimistiskt beslut innan den dömer slutligt i

målet, eftersom ett körkort skall återkallas tills vidare i avvaktan på slutligt

avgörande av återkallelsefrågan om det på sannolika skäl kan antas att körkortet

kommer att slutligt återkallas.

När länsrätten skall återkalla ett körkort på grund av brottslig gärning är den

i ansvarsfrågan bunden av den bedömning som allmän domstol gjort eller den

bedömning som blir följden av att körkortshavaren godkänner ett

strafföreläggande eller ett föreläggande av ordningsbot som utfärdats av en

åklagare resp. en polisman. Till grund för återkallelse av körkort till följd av

brottslig gärning skall nämligen läggas lagakraftvunnen dom eller visst beslut

om åtalsunderlåtelse. Med lagakraftvunnen dom jämställs ett godkänt föreläggande

av ordningsbot eller strafföreläggande.

Skälen för regeringens förslag: Körkortsmålen utgör en betydande del av

länsrätternas arbetsbörda. Av de ca 119 000 mål som kom in till länsrätterna

under 1992 var ca 42 000 körkortsmål, vilket utgör 35 procent av det totala

antalet inkomna mål.

Det är det allmänna ombudet som ansöker hos länsrätten om återkallelse av

körkort, körkortstillstånd, m.m. Det allmänna ombudet har granskat och bedömt

ärendet och är således väl insatt i detta innan det kommer in till länsrätten. I

länsrätten skall ärendet på nytt granskas och bedömas. Det dubbelarbete som

förekommer är enligt vår mening inte försvarbart från resursekonomisk synpunkt.

Körkortsmålen är sällan komplicerade ur juridisk synvinkel. Frågan är då om

beslutsfunktionen i körkortsmål kan föras över till länsstyrelserna. Dessa

prövar redan i dag frågor om meddelande av körkortstillstånd och utfärdande av

traktorkort. Det ställs samma krav på en person för att han skall erhålla

körkortstillstånd som för att han inte skall få körkortet eller körkortstill-

ståndet återkallat. Den bedömning som skall göras är därför i princip densamma

som länsstyrelserna redan gör när de meddelar körkortstillstånd. Länsstyrelserna

får därför anses väl skickade att även avgöra frågor om återkallelse av körkort

och körkortstillstånd. De personer i länsstyrelserna som handlägger

körkortsärenden har ofta stor erfarenhet och besitter en god kompetens på

området. Tillämpningen av förvaltningslagen garanterar en rättsäker

handläggning. Det bör därför inte finnas något avgörande hinder från

rättsäkerhetssynpunkt mot att länsstyrelserna avgör dessa frågor.

Det har visserligen i olika sammanhang framförts synpunkter på att mål som avser

frågor om frihetsberövanden eller andra begränsningar i enskilds rörelsefrihet

eller utdömande av påföljder, av rättssäkerhetsskäl skall avgöras i domstol som

första instans. Körkortsmålen är att hänföra till denna målkategori. Målen har

på grund av sin för enskild ingripande karaktär kommit att omgärdas med

särskilda rättssäkerhetsgarantier. Domstolen meddelar aldrig ex officio ett

betungande beslut utan tar endast upp ett mål till prövning som har

anhängiggjorts av det allmännas representant. Den enskildes processuella

ställning kan generellt anses bättre i mål, där länsrätt beslutar som första

instans, än i mål där förvaltningsmyndighet innehar beslutanderätten.

 Regeringen anser emellertid med hänsyn dels till det som framförts ovan, dels

till att det för körkortsmålen har utvecklats en fast praxis, att

rättssäkerhetskraven är tillräckligt tillgodosedda även om körkortsmålen flyttas

över till länsstyrelsen som första beslutsinstans. Genom att göra länsstyrelsen

till första beslutsinstans kommer förmodligen handläggningstiderna för

körkortsärenden att bli kortare än vad de är i dag, något som är till fördel för

både den enskilde och det allmänna. Överflyttningen medför också att det blir en

myndighet som prövar samtliga körkortsfrågor vilket vi anser vara värdefullt.

I de fall en person inte är nöjd med länsstyrelsens beslut skall han ha

möjligheten att överklaga detta till länsrätt. Även genom möjligheten att

överklaga länsstyrelsens beslut till domstol ges goda garantier för

rättssäkerheten. Regeringen föreslår därför att frågor om körkortsåter-kallelse

m.m. skall prövas i första instans av länsstyrelsen.

 Om det allmänna ombudet anser att varning är en tillräcklig åtgärd, har ombudet

i dag möjlighet att utfärda ett föreläggande om varning. Om körkortshavaren

godkänner föreläggandet, gäller detta som ett lagakraftvunnet domstolsbeslut. Om

möjligheten att utfärda ett varningsföreläggande försvinner utan att ersättas av

något motsvarande förfarande, skall länsstyrelsen i stället pröva och avgöra

frågan om varning. Innan länsstyrelsen meddelar beslut, skall den enskilde få

tillfälle att yttra sig. När beslut har fattats, skall den enskilde också

underrättas om innehållet i det. Detta förfarande kommer att medföra ett

avsevärt merarbete för länsstyrelserna. Antalet varningar uppgår till ca 22 000

per år varav 15 000 efter godkända varningsförelägganden. Vi anser därför att

det är angeläget att det finns ett enkelt förfarande när länsstyrelsen anser att

varning är en tillräcklig åtgärd och föreslår därför att länsstyrelsen skall ha

möjlighet att förelägga den enskilde ett preliminärt beslut, i vilket varning

meddelas, för godkännande. Om den enskilde godkänner detta preliminära beslut,

skall det gälla som ett lagakraftvunnet beslut. Om det däremot inte godkänns,

skall länsstyrelsen i stället handlägga ärendet på vanligt sätt.

8.3 Domstolsprövning av länsstyrelsens beslut i länsrätt, m.m.

Regeringens förslag: Länsstyrelsens beslut skall kunna överklagas till

länsrätt.

Det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol skall föras av länsstyrelsen.

Funktionen med allmänt ombud i körkortsmål skall upphöra.

Prövningstillstånd skall införas för körkortsmål i ledet länsrätt- kammar-

rätt. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Betänkandet

innehåller emellertid inte något förslag om prövningstillstånd.

Remissinstanserna: Majoriteten av domstolar och övriga remissinstanser är

positiva till förslaget. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att ordningen med

länsstyrelsen som part i domstol är olämplig och ägnad att hos allmänheten skada

länsstyrelsens anseende som en opartisk myndighet. Sveriges domareförbund anser,

att länsstyrelsefunktionen i förvaltningsprocessen även i framtiden bör utföras

av ett allmänt ombud.

Skälen för regeringens förslag: Enligt vårt förslag (se avsnitt 8.2) skall

länsstyrelsen överta länsrättens uppgift att som första instans besluta om

körkortsingripanden m.m. Länsstyrelsens beslut skall kunna överklagas till

länsrätten. Vid en överprövning av länsstyrelsens beslut hos länsrätt uppkommer

frågan vem som skall föra det allmännas talan. De allmänna ombuden har hittills

haft denna funktion.

I dag gör allmänna ombudet en bedömning om en persons körkort, traktorkort eller

körkortstillstånd skall återkallas. Om så är fallet ansöker det allmänna ombudet

om återkallelse hos länsrätten. I framtiden bör länsstyrelsen göra samma bedöm-

ning men i stället för att som allmänna ombudet ansöka om körkortsåterkallelse

hos länsrätten skall länsstyrelsen fatta beslut i frågan.

Det har framförts synpunkter att det är viktigt att det allmännas talan förs av

en i förhållande till beslutsmyndigheten självständig processförare. I fråga om

de allmänna ombuden kan det ifrågasättas om dessa i förhållande till

länsstyrelserna kan anses som självständiga i och med att de förordnas och

avlönas av länsstyrelserna och arbetar där. De handlägger ofta även andra

ärenden än körkortsärenden hos länsstyrelserna.

Att beslutsmyndigheten skulle inta partsställning i domstolsprocessen är ingen

nyhet. Genom taxeringslagen (1990:324) fick skattemyndigheten, som är första

beslutsinstans i skattemål, sådan ställning.

Vi anser mot bakgrund av det sagda att ordningen med allmänna ombuden som för

det allmännas talan i länsrätt bör tas bort. Om ett ärende överklagas till

länsrätt, bör det allmännas talan föras av länsstyrelsen. Länsstyrelsen blir på

detta sätt den enskildes motpart i domstolsprocessen. På samma sätt som det

allmänna ombudet kan göra i dag skall länsstyrelsen kunna överklaga domstolens

beslut liksom föra talan till den enskilda partens förmån.

 Att länsstyrelsen för det allmännas talan i domstolen erbjuder betydande

fördelar inte minst från kostnadssynpunkt. Om ett fristående processförande

organ skulle föras in, skulle stora kostnader uppstå och stora tidsutdräkter

skulle kunna uppstå i domstolshandläggningen.

 Överflyttningen av körkortsmål från länsrätt till länsstyrelse innebär att

instanskedjan förlängs med en beslutsinstans. Innan ett mål anhängiggörs i

länsrätt, har ärendet således prövats av länsstyrelsen. Utan krav på

prövningstillstånd i kammarrätten skulle det bli en rätt till fullständig

prövning i länsstyrelsen samt i två domstolsinstanser. Körkortsmålen är för-

hållandevis okomplicerade, även om de innefattar avgöranden som för den enskilde

kan uppfattas som ingripande. För dessa mål har det utvecklats en fast praxis.

Dessa omständigheter sammantagna gör att körkortsmålen lämpar sig väl för ett

system med prövningstillstånd i ledet länsrättkammarrätt.

 Logiken skulle kräva att även överklaganden av länsstyrelsens beslut i frågor

om meddelande av körkortstillstånd och utfärdande av traktorkort, som i dag

överklagas direkt till kammarrätten, förs ned till länsrätt. Detsamma gäller

andra körkortsmål som för närvarande prövas av kammarrätt i andra instans.

Eftersom denna målkategori kräver ytterligare överväganden och vi avser att i

ett senare sammanhang ta upp den generella frågan om länsstyrelsens roll i

processen i allmänna förvaltningsdomstolar där dess beslut i dag överklagas till

kammarrätt, anser vi att det är mest lämpligt att avvakta med nedflyttning av

dessa måltyper.

8.4 Frågor om luftfartscertifikat och elevtillstånd, m.m.

 Regeringens bedömning: Mål om ingripanden mot dem som innehar

luftfartscertifikat eller elevtillstånd bör inte i detta sammanhang flyttas från

länsrätt till Luftfartsverket. Utredningens bedömning: Dom-

stolsutredningen tar inte ställning till om frågor om återkallelse av luft-

fartscertifikat och elevtillstånd skall flyttas från länsrätt till Luftfartsver-

ket.

Remissinstanserna: Endast Justitiekanslern, Kammarrätten i Jönköping och

Luftfartsverket har kommenterat frågan. Justitiekanslern anser att det kan

ifrågasättas om inte också denna målgrupp kan flyttas över på myndighetsnivå.

Kammarrätten i Jönköping anser att beslut i första instans om återkallelse av

flygcertifikat och elevtillstånd bör handläggas av Luftfartsverket.

Luftfartsverket anser att körkortsfrågor och frågor rörande certifikat m.m. bör

behandlas lika.

Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelser om luftfartscertifikat och

elevtillstånd regleras i luftfartslagen (1957:297). Bestämmelserna påminner i

mycket om vad som gäller för körkort och körkortstillstånd.

Endast den som har luftfartscertifikat som är utfärdat eller godkänt i Sverige

är behörig att tjänstgöra som förare, navigatör eller flygmaskinist på ett

luftfartyg. Den som vill genomgå utbildning för luftfartscertifikat skall ha

elevtillstånd. Certifikat utfärdas eller godkänns av Luftfartsverket. Även

elevtillstånd utfärdas av verket. Luftfartscertifikat och elevtillstånd kan

återkallas. I stället för återkallelse kan innehavaren i vissa fall meddelas

varning. Ett certifikat kan även omhändertas.

Länsrätten i Östergötlands län prövar sedan år 1987 bl.a. frågor om återkallelse

av luftfartscertifikat och elevtillstånd samt frågor om varning. Det är Luft-

fartsverket som ansöker om ingripande hos länsrätten. Tidigare låg

beslutsfunktionen i dessa frågor på Luftfartsverket.

Vi anser att det kan finnas skäl att behandla dessa frågor på samma sätt som vi

föreslår att körkortsfrågorna skall behandlas. Domstolsutredningen har dock inte

närmare utrett frågan. Innan ställning tas bör Luftfartsverket få i uppdrag att

närmare utreda frågan. Mot denna bakgrund vill vi inte nu lämna något förslag om

överflyttning av mål om luftfartscertifikat m.m. från länsrätt till Luft-

fartsverket.

9 ekretessmålen

Regeringens förslag: Prövningstillstånd införs i Regeringsrätten och Högsta

domstolen i mål som utlämnande av allmän handling (sekretessmål) som fullföljs

från kammarrätt eller hovrätt i de fall de sistnämnda domstolarna överprövat en

domstols eller annan myndighets beslut.

Inget formellt hinder finns mot att sekretessmål överklagas först till länsrätt

i stället för som nu kammarrätt, men frågan om en sådan ändring kräver

ytterligare överväganden.Utredningens förslag: Länsrätt prövar som första

domstolsinstans de sekretessmål som idag överprövas av kammarrätt. Vidare

föreslås att prövningstillstånd införs i Regeringsrätten och Högsta domstolen i

sekretessmål som överklagas från länsrätt respektive tingsrätt.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag eller lämnar det utan erinran. Vissa instanser avstyrker dock att

sekretessmålen flyttas ned från kammarrätt till länsrätt. Justitiekanslern anser

att en förändring av processordningen beträffande just sekretessmålen bör

föregås av en särskild utredning där problemen kan genomlysas mer ingående.

Andra anser att målen är aparta och den materiella lagstiftningen komplicerad,

vilket kräver den kvalificerade prövning som kammarrätterna kan tillhandahålla.

Flera instanser framhåller vikten av att sekretessmålen handläggs med stor

skyndsamhet och att kammarrätterna torde vara bättre rustade att tillgodose

detta krav. En fråga som berörs av ett stort antal remissinstanser är frågan om

länsrätternas sammansättning i dessa mål. Utredningens förslag att målen skall

avgöras med ensamdomare utan något nämndemannaobligatorium vinner dock gillande

av de flesta, även om några instanser framhåller att det är tveksamt om en sådan

sammansättning kan sägas vara tillräckligt kvalificerad. När det gäller frågan

om prövningstillstånd i dessa mål för överprövning i Regeringsrätten eller

Högsta domstolen tillstyrks utredningens förslag av en mycket stor majoritet.

Flera instanser poängterar vikten av att en reform genomförs skyndsamt, oavsett

hur frågan om instansordningen löses.

Bakgrunden till regeringens förslag: Den svenska förvaltningen och rätt-

skipningen präglas av ålder av offentlighetsprincipen. Allmänheten och

massmedierna har en vidsträckt insyn i de offentliga organens verksamhet.

Offentlighetsprincipen innebär bl.a. att den som begär det har rätt att ta del

av allmänna handlingar hos statliga och kommunala myndigheter. Principen att

myndigheternas handlingar och beslut skall vara tillgängliga för envar har i

vårt land ansetts så viktig att den sedan länge är grundlagsfäst. I princip har

alla, både svenska medborgare och utlänningar, rätt att läsa de handlingar som

finns hos myndigheterna. Denna rätt begränsas dock på två sätt. För det första

har allmänheten bara rätt att läsa sådana handlingar som betecknas som allmänna

handlingar. För det andra är vissa allmänna handlingar hemliga.

Den som vill ta del av en allmän handling skall vända sig till den myndighet som

förvarar handlingen. En begäran att få ta del av en allmän handling skall prövas

skyndsamt av myndigheten. En myndighet har under vissa förutsättningar möjlighet

att lämna ut en handling med villkor, s.k. förbehåll, som inskränker sökandens

rätt att använda den information som finns i handlingen. Den som har fått avslag

på sin begäran att ta del av en handling eller som har fått del av en handling

med förbehåll har enligt tryckfrihetsförordningen i många fall rätt att få saken

prövad av domstol. Däremot finns det inte någon möjlighet att överklaga en

myndighets beslut att lämna ut en allmän handling.Den nuvarande instansordningen

innebär att i princip alla beslut som har fattats av andra myndigheter än

regeringen, Högsta domstolen och Regeringsrätten kan överklagas till domstol.

Inte heller riksdagens beslut kan överklagas till domstol.

De grundläggande reglerna om besvär över en myndighets beslut i ärenden om

utlämnande av allmän handling finns i 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen (TF).

I princip får varje beslut som innebär att en begäran att få ta del av en

handling avslås eller att en handling lämnas ut med förbehåll överklagas. Det är

bara den som begärt att få ta del av handlingen som får överklaga. Den som anser

sig bli lidande av att handlingen lämnas ut kan däremot inte överklaga. Har

regeringen eller riksdagen fattat ett beslut, kan detta beslut inte överklagas.

Av 11 kap. 1 § regeringsformen följer vidare att beslut av Högsta domstolen och

Regeringsrätten inte kan överklagas.

I 15 kap. 7 och 8 §§ sekretesslagen (1980:100) finns kompletterande bestämmelser

om överklagande. Rätten att överklaga gäller oavsett om beslutet att vägra lämna

ut en handling grundar sig på sekretesslagen, på att handlingen inte är allmän

eller på att en annan myndighet skall pröva frågan. En förutsättning för att ett

beslut skall kunns överklagas är dock att det är myndigheten som har meddelat

beslut i utlämnandefrågan. Om frågan endast har prövats av en befattningshavare

hos myndigheten finns inte något överklagbart beslut.

Vid överklagande är huvudregeln att talan skall föras i kammarrätt eller, såvitt

gäller kammarrätts beslut i där väckt ärende, hos Regeringsrätten. Undantag från

denna regel finns för de allmänna domstolarnas rättskipande och rättsvårdande

verksamhet. Meddelar tingsrätt ett avslagsbeslut på detta område, överklagas

detta till hovrätt. En hovrätts beslut i ett där väckt eller dit överklagat

ärende av detta slag överklagas till Högsta domstolen. Allmänna domstolars

beslut som rör annat, t.ex. personalärenden, överklagas däremot till kammarrätt.

När det gäller beslut fattade av specialdomstolar, t.ex Arbetsdomstolen och För-

säkringsöverdomstolen tillämpas fullföljdsordningen enligt huvudregeln, dvs.

överklagandet skall ske till kammarrätt. För de myndigheter som lyder under

riksdagen finns en speciell ordning. Beslut av dessa myndigheter överklagas

direkt till Regeringsrätten. Beslut som har meddelats av JO kan dock inte

överklagas. Beslut av statsråd överklagas till regeringen.

Om en statlig myndighet vägrar att lämna ut en handling till en annan statlig

myndighet, kan detta beslut överklagas till regeringen. Om det är en av

riksdagens myndigheter som har meddelat beslutet, skall dock överklagandet ske

till Riksdagens besvärsnämnd. Vid tvister mellan myndigheter där en eller båda

är kommunala fullföljs talan till kammarrätt.

Som framgår av redogörelsen ovan finns det olika vägar att överklaga beroende på

vilken myndighet som har fattat beslut i en fråga om utlämnande av allmän

handling. Det stora flertalet ärenden överklagas dock till kammarrätt.

Under år 1992 kom det in 302 sekretessmål till kammarrätterna varav ca 48

procent kom in till Kammarrätten i Stockholm. Till Regeringsrätten kom det under

samma tid in 112 mål.

Rent antalsmässigt utgör sekretessmålen inte någon större målgrupp. Målen

varierar dock i omfattning och svårighetsgrad. Under senare år har de mycket

omfångsrika sekretessmålen blivit flera. Som exempel kan nämnas de sekretessmål

som förundersökningen i anledning av mordet på statsminister Olof[REDACTED_EFTERNAMN] har gett

upphov till. Sekretessmålen är resurskrävande dels eftersom de har för-

turskaraktär och således skall handläggas skyndsamt, dels eftersom de ofta

omfattar en mängd handlingar som skall gås igenom och bedömas från

sekretessynpunkt. Det kan nämnas att man vid sekretessprövningen i princip måste

bedöma varje uppgift i den handling som begärs utlämnad. I många fall omfattas

inte en hel handling av sekretess utan vissa uppgifter i denna skall lämnas ut.

De stora sekretessmålen har inneburit att vissa kammarrättsledamöter har bundits

upp under lång tid för att pröva målen. Även för Regeringsrätten är

sekretessmålen mycket resurskrävande av samma skäl.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller mål om utlämnande av allmän

handling (sekretessmål) finns de grundläggande principerna om detta i

tryckfrihetsförordningen. I samband med ändringen av tryckfrihetsförordningen

gjordes uttalanden om instansordningen vid domstolsprövningen av sekretessmål

(prop. 1975/76:160 s. 204). Även om övervägandena som gjordes då måste beaktas,

när det gäller frågan om en ändrad instansordning för sekretessmålen, anser vi

inte att dessa uttalanden i och för sig hindrar att sekretessmålen flyttas ned

till länsrätt. Emellertid kräver frågan om instansordningen i sekretessmål

ytterligare överväganden, bl.a. mot bakgrund av det krav på snabbhet i

avgörandet som grundlagen ställer. Regeringen avser att under år 1994 ta

ställning till denna fråga.

Att Regeringsrätten fullständigt prövar alla sekretessmål överensstämmer inte

med domstolens funktion som prejudikatinstans. Vidare är sekretessmålen mycket

resurskrävande för Regeringsrätten. I tidigare sammanhang har det invänts att

kammarrätterna inte har sådan kunskap i sekretessfrågor att det är lämpligt att

de i praktiken blir slutinstanser i denna typ av mål. Emellertid har

kammarrätterna nu tillägnat sig en bred erfarenhet av sekretesslagstiftningen

och måste därmed anses ha fått erforderlig kompetens. Tiden är därför nu mogen

för att införa prövningstillstånd i form av prejudikatdispens till

Regeringsrätten i de fall kammarrätten har prövat besvär över en annan

myndighets beslut att inte lämna ut en allmän handling (jfr prop. 1979/80:2 Del

A s. 364). Däremot bör det inte införas prövningstillstånd i de fall kammar-

rätten som första instans vägrar att lämna ut en handling. Inte heller finns det

skäl att införa prövningstillstånd i de fall en av riksdagens myndigheter har

vägrat att lämna ut en handling. Om prövningstillstånd införs i Regeringsrätten,

bör man av samma skäl även införa motsvarande krav på prövningstillstånd för

fullföljd till Högsta domstolen.

10 Kostnader

De föreslagna reformerna kommer såvitt avser överflyttning av körkortsmål till

länsstyrelserna att innebära en väsentligt minskad arbetsbörda för länsrätterna

och för kammarrätterna. Även när det gäller nedflyttning av mål från kammarrätt

till länsrätt minskar arbetsbördan för de berörda kammarrätterna. Den mot-

svarande ökade arbetsbördan för varje länsrätt blir däremot tämligen marginell,

avseende nu aktuella måltyper. När reformen med nedflyttning av mål genomförts

fullt ut kommer effekterna att bli större. Det är dock i ett kort perspektiv

inte möjligt att i någon större omfattning omfördela resurser mellan

kammarrätter och länsrätter.

 Regeringen har med anledning av den förestående omorganisationen av de all-

männa förvaltningsdomstolarna den 17 juni 1993 i regleringsbrev avseende andra

huvudtitelns anslag Domstolarna m.m. för budgetåret 1993/94 föreskrivit att en

ordinarie avdelning i varje kammarrätt skall omvandlas till en extra avdelning

och att tjänster som kammarrättslagmän eller kammarrättsråd, tillika vice

ordförande på avdelning vid uppkomna vakanser, skall omvandlas till

tidsbegränsade tjänster i den omfattning som motsvaras av antalet extra

avdelningar vid varje kammarrätt. Det kan bli aktuellt att i regleringsbrevet

för budgetåret 1994/95 meddela liknande föreskrifter avseende tjänster i läns-

rätterna.

 Länsstyrelserna kommer att behöva tillföras ökade resurser om körkortsmålen

flyttas över dit. Regeringen har i 1994 års budgetproposition behandlat de

anslagsfrågor som uppkommer (prop. 1993/94:100 bil. 3 s. 128f) Reformförslagen

kommer dock att på sikt totalt sett medföra relativt stora besparingar jämfört

med dagens förhållanden. Dessa besparingar bör användas där förstärkningar bäst

behövs inom domstolsväsendet.

11 Ikraftträdande m.m.

Förslaget avseende prövningstillstånd för sekretessmål bör träda i kraft den 1

juli 1994. Övriga förslag bör träda i kraft den 1 oktober 1994. Om beslut

meddelats av Kriminalvårdsstyrelsen, Centrala studiestödsnämnden, hovrätt,

kammarrätt eller länsrätt före ikraftträdandet, skall ärendet överklagas enligt

äldre bestämmelser.

12 Specialmotivering

12.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

26 §

Paragrafen reglerar möjligheten att överklaga Kriminalvårdsstyrelsens beslut

enligt lagen. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen,

avsnitt 7.2, skall Kriminalvårdsstyrelsens beslut överklagas till länsrätt i

stället för till kammarrätt. Ett nytt sista stycke har lagts till som anger att

det behövs prövningstillstånd för att få målet prövat i kammarrätt.

12.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

12 §

I ett nytt femte stycke föreskrivs att kammarrätten vid behandling av frågor om

prövningstillstånd skall vara domför med två ledamöter om de är ense om slutet.

Det innebär att ledamöterna kan ha olika meningar när det gäller motiveringen av

beslutet. Om ledamöterna inte är ense, gäller huvudregeln om kammarrätts

domförhet, dvs. att tre domare skall delta i beslutsfattandet.

14 §

I första stycket slås huvudregeln fast, att länsrätt skall vara första dom-

stolsinstans om ärendet skall prövas av allmän förvaltningsdomstol. I respektive

materiell författning behöver det sedan bara anges att myndighetens beslutet kan

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Länsrättens behörighet kan även

regleras i särskilda lagar. Så är fallet med de lagrum som anges i 14 § i dess

nuvarande lydelse. Skall kammarrätt vara första domstolsinstans skall det enligt

8 § första stycket 1 föreskrivas särskilt.

I andra stycket anges länsrätternas geografiska behörighet vid överklagande.

Avgörande är här var det första beslutet fattas. (Se även avsnitt 5.2). För

studiestödsmålen gäller att de flesta besluten fattas av region- eller

lokalkontoren i Centrala studiestödsnämndens namn.

I likhet med den huvudregel som idag gäller för kammarrätt, jfr förordningen

(1977:937) om kammarrätternas domkretsar m.m., skall i de fall ärendet prövats

av två förvaltningsmyndigheter den länsrätt vara behörig inom vars län det

första beslutet i ärendet har meddelats. Regeringen har emellertid möjlighet att

föreskriva avvikelser från denna huvudregel.

Slutligen har paragrafen ändrats så att möjligheten att flytta mål som har nära

samband med varandra mellan länsrätter, utvidgas till att avse samtliga måltyper

i länsrätterna.

12.3 Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291)

4 §

Av ett tillägg i första stycket framgår vad en besvärshandling skall innehålla

om prövningstillstånd krävs. Tillägget gäller i alla instanser där prövnings-

tillstånd kan komma i fråga. En motsvarande bestämmelse, som dock enbart gäller

prövningstillstånd i Regeringsrätten och Försäkringsöverdomstolen, finns i 37 §

tredje stycket. Den bestämmelsen kan därför utmönstras.

31 §

En ändring har gjorts i andra stycket. Av den framgår att också länsrättens

beslut, och inte bara kammarrättens beslut, skall innehålla uppgift om den grund

på vilka ett prövningstillstånd meddelas.

Anmärkas kan att länsrätternas fullföljdshänvisning inte är avgörande för om

prövningstillstånd skall krävas eller inte. Det är en fråga som det uteslutande

ankommer på kammarrätterna att avgöra.

33 §

Av tredje stycket, som är nytt, framgår att kammarrättens beslut att meddela

prövningstillstånd inte får överklagas. En motsvarande bestämmelse om full-

följdsförbud över hovrätts beslut att meddela prövningstillstånd finns i 54 kap.

8 § RB. Motsatsvis följer att ett beslut om att inte meddela prövningstillstånd

får överklagas till Regeringsrätten (med sedvanlig dispensprövning).

34 a §

Paragrafen som är ny, liksom rubriken närmast före den, innehåller bestämmelser

om prövningstillstånd i kammarrätt. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.3.1. I

anslutning härtill har rubriken närmast före 35 § ändrats. Enligt första stycket

får kammarrätt om det är särskilt föreskrivet pröva överklagande från länsrätt

endast om kammarrätten har meddelat prövningstillstånd. I förvalt-

ningsprocesslagen regleras således inte närmare vilka mål eller målgrupper som

bör omfattas av krav på prövningstillstånd. Sådana regler tas i stället in i de

materiella författningarna (jfr t.ex. förslaget till lag om ändring i

studiestödslagen, avsnitt 12.4).

I andra stycket regleras förutsättningarna för att prövningstillstånd skall få

beviljas i kammarrätt. Dispensgrunderna är desamma som dem som gäller vid

dispensprövning i hovrätt. (Jfr 49 kap. 13 § RB).

Av tredje stycket framgår att länsrättens beslut står fast om prövningstillstånd

inte meddelas av kammarrätten och att kammarrättens beslut skall innehålla en

erinran om detta. Bestämmelsen motsvarar den som gäller beslut om prövningstill-

stånd som meddelas av Regeringsrätten (35 § andra stycket FPL).

35 §

Av skäl som angetts i den allmänna motiveringen, avsnitt 9.3, har den ändringen

gjorts att prövningstillstånd krävs enligt första styckets huvudregel i

sekretessmål.

37 §

Bestämmelsen i tredje stycket kan utgå eftersom den omfattas av den ändring som

gjorts i 4 § första stycket.

12.4 Förslaget till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

8 kap. 25 §

Paragrafen reglerar möjligheterna att överklaga Centrala studiestödsnämndens

beslut. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen, avsnitt 6.2,

skall Centrala studiestödsnämndens beslut överklagas till länsrätt i stället för

till kammarrätt med fördelning mellan olika länsrätter beroende på vilken ort

beslutet har fattats på. I ett nytt andra stycke anges att det krävs

prövningstillstånd för att få målet prövat i kammarrätt.

12.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid

29 §

Paragrafen reglerar möjligheterna att överklaga Kriminalvårdsstyrelsens beslut

enligt lagen. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen,

avsnitt 7.2, skall Kriminalvårdsstyrelsens beslut överklagas till länsrätt i

stället för till kammarrätt. I ett nytt sista stycke anges att det krävs

prövningstillstånd för att få målet prövat i kammarrätt.

12.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

59 §

I paragrafen föreskrivs om möjligheterna att överklaga Kriminalvårdsstyrelsens

beslut enligt lagen. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen,

avsnitt 7.2, skall Kriminalvårdsstyrelsens beslut överklagas till länsrätt i

stället för till kammarrätt. I ett nytt sista stycke anges att det krävs

prövningstillstånd för att få målet prövat i kammarrätt.

12.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade

och anhållna m.fl.

16 b §

Paragrafen reglerar möjligheterna att överklaga Kriminalvårdsstyrelsens beslut

enligt lagen. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen,

avsnitt 7.2, skall Kriminalvårdsstyrelsens beslut överklagas till länsrätt i

stället för till kammarrätt. I ett nytt sista stycke anges att det krävs

prövningstillstånd för att få målet prövat i kammarrätt.

12.8 Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1977:477)

I 40 § finns för närvarande bestämmelser om i vilka fall länsrätten prövar

kökortsfrågor som första instans. I och med att länsstyrelserna tar över dessa

uppgifter kan paragrafen upphävas.

 Det allmännas talan i länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten skall föras av

länsstyrelsen, jfr 47 §. Eftersom funktionen allmänt ombud tas bort, skall 48 §

upphöra att gälla.

39 §

Paragrafen anger i vilka körkortsfrågor länsstyrelsen beslutar. Tillägget

innebär att länsstyrelsen är behörig att pröva även frågor om återkallelse av

körkort, körkortstillstånd och traktorkort, om nedsättning av spärrtid efter

återkallelse och om vägran att godkänna ett utländskt körkort, allt i enlighet

med vad som anförts i avsnitt 8.2.

41 §

Paragrafens första stycke innehåller för närvarande regler om hur ett körkorts-

mål anhängiggörs hos länsrätten. I och med att länsrätten skall bli överinstans

behövs inte första stycket.

 Länsstyrelsen skall utan dröjsmål pröva om ett körkort eller traktorkort skall

återkallas tillsvidare eller återställas om det är omhändertaget enligt

23 § första stycket 1-3. Bestämmelsen gäller inte för de fall att körkortet

eller traktorkortet är omhändertaget på grund av att det är återkallat, jfr 23 §

första stycket 4. I 41 § andra stycket har därför gjorts ett förtydligande i

detta hänseende. I övrigt har i paragrafen ordet länsrätten bytts ut mot

länsstyrelsen.

42-44 §§

I paragraferna föreskrivs i dag om bl.a. rättens möjlighet att förelägga den

enskilda parten att ge in läkarintyg eller bevis om godkänt förarprov, att

förordna om nytt förarprov samt att meddela särskilda villkor för körkortet.

Denna möjlighet som länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten nu har skall i

fortsättningen även länsstyrelse ha.

46 §

Eftersom länsstyrelsen skall ges utredningsbefogenheter enligt 42 § som tidigare

tillkommit rätten, har paragrafen ändrats så att länsstyrelsens beslut enligt 42

§ inte får överklagas särskilt utan endast i samband med talan mot det beslut

varigenom ärendet avgörs. Tidigare gällde motsvarande för rättens förelägganden.

46 a §

I paragrafen (tidigare 47 a §) regleras för närvarande det allmänna ombudets

möjlighet att utfärda varningsföreläggande. Ett förenklat handläggningsför-

farande skall alltjämt finnas för länsstyrelsen om denna anser att varning är en

tillräcklig åtgärd. I stället för varningsföreläggande skall länsstyrelsen kunna

utfärda ett preliminärt beslut för godkännande.

47 §

Länsstyrelsens beslut i i frågor om återkallelse av körkort, körkortstillstånd

och traktorkort, nedsättning av spärrtid efter återkallelse och om vägran att

godkänna ett utländskt körkort överklagas till länsrätt i enlighet med vad som

anförts i avsnitt 8.3.

 Länsstyrelsen har enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223) möjlighet att ändra

beslut som den meddelat (omprövning) om den finner att beslutet är uppenbart

oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning.

 Länsstyrelsen skall föra det allmännas talan i domstol och funktionen med

allmänna ombud tas bort. Länsstyrelsen skall ha samma möjlighet att föra talan

även till den enskilda partens förmån som allmänna ombudet har i dag.

 För att få målet prövat i kammarrätten skall det krävas prövningstillstånd.

49 §

Paragrafen har ändrats eftersom funktionen allmänt ombud försvinner och det

allmännas talan skall föras av länsstyrelsen. Den särskilda besvärstid som

tidigare tillkom de allmänna ombuden skall i stället länsstyrelsen ha när den

överklagar ett domstolsbeslut.

 Även språkliga ändringar har gjorts.

12.9 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Andra stycket i 15 kap. 7 § har ändrats, eftersom det i de flesta fall skall

krävas prövningstillstånd för att Regeringsrätten och Högsta domstolen skall

pröva sekretessmål som överklagats (se avsnitt 9 och den nya lydelsen av 35 §

FPL).

Utredningens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i körkortslagen[1] (1977:477)

 Härmed föreskrivs i fråga om körkortslagen (1977:477)

 dels att 39, 41, 42, 43, 44, 46, 47, 48 och 49 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att 40 och 47 a §§ skall upphöra att gälla.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 39 §

 Länsstyrelsen prövar frågor om meddelande av körkortstillstånd och utfärdande

av traktorkort.

 Länsstyrelsen prövar Länsstyrelsen prövar

också andra frågor om vidare frågor om åter-

körkort. Dessa framgår avkallelse av körkort,

föreskrifter som re- körkortstillstånd och

geringen beslutar. traktorkort, om

 nedsättning av spärrtid

 efter återkallelse och om

 vägran att godkänna ett

 utländskt körkort.

 Länsstyrelsen prövar också

 andra frågor om körkort.

 Dessa framgår av före-

 skrifter som regeringen

 beslutar.

 Om länsstyrelsen finner anledning anta att någon inte bör ha körkort eller

traktorkort på grund av sina nykterhetsförhållanden, får länsstyrelsen höra

socialnämnden, om nämndens yttrande har betydelse för ärendets avgörande.

 41 §

 Mål som avses i 40 §

anhängigörs i länsrätten

genom ansökan. Om ett körkort eller

 Om ett körkort eller traktorkort är omhänderta-

ett traktorkort är omhän-get enligt 23 §, skall

dertaget enligt 23 §, länsstyrelsen utan dröjsmål

skall länsrätten utan pröva om körkortet eller

dröjsmål pröva om körkortettraktorkortet skall

eller traktorkortet återkallas tills vidare

skall återkallas tills eller återställas.

vidare eller återställas.

 42 §

 I mål enligt denna lag I ärenden enligt denna

får rätten förelägga den lag får länsstyrelsen

enskilda parten att ge förelägga den enskilda

in läkarintyg eller parten att ge in läkarin-

bevis om godkänt förar- tyg eller bevis om

prov. Rätten får också, godkänt förarprov.

under de förutsättningar

som anges i 39 § tredje

stycket, höra socialnämn-

den.

 43 §

 Beslutar rätten om Beslutar länsstyrelsen

återkallelse, får rätten om återkallelse, får

samtidigt förordna att länsstyrelsen samtidigt

ett godkänt förarprov förordna att ett godkänt

skall avläggas innan kör-förarprov skall avläggas

kort eller traktorkort innan körkort eller

lämnas ut. Om det begärs,traktorkort lämnas ut. Om

skall rätten också pröva det begärs, skall

frågan om ett sådant länsstyrelsen också pröva

medgivande som avses i frågan om ett sådant med-

2 § tredje stycket. givande som avses i 2 §

 tredje stycket.

 44 §

 Om rätten i ett mål om Om länsstyrelsen i ett

återkallelse av körkort, ärende om återkallelse av

körkortstillstånd eller körkort, körkortstillstånd

traktorkort beslutar eller traktorkort

att återkallelse inte beslutar att återkallelse

skall ske, får rätten inte skall ske, får

meddela särskilda länsstyrelsen meddela

villkor för körkortet särskilda villkor för

eller traktorkortet körkortet eller traktor-

eller besluta att en kortet eller besluta att

förnyad personutredning en förnyad

skall göras vid en sena- personutredning skall

re tidpunkt. Gäller måletgöras vid en senare

återkallelse av ett kör- tidpunkt. Gäller ärendet

kortstillstånd, får rättenåterkallelse av ett

förlänga giltighetstiden körkortstillstånd, får läns-

för tillståndet. styrelsen förlänga giltig-

 hetstiden för tillståndet.

 46 §

 Ett föreläggande som Ett föreläggande som

avses i 42 § får avses i 42 § får överklagas

överklagas endast i endast i samband med

samband med talan mot talan mot det beslut

det beslut varigenom varigenom ärendet avgörs.

målet avgörs

 En fråga om förlängning av giltighetstiden för ett körkortstillstånd får inte

överklagas.

 47 §

 Det allmännas talan i Länsstyrelsens beslut

sådana mål som avses i 40 §enligt denna lag får över-

förs av allmänt ombud. klagas till länsrätten.

Det allmänna ombudet har

samma befogenheter som

rätten har enligt denna

lag.

 Det allmänna ombudet får

föra talan även till den

enskilda partens förmån.

 48 §[2]

 Regeringen eller den Om den enskilde

myndighet som överklagar ett beslut,

regeringen bestämmer för-förs det allmännas talan i

ordnar för varje län en länsrätten, kammarrätten

eller flera personer och regeringsrätten av

att vara allmänt ombud länsstyrelsen.

och ersättare för dem.

 49 §[3]

 Besvär av det allmänna Om länsrättens och

ombudet skall anföras kammarrättens beslut över-

inom tre veckor från den klagas av länsstyrelsen,

dag då det överklagade skall överklagandet ha

beslutet meddelades. kommit in inom tre

 veckor från den dag då det

 överklagade beslutet

 meddelades.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1993. Mål som har anhängiggjorts i

länsrätten före ikraftträdandet prövas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1980:977.

 [2] Senaste lydelse 1986:373.

 [3] Senaste lydelse 1985:431.

Sammanfattning av promemorian Prövningstillstånd i kammarrätt

I betänkandet Domstolarna inför 2000-talet Arbetsuppgifter och förfaranderegler

(SOU 1991:106) diskuterar Domstolsutredningen frågan om att införa regler om

prövningstillstånd i ledet länsrätt-kammarrätt. Tanken på sådana regler har

vunnit anslutning vid remissbehandlingen av betänkandet. Detta innehåller dock

inga lagförslag i denna del. I denna promemoria lämnas förslag om hur generella

regler om prövningstillstånd i kammarrätt bör utformas utan att ställning tas

till vilka målkategorier som skall omfattas av en sådan ordning.

Enligt förslaget får prövningstillstånd beviljas i kammarrätten om det finns

anledning att ändra länsrättens avgörande (ändringsdispens), om det är av vikt

för ledning av rättstillämpningen att överprövning sker (prejudikatdispens)

eller om det annars finns synnerliga skäl till överprövning (extraordinär

dispens). De nya bestämmelserna om prövningstillstånd i kammarrätten skall

enligt förslaget tas in i förvaltningsprocesslagen och är i huvudsak utformade

på samma sätt som reglerna om prövningstillstånd i hovrätt.

Förvaltningsprocesslagen skall enligt förslaget inte innehålla närmare

bestämmelser om vilka mål eller målgrupper som skall omfattas av krav på

prövningstillstånd. Regler om detta skall i stället tas in i den materiella

lagstiftningen. Frågan om vilka målgrupper som skall omfattas av krav på

prövningstillstånd i kammarrätt skall övervägas målgrupp för målgrupp parallellt

med att olika målgrupper flyttas ner i instanskedjan.

Det föreslås att kammarrätten - liksom numera hovrätten - vid dispensprövningen

skall vara domför med tre lagfarna ledamöter. Förslaget föranleder en ändring i

lagen om allmänna förvaltningsdomstolar.

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291)

 Härigenom föreskrivs i fråga om förvaltningsprocesslagen (1971:291) dels att 4,

31, 33 och 37 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 35 § skall lyda "Prövningstillstånd i Re-

geringsrätten och Försäkringsöverdomstolen",

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 34 a §, samt närmast före

denna en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §

 I ansöknings- eller I ansöknings- eller

besvärshandling eller besvärshandling eller

därmed jämförlig handlingdärmed jämförlig handling

skall anges vad som skall anges vad som

yrkas samt de yrkas samt de

omständigheter som åbero-omständigheter som åbero-

pas till stöd härför. I pas till stöd härför. I

besvärshandling anges besvärshandling anges

dessutom det beslut mot dessutom det beslut mot

vilket talan föres. vilket talan föres. Om

 prövningstillstånd behövs,

 skall även anges de

 omständigheter som

 åberopas till stöd för att

 ett sådant tillstånd skall

 meddelas.

 Sökande eller klagande bör vidare uppge bevis som han vill åberopa och vad han

vill styrka med varje särskilt bevis.

31 §[1]Beslut, varigenom rätten avgör målet, skall tillställas part genom

handling som fullständigt återger beslutet och skiljaktig mening, där sådana

förekommit. Beslut som kan överklagas skall dessutom innehålla upplysning om vad

den skall iakttaga som vill anföra besvär över beslutet.

 Kräves särskilt tillståndKrävs särskilt tillstånd

för prövning av besvär för prövning i högre rätt,

till Regeringsrätten skall beslutet innehålla

eller Försäkringsö- uppgift om det och om de

verdomstolen, skall grunder på vilka jsådant

kammarrättens eller för- tillstånd meddelas.

säkringsrättens beslut

innehålla uppgift härom

och om de grunder på

vilka sådant tillstånd

meddelas.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1982:125.

33 §[2]

Mot länsrätts beslut förs talan hos kammarrätt. Mot kammarrätts beslut förs

talan hos Regeringsrätten, om inte annat följer av särskilda bestämmelser. Talan

förs genom besvär.

 Talan får föras av den som beslutet angår, om det gått honom emot.

 Kammarrättens beslut att

 meddela prövningstillstånd

 får inte överklagas.

 Prövningstillstånd i

 kammarrätt

34 a §

 I de fall det är särskilt

 föreskrivet får kammarrätt

 pröva överklagande från

 länsrätt endast om

 kammarrätten har meddelat

 prövningstillstånd.

 Meddelas inte

 prövningstillstånd, står

 länsrättens beslut fast.

 En erinran om detta

 skall tas in i kammarrät-

 tens beslut.

 Prövningstillstånd

 meddelas om

 1. det är av vikt för

 ledning av

 rättstillämpningen att

 överklagandet prövas av

 högre rätt,

 2. det finns anledning

 till ändring i det slut

 vartill länsrätten kommit,

 eller

 3. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

37 §[3]I mål, vari prövningstillstånd kräves, får omständighet eller bevis, som

klaganden åberopar först i Regeringsrätten, beaktas endast om det föreligger

särskilda skäl.

 Föreskrifter om hinder mot att beakta eller anföra nya omständigheter i vissa

mål finns i 10 kap. 10 § kommunallagen (1991:900) och 22 kap. 1 § tredje stycket

kyrkolagen (1992:300).

 Klaganden bör i

besvärshandlingen ange

de skäl som han åberopar

till stöd för sin begäran

om prövningstillstånd.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [2] Senaste lydelse 1991:211 (jfr 1991:363).

 [3] Senaste lydelse 1992:343. Ändringen innebär

 att tredje stycket upphör.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

 Härigenom föreskrivs att 12 § (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 §[2]Kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler än fyra lagfarna

ledamöter får ej sitta i rätten.

 När det är särskilt föreskrivet att nämndemän skall ingå i rätten, är

kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän. Fler än fyra

lagfarna ledamöter och tre nämndemän får i sådant fall ej sitta i rätten.

Kammarrätt är dock domför utan nämndemän.

 1. vid prövning av besvär över beslut som ej innebär att målet avgöres,

 2. vid förordnande rörande saken i avvaktan på målets avgörande samt vid annan

åtgärd som avser endast måls beredande,

 3. vid beslut varigenom domstolen skiljer sig från målet utan att detta prövats

i sak.

 Handlägges mål som avses i andra stycket gemensamt med annat mål, får nämndemän

deltaga vid handläggningen även av det senare målet.

 Om domförhöret vid behandling av vissa mål finns bestämmelser i fas-

tighetstaxeringslagen (1979:1152) och lagen (1990:886) om granskning och

kontroll av filmer och videogram. Bestämmelser om domförhet vid behandling av

kommunalbesvärsmål finns i 13 a §.

 Vid behandling av frågor

 om prövningstillstånd är

 kammarrätten domför med

 tre lagfarna ledamöter.

 Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är kammarrätten domför med

en lagfaren domare.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren

ledamot i kammarrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör

förbehållas lagfarna ledamöter, av en annan tjänsteman i kammarrätten som har

tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

Sammanställning av remissyttranden

Justitiedepartementets promemoria, Prövningstillstånd i kammarrätt, sändes ut på

remiss den 20 september 1993. Remisstiden gick ut den 22 oktober 1993.

1 Remissinstanser

Följande 16 instanser anmodades avge yttrande; Riksdagens ombudsmän,

Domstolsverket, Hovrätten över Skåne och Blekinge, samtliga kammarrätter och

länsrätterna i Stockholms, Uppsala, Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Västernorr-

lands, Jämtlands, Norrbottens, Kalmar och Blekinge län. Samtliga har avgivit

yttrande.

2 Yttranden

2.1 Allmänt om prövningstillstånd i kammarrätt

Samtliga remissinstanser, utom Länsrätten i Malmöhus län, tillstyrker att

prövningstillstånd införs i kammarrätt. Länsrätten i Malmöhus län anser att om

kammarrätten skall vara domför med tre ledamöter vid dispensprövning är det inte

troligt att någon effektivisering kan erhållas. Mot bakgrund bl.a. därav anser

länsrätten inte att det för närvarande föreligger skäl att i förvalt-

ningsprocesslagen införa de nu föreslagna reglerna om prövningstillstånd.

2.2 Dispensgrunder och lagteknisk lösning

Samtliga remissinstanser tillstyrker att reglerna om prövningstillstånd i

kammarrätt utformas efter mönster av vad som gäller för prövningstillstånd i

hovrätt, dvs. med ändringsdispens, prejudikatdispens och extraordinär dispens.

 Samtliga remissinstanser, utom Länsrätten Norrbottens län, anser att de grund-

läggande bestämmelserna om prövningstillstånd i kammarrätt bör tas in i

förvaltningsprocesslagen samt att de regler om vilka mål eller målgrupper som

skall omfattas av krav på prövningstillstånd inte bör tas in i förvaltningspro-

cesslagen utan tas in i den materiella lagstiftningen. Länsrätten anser även att

förslaget strider mot gällande författningsteknik och medför en sämre

överskådlighet och större textmassa än om alla frågor om prövningstillstånd

medtogs i förvaltningsprocesslagen eller i bilaga till denna.

2.3 Kammarrättens sammansättning vid dispensprövningen

Endast Justitieombudsmannen, länsrätterna i Stockholms, Uppsala och Jämtlands

län tillstyrker förslaget med tre ledamöter vid dispensprövningen. Kammarrätten

i Göteborg godtar förslaget men anser att dispensprövningen skall kunna företas

av två lagfarna ledamöter i enklare mål av typen massmål. Övriga instanser av-

styrker förslaget och förordar att dispensprövningen skall ske med två

ledamöter. Som skäl härför betonas bl.a. skillnaden mellan hovrätts och

kammarrätts handläggningsregler med avseende på muntliga förhandlingar. I och

med att den största delen av kammarrättsmålen idag avgörs av tre domare utan

muntlig förhandling uppstår inga rationaliseringsvinster om dispensprövningen

skall göras av tre domare. Från rättssäkerhetssynpunkt möter det inget hinder

att prövningen görs av två domare, eftersom målen normalt kommer att vara

prövade av både en förvaltningsmyndighet och länsrätt innan det når kammarrätt.

Bl.a. Kammarrätten i Stockholm förordar i denna del att som en ytterligare

rättssäkerhetsgaranti bör den ena ledamoten vid dispensprövningen vara en kam-

marrättslagman eller ett kammarrättsråd, tillika vice ordförande.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1981:1323.

 [2] Senaste lydelse 1993:513.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

 Härigenom förskrivs att 26 § lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m. skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

26 §[3]

 Talan mot kri- Kriminalvårdsstyrelsens

minalvårdsstyrelsens beslut enligt denna lag

beslut enligt denna lag överklagas hos allmän

föres hos kammarrätten förvaltningsdomstol.

genom besvär. Kriminalvårdsstyrelsens

 Om ej annorlunda och domstols beslut

förordnas, skola gäller omedelbart om inte

kriminalvårdsstyrelsens annat förordnas.

och kammarrätts beslut Prövningstillstånd krävs

omedelbart lända till vid överklagande till

efterrättelse. kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [3] Senaste lydelse 1973:127.

Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar

 Härigenom föreskrivs att 12 och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 §[2]Kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler än fyra lagfarna

ledamöter får ej sitta i rätten.

 När det är särskilt föreskrivet att nämndemän skall ingå i rätten, är

kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän. Fler än fyra

lagfarna ledamöter och tre nämndemän får i sådant fall ej sitta i rätten.

Kammarrätt är dock domför utan nämndemän

 1. vid prövning av besvär över beslut som ej innebär att målet avgöres,

 2. vid förordnande rörande saken i avvaktan på målets avgörande samt vid annan

åtgärd som avser endast måls beredande,

 3. vid beslut varigenom domstolen skiljer sig från målet utan att detta prövats

i sak.

 Handlägges mål som avses i andra stycket gemensamt med annat mål, får nämndemän

deltaga vid handläggningen även av det senare målet.

 Om domförhöret vid behandling av vissa mål finns bestämmelser i fas-

tighetstaxeringslagen (1979:1152) och lagen (1990:886) om granskning och

kontroll av filmer och videogram. Bestämmelser om domförhet vid behandling av

kommunalbesvärsmål finns i 13 a §.

 Vid behandling av frågor

 om prövningstillstånd är

 kammarrätten domför med två

 ledamöter, om de är ense

 om slutet.

 Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är kammarrätten domför med

en lagfaren domare.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren

ledamot i kammarrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör

förbehållas lagfarna ledamöter, av en annan tjänsteman i kammarrätten som har

tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta meddelas av

regeringen.

14 §[3]

 Länsrätt prövar Om det i lag eller

 1. mål enligt skatte-, annan författning före-

taxerings-, uppbörds-, skrivs att talan skall

folkbokförings- och väckas vid eller

bilregister- överklagas till allmän

författningarna samt förvaltningsdomstol,

 skall det Föreslagen

Nuvarande lydelse lydelse

lagen (1989:479) om göras vid en länsrätt.

ersättning för kostnader Ett beslut skall

i ärenden och mål om överklagas till den

skatt, m.m. i den länsrätt inom vars län ären-

utsträckning som är det först prövats, om inte

föreskrivet i dessa för- regeringen för ett visst

fattningar, slag av mål föreskriver

 2. mål enligt so- något annat.

cialtjänstlagen

(1980:620), lagen

(1990:52) med särskilda

bestämmelser om vård av

unga, lagen (1988:870)

om vård av missbrukare i

vissa fall, lagen

(1988:153) om bistånd åt

asylsökande m.fl., lagen

(1993:387) om stöd och

service till vissa

funktionshindrade,

lagen (1993:387) om

införande av lagen

(1993:387) om stöd och

service till vissa

funktionshindrade,

lagen (1992:1574) om

bostadsanpass-

ningsbidrag m.m., lagen

(1991:1128) om psyki-

atrisk tvångsvård, lagen

(1991:1129) om rättsp-

sykiatrisk vård, smitt-

skyddslagen

(1988:1472),

karantänslagen

(1989:290), lagen

(1970:375) om utlämning

till Danmark, Finland,

Island eller Norge för

verkställighet av beslut

om vård eller be-

handling, körkortslagen

(1977:477) och lagen

(1989:14) om erkännande

och verkställighet av

utländska vårdnadsavgör-

anden m.m. och om

överflyttning av barn,

allt i den utsträckning

som är föreskrivet i Föreslagen lydelse

dessa lagar samt mål

enligt 6 kap. 21 § och

21 kap. föräldrabalken,

 3. mål som avses i 24 §

lagen (1984:3) om

kärnteknisk verksamhet,

 4. mål som avses i 6 §

första stycket lagen

(1985:206) om viten,

 5. mål som överklagas

från allmän försäkrings-

kassa i den utsträckning

som är särskilt föreskri-

vet,

 6. mål som enligt

bestämmelse i annan lag

skall prövas av länsrätt.Mål som överklagas

från Riksförsäkringsverket

med tillämpning av

Nuvarande lydelse

20 kap. 11 § lagen Förekommer det vid mer än

(1962:381) om en länsrätt flera mål som

allmän försäkring prövas avhar nära samband med

länsrätten i Stockholms varandra, får målen

län. handläggas vid en av

 Mål som enligt länsrätterna om det kan

telelagen (1993:597) göras utan avsevärd

och lagen (1993:599) om olägenhet för någon

radiokommunikation enskild. Närmare

skall prövas av länsrätt föreskrifter om överläm-

prövas av Länsrätten i nande av mål mellan

Stockholms län. länsrätter meddelas av

 Länsrätten i Östergötlandsregeringen.

län prövar mål enligt

luftfartslagen

(1957:297) i den

utsträckning som är

föreskrivet i den lagen.

 Mål som överklagas från

Arbetsmarknadsstyrelsen

enligt lagen (1973:370)

om arbetslöshetsförsäkring

och lagen (1973:371) om

kontant arbetsmark-

nadsstöd prövas av

länsrätten i det län i

vilket den arbetslös-

hetskassa eller den län-

sarbetsnämnd som be-

slutat i första instans

är belägen.

 Förekommer vid mer än en

länsrätt flera mål enligt

skatte-, taxerings-

eller uppbördsförfatt-

ningarna som har nära

samband med varandra,

får målen handläggas vid

en av länsrätterna, om

det kan ske utan avse-

värd olägenhet för någon

enskild. Närmare

föreskrifter om

överlämnande av mål mellan

länsrätter meddelas av

regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1981:1323.

 [2] Senaste lydelse 1993:513.

 [3] Senaste lydelse 1993:759.

Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291)

 Härigenom föreskrivs i fråga om förvaltningsprocesslagen (1971:291) dels att 4,

31, 33, 35 och 37 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 35 § skall lyda "Prövningstillstånd i Re-

geringsrätten och Försäkringsöverdomstolen",

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 34 a §, samt närmast före

denna en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §

 I ansöknings- eller I en ansökan eller ett

besvärshandling eller överklagande eller en

därmed jämförlig handlingdärmed jämförlig handling

skall anges vad som skall anges vad som

yrkas samt de yrkas samt de

omständigheter som åbero-omständigheter som åbero-

pas till stöd härför. I pas till stöd för yr-

besvärshandling anges kandet. I överklagandet

dessutom det beslut mot anges dessutom det be-

vilket talan föres. slut som överklagas. Om

 prövningstillstånd krävs,

 skall även anges de

 omständigheter som åbe-

 ropas till stöd för att

 ett sådant tillstånd skall

 meddelas.

 Sökande eller klagande bör vidare uppge bevis som han vill åberopa och vad han

vill styrka med varje särskilt bevis.

31 §[1]Beslut, varigenom rätten avgör målet, skall tillställas part genom

handling som fullständigt återger beslutet och skiljaktig mening, där sådan

förekommit. Beslut som kan överklagas skall dessutom innehålla upplysning om vad

den skall iakttaga som vill anföra besvär över beslutet.

 Kräves särskilt tillståndKrävs särskilt tillstånd

för prövning av besvär för prövning i högre rätt,

till regeringsrätten skall beslutet innehålla

eller försäkringsöver- uppgift om det och om de

domstolen, skall grunder på vilka ett

kammarrättens eller sådant tillstånd meddelas.

försäkringsrättens beslut

innehålla uppgift härom

och om de grunder på

vilka sådant tillstånd

meddelas.

33 §[2]

 Mot länsrätts beslut förs talan hos kammarrätt. Mot kammarrätts beslut förs

talan hos Regeringsrätten, om inte annat följer av särskilda bestämmelser. Talan

förs genom besvär.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Talan får föras av den som beslutet angår, om det gått honom emot.

 Kammarrättens beslut att

 meddela prövningstillstånd

 får inte överklagas.

 Prövningstillstånd i

 kammarrätt

34 a §

 I de fall det är särskilt

 föreskrivet får kammar-

 rätten pröva ett överkla-

 gande från länsrätten

 endast om kammarrätten

 har meddelat pröv-

 ningstillstånd.

 Prövningstillstånd

 meddelas om

 1. det är av vikt för

 ledning av

 rättstillämpningen att

 överklagandet prövas av

 högre rätt,

 2. anledning förekommer

 till ändring i det slut

 vartill länsrätten kommit

 eller

 3. det annars finns

 synnerliga skäl att pröva

 överklagandet.

 Meddelas inte

 prövningstillstånd, står

 länsrättens beslut fast.

 En upplysning om detta

 skall tas in i kam-

 marrättens beslut.

35 §[3]

 Besvär över kammarrättensEtt överklagande av

beslut i ett mål som har kammarrättens beslut i

anhängiggjorts hos ett mål som har väckts hos

kammarrätten genom över- kammarrätten genom över-

klagande eller un- klagande eller

derställning prövas av underställning prövas av

regeringsrätten endast Regeringsrätten endast om

om regeringsrätten har Regeringsrätten har

meddelat prövningstill- meddelat prövnings-

stånd. tillstånd.

 Meddelas ej Meddelas inte

prövningstillstånd, står prövningstillstånd, står

kammarrättens beslut kammarrättens beslut

fast. Erinran därom fast. En upplysning om

skall intagas i rege- detta skall tas in i

ringsrättens beslut. Regeringsrättens beslut.

 Vad som sägs i första Vad som sägs i första

stycket gäller ej stycket gäller inte

1. talan i mål om 1. talan som Riksdagens

utlämnande av allmän ombudsmän eller

handling, Justitiekanslern för i mål

 Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse om disciplinansvar eller

 om återkallelse eller

2. talan som riksdagens begränsning av behörighet

ombudsmän eller att utöva yrke inom hälso-

justitiekanslern för i och sjukvården, tandvården

mål om disciplinansvar eller detaljhandeln med

eller om återkallelse läkemedel eller om

eller begränsning av be- återkallelse av behörighet

hörighet att utöva yrke att

inom hälso- och sjuk- utöva veterinäryrket,

vården, tandvården eller 2. talan som Ju-

detaljhandeln med stitiekanslern för i mål

läkemedel eller om enligt lagen (1990:484)

återkallelse av behörig- om övervakningskameror

het att utöva vete- m.m.

rinäryrket,

3. talan som justi-

tiekanslern för i mål

enligt lagen (1990:484)

om övervakningskameror

m.m.

37 §[4]I mål, vari prövningstillstånd kräves, får omständighet eller bevis, som

klaganden åberopar först i Regeringsrätten, beaktas endast om det föreligger

särskilda skäl.

 Föreskrifter om hinder mot att beakta eller anföra nya omständigheter i vissa

mål finns i 10 kap. 10 § kommunallagen (1991:900) och 22 kap. 1 § tredje stycket

kyrkolagen (1992:300).

 Klaganden bör i

besvärshandlingen ange

de skäl som han åberopar

till stöd för sin begäran

om prövningstillstånd.

 Denna lag träder i kraft, i fråga om 35 § den 1 juli 1994 och i övrigt den 1

oktober 1994. Äldre lydelse av 35 § gäller fortfarande i fråga om mål som

avgjorts av kammarrätt före den 1 juli 1994.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1982:125.

 [2] Senaste lydelse 1991:211 (jfr 1991:363).

 [3] Senaste lydelse 1990:486.

 [4] Senaste lydelse 1992:343. Ändringen innebär

 att tredje stycket upphävs.

Förslag till lag om ändring i studiestödslagen (1973:349)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 25 § studiestödslagen (1973:349)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

8 kap.

25 §[2]

 Centrala studi- Centrala studi-

estödsnämndens beslut i estödsnämndens beslut i

ärenden om återbetalning ärenden om återbetalning

av studielån får av studielån får överklagas

överklagas hos hos allmän förvalt-

kammarrätt. ningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Nämndens beslut skall dock gälla omedelbart, om nämnden inte bestämmer något

annat.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av Centrala

studiestödsnämnden före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1987:303.

 [2] Senaste lydelse 1988:877.

Förslag till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m.

 Härigenom föreskrivs att 29 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid

m.m.[1] skall ha följande ydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

29 §

 Talan mot kri- Kriminalvårdsstyrelsens

minalvårdsstyrelsens beslut enligt denna lag

beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän

föres hos kammarrätten förvaltningsdomstol.

genom besvär. Mot Prövningstillstånd krävs

kammarrättens beslut i vid överklagande till

fråga som avses i 12 § fårkammarrätten.

talan inte föras.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1990:1010.

Förslag till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

 Härigenom föreskrivs att 59 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

59 §[2]

 Kriminalvårdsstyrelsens Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i särskilt fall beslut i särskilt fall

enligt denna lag får enligt denna lag får

överklagas hos överklagas hos allmän

kammarrätt. Beslut i förvaltningsdomstol.

fråga om vistelse utom Beslut i fråga om

anstalt för en intagen vistelse utom anstalt för

beträffande vilken rege- en intagen beträffande

ringen har meddelat vilken regeringen har

förordnande enligt 31 § meddelat förordnande

överklagas dock hos enligt 31 § överklagas

regeringen. Detsamma dock hos regeringen.

gäller andra beslut av Detsamma gäller andra

styrelsen enligt denna beslut av styrelsen

lag än som nu har enligt denna lag än som

angetts. nu har angetts.

 Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1990:1011.

 [2] Senaste lydelse 1988:622.

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl.

 Härigenom föreskrivs att 16 b § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och

anhållna m.fl.[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 16 b §

 Kriminalvårdsstyrelsens Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i särskilda fall beslut i särskilda fall

enligt denna lag enligt denna lag får

överklagas hos överklagas hos allmän för-

kammarrätten genom valtningsdomstol. Andra

besvär. Andra beslut av beslut av styrelsen en-

styrelsen enligt denna ligt denna lag överklagas

lag överklagas hos rege- hos regeringen.

ringen genom besvär. Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Beslut som meddelats av

Kriminalvårdsstyrelsen före ikraftträdandet överklagas enligt äldre

bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Senaste lydelse 1981:1301.

Förslag till lag om ändring i körkortslagen (1977:477)

 Härigenom föreskrivs i fråga om körkortslagen (1977:477)[1]

dels att 40 och 48 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 24 § ordet "mål" skall bytas ut mot "ärende",

dels att nuvarande 47 a § skall betecknas 46 a §,

dels att 39, 41-44, 46, 47 och 49 §§ skall ha följande lydelse,

dels att den nya 46 a § skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 39 § skall lyda "Förfarandet i körkorts-ärenden

m.m.".

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

39 §

 Länsstyrelsen prövar Länsstyrelsen prövar

frågor om meddelande av frågor om återkallelse

körkortstillstånd och av körkort, körkortstill-

utfärdande av stånd eller traktorkort,

traktorkort. om nedsättning av spärrtid

 Länsstyrelsen prövar efter återkallelse och om

också andra frågor om vägran att godkänna ett

körkort. Dessa framgår avutländskt körkort.

föreskrifter som re- Länsstyrelsen prövar

geringen beslutar. också frågor om meddelande

 av körkortstillstånd och

 utfärdande av traktorkort

 samt de andra frågor om

 körkort som regeringen

 föreskriver.

 Om länsstyrelsen finner anledning anta att någon inte bör ha körkort eller

traktorkort på grund av sina nykterhetsförhållanden, får länsstyrelsen höra

socialnämnden, om nämndens yttrande har betydelse för ärendets avgörande.

41 §

 Mål som avses i 40 §

anhängiggörs i länsrätten

genom ansökan. Om ett körkort ellerOm ett körkort eller

ett traktorkort är omhän-traktorkort är omhänderta-

dertaget enligt 23 §, get enligt 23 § första

skall länsrätten utan stycket 1-3, skall

dröjsmål pröva om körkortetlänsstyrelsen utan dröjsmål

eller traktorkortet pröva om körkortet eller

skall återkallas tills traktorkortet skall

vidare eller återställas.återkallas tills vidare

 eller lämnas tillbaka.

42 §

 I mål enligt denna lag I ett ärende enligt

får rätten förelägga den denna lag får

enskilda parten att ge länsstyrelsen förelägga den

in läkarintyg eller enskilda parten att ge

bevis om godkänt förar- in läkarintyg eller bevis

prov. Rätten får också, om godkänt förarprov.

under de förutsättningar

 Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

som anges i 39 § tredje

stycket, höra socialnämn-

den.

43 §

 Beslutar rätten om Beslutar länsstyrelsen

återkallelse, får rätten om återkallelse, får

samtidigt förordna att länsstyrelsen samtidigt

ett godkänt förarprov förordna att ett godkänt

skall avläggas innan kör-förarprov skall avläggas

kort eller traktorkort innan körkort eller

lämnas ut. Om det begärs,traktorkort lämnas ut. Om

skall rätten också pröva det begärs, skall

frågan om ett sådant länsstyrelsen också pröva

medgivande som avses i frågan om ett sådant med-

2 § tredje stycket. givande som avses i 2 §

 tredje stycket.

44 §

 Om rätten i ett mål om Om länsstyrelsen i ett

återkallelse av körkort, ärende om återkallelse av

körkortstillstånd eller körkort, körkortstillstånd

traktorkort beslutar eller traktorkort

att återkallelse inte beslutar att återkallelse

skall ske, får rätten inte skall ske, får

meddela särskilda länsstyrelsen meddela

villkor för körkortet särskilda villkor för

eller traktorkortet körkortet eller traktor-

eller besluta att en kortet eller besluta att

förnyad personutredning en förnyad

skall göras vid en sena- personutredning skall

re tidpunkt. Gäller måletgöras vid en senare

återkallelse av ett kör- tidpunkt. Gäller ärendet

kortstillstånd, får rättenåterkallelse av ett

förlänga giltighetstiden körkortstillstånd, får läns-

för tillståndet. styrelsen förlänga giltig-

 hetstiden för tillståndet.

46 §

 Ett föreläggande som Ett föreläggande som

avses i 42 § får avses i 42 § får överklagas

överklagas endast i endast till-

samband med talan mot sammans med det beslut

det beslut varigenom genom vilket ärendet

målet avgörs. avgörs.

 Ett beslut i fråga om förlängning av giltighetstiden för ett körkortstillstånd

får inte överklagas.

46 a §

 Om det allmänna ombudet Om länsstyrelsen anser

anser att varning är en att varning är en till-

tillräcklig åtgärd, får räcklig åtgärd, får

ombudet utfärda ett länsstyrelsen utfärda ett

föreläggande om varning preliminärt beslut om

för godkännande inom vissvarning för godkännande

tid. inom viss tid.

 Har ett föreläggande Har ett preliminärt

utfärdats, får ansökan en-beslut utfärdats, får

ligt 41 § inte göras förränlänsstyrelsen inte avgöra

tiden för godkännande harärendet förrän tiden för

gått ut. Ett godkännande godkännande har gått ut.

är utan Ett godkännande Föreslagen

 lydelse

lydelse

 är utan verkan, om det

verkan om det sker lämnas sedan ärendet

sedan en sådan ansökan avgjorts.

har avsänts. Ett godkänt preliminärt

 Ett godkänt föreläggandebeslut gäller som ett

gäller som ett domstols- slutligt beslut vilket

beslut vilket har har vunnit laga kraft.

vunnit laga kraft.

47 §

 Det allmännas talan i Länsstyrelsens beslut

sådana mål som avses i 40 §enligt 39 § första stycket

förs av allmänt ombud. får överklagas till allmän

Det allmänna ombudet har förvaltningsdomstol. Läns-

samma utredningsbefo- styrelsen för det allmän-

genheter som rätten har nas talan i ett sådant

enligt denna lag. mål. Den får föra talan även

 Det allmänna ombudet fårtill förmån för den

föra talan även till den enskilda parten.

enskilda partens förmån. Prövningstillstånd krävs

 vid överklagande till

 kammarrätten.

49 §[2]

 Besvär av det allmänna Om allmän för-

ombudet skall anföras valtningsdomstols beslut

inom tre veckor från den överklagas av länssty-

dag då det överklagade relsen, skall

beslutet meddelades. överklagandet ha kommit

 in inom tre veckor från

 den dag då det överklagade

 beslutet meddelades.

 Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1994. Mål som väckts i länsrätten före

ikraftträdandet prövas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1980:977.

 [2] Senaste lydelse 1985:431.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 kap.[2]

7 §

 Beslut varigenom Beslut varigenom

myndighet har avslagit myndighet har avslagit

enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta

ta del av handling del av handling eller

eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling

handling med förbehåll, med förbehåll, som

som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt

rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll

nehåll eller annars eller annars förfoga över

förfoga över den, får den, får överklagas av

överklagas av sökanden. sökanden. Om inte annat

Om inte annat följer av följer av andra - fjärde

andra - fjärde styckena styckena överklagas be-

överklagas beslutet hos slutet hos kammarrätten

kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam-

såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt

beslut i där väckt ärende,ärende, hos Regerings-

hos regeringsrätten. Har rätten. Har beslutet

beslutet meddelats av meddelats av organ som

organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra

kap. 8 § andra stycket stycket tillämpas be-

tillämpas bestämmelserna stämmelserna i 23 - 25 §§

i 23 - 25 §§ och 30 § och 30 § första meningen

första meningen förvaltningslagen

förvaltningslagen (1986:223) om överklagan-

(1986:223) om de.

överklagande. Att pröv- Har beslut som avses i

ningstillstånd inte första stycket meddelats

behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det

beslut överklagas framgårhandling i domstols

av 35 § förvaltningspro- rättsskipande eller

cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet,

 Har beslut som avses i överklagas det hos hovrät-

första stycket meddelats ten. Motsvarande beslut

av tingsrätt och rör det av hovrätt i där väckt

handling i domstols eller dit överklagat ären-

rättsskipande eller de överklagas hos Högsta

rättsvårdande verksamhet,domstolen. Vid

överklagas det hos överklagande av tingsrätts

hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut

beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt

väckt eller dit bestämmelserna i rätte-

överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär.

gas hos Högsta dom-

stolen. Vid överklagande

av tingsrätts eller

hovrätts beslut tillämpas

i övrigt bestämmelserna i

rättegångsbalken om

besvär. Vid överklagande

av hovrätts beslut skall

dock reglerna om

prövningstillstånd inte

tillämpas.

 Första och andra styckena gäller inte för beslut av riksdagen, regeringen,

Högsta domstolen eller Regeringsrätten.

 Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 §

tryckfrihetsförordningen.

 Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under riksdagen är

särskilt föreskrivet.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Beslut som meddelats av kammarrätt

och hovrätt före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1992:1474.

 [2] Senaste lydelse 1989:118.

Förslag till lag om ändring i lagen om ändring (1993:000) i sekretesslagen

(1980:100).

 Härigenom föreskrivs att 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)[1] skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 15 kap.[2]

 7 §

 Beslut varigenom Beslut varigenom

myndighet har avslagit myndighet har avslagit

enskilds begäran att få enskilds begäran att få ta

ta del av handling del av handling eller

eller lämnat ut allmän lämnat ut allmän handling

handling med förbehåll, med förbehåll, som

som inskränker sökandens inskränker sökandens rätt

rätt att yppa dess in- att yppa dess innehåll

nehåll eller annars eller annars förfoga över

förfoga över den får den, får överklagas av

överklagas av sökanden. sökanden. Om inte annat

Om inte annat följer av följer av andra-fjärde

andra-fjärde styckena, styckena, överklagas

överklagas beslutet hos beslutet hos kammarrätten

kammarrätten eller, eller, såvitt gäller kam-

såvitt gäller kammarrättsmarrätts beslut i där väckt

beslut i där väckt ärendeärende, hos Regerings-

hos Regeringsrätten. Har rätten. Har beslutet

beslutet meddelats av meddelats av organ som

organ som avses i 1 avses i 1 kap. 8 § andra

kap. 8 § andra stycket stycket eller 9 §

eller 9 § tillämpas tillämpas bestämmelserna i

bestämmelserna i 23-25 §§23-25 §§ och 30 § första

och 30 § första meningen meningen förvaltningsla-

förvaltningslagen gen (1986:223) om

(1986:223) om överklagande.

överklagande. Att pröv- Har beslut som avses i

ningstillstånd inte första stycket meddelats

behövs när kammarrätts av tingsrätt och rör det

beslut överklagas framgårhandling i domstols

av 35 § förvaltningspro- rättskipande eller

cesslagen (1971:291). rättsvårdande verksamhet,

 Har beslut som avses i överklagas det hos

första stycket meddelats hovrätten. Motsvarande

av tingsrätt och rör det beslut av hovrätt i där

handling i domstols väckt eller dit överklagat

rättskipande eller ärende överklagas hos

rättsvårdande verksamhet,Högsta domstolen. Vid

överklagas det hos överklagande av tingsrätts

hovrätten. Motsvarande eller hovrätts beslut

beslut av hovrätt i där tillämpas i övrigt

väckt eller dit bestämmelserna i rätte-

överklagat ärende överkla-gångsbalken om besvär.

gas hos Högsta doms-

tolen. Vid överklagande

av tingsräts eller

hovrätts beslut tillämpas

i övrigt bestämmelserna i

rättegångsbalken om

besvär. Vid överklagande

av hovrätts beslut skall

dock reglerna om

prövningstillstånd inte

tillämpas.

 Första och andra styckena gäller inte för beslut av riksdagen, regeringen,

Högsta domstolen eller Regeringsrätten.

 Att beslut av statsråd skall överklagas hos regeringen föreskrivs i 2 kap. 15 §

tryckfrihetsförordningen.

 Angående rätt att överklaga beslut av myndighet som lyder under riksdagen är

särskilt föreskrivet.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1992:1474.

 [2] Senaste lydelse 1993:000.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-12-16

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

 Enligt en lagrådsremiss den 9 december 1993 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorerna Thomas

Rolén och Caroline Beck-Friis.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 1994

Närvarande: Statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_________________________________

Regeringen beslutar propositionen 1993/94:133 Instansordningen m.m. i de

allmänna förvaltningsdomstolarna.

 Ur protokollet:

 Maud[REDACTED_EFTERNAMN]