Regeringens proposition

1998/99:144

Regler om företagskoncentration

Prop.

1998/99:144

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 23 juni 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Konkurrenslagen (1993:20) utgör ett viktigt instrument för att uppnå

bättre omvandlingstryck och en effektivare konkurrens, till nytta för

samhällsekonomin och konsumenterna. Väl fungerande marknader och

rättvisa spelregler för såväl stora som små företag är viktiga för detta.

I propositionen föreslås ändringar i konkurrenslagens regler om

företagsförvärv. Förslagen bygger på Konkurrenslagsutredningens

betänkande SOU 1998:98. Ändringarna innebär bl.a. att kontrollen

liksom enligt EG-rätten skall avse företagskoncentration. Detta är ett

vidare begrepp än företagsförvärv, i det avseendet att uppkomsten av en

företagskoncentration inte behöver innebära någon äganderättsövergång.

Genom denna ändring får företagen likartade regler för

företagskoncentrationer med gemenskapsdimension och för

företagskoncentrationer på den svenska marknaden.

Reglerna anpassas vidare till EG-rätten genom att

bedömningsgrunderna för förbud mot en företagskoncentration ändras så

att konkurrensaspekterna på företagskoncentrationer kommer i

förgrunden. En förutsättning för förbud är dock att väsentliga nationella

säkerhets- eller försörjningsintressen inte åsidosätts.

Anmälningsreglerna föreslås förenklade genom borttagande av

anmälningsskyldighet för företagskoncentrationer i utlandet som inte har

nog betydelse för svenska konkurrensförhållanden. Vidare föreslås

förbättringar i kontrollsystemet med syfte att uppnå ökad effektivisering,

rättssäkerhet och genomströmning av anmälda ärenden. Väsentligt är att

förhandskontakter med Konkurrensverket inför planerade förvärv skall

bli vanligare. En förutsättning för detta är ett starkare sekretesskydd än

vad som gäller idag för uppgifter som lämnas vid sådana

förhandskontakter. I förslaget ingår därför ett förslag om absolut

sekretess för uppgifter av detta slag.

Förslagen föreslås träda i kraft den 1 april 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 15

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om

tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens-

och statsstödsregler 17

3 Ärendet och dess beredning 18

4 Nuvarande bestämmelser 20

4.1 Allmänt om konkurrenslagen 20

4.2 Konkurrensrättsliga regler om prövning

av företagsförvärv 21

4.2.1 1982 års konkurrenslag 21

4.2.2 1993 års konkurrenslag 22

4.3 Översikt beträffande förvärvsutvecklingen och

tillämpningen av förvärvsreglerna 32

5 Regeringens förslag till regler om prövning av

företagskoncentration 36

5.1 Behovet av kontrollregler på området 36

5.2 En övergång till begreppet företagskoncentration 38

5.3 Gemensamma företag m.m. 45

5.4 Kontrollområdet 50

5.5 Bedömningsgrunderna 52

5.6 Förbudsprövningens omfattning och verkan 57

5.6.1 Förfaranden som omfattas av

koncentrationsprövningen 57

5.6.2 Rättsverkan av att en företagskoncentration

förbjuds 63

5.7 Anmälningsreglerna 64

5.7.1 Anmälningsskyldighet 64

5.7.2 Trösklarna 67

5.7.3 Tidpunkten för anmälan 72

5.8 Instansordningen 73

5.9 Handläggningen 74

5.9.1 Ett förbättrat kontrollsystem 74

5.9.2 Kontakter före en anmälan 75

5.9.3 Behovet av sekretess för lämnade uppgifter 79

5.9.4 Företagens dispositioner under

Konkurrensverkets handläggning 81

5.9.5 Handläggningstiden 83

6 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 84

7 Kostnader m.m. 85

8 Författningskommentar 86

8.1 Förslaget till lag om ändring i

konkurrenslagen (1993:20) 86

8.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 98

8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1845) om

tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och

statsstödsregler 100

Bilaga 1 Konkurrenslagsutredningens sammanfattning av utredningens

betänkande Konkurrenslagens regler om företagskoncentration

(SOU 1998:98) 101

Bilaga 2 Konkurrenslagsutredningens lagförslag 106

Bilaga 3 Sammanställning över remissinstanserna 115

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 116

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 127

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 juni 1999 131

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20),

2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

3. lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska

gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen

(1993:20)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 4 och 68 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 34 43, 57, 60, 63 och 67 §§ samt rubrikerna före 34, 37, 38, 39

och 42 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 34 a, 34 b och

37 a §§, samt närmast före 34 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Företagsförvärv

Företagskoncentration

Förbud mot företagsförvärv m.m.

Definition av företags-

koncentration

34 §

Stockholms tingsrätt får på talan

av Konkurrensverket förbjuda ett

företagsförvärv som omfattas av

anmälningsskyldighet enligt 37 §

eller som har anmälts frivilligt

enligt vad som anges där.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad

att hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens inom landet i dess

helhet eller en avsevärd del av det,

och

2. detta sker på ett sätt som är

skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i

fråga om förvärv som har skett på

en svensk eller utländsk börs, en

auktoriserad marknadsplats eller

någon annan reglerad marknad

eller genom inrop på exekutiv

auktion. I stället får förvärvaren

åläggas att avyttra det som har

förvärvats.

Med en företagskoncentration

enligt denna lag avses

1. att två eller flera tidigare

självständiga företag slås

samman, eller

2. att antingen en eller flera

personer, som redan kontrollerar

minst ett företag, eller också ett

eller flera företag genom förvärv

av värdepapper eller tillgångar,

genom avtal eller på annat sätt

direkt eller indirekt får kontroll

över ett eller flera företag eller

delar därav.

Bildandet av ett gemensamt

företag som på varaktig basis

fyller en självständig ekonomisk

enhets samtliga funktioner utgör

en företagskoncentration enligt

första stycket 2.

Förbud mot företagskoncentra-

tion, m.m.

34 a §

Stockholms tingsrätt får på talan

av Konkurrensverket förbjuda en

företagskoncentration som

omfattas av anmälningsskyldighet

enligt 37 § eller som har anmälts

frivilligt enligt vad som anges där.

Företagskoncentrationen skall

förbjudas, om

1. den skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad

att väsentligt hämma förekomsten

eller utvecklingen av en effektiv

konkurrens inom landet i dess

helhet eller en avsevärd del av det,

och

2. ett förbud kan meddelas utan

att väsentliga nationella

säkerhets- eller försörjnings-

intressen åsidosätts.

34 b §

I den utsträckning bildandet av ett

gemensamt företag, som utgör en

företagskoncentration enligt 34 §,

har till syfte eller får till resultat

att samordna konkurrensbeteendet

hos företag som förblir

självständiga, skall vid prövningen

av fråga om förbud enligt 34 a §

andra stycket mot en företags-

koncentration samordningen

bedömas enligt 6 och 8 §§.

Ett beslut av Konkurrensverket

att lämna en företags-

koncentration utan åtgärd skall

även omfatta sådana

begränsningar som har direkt

samband med och är nödvändiga

för genomförandet av den

anmälda företagskoncentrationen.

Prövningen enligt första eller

andra stycket skall ske enligt

förfarandereglerna för koncentra-

tionsprövningen.

35 §

Ett förbud mot ett företagsförvärv

innebär att förvärvet därefter blir

ogiltigt.

Ett förbud mot en företags-

koncentration innebär att en

rättshandling som utgör en del i

företagskoncentrationen därefter

blir ogiltig. Detta gäller dock inte

sådana rättshandlingar som

utgörs av förvärv som har skett på

en svensk eller utländsk börs, en

auktoriserad marknadsplats eller

någon annan reglerad marknad

eller genom inrop på exekutiv

auktion. I sådana fall får

förvärvaren i stället åläggas att

avyttra det som har förvärvats.

36 §

Om det är tillräckligt för att

undanröja de skadliga effekterna

av ett företagsförvärv, får

förvärvaren i stället för förbud

enligt 34 § åläggas

1. att avyttra ett företag, en

rörelse eller en del av en rörelse,

eller

2. att genomföra någon annan

konkurrensfrämjande åtgärd.

Om det är tillräckligt för att

undanröja de skadliga effekterna

av en företagskoncentration, får en

part i företagskoncentrationen i

stället för förbud enligt 34 a §

åläggas

1. att avyttra ett företag, eller en

del av ett företag, eller

2. att genomföra någon annan

konkurrensfrämjande åtgärd.

Ett åläggande enligt första

stycket får inte vara mer

långtgående än vad som krävs för

att de skadliga effekterna av

konkurrensbegränsningen skall

undanröjas.

Anmälan om företagsförvärv

Anmälan om företagskoncentration

37 §

Ett företagsförvärv skall anmälas

till Konkurrensverket av någon

som är part i förvärvsavtalet, om

de berörda företagen tillsammans

har en omsättning föregående

räkenskapsår som överstiger fyra

miljarder kronor.

Om förvärvaren ingår i en

grupp som består av flera företag

som har gemensamma

ägarintressen eller som hålls

samman på något annat sätt, skall

gruppens sammanlagda

årsomsättning anses som

förvärvarens årsomsättning.

Skyldighet att anmäla ett

företagsförvärv föreligger inte om

det förvärvade företagets

omsättning föregående

räkenskapsår understiger 100

miljoner kronor. Trots att

omsättningen understiger detta

belopp, får Konkurrensverket i ett

enskilt fall ålägga en part i ett

förvärvsavtal att anmäla förvärvet,

när detta är påkallat av särskilda

skäl. En part i ett förvärvsavtal har

dessutom alltid rätt att frivilligt

anmäla ett förvärv till

Konkurrensverket.

En företagskoncentration skall

anmälas till Konkurrensverket om

1. de berörda företagen

tillsammans har en omsättning

föregående räkenskapsår som

överstiger fyra miljarder kronor

och

2. minst två av de berörda

företagen har en omsättning i

Sverige föregående räkenskapsår

som överstiger 100 miljoner

kronor för vart och ett av

företagen.

Om omsättningskravet enligt

första stycket 1 är uppfyllt men

omsättningen inte överstiger vad

som anges i första stycket 2, får

Konkurrensverket i ett enskilt fall

ålägga en part i en

företagskoncentration att anmäla

företagskoncentrationen, när detta

är påkallat av särskilda skäl. En

part och andra medverkande i en

företagskoncentration har alltid

rätt att frivilligt anmäla

företagskoncentrationen, när

omsättningskravet enligt första

stycket 1 är uppfyllt.

37 a §

En företagssammanslagning enligt

34 § första stycket 1 skall anmälas

av de företag som slås samman.

I övriga fall skall anmälan

göras av den eller dem som

förvärvar kontroll över ett företag

eller en del därav.

Särskild undersökning av förvärv

Särskild undersökning av

företagskoncentration

38 §

Konkurrensverket får besluta om

att genomföra en särskild under-

sökning av ett företagsförvärv som

har anmälts enligt 37 §.

Ett sådant beslut skall meddelas

inom 30 dagar från det att

anmälan kom in till

Konkurrensverket. Under denna

frist får den som är part i

förvärvsavtalet inte vidta några

åtgärder för att fullfölja förvärvet.

Konkurrensverket får besluta om

att genomföra en särskild

undersökning av en

företagskoncentration som har

anmälts enligt 37 §.

Ett sådant beslut skall meddelas

inom 25 arbetsdagar från det att

anmälan kom in till

Konkurrensverket. Under denna

frist får parterna och andra

medverkande i företags-

koncentrationen inte vidta någon

åtgärd för att fullfölja den.

Konkurrensverket får i särskilda

fall besluta om undantag från

förbudet i andra stycket andra

meningen.

Konkurrensverket får meddela

ett förbud eller åläggande för

parterna eller andra medverkande

i företagskoncentrationen för att

säkerställa att förbudet i andra

stycket andra meningen efterlevs.

Talan om företagsförvärv

Talan om företagskoncentration

39 §

En talan hos Stockholms tingsrätt

enligt 34 eller 36 § får väckas bara

efter beslut om särskild

undersökning enligt 38 §.

Talan skall väckas inom tre

månader från beslutet. Tingsrätten

får på begäran av

Konkurrensverket förlänga fristen

med högst en månad i sänder, om

parterna i förvärvsavtalet eller, om

förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren samtycker till det eller

om det finns synnerliga skäl.

En talan hos Stockholms tingsrätt

enligt 34 a eller 36 § får väckas

bara efter beslut om särskild

undersökning enligt 38 §.

Talan skall väckas inom tre

månader från beslutet. Tingsrätten

får på begäran av

Konkurrensverket förlänga fristen

med högst en månad i sänder, om

parterna i företagskoncentrationen

och den som gjort anmälan enligt

37 § andra stycket samtycker. När

företagskoncentrationen ägt rum

på det sätt som anges i 35 § andra

meningen är förvärvarens

samtycke tillräckligt.

Om det finns synnerliga skäl, får

fristen förlängas utan sådant

samtycke som anges i andra

stycket.

40 §

Om Konkurrensverket har beslutat

att lämna ett företagsförvärv utan

åtgärd, får talan enligt 39 § första

stycket inte väckas beträffande

förvärvet.

Detta gäller dock inte om en part

i förvärvsavtalet har lämnat någon

oriktig uppgift som påverkat

beslutet.

Om Konkurrensverket har beslutat

att lämna en företagskoncentration

utan åtgärd, får talan enligt 39 §

första stycket inte väckas i fråga

om företagskoncentrationen.

Detta gäller dock inte om en part

eller annan medverkande i

företagskoncentrationen har

lämnat någon oriktig uppgift som

påverkat beslutet.

41 §

Om det är motiverat av ett allmänt

intresse som väger tyngre än den

olägenhet som åtgärden medför,

får Stockholms tingsrätt på

yrkande av Konkurrensverket för

tiden till dess att en fråga enligt 34

eller 36 § slutligt har avgjorts

förbjuda parterna i ett avtal om

företagsförvärv att fullfölja

förvärvet. Om rättegång inte

pågår, skall yrkandet framställas

skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan

att parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra

sig. Om det finns synnerliga skäl,

får dock åtgärden omedelbart

beviljas att gälla till dess att något

annat beslutas.

Om det är motiverat av ett allmänt

intresse som väger tyngre än den

olägenhet som åtgärden medför,

får Stockholms tingsrätt på

yrkande av Konkurrensverket för

tiden till dess att en fråga enligt

34 a eller 36 § slutligt har avgjorts

förbjuda parterna och andra

medverkande i en företags-

koncentration att vidta någon

åtgärd för att fullfölja

företagskoncentrationen. Om

rättegång inte pågår, skall yrkandet

framställas skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan

att den som beslutet gäller och den

som gjort anmälan enligt 37 §

andra stycket fått tillfälle att yttra

sig. När företagskoncentrationen

har ägt rum på det sätt som anges i

35 § andra meningen, behöver

endast förvärvaren ha fått tillfälle

att yttra sig.

Om det finns synnerliga skäl, får

förbud omedelbart meddelas att

gälla till dess att något annat

beslutas.

Tid inom vilken ett förvärvsärende

skall avgöras

Tid inom vilken ett ärende om

företagskoncentration skall

avgöras

42 §

Ett förbud eller ett åläggande

enligt 34 eller 36 § får inte

meddelas senare än sex månader

efter det att talan väckts hos

tingsrätten. Denna frist får

förlängas, om parterna i

förvärvsavtalet eller, om förvärvet

har skett på det sätt som anges i

34 § tredje stycket, förvärvaren

samtycker till det eller om det

finns synnerliga skäl. Förbud eller

åläggande får dock inte meddelas

senare än två år efter det att

förvärvsavtalet ingicks.

Ett förbud eller ett åläggande

enligt 34 a eller 36 § får inte

meddelas senare än sex månader

efter det att talan väckts hos

tingsrätten. Denna frist får

förlängas, om parterna i

företagskoncentrationen och den

som gjort anmälan enligt 37 §

andra stycket samtycker till det.

När företagskoncentrationen har

ägt rum på det sätt som anges i

35 § andra meningen, är

förvärvarens samtycke tillräckligt.

Om det finns synnerliga skäl, får

fristen förlängas utan samtycke av

dem som anges i första stycket.

Förbud eller åläggande får dock

inte meddelas senare än två år

efter det att företags-

koncentrationen uppkom.

Om tingsrättens dom

överklagas, skall Marknads-

domstolen avgöra målet inom tre

månader från det att tiden för

överklagande gick ut. Vad som

sägs i första stycket om

förlängning av fristen gäller också

Marknadsdomstolens prövning.

Om tingsrättens dom

överklagas, skall Marknads-

domstolen avgöra målet inom tre

månader från det att tiden för

överklagande gick ut. Vad som

sägs i första eller andra stycket

om förlängning av fristen gäller

också Marknadsdomstolens

prövning.

43 §

Ett förbud eller åläggande enligt

34 eller 36 § utgör inte hinder mot

att samma fråga prövas på nytt,

om det finns anledning att upphäva

eller mildra förbudet eller

åläggandet därför att detta inte

längre behövs eller inte längre är

lämpligt.

Om tingsrätten eller

Marknadsdomstolen har lämnat en

talan om ett företagsförvärv utan

åtgärd, får frågan prövas på nytt

bara om en part i förvärvsavtalet

har lämnat oriktiga uppgifter om

sakförhållanden av väsentlig

betydelse för avgörandet.

Ett förbud eller åläggande enligt

34 a eller 36 § utgör inte hinder

mot att samma fråga prövas på

nytt, om det finns anledning att

upphäva eller mildra förbudet eller

åläggandet därför att detta inte

längre behövs eller inte längre är

lämpligt.

Om tingsrätten eller

Marknadsdomstolen har lämnat en

talan om en företagskoncentration

utan åtgärd, får frågan prövas på

nytt bara om en part eller annan

medverkande i företagskoncentra-

tionen har lämnat oriktiga

uppgifter om sakförhållanden av

väsentlig betydelse för avgörandet.

57 §

Ett förbud eller åläggande enligt

23, 34, 36, 41 eller 45 § får

förenas med vite. Också ett beslut

om undersökning enligt 47 eller 48

§ får förenas med vite för att

förmå ett företag eller någon annan

att underkasta sig undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband

med ett företagsförvärv får förenas

med vite. Ett sådant vite föreläggs

av Stockholms tingsrätt på talan av

Konkurrensverket.

Ett förbud eller åläggande enligt

23, 34 a, 35, 36, 38, 41 eller 45 §

får förenas med vite. Också ett

beslut om undersökning enligt 47

eller 48 § får förenas med vite för

att förmå ett företag eller någon

annan att underkasta sig

undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i samband

med en företagskoncentration får

förenas med vite. Ett sådant vite

föreläggs av Stockholms tingsrätt

på talan av Konkurrensverket.

60 §

Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt 20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §, och

4. ålägganden enligt 45 §.

3. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §,

4. förbud eller åläggande enligt

38 § fjärde stycket, och

5. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket

1 3 får överklagas bara av ett

företag som berörs av beslutet.

Ett beslut enligt första stycket

1 3 får överklagas av ett företag

som berörs av beslutet.

63 §

Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och ärenden får

överklagas hos Marknadsdomstolen:

1. konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2. kvarstad enligt 32 §,

3. företagsförvärv enligt 34, 36,

41 och 43 §§,

3. företagskoncentration enligt

34 a, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och 48 §§, och

5. prövning enligt 54 § andra stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall

överklagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång har

inletts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under rättegång.

67 §

En åtgärd enligt 41 § som har

beslutats då rättegång inte pågår

skall omedelbart hävas, om

Konkurrensverket inte beslutar om

särskild undersökning enligt 38 §

eller, om ett sådant beslut har

meddelats, inte väcker talan enligt

39 §. Detsamma gäller om

Konkurrensverket beslutar att

lämna ett företagsförvärv utan

åtgärd.

En åtgärd enligt 41 § som har

beslutats då rättegång inte pågår

skall omedelbart hävas, om

Konkurrensverket inte beslutar om

särskild undersökning enligt 38 §

eller, om ett sådant beslut har

meddelats, inte väcker talan enligt

39 §. Detsamma gäller om

Konkurrensverket beslutar att

lämna en företagskoncentration

utan åtgärd.

_______________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 2000.

2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om företagsförvärv som

har skett före ikraftträdandet.

3. En företagskoncentration enligt de nya bestämmelserna som har

uppkommit före ikraftträdandet skall anmälas endast om den är

anmälningspliktig enligt de äldre föreskrifterna om företagsförvärv.

2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)

dels att 16 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 8 kap. 4 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4 §

Sekretess gäller i Konkurrens-

verkets verksamhet som består i

tillsyn och utredning för uppgift

om

1. enskilds affärs- eller

driftförhållanden, uppfinningar

eller forskningsresultat, om det

kan antas att den enskilde lider

skada om uppgiften röjs,

2. andra ekonomiska eller

personliga förhållanden för den

som har trätt i affärsförbindelse

eller liknande förbindelse med den

som är föremål för myndighetens

verksamhet.

Sekretess gäller hos

Konkurrensverket för uppgift som

avses i första stycket och som

enbart hänför sig till verksamhet

som gäller rådgivning inför en

anmälan enligt 37 §

konkurrenslagen (1993:20). När

en sådan anmälan kommit in till

Konkurrensverket gäller i stället

sekretess enligt första stycket.

I fråga om uppgift i allmän

handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

Nuvarande lydelse

16 kap.

1 §

Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa

fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8

samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket

samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av

uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7

kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1

§ första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt

är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

-------

3. denna lag enligt

--------------------------------------------------------------------------------

-------

7 kap. 40 §

såvitt avser uppgift om annat än

verkställighet av beslut om vård

utan samtycke

8 kap. 3 §, 5 § första stycket 2,

6 § första stycket 2

--------------------------------------------------------------------------------

-------

Föreslagen lydelse

Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 §

yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa

fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8

samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket

samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av

uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7

kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1

§ första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt

är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av

--------------------------------------------------------------------------------

-------

3. denna lag enligt

--------------------------------------------------------------------------------

-------

7 kap. 40 §

såvitt avser uppgift om annat än

verkställighet av beslut om vård

utan samtycke

8 kap. 3 §, 4 § andra stycket

första meningen, 5 § första stycket

2 eller 6 § första stycket 2

--------------------------------------------------------------------------------

-------

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om

tillämpningen av Europeiska gemenskapernas

konkurrens- och statsstödsregler

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av

Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §

Har Europeiska gemenskapernas

kommission genom beslut som

vunnit laga kraft eller Europeiska

gemenskapernas domstol funnit att

en kommun eller ett landsting

lämnat stöd som står i strid med

artikel 92 i Fördraget den 25 mars

1957 om upprättande av

Europeiska ekonomiska

gemenskapen, får regeringen

upphäva kommunens eller

landstingets beslut att lämna

stödet.

Har Europeiska gemenskapernas

kommission genom beslut som

vunnit laga kraft eller Europeiska

gemenskapernas domstol funnit att

en kommun eller ett landsting

lämnat stöd som står i strid med

artikel 87 i Fördraget om

upprättandet av Europeiska

gemenskapen, får regeringen

upphäva kommunens eller

landstingets beslut att lämna

stödet.

I fråga om rättelse av verkställighet när ett beslut upphävs skall regeln

i 10 kap. 15 § kommunallagen (1991:900) gälla.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 juli 1993 trädde konkurrenslagen (1993:20, KL) i kraft (prop.

1992/93:56, bet. 1992/93:NU17, rskr. 1992/93:144). Regeringen beslöt

den 9 november 1995 att bemyndiga chefen för Näringsdepartementet att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att kartlägga och sammanställa

erfarenheterna av den nya konkurrenslagen (dir 1995:136). Utredningen

som antog namnet Konkurrenslagsutredningen (N 1995:11), redovisade i

avvaktan på utredningens slutliga ställningstaganden förslag till ändrade

regler om anmälningsskyldigheten för prövning av företagsförvärv. Efter

remissbehandling av förslaget utarbetades i dåvarande Närings- och

handelsdepartementet en promemoria som efter remissbehandling och

beredning ledde fram till regeringens förslag till riksdagen i

propositionen Ändrade regler för anmälan av företagsförvärv enligt

konkurrenslagen (prop. 1996/97:82). Riksdagen antog regeringens

förslag (bet. 1996/97:NU13, rskr. 1996/97:226). Ändringarna trädde i

kraft den 1 juli 1997.

Utredningen redovisade i februari 1997 det nämnda uppdraget genom

betänkandet Konkurrenslagen 1993 1996 (SOU 1997:20). Efter

remissbehandling och beredning av betänkandet lämnade regeringen sitt

förslag till riksdagen i propositionen Ändringar i konkurrenslagen

(1993:20) m.m. (prop. 1997/98:130). Riksdagen antog regeringens

förslag (bet. 1997/98:NU9, rskr 1997/98:309). Ändringarna trädde i kraft

den 1 juli 1998.

Regeringen beslöt den 20 februari 1997 om tilläggsdirektiv till

Konkurrenslagsutredningen. Den särskilde utredaren skulle enligt

direktiven göra en översyn av konkurrenslagens regler om

företagsförvärv. Utredningen redovisade i juli 1998 det nämnda

uppdraget genom betänkandet Konkurrenslagens regler om

företagskoncentration (SOU 1998:98). En sammanfattning av

utredningens betänkande finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i

bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av

remissinstansernas synpunkter finns tillgänglig i Näringsdepartementet

(N1999/2636/NL).

Under remissbehandlingen har det väckts vissa förslag som ligger

utanför det som utredningen behandlat. Regeringen prövar inte här dessa

förslag, eftersom det för närvarande saknas beredningsunderlag för dem.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 maj 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men också föreslagit vissa

justeringar. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Detta

behandlas i avsnitt 5.6 och i författningskommentaren. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 5.

Efter lagrådsgranskningen har tillkommit ett förslag till en ändring av

redaktionell karaktär i 7 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av

Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. Lagrådets

hörande i denna del skulle sakna betydelse på grund av frågans enkla

beskaffenhet.

4 Nuvarande bestämmelser

4.1 Allmänt om konkurrenslagen

I 1 § KL anges att lagen har till ändamål att undanröja och motverka

hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel

med varor, tjänster och andra nyttigheter. Lagens grundläggande

materiella bestämmelser utgörs av de generella förbuden mot dels

konkurrensbegränsande samarbete mellan företag

(6 §), dels missbruk av ett företags dominerande ställning på marknaden

(19 §). Dessa bestämmelser har utformats efter förebild av artiklarna

81 och 82 (f.d. artiklarna 85 och 86) i EG-fördraget.

Enligt 6 § KL är, med vissa undantag, avtal mellan företag förbjudna

om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på

den svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant

resultat. Avtal eller avtalsvillkor som är förbjudna enligt 6 § är ogiltiga.

Ett avtal, beslut eller samordnat förfarande som omfattas av förbudet i

6 § kan - efter anmälan till Konkurrensverket - genom beslut av verket

beviljas undantag från förbudet. Ett beslut om undantag medför att ett i

sig konkurrensbegränsande förfarande blir tillåtet och inte kan drabbas av

ogiltighet, skadestånd eller annan påföljd.

Undantag från förbudet i 6 § gäller vidare för sådana grupper av avtal

som uppfyller förutsättningarna i 8 § för individuella undantag, s.k.

gruppundantag, som utfärdas av regeringen. Avtal som omfattas av

gruppundantag behöver inte anmälas till Konkurrensverket för att

undantag skall gälla.

Konkurrensverket får efter ansökan av ett företag förklara att ett avtal

eller förfarande inte omfattas av förbudet i 6 § KL, enligt de uppgifter

som lämnats av företaget eller som annars är tillgängliga för verket, och

att det därför inte finns anledning för verket att ingripa med stöd av lagen

(s.k. icke-ingripandebesked). En förutsättning för att ett konkurrens-

begränsande avtal, beslut eller förfarande skall falla under förbudet är att

det hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen på ett märkbart sätt.

Enligt 19 § är missbruk från ett eller flera företags sida av en

dominerande ställning på den svenska marknaden förbjudet. På samma

sätt som beträffande förbudet i 6 § kan Konkurrensverket efter ansökan

förklara i ett icke-ingripandebesked att ett avtal eller förfarande inte

omfattas av förbudet i 19 §.

Överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § kan föranleda

konkurrensrättsliga ingripanden i form av dels åläggande vid vite att

upphöra med en pågående överträdelse, dels påförande av

konkurrensskadeavgift för en redan begången överträdelse.

Lagen innehåller även regler om kontroll av företagsförvärv. Reglerna

redovisas i avsnittet 4.2.

4.2 Konkurrensrättsliga regler om prövning av

företagsförvärv

4.2.1 1982 års konkurrenslag

Särskilda lagbestämmelser för kontroll av företagsförvärv infördes i den

svenska konkurrenslagstiftningen genom 1982 års konkurrenslag (ÄKL).

Dessa regler blev väsentligt mindre långtgående än vad den tidigare

Konkurrensutredningen hade föreslagit. Prövningen kom att inriktas på

konkurrensbegränsningsaspekterna och förlades i huvudsak till

Marknadsdomstolen. Huvudprincipen blev att företagsförvärv skulle

bedömas efter i stort samma kriterier och i samma judiciella former som

andra konkurrensbegränsningar. De särskilda regler som gällde för

prövning av företagsförvärv var avsedda att verka inom ramen för ett

enhetligt system för bedömning av konkurrensbegränsningar som

föranledde skadlig verkan. Kontrollen av företagsförvärv utformades

som en speciell tillämpning av den i 2 § intagna generalklausulen mot

konkurrensbegränsningar som medförde skadlig verkan. Paragrafen hade

följande lydelse:

Om en konkurrensbegränsning har skadlig verkan inom landet, kan

marknadsdomstolen för att förhindra en sådan verkan besluta om åtgärder

enligt denna lag. En sådan åtgärd får riktas mot en näringsidkare som

föranleder den skadliga verkan. Med skadlig verkan förstås att

konkurrensbegränsningen på ett sätt som är otillbörligt från allmän

synpunkt.

1. påverkar prisbildningen

2. hämmar effektiviteten inom näringslivet eller

3. försvårar eller hindrar annans näringsutövning.

Lagtekniskt utformades kontrollen som ett specialfall i 5 § första stycket:

Består i fall som avses i 2 § konkurrensbegränsningen i att

näringsidkaren, genom att göra ett visst förvärv, får en dominerande

ställning på marknaden för en vara, tjänst eller annan nyttighet eller

förstärker en redan dominerande ställning, skall marknadsdomstolen söka

förhindra den skadliga verkan genom förhandling. Är saken av särskild

vikt från allmän synpunkt, får förhandlingen syfta till att näringsidkaren

skall avstå från förvärvet.

Till skillnad från generalklausulen i 2 § anknöt kontrollen av

företagsförvärv till uppkomsten eller förstärkandet av en dominerande

ställning på marknaden. En sådan ställning kunde föreligga även när ett

företag inte hade den större andelen av marknaden. Även om dominansen

kunde grundas på en helt övervägande marknadsandel krävdes dock inte

en sådan om ett företag ändock kunde agera utan att behöva ta nämnvärd

hänsyn till konkurrenters och potentiella konkurrenters reaktioner.

Bedömningen av om skadlig verkan förelåg eller inte avsågs följa

bedömningsprinciperna i andra paragrafens andra stycke. För att skadlig

verkan enligt bestämmelsen således skulle föreligga krävdes dels att

något av de tre s.k. effektkriterierna hade visats föreligga, dvs. negativa

följder för prisbildningen, effektiviteten inom näringslivet eller annans

näringsutövning, dels att konkurrensbegränsningen från allmän synpunkt

framstod som otillbörlig. I den sistnämnda bedömningen beaktades

förutom konkurrensaspekter även andra samhällsintressen, t.ex.

sysselsättning, försörjning, kulturpolitik, m.m.

Den i 1982 års konkurrenslag föreskrivna handläggningsordningen

innebar att ett judiciellt förfarande inför Marknadsdomstolen i ett visst

stadium övergick till ett förvaltningsmässigt sådant inför domstolen. Om

domstolen efter ett rättegångsförfarande funnit att rekvisiten i 2 och 5 §§

var uppfyllda skulle domstolen söka förhindra den skadliga verkan

genom förhandling. Var saken av särskild vikt från allmän synpunkt fick

förhandlingen som nämnts syfta till att näringsidkaren skulle avstå från

förvärvet. Om en förhandling om avstående från förvärvet avslutats utan

att den skadliga verkan kunnat förhindras hade domstolen enligt 6 §

befogenhet att om förbud eller åläggande enligt 3 § inte borde

meddelas eller ansågs otillräckligt förbjuda förvärvet.

Ett förbud eller åläggande enligt 6 § blev gällande först sedan beslutet

fastställts av regeringen. Ett beslut av regeringen som innebar att

domstolens beslut att förbjuda förvärvet fastställdes medförde att

förvärvet blev ogiltigt.

4.2.2 1993 års konkurrenslag

Konkurrenslagen 1993:20 (KL) trädde i kraft den 1 juli 1993. Till grund

för denna låg bl.a. Konkurrenskommitténs betänkande (SOU 1991:59)

Konkurrens för ökad välfärd och en inom dåvarande

näringsdepartementet upprättad departementspromemoria Ny

Konkurrenslag (Ds 1992:18). Den nya lagstiftningen gav uttryck för

uppfattningen att det som en bland flera åtgärder krävdes en skärpt

konkurrenslagstiftning för att öka konkurrenstrycket i den svenska

ekonomin. I lagmotiven framhölls att marknadsekonomins funktion är

beroende av att företagen inte kan sätta konkurrensen ur spel genom

olika åtgärder. Friheten för företagen måste därför vara till viss del

begränsad genom ramar som statsmakterna sätter upp. 1982 års

konkurrenslag (ÄKL) ansågs därvid sakna tillräckligt fasta spelregler för

konkurrensen på marknaden. Lagen hade inte heller visat sig ha en

tillräcklig preventiv verkan mot konkurrensbegränsande åtgärder. Det

förelåg därför enligt motiven behov av ett effektivare rättsligt instrument

för att motverka konkurrensbegränsningar i näringslivet.

I frågan om behovet av att inom ramen för konkurrenslagstiftningen

bibehålla ett regelsystem för kontroll av företagsförvärv anfördes (prop.

1992/93:56 s. 38 39) bl.a:

 Företagsförvärv utgör en naturlig och viktig del i en fortlöpande

marknadsekonomisk strukturomvandling, och förvärven bidrar till att

olika sektorer i ekonomin utvecklas och anpassas till marknadens

ändrade förutsättningar. En ökad internationell handel utan tullar och

andra handelshinder innebär att omvandlingstrycket och kravet på

strukturrationaliseringar ökar. För en liten och öppen ekonomi av den typ

Sverige representerar innebär detta också att konkurrensförhållandena

ändras, särskilt på de områden som är utsatta för utländsk konkurrens.

Företagsförvärv inom eller utom Sverige kan i sådana fall bidra till en

effektiv nationell och internationell konkurrens. Andra sektorer med mer

lokalt betingad produktion och konsumtion, t.ex. delar av tjänstesektorn,

påverkas i mindre utsträckning av den internationella utvecklingen.

Företagsförvärv kan emellertid i vissa fall leda till en

marknadsdominans som sätter konkurrensen ur spel och därmed i sin tur

motverkar utvecklingskraften inom respektive bransch. I sådana fall kan

de mer kortsiktiga företagsekonomiska bedömningarna av fördelar i form

av lägre kostnader och förbättrad lönsamhet ställas mot de långsiktiga

samhällsekonomiska nettoförlusterna av en väsentligt försämrad

konkurrens.

Ett förvärv som innebär vertikal integration kan leda till negativa

konsekvenser för konkurrensen. Det kan ske exempelvis när ett företag

integrerar bakåt genom att förvärva en leverantör med kontroll över

viktiga råvaror, tillverkningsprocesser, know-how eller

immaterialrättsliga tillgångar. Negativa konsekvenser för konkurrensen

kan också uppkomma genom vertikala förvärv i senare led, t.ex. genom

förvärv av viktiga distributionskanaler.

Förvärv som innebär horisontell integration är allvarligast från

konkurrenssynpunkt. Sådana sammanslagningar ger emellertid oftast

också möjligheter till kostnadsbesparingar främst genom att man kan slå

samman tillverkningsenheter till större anläggningar. Genom att man kan

tillverka de produkter som man tidigare konkurrerat om i längre serier

kan man sänka styckkostnaden. Mot detta står samhällsekonomiska

nettoförluster samt möjligheter att ta ut överpriser på grund av

marknadsmakt.

EES-avtalet och ett framtida EG-medlemskap kommer att medföra att

åtskilliga av nu befintliga handelshinder mellan länder i Europa

försvinner eller reduceras, vilket leder till att svenska företag på

hemmamarknaden utsätts för ökad konkurrens genom att importen ökar.

Många skyddade marknader skyddas emellertid idag inte av

handelshinder men uppvisar ändå ett mycket svagt konkurrenstryck på

grund av andra slag av inträdesbarriärer. På dessa marknader kommer

stordriftsfördelar och andra mekanismer som verkar i koncentrerande

riktning att även i framtiden försämra konkurrensen oavsett ESS-avtalet

och EG-medlemskap.

Den fusionskontroll som blir en del av det svenska rättssystemet

genom EES-avtalet och som skall tillämpas av EG-kommissionen och

EFTA:s övervakningsorgan, EFTA Surveillance Authority två

övernationella organ medför enligt regeringens mening inte att behovet

av en nationell kontroll försvinner, eftersom dessa regler är tillämpliga

endast på mycket stora fusioner. Det krävs bl.a. att de inblandade

företagens årsomsättning överstiger 5 miljarder ECU (drygt 35 miljarder

kronor)

Det är inte heller så, att en förvärvskontroll förlorar sin betydelse i

konkurrenshänseende om det införs regler som ger ökade möjligheter att

ingripa mot företag som missbrukar en dominerande ställning på

marknaden. Det visar inte minst exemplet från EG, där det vid sidan av

artikel 86 i Romfördraget har ansetts nödvändigt med särskilda regler om

förvärvskontroll.

Vår slutsats är att en samhällelig prövning av vissa företagsförvärv är

motiverad och att därför möjligheten att ingripa och pröva

företagsförvärv måste vara kvar.

I motiven uttalades vidare att även om det inte fanns något krav på

harmonisering mellan nationell konkurrenslagstiftning och EG-rättens

konkurrensregler så förekommer det ett allt starkare inflytande från EG-

rätten i de nationella konkurrenslagarna. Vissa av medlemsländerna har

också redan infört nationella konkurrenslagar som innebär en direkt

harmonisering med EG-rättens materiella regler. Enligt motiven var det

därför naturligt att vid utarbetandet av den nya konkurrenslagen ta

närmandet till EG som utgångspunkt för lagstiftningsarbetet. Avsikten

med den nya lagstiftningen var därvid att så långt som möjligt uppnå

materiell rättslikhet med EG-rättens konkurrensregler. För att

åstadkomma en sådan rättslikhet och för att underlätta för en dynamisk

rättsutveckling krävdes emellertid att förarbetena till den nya lagen hölls

på ett relativt allmänt plan.

Regelsystemet för kontroll av företagsförvärv överfördes med vissa

justeringar i huvudsak oförändrat från ÄKL. Till skillnad mot den äldre

lagen gäller en obligatorisk anmälningsskyldighet för vissa större

företagsförvärv. Rekvisitet dominerande ställning gavs i den nya

bestämmelsen en något annorlunda mening än tidigare och har nu samma

innebörd som motsvarande begrepp i gemenskapsrätten. I prövningen

har också införts ett s.k. konkurrenstest på motsvarande sätt som sker

enligt EG:s koncentrationsförordning.

Begreppet företagsförvärv

I 4 § KL ges en legaldefinition på vad som avses med företagsförvärv i

lagens mening. Bestämmelsen har följande lydelse:

Med företagsförvärv avses i denna lag förvärv av företag som driver

verksamhet inom landet. Som företagsförvärv räknas också förvärv av en

rörelse samt fusion.

Ett förvärv där äganderätten till ett företag eller en rörelse inte övergår

i sin helhet skall anses som företagsförvärv bara om förvärvet ger

möjlighet att utöva ett bestämmande inflytande på företaget eller

rörelsen.

Paragrafens första stycke har sin motsvarighet i 5 § andra stycket ÄKL.

Enligt lagmotiven är avsikten att begreppet företagsförvärv inte skall ha

någon annan innebörd än vad som gällde enligt ÄKL.

Med företagsförvärv avses enligt paragrafens första stycke förvärv av

ett företag eller en rörelse samt fusion (totala förvärv).

För att utgöra ett företagsförvärv i lagens mening krävs att det

förvärvade företaget driver verksamhet inom landet. Förvärv av

nybildade företag, t.ex. ett aktiebolag, som inte bedriver någon

verksamhet faller således utanför tillämpningsområdet. Detsamma torde i

många fall också gälla s.k. vilande bolag.

Även förvärv av en del av ett bolags aktier, andel i ett handelsbolag

eller en ekonomisk förening och del av en rörelse omfattas av begreppet

företagsförvärv (partiella förvärv).

Ett partiellt förvärv måste dock leda till ett bestämmande inflytande på

företaget eller rörelsen för att anses som ett företagsförvärv i lagens

mening (andra stycket).

Med bestämmande inflytande avses i detta sammanhang möjlighet att

utöva ett avgörande inflytande på företagets beslut. Ett förvärv som leder

till att förvärvaren får mer än hälften av rösterna rörande ett företags

aktier eller andelskapital innebär att förvärvaren får ett bestämmande

inflytande i företaget. Sannolikheten för att detta sker vid förvärv av en

minoritetspost anses dock vara mindre. I sådana fall är det nödvändigt att

undersöka i vilken omfattning förvärvaren har möjlighet att påverka

företagets beslut. Utgör andelen den ojämförligt största enhetliga

andelsposten kan även om innehavet endast avser en minoritetsandel

ett bestämmande inflytande föreligga. Ett sådant inflytande kan också

föreligga på grund av exempelvis avtalsmässiga eller finansiella

bindningar, ett reellt inflytande på företagsledningen eller gemensamma

företagsledningsfunktioner. Enligt motiven bör därvid särskild vikt

läggas vid om ägarandelen är förenad med representation i ledningen för

företaget eller om någon annan form av kontrollfunktion föreligger. I

praxis har förekomsten av s.k. vetorätt, dvs. möjligheten att hindra att

beslut fattas eller genomdrivs, ansetts tillräckligt för att anse att ett

bestämmande inflytande skall föreligga.

Även förvärv som medför gemensam kontroll kan utgöra

företagsförvärv i lagens mening. Gemensam kontroll kan t.ex. föreligga

om två företag har exakt lika stor andel av rösterna rörande ett tredje

företags aktier eller möjlighet att utse lika många styrelseledamöter i

företaget. Om ett företag som har ett gemensamt bestämmande inflytande

över ett företag förvärvar ytterligare delar av detta företag, så att det

därmed får ett ensamt bestämmande inflytande över företaget, kan

förändringen av inflytandet medföra att ett företagsförvärv i lagens

mening skall anses vara för handen. Successiva förvärv av ett företag kan

såldes medföra att flera anmälningspliktiga förvärv uppstår. Har

förvärvaren vid ett partiellt förvärv redan före förvärvet ensam ett

bestämmande inflytande på företaget och förvärvet därför endast

förstärker detta inflytande anses förvärvet inte leda till ett bestämmande

inflytande i företaget. Detsamma gäller vid totala förvärv där såväl det

förvärvande som det förvärvade företaget redan före förvärvet ingick i

samma ekonomiska enhet.

Förvärv av optioner, konvertibla skuldebrev eller teckningsrättsbevis

avseende aktier utgör inte i sig företagsförvärv i lagens mening. Först när

rättigheterna utnyttjas föreligger ett företagsförvärv under förutsättning

att aktieförvärvet leder till ett bestämmande inflytande över företaget. På

samma sätt som gällde enligt ÄKL omfattar förvärvsbegreppet bara

förvärv av företag som bedriver verksamhet inom landet eller av rörelser

som bedrivs här. Förvärv av företag som bedriver sin verksamhet endast

utomlands eller av rörelser som bedrivs endast utomlands omfattas

inte av bestämmelsens tillämpningsområde, detta oavsett om det

förvärvande företaget är svenskt eller inte. I fråga om fusioner och

partiella förvärv medför kravet på verksamhet eller rörelse inom landet

att förvärvet eller fusionen endast anses som ett företagsförvärv i lagens

mening om förvärvaren får del av den verksamhet eller rörelse som

bedrivs inom landet. Det förvärvade företaget behöver inte självt bedriva

verksamhet inom landet utan det är tillräckligt att ett företag vari det

förvärvade företaget har ett bestämmande inflytande bedriver sådan

verksamhet för att det skall föreligga ett företagsförvärv i lagens mening.

Allmänt om begreppet gemensamt företag (joint venture)

I den svenska doktrinen har begreppet joint venture i

associationsrättslig mening definierats som ett avtal om samverkan

mellan ett eller flera företag genom ett särskilt bolag, aktiebolag eller

handelsbolag. Denna samarbetsform kallas också gemensamt företag.

Samriskföretag är en annan benämning. Någon allmängiltig eller enhetlig

definition av begreppet gemensamt företag framträder dock varken i

svensk eller utländsk rätt. Liksom många andra juridiska begrepp skiljer

sig begreppets betydelse inte bara mellan olika rättsordningar, utan i

många fall också beroende på syftet med definitionen. I vissa

rättsordningar utgör ett gemensamt företag en särskild juridisk person

medan det i andra rättsordningar endast är en benämning på affärsmässigt

samarbete. En vid tolkning av begreppet gemensamt företag innefattar

nästan alla former av affärsmässigt samarbete mellan individer, företag

och, i vissa fall, myndigheter.

Avsaknaden av en klar och entydig definition av begreppet gemensamt

företag medför att det i vissa fall kan vara svårt att avgränsa denna

speciella samarbetsform från andra former av samarbete. Allmänt torde

ett gemensamt företag kunna beskrivas som en av två eller flera parter

gemensamt bedriven verksamhet. Denna verksamhet kan exempelvis ha

sin grund i ett samarbetsavtal mellan parterna och bedrivas under mer

lösliga former eller äga rum i ett av parterna gemensamt bildat och ägt

bolag. Även andra former av gemensamma företag kan förekomma. Det

mest frekventa torde vara att den gemensamma verksamheten bedrivs

inom ramen för ett nybildat eller befintligt bolag. Ofta har parterna ingått

någon form av avtal som närmare reglerar den gemensamma

verksamhetens inriktning, organisation och rättsliga form, parternas

eventuella kapitaltillskott eller andra bidrag till den gemensamma

verksamheten. Innebörden av begreppet gemensamt företag torde också

förutsätta att parterna tillsammans kontrollerar verksamheten. Gemensam

kontroll kan sägas föreligga då parterna måste vara överens för att kunna

fatta beslut i fråga om den gemensamma verksamheten. Gemensam

kontroll kan t.ex. utövas inom ramen för ett aktieägaravtal, vilket

närmare reglerar förutsättningarna och villkoren för den gemensamma

kontrollen.

KL och begreppet gemensamt företag

Varken lagtexten eller lagmotiven till KL behandlar närmare frågan om

lagens tillämpning på gemensamma företag. I lagmotiven uttalas

emellertid att begreppet företagsförvärv skall ges samma innebörd som

enligt ÄKL. I lagmotiven till den lagen anfördes i fråga om s.k. joint

ventures bl.a.:

 Förvärv av rörelse eller del av rörelse kan förekomma i samband med

s.k. joint ventures. Därmed avses att näringsidkare gemensamt bedriver

viss verksamhet. Ett sådant samarbete kan ske inom ramen för ett tredje

rättssubjekt nybildat eller befintligt som är juridisk person varöver

parterna skaffar sig rådighet genom förvärv av aktier eller andelar. Den

juridiska personens förvärv av tillskjuten egendom räknas därvid som

företagsförvärv. Sker samarbetet mellan parterna i enkelt bolag, utgör

detta inte ett rättssubjekt. Bolaget kan således inte räknas som ägare

och alltså inte heller som förvärvare av bolagstillgångarna, dvs. de

tillgångar som enligt bolagsmännens avtal skall användas för

bolagsändamål eller som har tillförts under bolagets verksamhet. Dessa

tillgångar anses alltså tillhöra de enskilda bolagsmännen som därvid kan i

större eller mindre utsträckning individuellt vara ägare till del av

tillgångarna, när bolagsavtalet inte innebär annat. Men det kan också vara

så att äganderätten inte tillkommer bolagsmännen individuellt utan

gemensamt. Här kan vara fråga om samäganderätt efter bestämda

bråkdelar till viss egendom. Dock kan det även förhålla sig så att

bolagstillgångarna eller viss del av dessa utgör en av olika objekt

sammansatt förmögenhetsmassa som är föränderlig till innehåll och

omfattning. Bolagsmans rätt är då att uppfatta som en andelsrätt i den

varierande förmögenhetsmassan i dess totalitet. Här föreligger en

egendomsgemenskap mellan bolagsmännen. Om individuell egendom

t.ex. del av rörelse i fall som de nu nämnda övergår till att ägas av

bolagsmännen gemensamt med samäganderätt eller i

egendomsgemenskap, sker ett företagsförvärv i konkurrenslagens

mening.

Accessoriska begränsningar

Ett avtal om företagsförvärv kan utöver de för förvärvet grundläggande

avtalsvillkoren även innehålla vissa andra avtalsvillkor med

konkurrensbegränsande verkan, t.ex. konkurrensklausuler eller inköps-

och leveransavtal, som inskränker avtalsparternas handlingsfrihet på

marknaden, men som är nödvändiga för förvärvet, s.k. accessoriska

begränsningar. Varken i KL eller i motiven till lagen behandlas frågan

om hur accessoriska begränsningar skall bedömas i samband med

prövningen av företagsförvärv.

Regeln om förbud mot företagsförvärv

I 34 § KL anges att företagsförvärv i vissa fall kan förbjudas.

Bestämmelsen lyder:

Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket förbjuda ett

företagsförvärv som omfattas av anmälningsskyldighet enligt 37 § eller

som har anmälts frivilligt enligt vad som anges där.

Ett förvärv skall förbjudas,

1. om det skapar eller förstärker en dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv konkurrens på den svenska marknaden eller

på en avsevärd del av den, och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett på en

svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon

annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I sådana

fall får förvärvaren i stället åläggas att avyttra det som har förvärvats.

Dominansbegreppet

Enligt 34 § KL får ett ingripande mot ett företagsförvärv ske endast om

förvärvet skapar eller förstärker en dominerande ställning på marknaden.

Kravet på dominerande ställning överfördes från ÄKL i syfte att

begränsa förvärvskontrollens räckvidd. Begreppet dominerande ställning

har samma innebörd som vid tillämpning av bestämmelsen om missbruk

av dominerande ställning och knyter an till den tolkning av begreppet

som kommit till uttryck i EG-rätten.

En dominerande ställning kan beskrivas som en stark ekonomisk

ställning hos ett företag som gör det möjligt för företaget att hindra att

effektiv konkurrens upprätthålls på marknaden genom att medge

företaget att i avsevärd utsträckning agera oberoende av sina

konkurrenter och kunder och i sista hand konsumenterna. Vid

bedömningen av om en dominerande ställning föreligger utgör företagets

marknadsandel en viktig omständighet. En hög marknadsandel får

mindre betydelse om företaget möter konkurrens från ett eller flera andra

företag med stor marknadsandel.

I EG-rättslig praxis har en marknadsandel som understiger trettio

procent inte ansetts tyda på en dominerande ställning annat än vid

förekomsten av exceptionella omständigheter. Även marknadsandelar på

mellan trettio och fyrtio procent anses ligga under den nivå som tyder på

dominans. Marknadsandelar på över fyrtio procent anses däremot

innebära tydliga tecken på dominans. En marknadsandel på femtio

procent anses innebära presumtion för att en marknadsdominerande

ställning föreligger. En marknadsandel överstigande sextiofem procent

utgör presumtion för att en mycket stor marknadsdominans föreligger.

Presumtionen torde vara svår att motbevisa, särskilt om de

konkurrerande företagen är relativt små eller av mindre betydelse.

Bestämmelserna om företagsförvärv är tillämpliga även på en koncern

eller en grupp av företag som utgör en ekonomisk enhet, och som genom

ett företagsförvärv skapar eller förstärker en dominerande ställning. Om

det förvärvande företaget ingår i en grupp företag som mist sin inbördes

självständighet, skall gruppens marknadsställning beaktas. Företag kan

hållas samman av att de ingår i en koncern eller att en fysisk person äger

aktier i olika företag. En sammanhållande koppling kan även bestå i

sådan finansiell makt över en grupp företag som i det väsentliga berövar

dem deras självständighet eller kontrollen över råvaruleveranser eller i

andra förhållanden med motsvarande verkningar.

Det är förvärvets påverkan på konkurrensen på den relevanta

marknaden som bedöms. I den meningen gäller samma marknadsbegrepp

som vid tillämpningen av 19 §. En skillnad i förhållande till 19 § när det

gäller bestämmande av relevant marknad är att det här är fråga om den

svenska marknaden i dess helhet eller en avsevärd del av den. Den

relevanta marknaden måste således utgöra hela eller en relativt stor del

av landet, t.ex. ett landskap eller ett län. Den geografiska utbredningen

kan dock vara mindre om den relevanta marknaden omfattar en

betydelsefull del av befolkningen, t.ex. storstadsregionerna.

Väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller utvecklingen

av en effektiv konkurrens

För att ett ingripande mot ett företagsförvärv skall ske krävs förutom att

förvärvet skapar eller förstärker en dominerande ställning även att denna

ställning väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv konkurrens på den svenska marknaden eller

en väsentlig del av den. Rekvisitet väsentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller utvecklingen av en effektiv konkurrens

uttrycker innebörden av det s.k. konkurrenstestet, dvs. bedömningen av

förvärvets negativa påverkan på konkurrensen. Omständigheter av

betydelse vid denna prövning är bl.a. marknadens struktur, förekomsten

av faktisk eller potentiell konkurrens från företag som är belägna i och

utanför landet, berörda företags marknadsställning och deras ekonomiska

och finansiella styrka, leverantörernas och konsumenternas

valmöjligheter och deras tillgång till leveranser och marknader, rättsliga

och andra hinder för inträde på marknaden, utvecklingen av tillgång och

efterfrågan på de aktuella varorna och tjänsterna, avnämarintressen i

mellanliggande och slutliga distributionsled samt utvecklingen av

tekniskt och ekonomiskt framåtskridande.

I motiven framhålls särskilt faran för att företagen på marknader med

duopol, oligopolmarknader eller annan väsentlig koncentration skall

kunna agera samordnat. Dessa marknader innehåller få aktörer och ett

otillåtet samarbete på sådana marknader torde vara lättare att upprätthålla

och dölja än på andra marknader. Även utan kontakter sinsemellan kan

företag om de är få agera samordnat genom ett medvetet parallellt

förfarande. Särskilt på oligopolmarknader med homogena produkter kan

oligopolisterna samordna sina beteenden, t.ex. i form av parallell

prissättning på en nivå som överstiger konkurrensnivån. Dessa faktorer

bör enligt motiven beaktas särskilt vid prövningen av förvärv som sker

på marknader med få aktörer. Ett moment i denna prövning blir därvid att

bedöma den marknadsmakt som företagen utövar tillsammans.

När det gäller ett förstärkande av en redan dominerande ställning kan

även ett förvärv av en mindre aktör på marknaden påverka konkurrensen

på ett mycket negativt sätt. I ett sådant läge bör enligt motiven särskilt

beaktas det mindre företagets utvecklingsmöjligheter på sikt och bidrag

till en bättre balanssituation på marknaden.

Skadligt från allmän synpunkt

Utöver att det skall vara fråga om ett väsentlig hämmande av

konkurrensen krävs att detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän

synpunkt. Även om ett väsentligt hämmande av konkurrensen normalt

torde sammanfalla med skadligt från allmän synpunkt så är det, enligt

vad som uttalas i motiven, inte möjligt att ha ett system där varje

företagsförvärv som medför att konkurrensen hämmas väsentligt skall

förbjudas. Ett förvärv kan nämligen under vissa förhållanden hämta sitt

försvar i omständigheter som medför positiva effekter från

samhällsekonomisk synpunkt.

En sådan situation kan enligt motiven uppstå vid ett företagsförvärv

som påtagligt hämmar konkurrensen på ett sätt som kan försvaga

konkurrenstrycket i kanske betydande grad. Å andra sidan uppnås genom

just förvärvet ett ekonomiskt värde på grund av en rationellare

produktion. Ett förvärv kan också utgöra ett led i en

strukturrationalisering som är nödvändig för att ett företag skall kunna

stärka sin konkurrenskraft på den internationella marknaden. Det blir här

fråga om avvägning mellan två faktorer. Mot företagets behov av en stark

hemmabas och stordriftsfördelar m.m., vilket visserligen hämmar

konkurrensen på den svenska marknaden men som i ett längre och vidare

perspektiv kan ha positiva effekter för konkurrensen och

samhällsekonomins utveckling i landet, kan stå kravet på en väl

fungerande hemmamarknad som gynnar nya svenska företag att växa

upp. I den samlade bedömningen skall också beaktas om förvärvaren har

möjlighet att vinna skalfördelar i fråga om produktion, forskning och

utveckling och marknadsföring genom samarbetspartner utomlands eller

förvärv av företag utanför landet. Vid prövningen bör man enligt motiven

inte bara utgå från den aktuella marknadssituationen utan också väga in

sådana förväntade framtida förändringar av marknadsbilden som

exempelvis en avreglering av en bransch kan medföra. Men även andra

allmänna intressen kan ha en sådan styrka att man måste väga dem mot

det samhällsekonomiska intresset av en effektiv konkurrens när man

prövar ett företagsförvärv. Det gäller framför allt intresset av att skydda

liv, hälsa och säkerhet. Enligt motiven torde exempelvis nationella

säkerhets- och försörjningsintressen kunna vara av den digniteten att rent

konkurrensrättsliga aspekter i det enskilda fallet får vika. Prövningen av

ett företagsförvärv bör således inte bara avse förvärvets omedelbara

effekter på konkurrensen utan utgå från en helhetsbedömning där

konkurrensfaktorer får vägas mot andra allmänna intressen av särskilt

viktig art. Vid denna vägning har de långsiktiga verkningarna en mycket

stor betydelse.

Kontrollområdet och anmälningsreglerna

Förvärv där de berörda företagen tillsammans har en årsomsättning som

överstiger fyra miljarder kronor skall, med vissa undantag, anmälas till

Konkurrensverket.

Verket får väcka talan om att ett företagsförvärv som omfattas av

anmälningsskyldighet enligt 37 § KL, eller som har anmälts frivilligt

enligt vad som anges där, skall förbjudas. Förbud meddelas av

Stockholms tingsrätt.

Den närmare omfattningen av anmälningsskyldigheten vid

företagsförvärv anges i 37 § KL. I paragrafens första stycke anges att ett

företagsförvärv skall anmälas till Konkurrensverket av någon som är part

i förvärvsavtalet, om de berörda företagen tillsammans har en omsättning

föregående räkenskapsår som överstiger fyra miljarder kronor. I andra

stycket anges att om förvärvaren ingår i en grupp som består av flera

företag som har gemensamma ägarintressen eller som hålls samman på

något annat sätt, skall gruppens sammanlagda årsomsättning anses som

förvärvarens årsomsättning.

I fråga om nivån på kontrollen av företagsförvärv uttalades i

lagmotiven till 1993 års konkurrenslag att kontrollen bör ses som en

undantagsåtgärd. Endast vissa större företagsförvärv bör enligt motiven

kunna bli föremål för samhällets prövning. Som en rimlig avvägning,

framhölls det, bör kontrollen endast omfatta sådana förvärv där de

berörda företagen tillsammans har en årsomsättning som överstiger fyra

miljarder kronor. Vidare framhölls att ett ingripande endast bör ske när

förvärvet kan antas leda till mer påtagligt skadliga effekter i ett

långsiktigt perspektiv. Avgörande är härvid om förvärvet kan antas leda

till ett väsentligt minskat konkurrenstryck eller om konkurrensen sätts ur

spel.

Genom en lagändring, som trädde i kraft den 1 juli 1997, undantas från

den tidigare generella anmälningsskyldigheten sådana företagsförvärv

där det förvärvade företagets omsättning föregående räkenskapsår

understiger 100 miljoner kronor. Trots att omsättningen understiger detta

belopp, får Konkurrensverket i ett enskilt fall ålägga en part i att

förvärvsavtal att anmäla förvärvet, när detta är påkallat av särskilda skäl.

En part i ett förvärvsavtal har dessutom alltid rätt att frivilligt anmäla ett

sådant förvärv till Konkurrensverket.

Ett företagsförvärv skall anmälas av någon som är part i

förvärvsavtalet. I lagmotiven till 1993 års konkurrenslag anges att

närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i en anmälan

meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Konkurrensverket. Härvid framhålls att det i fråga om vissa typer av

företagsförvärv dvs. sådana förvärv som normalt inte kan anses ha så

stor betydelse för konkurrensen inte föreligger hinder mot att en mindre

långtgående skyldighet att lämna uppgifter bör kunna förekomma. Vidare

uttalas att en anmälan inte kan anses vara gjord innan alla uppgifter som

krävs har kommit in till Konkurrensverket.

I 2 § konkurrensförordningen (1993:173) anges att en anmälan enligt

37 § konkurrenslagen skall göras skriftligen.

Med stöd av bemyndigandet i 3 § samma förordning har

Konkurrensverket utfärdat bindande föreskrifter om vilka uppgifter som

skall lämnas för att en fullständig anmälan skall anses föreligga.

Konkurrensverket kan i enskilda fall besluta om undantag från

föreskrifterna.

En anmälan anses gjord först när alla uppgifter som krävs enligt

anvisningarna till blankett K 2 har kommit in till verket.

Prövningsförfarandet m.m.

Konkurrensverket får besluta att genomföra en särskild undersökning av

ett företagsförvärv som har anmälts. Ett sådant beslut meddelas inom

trettio dagar från det anmälan kom in till Konkurrensverket. Under denna

frist får den som är part i förvärvsavtalet inte vidta några åtgärder för att

fullfölja förvärvet.

Talan om förbud eller åläggande får bara väckas efter beslut om

särskild undersökning. En sådan talan skall väckas inom tre månader från

beslutet. Stockholms tingsrätt får på begäran av Konkurrensverket

förlänga fristen med högst en månad i sänder, om parterna i

förvärvsavtalet eller, om förvärvet har skett på det sätt som anges i 34 §

tredje stycket, förvärvaren samtycker till det eller det finns synnerliga

skäl.

I motiven till 1993 års konkurrenslag anges att ett nära samband med

tidsfristerna har möjligheten att i interimistiskt beslut förhindra

fullföljandet av ett förvärv.

KL innehåller även bestämmelser om interimistiskt förbud. Regeln

innebär att om det är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre

än den olägenhet som åtgärden medför, Stockholms tingsrätt får på

yrkande av Konkurrensverket för tiden till dess en fråga om förbud

eller åläggande slutligt har avgjorts förbjuda parterna i ett avtal om

företagsförvärv att fullfölja förvärvet. Ett sådant beslut får inte meddelas

utan att parterna i förvärvsavtalet eller, om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket, förvärvaren fått tillfälle att yttra sig. Om

det finns synnerliga skäl får dock ett sådant beslut meddelas.

4.3 Översikt beträffande förvärvsutvecklingen och

tillämpningen av förvärvsreglerna

Samgåenden mellan företag och förvärv av företag har varit ett

utmärkande drag i det svenska näringslivets utveckling alltsedan

aktiebolaget blev den dominerande formen för företagarverksamhet i

större skala. Successiva sammanslagningar av mindre företag och

tillverkningsenheter lade redan vid sekelskiftet grunden till flera av våra i

dag största industriföretag och denna utveckling har under senare

decennier med varierande intensitet fortsatt och periodvis präglat det

svenska näringslivet. Den svenska utvecklingen är i detta avseende inte

anmärkningsvärd utan företagssamgåenden och företagsförvärv utgör ett

karakteristiskt drag i näringslivets utveckling i de flesta industriländer.

Förvärvsaktiviteten brukar ofta beskrivas i termer av förvärvsvågor som

under olika tidsperioder dragit fram över och förändrat

näringslivsstrukturen i olika länder.

En första våg av förvärv och samgåenden brukar dateras till

sekelskiftet, en andra våg till 1920-talet, en tredje till 1960-talet och en

fjärde våg till 1970-talets senare hälft och 1980-talet. Detta tidsmässiga

mönster är särskilt uttalat i Förenta staterna, men kan i likartad form

också iakttagas i Storbritannien och vissa andra i europeiska länder,

däribland Sverige.

Den ekonomiska forskningen har inte lämnat några entydiga och

allmänt accepterade förklaringar till dessa fluktuationer i förvärvs-

aktiviteten eller varför förvärvsaktiviteten under vissa tidsperioder varit

mer intensiv än under andra perioder.

På makronivå anförs i stället teorier om vilka faktorer som

gemensamt för hela eller stora delar av näringslivet skapar de på

mikronivå nödvändiga betingelserna för företagsförvärv. Flera studier på

makronivå har påvisat ett positivt samband mellan den allmänna

ekonomiska aktiviteten i samhället och antalet företagsförvärv. Ett

positivt samband har också fastställts mellan den allmänna

kursutvecklingen på aktiemarknaden och förvärvsaktiviteten i

näringslivet. Dessa studier till trots anses frågan om förvärvsvågornas

orsaker alltjämt vara ett olöst problem inom den ekonomiska

forskningen.

Företagsförvärv under perioden 1970 1988

Den ökade förvärvsaktivitet som kunnat konstateras för 1960-talets sista

år fortsatte under 1970-talets första hälft. Under perioden 1970 1988

genomfördes drygt 12 000 företagsförvärv i det svenska näringslivet. Det

årliga antalet företagsförvärv i hela näringslivet ökade successivt från

drygt 300 år 1970 till drygt 800 år 1975, för att under decenniets senare

del ligga på en något lägre nivå, omkring 600 förvärv per år.

Under 1980-talets första år ökade förvärvsaktiviteten åter och år 1983

registrerades drygt 1 000 förvärv. Därefter gick det årliga antalet förvärv

tillbaka. År 1988 genomfördes i svenskt näringsliv 694 företagsförvärv.

Flertalet förvärv avsåg sysselsättningsmässigt små företag och det är i

allt väsentligt den typen av förvärv som förklarar de antalsmässiga

fluktuationerna i förvärvsaktiviteten mellan olika år. Det föreligger inte

något entydigt samband mellan antalet förvärv och antalet anställda som

under olika år berörts av förvärven. En uppgång i antalet förvärv har vid

flera tillfällen sammanfallit med en nedgång i antalet anställda som

berörts av förvärven och vice versa. Under den senare delen av 1980-talet

har antalet anställda i förvärvade företag flerdubblats trots att en påtaglig

tillbakagång i antalet förvärv ägt rum. Förvärven har således kommit att

omfatta, genomsnittligt sett, allt större företag. Det sammanlagda antalet

anställda i de företag som var föremål för förvärv under perioden 1970-

1988 uppgick till 1 296 000.

Det kan även observeras att de allra flesta förvärv avser företag med ett

mycket begränsat antal anställda, medan den sysselsättningsmässiga

effekten av förvärven i allt väsentligt är hänförligt till ett förhållandevis

litet antal förvärv av storföretag.

Fördelas storföretagsförvärven över tiden framkommer en svag

antalsmässig dominans för perioden efter år 1980 och under 1980-talets

senare år kom företagsförvärven i påtagligt ökad utsträckning att omfatta

storföretag. Under år 1988 genomfördes 48 förvärv av storföretag, vilka

tillsammans hade drygt 200 000 anställda. Antalet anställda i de

förvärvade storföretagen var också genomsnittligt sett väsentligt högre

under 1980-talet än under periodens tidigare del. Under perioden 1980 -

1988 uppgick det årliga genomsnittet till 59 000 anställda, medan

motsvarande antal under perioden 1970 - 1979 var knappt hälften så

stort, omkring 25 000 anställda.

Företagsförvärv under 1990-talet

Någon officiell statistik avseende företagssamgåenden och

företagsförvärv under 1990-talet föreligger inte. Statistik, baserad på

uppgifter om kända företagsförvärv, finns att tillgå från näringslivet.

Denna statistik är emellertid inte heltäckande.

Företagssammanslagningar och företagsförvärv med utgångspunkt i

marknads- och produktmässiga samband.

Företagssamgåenden och företagsförvärv kan klassificeras med

utgångspunkt i marknads- och produktmässiga samband mellan de

berörda företagen, varvid följande kategorier kan urskiljas:

 horisontella förvärv företagen är verksamma på samma geografiska

marknader med samma produkter.

 komplementära förvärv företagen är verksamma på samma

geografiska marknader med likartade produkter.

 marknadsutvidgande förvärv företagen är verksamma på olika

geografiska marknader, men med samma produkter.

 vertikala förvärv företagen har ett produktmässigt samband, men är

verksamma inom olika led i produktions- och distributionskedjan.

 konglomeratförvärv företagen saknar såväl produktmässigt som

marknadsmässigt samband.

Statens pris- och konkurrensverk (SPK) genomförde på uppdrag av

ägarutredningen en klassificering av angivet slag för de 364

storföretagsförvärv som ägde rum i svenskt näringsliv under perioden

1970 1988.

Klassificeringen gav vid handen att 141, eller drygt en tredjedel, av de

364 storföretagsförvärven avsåg företag verksamma på samma

geografiska marknader med samma produkter, s.k. horisontella förvärv.

Till kategorin komplementära förvärv, vilka ofta kan vara svåra att skilja

från de horisontella förvärven, hänfördes 80 av de 364

storföretagsförvärven.

Ärenden enligt konkurrenslagen

Utredningen har redovisat att 963 företagsförvärv anmäldes till

Konkurrensverket under perioden den 1 juli 1993 - den 30 juli 1997.

Dessa fördelades enligt följande.

1993 64 (endast andra halvåret)

1994 207

1995 260

1996 308

1997 124 (endast första halvåret)

Flest anmälda förvärv återfinns inom branscherna Övriga tjänster,

Handel samt Industri -verkstad.

I 33 fall av dessa beslutade verket om särskild undersökning. I 10 fall

gjordes s.k. frivilligt åtagande.

Beträffande senare statistik inkom det enligt verkets årsredovisningar

(totalt) 224 anmälningar under 1997 och 156 under 1998. Enligt

utredningen anmäldes 76 förvärv under andra halvåret 1997 (efter

lagändringen 1 juli 1997). Under 1998 gjorde verket tre särskilda

undersökningar. En av dessa ledde till åtaganden och i ett fall

genomfördes inte förvärvet. Därutöver lämnades åtaganden i två

förvärvsärenden redan under den inledande 30-dagarsfristen.

Verket har väckt talan i tre fall med yrkande om att förvärvet skall

förbjudas enligt 34 § KL. Talan har två fall ogillats av Stockholms

tingsrätt (Konkurrensverket mot Skandinaviska Filmlaboratorier Holding

AB m.fl. samt Konkurrensverket mot Optiroc Group AB). Den senare

domen överklagades av verket till Marknadsdomstolen. Domstolen

lämnade verkets överklagande utan bifall. Beträffande det tredje fallet

gjorde företaget ett åtagande sedan verket väckt talan i Stockholms

tingsrätt (Konkurrensverket mot Selecta AB). Efter att verket justerat sin

talan biföll tingsrätten verkets talan och ålade företaget vid vite att

fullgöra sitt åtagande.

5 Regeringens förslag till regler om prövning

av företagskoncentration

5.1 Behovet av kontrollregler på området

Regeringens bedömning: Konkurrensrättsliga regler om kontroll av

företagsförvärv bör finnas även i fortsättningen och prövningen bör

utvidgas till att omfatta företagskoncentrationer.

Utredningens bedömning: Utredningen har undersökt det empiriska

underlaget för en utvärdering av konkurrensrättsliga regler om kontroll

av företagskoncentration och konstaterar att det är magert. De

regelsystem som nu gäller i skilda länder synes i huvudsak vara grundade

på allmänna ekonomiska teorier och överväganden om risker med

koncentrationen i näringslivet. Förvånansvärt få undersökningar i

ekonomisk-vetenskapliga former av själva regelsystemen, deras

tillämpning och effekter finns att tillgå. Utredningen har inte funnit några

definitiva svar på frågorna om samhällsekonomiska verkningar av olika

kontrollsystem i tillgängligt vetenskapligt material.

Utredningen har försökt belysa den ekonomisk-vetenskapliga,

teoretiska och erfarenhetsmässiga grunden för regler om

förvärvskontroll. Detta har skett främst genom expertstudier. Studierna,

som bl.a. avser effekter av de svenska regler om förvärvskontroll som har

funnits sedan 1982, bestyrker att företagskoncentrationer i vissa fall har

effekter som bör motverkas från allmän synpunkt. Som helhet ger

studierna emellertid också en klar bild av att det är mycket svårt att ange

allmängiltiga grunder och preciserade regler för en förvärvsprövning.

Många olika förhållanden i de enskilda fallen måste beaktas vid en

bedömning av om det kan finnas anledning för konkurrensmyndigheterna

att ingripa och hur detta i så fall bör ske, anför utredningen ytterligare.

Frågorna om företagskoncentration och om grunden till lagregler för

kontroll av denna koncentration har mera utförligt behandlats i tidigare

lagstiftningssammanhang. Det material som genom expertstudierna och i

övrigt har kommit fram under utredningen ger, enligt utredningen,

ytterligare stöd för uppfattningen att lagregler om kontroll av

företagskoncentrationer behövs. Även om det ekonomisk-vetenskapliga

underlaget för lagstiftningen inte är helt klargörande, måste antas att

kontrollregler har betydande positiva effekter genom att

koncentrationsåtgärder som är klart olämpliga från konkurrenssynpunkt

kan förhindras. Reglerna kan i detta avseende även ha en betydelsefull

preventiv effekt.

Den ekonomiska bakgrunden till lagstiftningen har knappast förändrats

väsentligt under senare år. Den viktigaste förändringen är sannolikt den

alltmer ökande internationaliseringen, bl.a. genom att Sverige blivit

medlem i Europeiska unionen, men även genom den mera allmänna s.k.

globaliseringen. Dessa förändringar talar snarast för att nationella regler

bör få minskad betydelse och att kontroll i högre grad bör utövas enligt

internationella regelsystem. Det är dock tveksamt i vad mån sådana

system kan på ett effektivt sätt ersätta nationella regler i fråga om mera

lokalt begränsade marknader. I varje fall har inte marknadsintegrationen,

eller uppbyggnaden av EG:s eller andra internationella regler, ännu nått

ett stadium då detta är aktuellt. Till stöd för lagregler om kontroll av

företagskoncentrationer kan också åberopas den internationella

utvecklingen i fråga om lagstiftning på området. Allt flera länder inför

kontrollregler av detta slag, och de för EG gemensamma reglerna

utvecklas fortlöpande och tillämpas också på ett verkningsfullt sätt.

Denna tillämpning bygger i viss mån på att det finns liknande nationella

regelsystem i medlemsländer.

De skäl som, enligt utredningen, kan anföras mot lagregler om kontroll

av företagskoncentrationer torde i huvudsak vara den generella oklarhet

som finns beträffande lagstiftningens verkningar, särskilt osäkerheten om

vilka effekter på näringslivets struktur som i det enskilda fallet kommer

att följa av att en koncentrationsåtgärd förbjuds respektive tillåts. Till

detta kommer svårigheterna att i de enskilda fallen göra de

framtidsinriktade ekonomiska bedömningar som måste ankomma på de

tillämpande organen.

Också de kostnader som ett kontrollsystem innebär för det allmänna

och för näringslivet kan anföras som skäl mot en lagstiftning.

Utredningens slutliga bedömning är att nu angivna skäl mot lagregler

om koncentrationskontroll dock knappast väger så tungt att de bör leda

till en annan principiell syn på lagstiftningsfrågan än den som ligger till

grund för KL. Slutsatsen blir alltså att regler om kontroll av

företagskoncentrationer alltjämt skall ingå i KL. Med hänsyn till den

osäkerhet som råder om de ekonomiska bedömningarna och effekterna

av olika ingripanden bör dock prövningen gälla endast större

koncentrationer. Vidare bör ingripanden ske bara i fall som har stor

ekonomisk vikt från samhällssynpunkt och där bedömningen är relativt

säker. Dessa principer torde inte avvika väsentligt från dem som ligger

till grund för KL:s nuvarande regler om kontroll av företagsförvärv.

Remissinstanserna: Svenska Bankföreningen, Posten AB och

Konsumentverket delar bedömningen att en konkurrensrättslig kontroll av

företagsförvärv alltjämt behövs. Konkurrensverket, Finansinspektionen,

Marknadsdomstolen, Stockholms tingsrätt och Lagerlöf sådana åtgärder får

inte försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden vad

gäller varor som inte är avsedda för militärändamål. Enligt regeringens

mening bör det svenska kontrollsystemet inbegripa en likartad

behandling i fråga om nationella säkerhetsintressen som den som artikel

296 (f.d. artikel 223) i EG-fördraget ger uttryck för. Vidare finns

anledning att prövningen också ger utrymme för bedömningar i fråga om

en uppkommen företagskoncentration har effekter på väsentliga

nationella försörjningsintressen. Regeringen bedömer på grundval av de

praktiska erfarenheterna att andra allmänna intressen inte aktualiseras.

Det anförda bör med utgångspunkt i konstruktionen i det nu gällande

regelverket utformas så att en företagskoncentration som annars skulle

förbjudas kan tillåtas på grund av de två här specificerade intressena.

Regeringen finner därför att rekvisitet skadligt från allmän synpunkt

bör utgå och ersättas med en ny regel med innebörden att en

företagskoncentration får förbjudas endast om ett förbud kan meddelas

utan att väsentliga nationella säkerhets- eller försörjningsintressen

åsidosätts.

Den närmare utformningen av regeln beskrivs i

författningskommentaren. Här bör dock anmärkas att några

remissinstanser funnit det ändamålsenligt med en bestämmelse som

uttryckligt anger de faktorer som är relevanta vid prövningen av

dominans- och konkurrenskriterierna och som därvid bygger på den i det

föregående redovisade artikeln 2.1. Regeringen anser att dessa faktorer i

sig väl speglar omständigheter som måste uppmärksammas vid nämnda

prövning, även om uppräkningen i artikel 2.1 inte är uttömmande. Att

ange de relevanta omständigheterna i lagtext är dock tekniskt komplicerat

och kan leda till tolkningssvårigheter. Dessa och andra omständigheter

som kan ha betydelse för konkurrensförhållandena får i stället vinna

beaktande i rättstillämpningen vid tolkningen av de nu föreslagna

reglerna.

5.6 Förbudsprövningens omfattning och verkan

5.6.1 Förfaranden som omfattas av koncentrationsprövningen

Regeringens förslag: Prövningen av en företagskoncentration skall ske

enligt konkurrenslagens regler om företagskoncentration.

Konkurrensbegränsningar som har direkt samband med och är

nödvändiga för genomförandet av företagskoncentrationen (accessoriska

begränsningar) omfattas av prövningen av företagskoncentrationen.

Utredningens förslag: Utredningen anger i författningskommentaren till

34 § att s.k. accessoriska begränsningar skall omfattas av prövningen av

en koncentration.

Remissinstanserna: Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] KB anser att det bör komma

till uttryck i författningstexten att accessoriska begränsningar skall

omfattas av prövningen av en koncentration. Baker i sådana fall får

förvärvaren i stället åläggas att avyttra det som förvärvats (34 a § tredje

stycket). I vissa fall kan förbudet ersättas med en skyldighet att avyttra

ett företag eller vidta någon annan konkurrensfrämjande åtgärd (36 §).

Eftersom en företagskoncentration enligt definitionen i 34 § kan ske på

flera olika sätt, vilka också kan kombineras, kan resultatet således bli att

koncentrationen förbjuds till en viss del, men inte till en annan del.

Beträffande den del som inte förbjuds kan dock en annan sanktion

inträda, i form av avyttringstvång. Denna lagtekniska konstruktion synes

onödigt komplicerad. Systemet skulle bli enklare, om i stället sanktionen

innebar att företagskoncentrationen förbjöds i sin helhet, medan däremot

innebörden av förbudet nyanserades. I lagtexten skulle då först kunna

anges att företagskoncentrationen skall förbjudas (34 a §) och därefter

beskrivas vad förbudet faktiskt innebär beträffande olika typer av

rättshandlingar (35 §). Huvudregeln skulle därvid vara ogiltighet och

undantaget - beträffande förvärv på börs etc - ett åläggande att avyttra det

som förvärvats. Detta skulle innebära att tredje stycket i 34 a § fick utgå

för att flyttas till 35 § som kunde få t.ex. följande lydelse:

"Ett förbud mot en företagskoncentration innebär att den eller de

rättshandlingar varigenom företagskoncentrationen, på det sätt som anges

i 34 §, ägt rum därefter blir ogiltiga. Detta gäller dock inte sådana

rättshandlingar som utgörs av förvärv på en svensk eller utländsk börs,

en auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad eller

genom inrop på exekutiv auktion. I sådana fall får förvärvaren i stället

åläggas att avyttra det som har förvärvats."

Sker en ändring i enlighet med detta förslag erfordras följdändringar i 39

§ andra stycket, 41 § andra stycket och 42 § första stycket, på det sättet

att hänvisningarna till "34 a § tredje stycket" ersätts med hänvisningar till

"35 § andra meningen".

34 b §

Enligt första stycket skall i den utsträckning bildandet av ett gemensamt

företag har till syfte eller får till resultat att samordna

konkurrensbeteendet hos företag som förblir självständiga, vid

prövningen av fråga om förbud enligt 34 a § andra stycket mot en

företagskoncentration samordningen bedömas enligt 6 och 8 §§. Särskilt

den allmänna motiveringen ger anledning till viss tvekan om den avsedda

innebörden av denna bestämmelse. Eftersom den grundläggande

förutsättningen är att det är fråga om förbud enligt 34 a § andra stycket

måste företagskoncentrationen som sådan, dvs. bildandet av ett

gemensamt företag som på varaktig basis fyller en självständig enhets

samtliga funktioner, prövas enligt 34 a §. Detta framgår tydligare av EG-

förordningen (artikel 2.4) som talar om "bildandet av ett gemensamt

företag som utgör en koncentration enligt artikel 3". Lagrådet förordar att

för större tydlighets skull efter orden "gemensamt företag" läggs till ",

som utgör en företagskoncentration enligt 34 §,".

Däremot framstår det för Lagrådet som oklart, vilka verkningarna blir av

att ingående moment av samordnat konkurrensbeteende hos företag som

förblir självständiga enligt första stycket skall bedömas enligt 6 och 8 §§.

Såvitt framgår av tredje stycket skall bedömningen göras enligt

förfarandereglerna för koncentrationsprövningen. Det är ovisst om det

kan vara fråga om sådana begränsningar som har direkt samband med

och är nödvändiga för genomförandet av den anmälda

företagskoncentrationen och om i så fall hela koncentrationen kan på

grund av bestämmelserna i 6 § förbjudas eller åläggande ges enligt 36 §.

Enligt Lagrådets mening måste innebörden av bestämmelserna i första

och tredje styckena utvecklas ytterligare under det fortsatta

beredningsarbetet.

35 §

Lagrådet hänvisar till sitt yttrande under 34 a §, där en ny lydelse av

förevarande paragraf föreslagits.

42 §

I andra stycket är det fråga om att ange en tidsfrist med utgångspunkt i

företagskoncentrationen. Därvid används orden "efter det att

företagskoncentrationen ägde rum". Avsikten torde vara att fristen skall

räknas från den tidpunkt då förfarandet avslutades. Därvid kan användas

ordet "uppkom" efter mönster av punkten 3 i övergångsbestämmelserna.

En semantisk fråga är dock om med "företagskoncentrationen" avses det

slutliga resultatet eller, vilket förefaller naturligare (jfr 34 och 35 §§),

själva processen. I det senare fallet bör i stället användas ordet

"fullbordades".

60 §

Med anledning av ändringen i förevarande paragraf uppkommer frågan

om sista stycket i bestämmelsen fått en lämplig utformning. Enligt

förarbetena (prop. 1992/93:56 s. 114) är avsikten att inte bara företag

som gjort anmälan om undantag m.m. utan också t.ex. konkurrerande

företag eller företag i senare eller tidigare säljled som berörs mer direkt

av beslutet skall få överklaga det. Ordet "bara" i bestämmelsen kan

därmed leda fel och bör därför utgå. I stället bör bestämmelsen utformas

på följande sätt: "Ett beslut enligt första stycket 1 3 får överklagas av

företag som berörs av beslutet."

Härutöver bör punkterna 4 och 5 i första stycket byta plats.

Övergångsbestämmelserna

Punkten 3. I fråga om tidpunkten för företagskoncentrationen bör

användas samma terminologi som i 42 §.

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 juni 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:144 Regler om företags-

koncentration

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1997:221.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Tidigare 8 kap. 4 § upphävd genom 1993:25.

 Senaste lydelse 1999:354.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1997:221.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Senaste lydelse 1998:648.

 Lagen omtryckt 1992:1474.

 Tidigare 8 kap. 4 § upphävd genom 1993:25.

 Lydelse enligt prop. 1998/99:72.

Prop. 1998/99:144

3

1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 2

114

1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 3

115

1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 4

125

1

Prop. 1998/99:144

Bilaga 5

130

1

Prop. 1998/99:144

131

1

Prop. 1998/99:144

132

1