Regeringens proposition

2000/01:66

Uppehållstillstånd för adopterade

Prop.

2000/01:66

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 januari 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Maj-Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en bestämmelse om möjligheten att ge

uppehållstillstånd på grund av adoption förs in i utlänningslagen. Vidare

föreslås att utlänningsmyndigheterna alltid skall godta den anknytning som

uppkommit genom ett beslut om adoption som meddelats av svensk domstol och att

svenska domstolar skall inhämta yttrande från Migrationsverket i

adoptionsärenden som rör utomnordiska medborgare som är tolv år eller äldre.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Förslag till lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption 8

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Gällande rätt 9

4.1 Uppehållstillstånd 9

4.1.1 Uppehållstillstånd på grund av anknytning 10

4.2 Adoption 12

4.2.1 Svenska adoptioner 12

4.2.2 Internationella adoptioner 13

4.3 Uppehållstillstånd och svenskt medborgarskap för adopterade 14

5 Internationella överenskommelser 15

5.1 Konventioner och EU-rätt 15

5.2 Utländska förhållanden 17

6 Utredningens undersökningar 18

6.1 Utgångspunkter 18

6.2 Beslutade adoptioner och beviljade uppehållstillstånd 18

6.3 Yttranden från Migrationsverket 19

6.4 Möjligheten för adopterade att få uppehållstillstånd i Sverige 19

7 Regeringens överväganden och förslag 21

7.1 Utgångspunkter 21

7.2 Uppehållstillstånd för underåriga och vuxna adopterade 25

7.3 Adoptionsanknytning som godtas i ett ärende om uppehållstillstånd

30

7.4 Domstolarnas beslutsunderlag 33

7.5 Bättre information 35

8 Genomförande och ekonomiska konsekvenser 37

9 Författningskommentar 38

9.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 38

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption .39

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Uppehållstillstånd för

 adopterade (SOU 2000:32).....................................40

Bilaga 2 Lagförslag i betänkandet Uppehållstillstånd för adopterade

 (SOU 2000:32)...................................................44

Bilaga 3

Remissinstanser...................................................47

Bilaga 4 Lagrådsremissens

lagförslag....................................48

Bilaga 5 Lagrådets

yttrande................................................51

Utdrag ur protokoll från regeringssammanträde

den 25 februari

2001............................................................53

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i utlänningslagen,

2. lag om ändring i lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden

rörande adoption.

2 Förslag till lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 och 5 §§ utlänningslagen (1989:529)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §2

Uppehållstillstånd får ges till

1. en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige

eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller

samborna stadigvarande sammanbott utomlands,

2. en utlänning som är under 18 år och ogift och som är eller har varit

hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här,

2 a. en utlänning som är under 18 år och ogift och som adopterats eller som

avses bli adopterad av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och

som fortfarande är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för

bosättning här, om utlänningen inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet

- har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol,

- gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden

rörande adoption, eller

- gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde

till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella

adoptioner,

3. en utlänning som på något annat sätt än som avses under 1 och 2 är nära

anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den

personen,

3. en utlänning som på något annat sätt än som avses i 1-2 a är nära anhörig

till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstillstånd

för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den personen,

4. en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige,

5. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige,

6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt, och

7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök.

Uppehållstillstånd får också ges till en utlänning som

1. är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige eller har

beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, utan att makarna eller samborna

 stadigvarande sammanbott utomlands, eller

2. har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en

person som är bosatt i Sverige eller som har fått uppehållstillstånd för

bosättning här,

om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att

tillstånd ges.

När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har

meddelats av svensk domstol, skall den anknytning som har uppkommit genom

beslutet godtas i ärendet om uppehållstillstånd.

Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt denna paragraf skall

beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel.

5 §3

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall ha utverkat ett

sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får

inte bifallas efter inresan.

Detta gäller dock inte om

1. utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd här med stöd av 4 a § eller har

rätt till uppehållstillstånd här enligt 3 kap. 4 §,

2. utlänningen av humanitära skäl bör få bosätta sig här,

3. en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 4 §

andra stycket, eller

4. det annars finns synnerliga skäl.

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som sägs i första stycket

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som sägs i första stycket

 om

- om utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 3 eller 4 eller

4 § andra stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i

Sverige, och

- om det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

 för att ge in ansökan där.

- utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 2 a, 3 eller 4 eller 4 § andra

stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige,

och

- det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

för att ge in ansökan där.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Ansökan om adoption prövas enligt svensk lag.

Avser ansökningen barn under aderton år, skall särskilt beaktas, huruvida

sökande eller barnet genom medborgarskap eller hemvist eller på annat sätt har

anknytning till främmande stat och det skulle medföra avsevärd olägenhet för

barnet, om adoptionen ej blir gällande där.

Rätten skall inhämta yttrande från Migrationsverket, när den som adoptionen

avser är utomnordisk medborgare och tolv år eller äldre.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Efter beslut av regeringen i oktober 1999 tillkallade statsrådet Maj-Inger
[REDACTED_EFTERNAMN] f.d. överdirektören Ulla[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare med uppdrag

 att ta ställning till vilken betydelse en adoption av en vuxen person bör ha

vid bedömningen av ett ärende om uppehållstillstånd för den adopterade och även

ta ställning till hur administrativa frågor kring detta skall lösas samt att

utreda vissa likartade frågor som rör adoption av barn. Utredningen, som antog

namnet Utredningen om uppehållstillstånd vid adoption (UD 1999:01), lade i april

 2000 fram betänkandet Uppehållstillstånd för adopterade (SOU 2000:32).

En sammanfattning av betänkandet och utredningens lagförslag finns i bilagorna 1

 och 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 3.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 14 december 2000 att inhämta Lagrådets yttrande över

det lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Lagrådets synpunkter berörs i avsnitten 7.2 och 7.4 samt i

författningskommentaren.

4 Gällande rätt

4.1 Uppehållstillstånd

Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har en principiell rätt till

uppehållstillstånd. Bestämmelser om detta finns i 3 kap. utlänningslagen

(1989:529, UtlL).

Andra möjligheter att få uppehållstillstånd i Sverige regleras i 2 kap. UtlL. De

 bestämmelserna är inte formulerade så att de ger en absolut rätt till

uppehållstillstånd utan i stället anges att uppehållstillstånd får ges under

angivna förutsättningar. I huvudsak gäller de nuvarande reglerna, som finns i 2

kap. 4 § UtlL, sedan den 1 januari 1997 (prop. 1996/97:25, bet. 1996/97:SfU5,

rskr. 1996/97:80). Vissa ändringar trädde i kraft den 1 juli 2000 (prop.

1999/2000:43, bet. 1999/2000:SfU9, rskr. 1999/2000:159).

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall som huvudregel ha

ordnat uppehållstillståndet före inresan hit. När ansökan om uppehållstillstånd

skall prövas skall man vidare beakta om utlänningen kan förväntas föra en

hederlig vandel.

4.1.1 Uppehållstillstånd på grund av anknytning

I 2 kap. 4 § UtlL sägs att uppehållstillstånd får beviljas för en viss närmare

angiven anhörigkrets. I annat fall hade det varit nödvändigt att i lagen göra

undantag för en rad situationer där det - trots att det rör sig om

familjemedlemmar - inte alltid finns skäl att bevilja uppehållstillstånd. När

det gäller familjeåterförening förutsätts att den i Sverige bosatta personen har

 uppehållstillstånd eller är bosatt här utan att behöva tillstånd. En utlänning

som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för en kortare vistelse här

är inte en sådan anhörig som avses i paragrafen (prop. 1996/97:25 s. 285 och

Wikrén/Sandesjö, Utlänningslagen med kommentarer, 1999, s. 65 f.).

Enligt lagstiftning som trädde i kraft år 1997 sänktes åldersgränsen till 18 år

för uppehållstillstånd för ogifta barn som önskar återförena sig med sina

föräldrar. Vidare bedömdes att det var en rimlig avvägning att anhöriga utanför

kärnfamiljen inte skulle beviljas uppehållstillstånd i Sverige i samma

utsträckning som tidigare. Här syftades främst på kategorier som föräldrapar,

ensamstående föräldrar och "sista-länken-fall". Med "sista-länken-fall" avsågs

en person vars samtliga nära släktingar var bosatta i Sverige.

Uppehållstillstånd kan beviljas den som är under 18 år och ogift och som är

eller har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som

har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här (2 kap. 4 § första stycket 2

 UtlL). Regeringen framhöll i prop. 1996/97:25 att minderåriga barn har en

principiell rätt till uppehållstillstånd om någon förälder är bosatt i Sverige.

Utlänningsnämnden har också i ett vägledande avgörande ansett att ett utländskt

barn som är under 18 år och ogift och som är eller har varit hemmavarande barn

till en här i Sverige bosatt legal vårdnadshavare i princip har en ovillkorlig

rätt att få återförena sig med denne här i landet (Utlänningslagen - Vägledande

beslut, UN 342-97). Samlingen av beslut finns tillgänglig via Utlänningsnämndens

 webbplats www.un.se).

Uppehållstillstånd kan också beviljas en nära anhörig som ingått i samma hushåll

 som den i Sverige bosatta personen (2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL). I prop.

1996/97:25 (s. 113) uttalades följande.

"Regeringen bedömer att en rimlig avvägning är att anhöriga utöver kärnfamiljen

i princip skall ha rätt till uppehållstillstånd här endast om de i hemlandet

ingått i samma hushållsgemenskap som den härvarande. En sådan avvägning torde

också ligga i linje med Europadomstolens tolkning av Europakonventionens

stadgande (artikel 8) om skydd för familjelivet även om praxis inte innehåller

någon uttömmande definition av familjebegreppet.

Det kan här röra sig om hemmavarande, ogifta barn över 18 år eller om föräldrar

som i hemlandet tagits om hand av något barn. Särskild hänsyn måste tas till att

 det i många kulturer är mer eller mindre omöjligt för ensamstående kvinnor att

leva i en egen bostad. De är i stället hänvisade till att bo tillsammans med

någon manlig släkting. Det kan därför inte uteslutas att till den krets av

anhöriga som bör beviljas uppehållstillstånd på grund av att de ingått i samma

familjegemenskap kan hänföras exempelvis en äldre, ensamstående faster.

Gemensamt för de släktingar som kan komma i fråga för uppehållstillstånd på

grund av tidigare hushållsgemenskap måste vidare vara att det också finns någon

form av beroendeförhållande, som gör det svårt för släktingarna att leva

åtskilda. Det innebär att det måste krävas att de levt i samma hushåll

omedelbart före den härvarandes flyttning till Sverige och att ansökan om

familjeåterförening görs relativt snart efter det att den härvarande bosatt sig

här. Om dessa förutsättningar inte är uppfyllda torde det vara svårt att visa

att något beroendeförhållande förelegat. Självfallet måste dock hänsyn tas till

att praktiska svårigheter kan ha medfört att det inte varit möjligt för

släktingen utomlands att ge in ansökan om uppehållstillstånd omedelbart efter

det att den härvarande bosatt sig här."

Utlänningar som på annat sätt har särskild anknytning till Sverige kan beviljas

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL. I prop. 1996/97:25

s. 285 sägs att genom den precisering som gjorts i punkterna 1-3 av vilket

släktskap som skall ligga till grund för uppehållstillstånd i Sverige, kan det i

 undantagsfall bli nödvändigt att bevilja uppehållstillstånd med stöd av punkten

 4 för vissa anhöriga som inte helt uppfyller kraven för tillstånd enligt

punkterna 1-3. Det kan exempelvis röra sig om en anhörig till en skyddsbehövande

 som i undantagsfall, när det finns synnerliga skäl, bör kunna beviljas

uppehållstillstånd. Härtill kommer ett uttalande i prop. 1983/84:144 om

utlännings- och flyktingpolitiken s. 75, om att hänsyn i möjlig mån bör tas till

 fall där udda och ömmande omständigheter åberopas. Detta uttalande har ansetts

ha fortsatt giltighet.

Enligt den tidigare lagstiftningen innebar begreppet "annan särskild anknytning

till Sverige" något annat än släktanknytning. Det kunde vara fråga om en

tidigare längre vistelse i Sverige eller om svenskt ursprung. I avsaknad av

förarbetsuttalanden får det antas att någon ändring härav inte varit avsedd (jfr

 Wikrén/Sandesjö, Utlänningslagen med kommentarer, 1999, s. 70).

Före den 1 januari 1997 fick uppehållstillstånd ges till en utlänning som var

nära anhörig till en i Sverige bosatt person. Enligt tidigare praxis hade en

förhållandevis vid krets av anhöriga rätt att invandra till Sverige om de i

hemlandet tillhört samma familjegemenskap som den härvarande eller om det rörde

sig om en anhörig som kunde betecknas som "sista länk", dvs. en person vars

samtliga nära släktingar var bosatta i Sverige. Enligt den tidigare

lagstiftningen och rättstillämpningen kunde adopterade vuxna betraktas som en

s.k. "sista länk" och beviljas uppehållstillstånd på denna grund (jfr

Sandesjö/Björk, Utlänningsärenden - Praxis, 1995, UN-205).

Det huvudsakliga materiella innehållet i 2 kap. 4 § UtlL i dess nu gällande

lydelse har gällt sedan den 1 januari 1997. Vissa ändringar i paragrafen trädde

i kraft den 1 juli 2000 (prop. 1999/2000:43, bet. 1999/2000:SfU9, rskr.

1999/2000:159). Ändringarna har gjorts för att ordningen med uppskjuten

invandringsprövning för den som åberopar en nyligen etablerad anknytning till en

 make, maka, sambo eller blivande sådan, tydligt skall framgå av lagstiftningen.

Regeringen beslutade i maj 2000 om direktiv till en parlamentarisk kommitté som

skall utreda utlänningslagens bestämmelser om anhöriginvandring (dir. 2000:36).

4.2 Adoption

4.2.1 Svenska adoptioner

De grundläggande bestämmelserna om adoption finns i 4 kap. föräldrabalken (FB).

I ett adoptionsförhållande kallas den som adopterar adoptanten. Den som

adopteras benämns adoptivbarnet. För adoption krävs tillstånd från domstol.

Adoptionen uppkommer genom att domstolen ger sitt tillstånd (se 4 kap. 1 § FB).

Både barn och vuxna kan adopteras. Enligt huvudregeln skall sökanden ha fyllt 25

 år för att kunna adoptera. Om adoptionen gäller ett eget barn, makes barn eller

 makes adoptivbarn eller om det annars finns synnerliga skäl, kan adoption

medges så snart adoptanten fyllt arton år (se 4 kap. 1 § FB). Det finns varken

några åldersgränser för adoptivbarnet eller regler om någon minsta

åldersskillnad mellan adoptanten och adoptivbarnet.

Domstolen skall inhämta upplysningar om bl.a. adoptivbarnet och den som vill

adoptera (se 4 kap. 10 § FB). När den som adopteras är över 18 år betonas det i

prop. 1980/81:112 s. 15 att det kan vara lämpligt att domstolen inhämtar

yttrande från någon annan myndighet som kan tillföra ärendet upplysningar av

värde, t.ex. arbetsmarknads- eller utbildningsmyndigheter eller - när en

medborgare i ett utomnordiskt land skall adopteras - Migrationsverket (tidigare

Statens invandrarverk) Enligt propositionen kan verkets inställning behöva

inhämtas även i fall då den som skall adopteras är under 18 år. Det gäller

särskilt om det finns anledning att misstänka att adoptionen syftar till att

kringgå gällande invandringsbestämmelser.

Domstolen prövar om det är lämpligt att adoptionen genomförs. Adoptionen måste

vara till fördel för barnet. Adoptanten skall ha uppfostrat barnet eller vilja

uppfostra det eller skall det annars med hänsyn till det personliga förhållandet

 mellan sökanden och barnet finnas särskild anledning till adoptionen (4 kap. 6

första stycket FB).

Att sökanden har uppfostrat eller vill uppfostra barnet förutsätter i regel att

barnet är under 18 år. Även när det i andra fall finns anledning att genom en

adoption befästa ett personligt förhållande mellan sökanden och adoptivbarnet

bör det normalt vara fråga om ett förhållande av väsentligen samma innehåll som

det som föreligger mellan biologiska föräldrar och deras barn. En allmän önskan

att bereda någon möjlighet att vistas i Sverige för att han eller hon skall få

bättre levnadsvillkor är inte ensamt skäl för en adoption. Inte heller är det

grund för att tillåta adoptionen om den inte har något annat syfte än att göra

det möjligt för den som skall adopteras att få uppehållstillstånd i Sverige (jfr

 prop. 1980/81:112 om samtycke och tillstånd till adoption, s. 14).

I utredningens betänkande Uppehållstillstånd för adopterade finns en redovisning

 av ett antal domstolsreferat rörande lämplighetsprövningen vid adoption (SOU

2000:32 s. 36 ff.).

Beträffande den adopterades ställning efter adoptionen skiljer man mellan svaga

och starka adoptioner. En svag adoption innebär att en viss rättslig anknytning

behålls mellan adoptivbarnet och hans eller hennes biologiska släkt. Det kan

även finnas en möjlighet att häva en sådan adoption. I Sverige tillämpas dock

stark adoption. Då upphör de rättsliga banden med de biologiska föräldrarna

helt. Adoptivbarnet ärver adoptanten och adoptantens släkt, och omvänt. Om en

make adopterar den andre makens barn eller adoptivbarn skall barnet dock anses

som makarnas gemensamma.

4.2.2 Internationella adoptioner

När det gäller internationella adoptioner finns det särskilda bestämmelser i

lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption - 1971

års lag - och i lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till

Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner -

 1997 års lag. Förordningen (1931:429) om vissa internationella

rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap innehåller

bestämmelser avseende internordiska förhållanden.

Enligt 1971 års lag gäller ett utländskt adoptionsbeslut automatiskt i Sverige

om adoptanten/adoptanterna var medborgare eller hade hemvist i den främmande

staten när adoptionsbeslutet meddelades. Om den utländska adoptionen gäller ett

adoptivbarn som var svensk medborgare eller hade hemvist i Sverige krävs att den

 godkänns av Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) för att

adoptionen skall gälla här. Ett utländskt adoptionsbeslut får dock inte erkännas

 om detta skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska

rättsordningen, dvs skulle strida mot ordre public (6 §). En adoption som inte

syftar till att upprätta en verklig familjeanknytning mellan adoptanten och den

adopterade torde klart kunna betecknas som stridande mot svensk

rättsuppfattning. Om en utländsk medborgare med hemvist i Sverige i sitt hemland

 adopterar en vuxen person uteslutande i tanke att därmed underlätta för honom

eller henne att få uppehållstillstånd och arbetstillstånd i Sverige och på

längre sikt svenskt medborgarskap bör adoptionen inte gälla här (prop. 1971:113

s. 48).

I princip har adoptivbarn samma rättsliga ställning som biologiska barn. Enligt

motivuttalanden kan det dock t.ex. vid tillämpningen av medborgarskaps- och

utlänningslagstiftningen finnas utrymme för en mer nyanserad bedömning av

familjeanknytningens styrka i det enskilda fallet. Om det finns anledning att

anta att adoptionen har kommit till stånd huvudsakligen för att den adopterade

skall få en gynnsammare behandling i just det ärende som är i fråga bör detta

kunna beaktas, även om adoptionen i sig inte strider mot ordre public (jfr a.

prop. s. 37 f.).

En grundtanke bakom 1997 års lag och den bakomliggande Haagkonventionen är att

ansvaret för adoptioner skall delas mellan ursprungs- och mottagarlandet.

Principen om barnets bästa skall vara vägledande. Mottagarlandet skall bl.a. ha

fastställt att de samtycken som behövs har lämnats, att de blivande

adoptivföräldrarna är lämpliga och att adoptivbarnet har eller kommer att få

tillstånd att resa in i landet och bosätta sig där. En genomförd adoption skall

erkännas omedelbart enligt de andra konventionsstaternas lagstiftning. Genom

erkännandet godkänns a) det rättsliga barn-föräldraförhållandet mellan barnet

och dess adoptivföräldrar, b) adoptivföräldrarnas föräldraansvar för barnet, och

 c) att det tidigare rättsliga förhållandet mellan barnet och dess biologiska

föräldrar har upphört, om adoptionen har denna verkan i den fördragsslutande

stat där den ägde rum.

4.3 Uppehållstillstånd och svenskt medborgarskap för adopterade

Varken i lagtexten i utlänningslagen eller i motivuttalanden nämns något om

adopterades möjligheter att få uppehållstillstånd. Utgångspunkten bör dock vara

att adoptivbarn i princip skall ha samma ställning som biologiska barn i frågor

om uppehållstillstånd.

Barn under 18 år får beviljas uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första

stycket 2 UtlL om barnet är ogift och är eller har varit hemmavarande barn till

en person som är bosatt i Sverige. I praxis omfattas både biologiska och

adopterade barn av lagrummet. Om den adopterade har varit hemmavarande barn till

 de i Sverige bosatta adoptivföräldrarna under bosättning utomlands, kan

uppehållstillstånd ges enligt denna bestämmelse.

Adopterade barn under 18 år som inte uppfyller kravet på att ha varit

hemmavarande barn till i Sverige bosatta adoptivföräldrar beviljas i regel

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL på grund av att de

har särskild anknytning till Sverige.

Utlänningsmyndigheterna har olika uppfattning om vilken punkt i lagstiftningen

som skall tillämpas för vissa adopterade som är under 18 år. Detta gäller när

det inte är fråga om ett tidigare sammanboende utomlands men väl ett

sammanboende i Sverige i samband med att adoptionen meddelas. En sådan situation

 kan uppstå när ett tilltänkt adoptivbarn först beviljas ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL och sedan adopteras

genom beslut vid svensk domstol. När ansökan om permanent uppehållstillstånd

görs har barnet oftast varit bosatt hos adoptivföräldrarna en tid.

Utlänningsnämnden har i flera sådana fall beviljat adoptivbarnet

uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL. Vid Migrationsverket

 tycks emellertid - oavsett omständigheterna i ärendet - i regel underåriga

adoptivbarn beviljas uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL.

Vuxna barn får beviljas uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 3

UtlL om barnet och de i Sverige bosatta föräldrarna tidigare ingått i samma

hushåll. Enligt förarbetena (prop. 1996/97:25 s. 113) måste det dessutom finnas

någon form av beroendeförhållande som gör det svårt för släktingarna att leva

åtskilda. Detta sägs vidare innebära att det måste krävas att de levt i samma

hushåll omedelbart före den härvarandes flyttning till Sverige och att ansökan

om familjeåterförening görs relativt snart efter det att den härvarande bosatt

sig här. I praxis tillämpas lagrummet för både biologiska och adopterade vuxna

barn.

En ansökan om uppehållstillstånd av en vuxen adopterad, som inte tidigare har

ingått i hushållsgemenskap med adoptivföräldrarna, prövas normalt enligt 2 kap.

4 § första stycket 4 UtlL. Liksom beträffande underåriga adopterade krävs för

att uppehållstillstånd skall beviljas enligt denna punkt att den adopterade har

särskild anknytning till Sverige.

Efter lagändringen den 1 januari 1997 var det tveksamt om vuxenadoptioner rymdes

 inom punkt 4, särskilt eftersom bestämmelsen till sin karaktär var en

undantagsbestämmelse. Regeringen fann i beslut den 1 december 1997 att punkt 4

kunde användas för bevilja uppehållstillstånd i ett ärende som hade överlämnats

av Utlänningsnämnden. Regeringen framhöll i beslutet att uttalandena i prop.

1996/97:25 inte kunde anses uttömmande och att andra tänkbara situationer för

bestämmelsens tillämpning måste kunna beaktas (se regeringens beslut den 11

december 1997 i ärende 97/928/MP).

Ett barn som inte fyllt 12 år och som adopteras av svenska medborgare förvärvar

- enligt 1 a § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap - automatiskt svenskt

 medborgarskap om

1. barnet adopteras i Sverige eller något av de övriga nordiska länderna eller

2. barnet adopteras genom ett utländskt adoptionsbeslut som godkänts i Sverige

enligt lagen (1971:796) om internationella förhållanden rörande adoption eller

som gäller här i landet enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges

tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid

internationella adoptioner.

Ett adoptivbarn över 12 år och barn som adopteras av utländska adoptivföräldrar

blir alltså inte automatiskt svenska medborgare, oavsett om föräldrarna är

bosatta i Sverige. Detsamma gäller för barn som adopteras utomlands av svenska

adoptivföräldrar i de fall adoptionsbeslutet har automatisk giltighet i Sverige

till följd av bestämmelserna i lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption. I regeringens proposition Lag om svenskt

medborgarskap (prop. 1999/2000:147) föreslås bl.a. att även ett utomnordiskt

adoptionsbeslut som gäller i Sverige på grund av lag skall medföra automatiskt

förvärv av svenskt medborgarskap för adoptivbarnet, om någon av dem som

adopterar är svensk medborgare och barnet inte har fyllt tolv år. Lagstiftningen

 föreslås träda i kraft den 1 juli 2001. Även vissa övergångsbestämmelser

föreslås beträffande denna kategori av adoptivbarn, se prop. 1999/2000:147, s.

80. Propositionen överlämnades till riksdagen i juni 2000.

5 Internationella överenskommelser

5.1 Konventioner och EU-rätt

Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de

 grundläggande friheterna (Europakonventionen), SÖ 1952:35 m.fl., gäller sedan

den 1 januari 1995 som svensk lag.

Artikel 8 i Europakonventionen har av Europadomstolen tolkats så att den också

omfattar en rätt till familjeåterförening:

1. Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem

och sin korrespondens.

2. Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än

 med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn

 till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd

eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller

 moral eller för andra personers fri- och rättigheter.

Rätten till familjeåterförening är alltså inte ovillkorlig. Undantag får göras

bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten och landets ekonomiska välstånd.

När statens beslut leder till att en familj splittras, och fråga uppkommer om

att rätten enligt artikel 8 till respekt för familjelivet kränkts, måste det

bedömas om splittringen i familjen är proportionerlig och nödvändig i ett

demokratiskt samhälle. Statens intresse av en effektiv utlänningspolitik och av

 begränsningar i invandringen bör avvägas mot de enskilda personernas intresse

av att leva tillsammans i en familjegemenskap (Danelius, H, Mänskliga

rättigheter i europeiskt perspektiv, 1997, s. 246). Europadomstolen har bl.a. i

målen Gül mot Schweiz och Ahmut mot Nederländerna prövat frågor om att sökanden

kommit att skiljas från sin make eller maka, sambo eller barn.

EU-resolutionen om harmonisering av ländernas nationella politik beträffande

familjeåterförening (SN 2828/93 WGI 1497 REV 1) tar sikte på anhöriga till

utländska personer som är medborgare i länder utanför EU men som är permanent

bosatta i ett medlemsland. I normalfallet är det makar och barn som kan komma i

fråga för familjeåterförening. Adoptivbarn kan vägras familjeåterförening om det

 finns anledning att anta att adoptionen skett i syfte att kringgå

utlänningslagstiftningen. Medlemsländerna kan ställa krav på att bostad är

ordnad och att försörjningen är tryggad.

I januari 2000 presenterades EG-kommissionens förslag till direktiv om rätt till

 familjeåterförening. Förslaget behandlas sedan dess i rådsarbetsgruppen för

migrationsfrågor och kan komma att antas av Europeiska unionens råd under år

2001.

Syftet med direktivförslaget är att tredjelandsmedborgare i stort sett skall ha

 samma rätt till familjeåterförening oavsett i vilket medlemsland de bor. Med

sökande i direktivet avses en medborgare i tredje land som bor lagligt på en

medlemsstats territorium, oberoende av skälen för att han eller hon fått bosätta

 sig där.

Enligt förslaget skall medlemsstaterna tillåta inresa och bosättning för barn

under följande förutsättningar:

* minderåriga barn inbegripet barn som har adopterats av sökanden eller dennes

make/maka eller ogifta partner, om en av de två har vårdnad om och

försörjningsansvar för barnet; om vårdnaden är delad krävs den andra förälderns

medgivande,

* minderåriga barn inbegripet barn som har adopterats av sökanden eller dennes

make/maka eller ogifta partner, om en av de två har vårdnad om och

försörjningsansvar för barnet; om vårdnaden är delad krävs den andra förälderns

medgivande,

* myndiga barn till sökanden eller dennes make/maka eller ogifta partner, om de

 är ogifta och om de av hälsoskäl objektivt sett inte kan försörja sig själva.

Minderåriga barn får inte ha uppnått legal myndighetsålder i den berörda

medlemsstaten och får inte vara gifta.

Enligt kommentaren till direktivförslaget skall någon särbehandling inte ske av

barn som är födda utom äktenskapet, i tidigare äktenskap eller som är

adopterade. Medlemsländerna har rätt att ställa upp försörjningskrav.

År 1990 ratificerade Sverige FN:s konvention om barnets rättigheter

(Barnkonventionen) utan förbehåll, SÖ 1990:20, prop. 1989/90:107, bet. 1989/90

SoU:28, rskr. 1989/90:350. I Barnkonventionens ingress sägs att familjen är den

grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess

medlemmar och särskilt viktig för barnens utveckling och välfärd. I alla beslut

som rör det enskilda barnet skall barnets bästa beaktas. Ett barn skall ha rätt

till särskilt skydd och bistånd från statens sida om barnet av olika skäl har

skilts från det egna hemmet, antingen för en längre eller kortare tid (artikel

20). Det kan då vara fråga om situationer där barnets hemförhållanden är sådana

att barnet - för sitt eget bästa - inte kan stanna kvar i sin familjemiljö.

Adoption nämns i artikeln som en alternativ lösning i en sådan situation.

I artikel 21 behandlar konventionen huvudsakligen de frågor som rör adoptivbarns

 särskilda behov och intressen. I artikeln framhålls att barnets bästa skall

vara styrande vid alla överväganden som rör adoption. Konventionsstaten skall

säkerställa att adoption endast får ske efter beslut av behörig myndighet och

efter samtycke av berörda föräldrar, anhöriga eller deras ställföreträdare.

Samma krav skall ställas vid internationella adoptioner som vid en adoption inom

 landet. Konventionsstaten skall vidta alla lämpliga åtgärder i syfte att

förhindra obehörig vinning för någon som medverkar vid en adoption. En

internationell adoption skall, om barnet inte kan få en tillfredsställande vård

i hemlandet, kunna övervägas som en alternativ form av omvårdnad. En

konventionsstat skall sträva efter att placering av barn i ett annat land sker

genom behörig myndighet eller organisation.

Den 1 januari 1997 infördes en portalparagraf i utlänningslagen, 1 kap. 1 §

(prop. 1996/97:25, bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). I bestämmelsen anges

att barnets hälsa, utveckling och bästa i övrigt särskilt skall beaktas. Detta

innebär att Migrationsverket och Utlänningsnämnden samt alla andra domstolar och

 myndigheter bl.a. i frågor om uppehållstillstånd särskilt skall beakta vad

barnets hälsa, utveckling och bästa i övrigt kräver. Regeringen anförde i prop.

1996/97:25 s. 248 att en portalbestämmelse om barnets bästa i utlänningslagen

får en stark och meningsfull innebörd, utan att barnets bästa generellt tar över

 samhällsintresset att reglera invandringen.

5.2 Utländska förhållanden

I utredningens betänkande finns en redogörelse för utländska förhållanden

avseende uppehållstillstånd för adopterade (se SOU 2000:32, s. 66-72). De länder

 som tagits upp är Finland, Island och Norge samt Storbritannien och Tyskland.

6 Utredningens undersökningar

6.1 Utgångspunkter

Utredningen om uppehållstillstånd vid adoption hade bl.a. i uppdrag att

kartlägga omfattningen och arten av de konflikter som kan uppkomma mellan

adoptionsreglerna och utlänningslagstiftningen. Som ett led i kartläggningen

gjorde utredningen några olika undersökningar för att ta reda på i vad mån

uppehållstillstånd beviljas för adopterade utländska personer. Den mest

omfattande undersökningen bestod i att utredningen undersökte om personer som

adopterats genom beslut av svensk domstol - och som då var 12 år eller äldre -

fått uppehållstillstånd i Sverige.

Anledningen till att utredningen utgick från den nedre åldersgränsen 12 år var

främst bestämmelserna i medborgarskapslagen att barn som inte fyllt 12 år och

som adopteras av svenska medborgare i de flesta fall blir svenska medborgare vid

 adoptionen. Frågan om uppehållstillstånd är då utan intresse. Migrationsverket

hade dessutom förklarat att när det gäller underåriga adopterade är det främst

beträffande tonårsbarn som det i vissa enstaka fall kan komma i fråga att avslå

en ansökan om uppehållstillstånd.

En närmare redogörelse för utredningens undersökningar finns i betänkandet (SOU

2000:32 s. 73-95). I de följande avsnitten redovisas en sammanfattning av

undersökningarna och utredningens slutsatser.

6.2 Beslutade adoptioner och beviljade uppehållstillstånd

Utredningens slutsats är att det endast finns ett litet antal adoptioner i

Sverige som gäller utomnordiska medborgare där personen i fråga är äldre än 12

år. Av de cirka 140 adoptionsansökningar av detta slag som redovisades av

landets tingsrätter under en fyraårsperiod (åren 1995-1998) bifölls något mer än

 100. I de ärenden som ledde till bifall var den adopterade i åldern 12-17 år i

drygt 60 fall, och 18 år eller däröver i 40 fall. I genomsnitt rör det sig

således om cirka 25 beslutade adoptioner om året vid svenska domstolar där den

som adopterats är utomnordisk medborgare och 12 år eller äldre. (Utredningen

bortsåg dock från att adoptionsärendena i några fall avsåg fler än ett barn.) Av

 de adoptioner som meddelats i Sverige och där den adopterade ansökt om

uppehållstillstånd har nästan samtliga beviljats uppehållstillstånd, i de allra

flesta fall ett permanent sådant.

I genomsnitt under åren 1995-1998 har fyra ansökningar gjorts årligen om

godkännande av utomlands meddelade adoptionsbeslut där den adopterade varit 12

år eller äldre. NIA handlägger sådana ansökningar Av de 15 utomlands meddelade

adoptionsbesluten som godkänts av NIA eller regeringen avslogs ansökan om

uppehållstillstånd för endast en av de adopterade.

Utredningen har inte redovisat någon uppfattning om hur många utomlands

beviljade adoptioner där den adopterade varit 12 år eller äldre som automatiskt

 blivit gällande i Sverige. Utredningen har funnit knappt en handfull ärenden om

 uppehållstillstånd där adoptionen beviljats utomlands och som gällt automatiskt

 i Sverige. I dessa fall har ansökan om uppehållstillstånd bifallits.

Utredningen har därutöver, genom Migrationsverkets och Utlänningsnämndens

försorg, tagit del av två sådana ärenden där ansökan om uppehållstillstånd

avslagits.

6.3 Yttranden från Migrationsverket

I 25 % av de undersökta adoptionsärendena vid svensk domstol hade

Migrationsverket yttrat sig. Enligt utredningen har det inte gått att få fram

vilken tyngd som domstolarna har lagt vid Migrationsverkets synpunkter. Av de 22

 adoptionsansökningar där Migrationsverket avstyrkte adoptionen avslog

domstolarna 13.

6.4 Möjligheten för adopterade att få uppehållstillstånd i Sverige

Utredningen har kommit fram till att det tycks vara ovanligt att adopterade i

åldern 12-17 år nekas uppehållstillstånd i Sverige. De två ärenden i

utredningens undersökningar där detta förekom gällde utomlands beviljade

adoptioner. Vad gäller adopterade i åldern 18 år eller äldre har två

avslagsbeslut påträffats. I dessa fall hade adoptionen skett i Sverige. Även om

inte alltför långtgående slutsatser bör dras av så få beslut, ansåg utredningen

att det kunde förmodas att de två sistnämnda avslagsbesluten var en följd av att

 möjligheterna till uppehållstillstånd för anhöriga som tidigare betraktats som

"sista länk" minskat. Utredningen framhöll dock att detta emellertid var en

skärpning av lagstiftningen som inte endast berör vuxenadopterade utan också

andra kategorier av anhöriga än de som anges i 2 kap. 4 § första stycket 1-3

utlänningslagen, således även biologiska barn som är 18 år eller äldre. Enligt

utredningen har dock begränsningen av möjligheterna till uppehållstillstånd i

viss mån mjukats upp i rättstillämpningen.

I flera av de ärenden som utredningen gick igenom hade utlänningsmyndigheterna

gjort en bedömning av om adoptionen var ett sätt att försöka kringgå

utlänningslagstiftningen. Någon skillnad i detta betraktelsesätt i tiden före

och efter den 1 januari 1997 har inte utredningen noterat. I det tidigare

redovisade regeringsbeslutet (regeringens beslut den 11 december 1997 i ärende

97/928/MP) uttalade regeringen att prövningen huvudsakligen borde avse frågan om

 adoptionen tillkommit för att få uppehållstillstånd i Sverige. Sökanden i

regeringsbeslutet var över 18 år och adoptionen var beviljad vid svensk domstol.

 Utredningen har sett exempel på att liknande formuleringar förekommit även

beträffande adopterade underåriga såväl när adoptionen beviljats i Sverige som

utomlands. I undersökningarna har det dock inte förekommit något ärende där

ansökan om uppehållstillstånd avslagits på denna grund när adoptionen skett i

Sverige.

I de enstaka fall där ansökan om uppehållstillstånd avslagits har detta berott

antingen på att den rättsliga regleringen inte ansetts medge att

uppehållstillstånd ges eller på att adoptionen har bedömts vara ett sätt att

kringgå utlänningslagstiftningen.

7 Regeringens överväganden och förslag

7.1 Utgångspunkter

Som framgår av avsnitt 4.3 är den rättsliga regleringen inte särskilt avpassad

till adopterades situation. I det stora flertalet fall som rör adoptioner av

utländska personer uppkommer dock inte några konflikter mellan adoptionsreglerna

 och utlänningslagstiftningen. Först och främst gäller detta fall där

adoptivbarnet är under 12 år och omständigheterna är sådana att han eller hon

blir svensk medborgare automatiskt genom adoptionsbeslutet. Inte heller

adoptioner där underåriga adopterade utomlands har varit hemmavarande barn till

någon som är bosatt i Sverige ger upphov till konflikter. Denna grupp adopterade

 beviljas liksom andra underåriga barn i samma situation uppehållstillstånd

enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 utlänningslagen (1989:529,UtlL). Samma sak

gäller för vuxna adopterade som uppfyller kraven på hushållsgemenskap utomlands

enligt 2 kap. 4 § första stycket 3 UtlL. Inte heller här kan det finnas någon

konflikt mellan adoptionsbestämmelserna och utlänningslagstiftningen.

Utredningen har riktat fokus mot de situationer där den adopterade vid

adoptionstillfället hade sin bosättning utomlands medan adoptivföräldrarna var

bosatta i Sverige, eller där den adopterade i och för sig var bosatt i Sverige

men utan att ha permanent uppehållstillstånd.

Från nu angivna adoptioner skall även adoptioner enligt 1993 års Haagkonvention

undantas. Adoptioner enligt denna konvention förutsätter att den mottagande

statens behöriga myndigheter har fastställt att barnet har eller kommer att få

tillstånd att resa in i och stadigvarande bosätta sig i den staten. Några

konflikter mellan regleringarna uppkommer då inte. Vad gäller personer som har

medborgarskap i något av de nordiska länderna finns inga krav på

uppehållstillstånd. Även denna grupp av adopterade faller således utanför vad

som kan kallas konflikter mellan de olika rättsliga regleringarna.

Av de undersökningar som utredningen redovisat framgår att adopterade i åldern

mellan 12 år och 17 år sällan nekas uppehållstillstånd i Sverige. Något fler

avslag på ansökan om uppehållstillstånd har noterats såvitt gäller adopterade

som är 18 år eller äldre.

Ett avslagsbeslut på en ansökan om uppehållstillstånd som avser ett adoptivbarn

bör inte automatiskt leda till slutsatsen att det finns en konflikt mellan

adoptionsreglerna och utlänningslagstiftningen. Det är viktigt att komma ihåg

att domstolarna som beslutar i adoptionsärenden gör en annan materiell prövning

än den prövning som utlänningsmyndigheterna gör i uppehållstillståndsfrågan.

Domstolen beviljar en adoptionsansökan endast om adoptionen är till fördel för

barnet samt om sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det, eller om

 det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och den

som skall adopteras finns särskild anledning till adoptionen. När det gäller

adoption av vuxna eller något äldre barn är det företrädesvis det sistnämnda

ledet som tillämpas. För att tillstånd skall ges fordras normalt att det är

fråga om ett förhållande av väsentligen samma innehåll som det som finns mellan

biologiska föräldrar och deras barn. Utlänningsmyndigheternas uppgift är att

bedöma om uppehållstillstånd bör beviljas utifrån de kriterier som anges i

utlänningslagstiftningen. Domstolarnas och utlänningsmyndigheternas olika

utgångspunkter kan i en del fall leda till att adopterades ansökan om

uppehållstillstånd avslås. Det är dock främst när adopterade på något sätt

missgynnas i jämförelse med biologiska barn som adoptionsbestämmelserna och

utlänningslagstiftningen sinsemellan framstår som motstridiga och där det kan

finns anledning att tala om en konflikt.

Utredningen har tagit upp tre olika typer av situationer som den anser bör

uppmärksammas i det aktuella hänseendet. Enligt utredningen kan

undersökningsresultatet dock knappast anses ge stöd åt att konflikter av någon

större omfattning finns, eftersom nästan alla adopterade i utredningens

undersökningar som ansökt om uppehållstillstånd har beviljats detta. Den första

situationen som utredningen har uppmärksammat är när utlänningsmyndigheterna

frånkänner ett adoptionsbeslut rättsverkan i ärendet om uppehållstillstånd.

Denna situation är hämtad från utlänningsmyndigheternas material. De andra två

situationerna handlar om otydligheter i lagstiftningen och om brister i

informationen om lagstiftningen. Regeringen delar utredningens uppfattning att

det är främst de angivna situationerna som bör uppmärksammas.

Adoptioners rättsverkan i ärenden om uppehållstillstånd

Vid genomgången av utlänningsmyndigheternas material fann utredningen två

avslagsbeslut som berodde på att utlänningsmyndigheterna ansett att adoptionen

främst hade tillkommit som ett försök att kringgå svensk utlänningslagstiftning.

 I ett sådant fall får adoptionen privaträttsliga verkningar i Sverige, men

anses inte ha medfört en anknytning av sådan styrka som krävs, för att reglerna

om anhöriginvandring skall bli tillämpliga.

Den ursprungliga kritiken mot hur reglerna om uppehållstillstånd för adopterade

tillämpades tog främst sikte på inkonsekvensen mellan en svensk domstols beslut

att medge adoptionen och utlänningsmyndigheternas beslut att därefter avslå den

adopterades ansökan om uppehållstillstånd. De undersökningar som utredningen har

 gjort har också främst gällt utgången i de ärenden om uppehållstillstånd där

adoptionsbeslutet fattats av svensk domstol. En undersökning har emellertid

även gjorts beträffande de utomlands beviljade adoptioner som kräver godkännande

 av Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) för att gälla i

Sverige.

Hur stort antal utomlands beviljade adoptioner som automatiskt gäller i Sverige

och som leder till en ansökan om uppehållstillstånd har, enligt utredningen,

inte gått att undersöka. Detta eftersom det inte är praktiskt möjligt att genom

Migrationsverkets register särskilja gruppen adopterade annat än i fråga om

bifallsbesluten. Utredningen har därför inte kunnat redovisa någon uppfattning

om ifall de utomlands beviljade adoptionerna oftare ifrågasätts av

utlänningsmyndigheterna än adoptioner som beviljats i Sverige.

Genom att öka domstolarnas utredningsskyldighet i ärenden om adoption borde det

finnas möjlighet att bredda det underlag som läggs till grund för beslutet i

varje enskilt ärende. Av naturliga skäl är detta inte möjligt beträffande beslut

 som fattas utomlands. Dessa omständigheter kommer i viss mån att påverka de

fortsatta ställningstagandena.

Situationen att utlänningsmyndigheterna frånkänner en adoption rättsverkan i

ärendet om uppehållstillstånd - trots att adoptionen gäller i Sverige - visar

dock inte entydigt på några motsättningar mellan två beslut som bygger på

svenska regleringar. Det är tveksamt om det verkligen föreligger en sådan

konflikt som särskilt bör uppmärksammas i detta sammanhang. Dessutom ger den

gällande ordningen ett visst utrymme för att i ett ärende om uppehållstillstånd

beakta det bakomliggande syftet med en utomlands beslutad adoption.

I vissa ärenden i undersökningen, där adoptionen meddelats av svensk domstol,

förekom enligt utredningen formuleringar i utlänningsmyndigheternas beslut som

kunde ge intryck av att utlänningsmyndigheterna ansåg sig ha möjlighet att pröva

 om inte syftet med adoptionen främst varit att försöka kringgå

utlänningslagstiftningen. Om utlänningsmyndigheterna verkligen gör en prövning

av det bakomliggande syftet med en i Sverige beslutad adoption finns det, enligt

 utredningens uppfattning, en konflikt. Regeringen instämmer i detta.

Utlänningsmyndigheternas prövning av om adoptionen syftat till att kringgå

utlänningslagstiftningen har vissa likheter med samma myndigheters prövning av

om ett äktenskap är seriöst. En skillnad är emellertid att ett äktenskap kan

ingås av var och en om vissa formella krav är uppfyllda. För att en adoption

skall beviljas vid en svensk domstol krävs däremot - åtminstone när adoptionen

avser något äldre barn och vuxna - att det föreligger ett särskilt förhållande

mellan adoptanten och den som avses bli adopterad. Om en svensk domstol kommer

fram till att ett sådant förhållande föreligger och beslutar om adoption måste

utlänningsmyndigheterna av principiella skäl godta den anknytning som uppkommit

genom adoptionsbeslutet.

Situationen är dock något mer komplicerad än vad som först kan verka vara

fallet. Det är exempelvis inte säkert att alla adopterade ansöker om

uppehållstillstånd. Det kan också vara så att den adopterade och

adoptivföräldrarna planerar att i framtiden bo utomlands och inte i Sverige.

Man kan också tänka sig situationen att domstolen inte har vägt in vissa

omständigheter i beslutet, t.ex. om adoptionen syftar till att kringgå

utlänningslagstiftningen. Det kan exempelvis bero på att det beslutsunderlag som

 domstolen haft att tillgå inte gett upphov till någon närmare prövning av detta

 förhållande. Domstolens beslut är primärt inriktat på att konstatera om det

finns ett föräldra-barnliknande förhållande mellan adoptanten och adoptivbarnet

och att bedöma om adoptionen är i enlighet med principen om vad som är bäst för

barnet. I praxis har dock domstolarna även vägt in i beslutet om syftet med

adoptionen varit att bereda en person bättre möjligheter till försörjning än i

hemlandet och kringgå utlänningslagstiftningen. Det är naturligt att så sker och

 i praktiken torde fall där det samtidigt finns ett föräldra-barnliknande

förhållande och en avsikt att kringgå utlänningslagstiftningen vara

utomordentligt sällsynta, om de ens förekommer.

Redan enligt nuvarande ordning kan dock domstolarna få vägledning för att bedöma

 om adoptionen syftar till att kringgå utlänningslagstiftningen. Det sker genom

att domstolen begär in ett yttrande från Migrationsverket i det enskilda

adoptionsärendet. Enligt regeringens mening finns det anledning att föreskriva

att domstolarna i framtiden alltid skall inhämta yttrande från Migrationsverket

när den person som adoptionen avser är en utomnordisk medborgare och 12 år eller

 äldre. Denna fråga behandlas utförligare i avsnitt 7.4.

Otydligheter i den rättsliga regleringen

Frågan om uppehållstillstånd för adopterade berörs inte i den proposition som

bl.a. ledde till att reglerna om uppehållstillstånd för anhöriga ändrades den 1

januari 1997 (prop. 1996/97:25). Utlänningsmyndigheterna har emellertid i

rättstillämpningen i regel prövat frågan om uppehållstillstånd för adopterade

som inte före ansökan levt i samma hushållsgemenskap med adoptanten eller

adoptanterna enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL (jfr regeringens beslut den

 11 december 1997 i ärende 97/928/MP). Något annat lagrum enligt vilket

prövningen av uppehållstillståndsfrågan för adopterade kan ske finns oftast

inte. Detta gäller för såväl underåriga som vuxna.

Uppehållstillstånd får beviljas underåriga ogifta barn som är eller har varit

hemmavarande barn till någon som sedermera har bosatt sig i Sverige (2 kap. 4 §

första stycket 2 UtlL). Merparten av biologiska utländska barn till en i Sverige

 bosatt person har vid något tillfälle varit hemmavarande barn till den i

Sverige bosatta föräldern. För adopterade som inte bott i samma land som

adoptanten/adoptanterna när adoptionen genomfördes är det sällsynt att

rekvisitet "hemmavarande" kan uppfyllas.

I rättstillämpningen anses, som nämnts, underåriga oftast redan genom adoptionen

 ha fått sådan särskild anknytning till Sverige som krävs för att

uppehållstillstånd skall beviljas enligt punkt 4. Denna tillämpning framgår inte

 av lagtextens ordalydelse och inte heller behandlas frågan i förarbetena. I

likhet med utredningen anser regeringen att det är en brist att den rättsliga

regleringen inte är bättre avpassad till underåriga adopterades situation.

Den rättsliga regleringen är inte heller särskilt avpassad till vuxna

adopterades situation. Även i detta fall finns det därför skäl att se över

lagstiftningen.

Brister i informationen

För adoptanter och adopterade är det många gånger naturligt att ett

avslagsbeslut i frågan om uppehållstillstånd i sig framstår som ett uttryck för

en konflikt mellan regleringarna. Om adoptanten och det blivande adoptivbarnet

oriktigt under adoptionsförfarandet utgår från att adoptionen kommer att leda

till ett uppehållstillstånd för den sistnämnda, kan ett avslag på ansökan om

uppehållstillstånd knappast uppfattas på annat sätt än att det strider mot

adoptionsbeslutet. Även om avslagsbeslutet inte orsakats av någon konflikt går

det således inte att bortse från att brister i informationen kan föranleda

rättsförluster för enskilda adopterade. Den bristande kunskapen om

lagstiftningens innehåll måste därför tas på allvar.

7.2 Uppehållstillstånd för underåriga och vuxna adopterade

Regeringens förslag: En bestämmelse som uttryckligen reglerar möjligheten att ge

 uppehållstillstånd på grund av adoption för barn under arton år förs in i

utlänningslagen.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens när det gäller

frågan om reglering av uppehållstillstånd för barn under arton år. Utredningen

föreslog dessutom en ändring av 2 kap. 4 § första stycket 4 som tog sikte på

vuxenadoptionsfallen.

Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund och Svenska flyktingrådet anser att

det finns en risk att utlänningsmyndigheterna även i framtiden kommer att

ompröva domstolars adoptionsbeslut. Samfundet anser vidare att förslaget till

författningstext är oklart och har brister ur rättssäkerhetssynpunkt. Enligt

samfundet bör det framgå direkt av lagtexten att frågor om uppehållstillstånd

för adopterade skall prövas i sak även om sökanden är i Sverige och att en ny

ansökan om uppehållstillstånd som görs enligt 2 kap. 5 b § utlänningslagen

(1989:529, UtlL) skall bifallas om ett adoptionsbeslut meddelats och om det i

övrigt finns förutsättningar för det enligt 2 kap. 4 § UtlL. Stockholms

tingsrätt och Umeå tingsrätt menar att utlänningsmyndigheternas skyldighet att

godta den familjeanknytning som uppkommit genom en domstols beslut om adoption

uttryckligen bör framgå direkt av lagstiftningen. Stockholms tingsrätt

ifrågasätter vidare om inte Migrationsverket borde kunna överklaga en tingsrätts

 beslut om adoption. Enligt Migrationsverket tenderar bestämmelsen i 2 kap. 4 §

(UtlL) att bli otymplig och verket föreslår därför att en översyn bör göras av

hela strukturen i utlänningslagens andra kapitel.

Utlänningsnämnden framhåller att det föreslagna uttrycket "bör få bosätta sig

här" i den föreslagna punkten 5 indikerar att endast permanent

uppehållstillstånd får beviljas, trots att bestämmelsen kan bli tillämplig i

fall då en tilltänkt adopterad kan beviljas ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd. Umeå tingsrätt anser att det angivna uttrycket kan innebära

att ändringen får en vidlyftigare innebörd än avsett. Adoptionscentrum betonar,

beträffande samma punkt, att ärenden med de vuxna adopterade som är 18-21 år är

ovanliga och ömmande och att möjligheterna att ge dem uppehållstillstånd

särskilt bör anges i motiven till lagstiftningen.

En majoritet av remissinstanserna anser inte att det skall vara någon skillnad i

 utlänningsrättsligt hänseende mellan vuxna adopterade och biologiska barn.

Sveriges Advokatsamfund menar tvärtom att det måste accepteras att adopterade i

vissa fall får en bättre ställning än biologiska barn.

Skälen för regeringens förslag: En redovisning av bestämmelserna om

uppehållstillstånd för anhöriga finns i avsnitt 4.1.1. Den betydelse som ett

adoptionsbeslut har i ett ärende om uppehållstillstånd beror inte bara på om

utlänningsmyndigheterna godtar den anknytning som uppkommit genom adoptionen,

utan även på vad utlänningslagstiftningen föreskriver om uppehållstillstånd för

adopterade. Migrationsverket - som tillämpar utlänningslagstiftningen - har en

betydelsefull roll då verket i enskilda adoptionsärenden yttrar sig till den

domstol som skall besluta om adoptionen. Yttrandet syftar till att ge domstolen

ett så bra beslutsunderlag som möjligt. Regeringen anser emellertid inte att det

 finns anledning att - som Stockholms tingsrätt har föreslagit - ge

Migrationsverket en generell rätt att överklaga ett beslut om att bevilja en

adoptionsansökan. För det första kan Migrationsverket inte anses ha något

självständigt intresse i adoptionsärendet även om verket som central

utlänningsmyndighet har till uppgift att se till att den lagstiftning som ligger

 till grund för ordningen med reglerad invandring tillämpas på ett konsekvent

sett. En adoption har privaträttsliga verkningar och Migrationsverkets intressen

 bör inte tillåtas påverka enskildas handlingsfrihet i detta avseende. En sådan

rätt skulle dessutom medföra negativa konsekvenser för den adopterade i form av

väntetider och oro medan överklagandet prövades och även innebära ökade

kostnader hos Migrationsverket och domstolarna som inte står i proportion till

den eventuella nytta förfarandet skulle innebära.

Principen om att vuxna adopterade barn skall ha samma ställning som vuxna

biologiska barn bör även gälla för möjligheterna att få en ansökan om

uppehållstillstånd prövad medan sökanden befinner sig i Sverige. Enligt

regeringens mening finns det således inte anledning att ha någon särskild

reglering för adopterade i detta avseende. Något sådant förslag läggs därför

inte fram.

Regeringen delar inte Sveriges Advokatsamfunds uppfattning att ett beslut om

adoption ensamt skall utgöra grund för bifall vid prövningen av en ny ansökan om

 uppehållstillstånd enligt 2 kap. 5 b § UtlL. Även efter ett lagakraftvunnet

beslut kan olika nya omständigheter åberopas i ett ärende om avvisning eller

utvisning, t.ex. kan det i en ny ansökan om uppehållstillstånd förekomma att

sökanden åberopar att han eller hon har ingått nytt äktenskap eller att

familjesituationen förändrats på något annat sätt. Enligt regeringens mening

finns det inte anledning att i det här sammanhanget detaljreglera frågan om

adoption. Betydelsen av ett inte tidigare åberopat beslut om adoption bör,

liksom andra nya omständigheter i olika typer av ärenden, prövas inom ramen för

den nu gällande lagstiftningen, dvs. främst om det skulle strida mot

humanitetens krav att beslutet om avvisning eller utvisning verkställs.

Flera remissinstanser har riktat kritik mot att utredningens förslag till

författningsändringar inte är tillräckligt klara och tydliga i fråga om

adopterades möjligheter att få uppehållstillstånd. Som Migrationsverket har

påpekat i sitt remissyttrande tenderar bestämmelsen i 2 kap. 4 § UtlL att bli

otymplig. För närvarande bereds ett förslag till en ny utlänningslag inom

Regeringskansliet. Frågan om en mer omfattande omstrukturering av bestämmelsen

bör behandlas i samband med det förslaget.

Underåriga adopterade

Adoptivbarn som har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige

beviljas i likhet med andra barn uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första

stycket 2 UtlL. Ett underårigt och ogift barn med en vårdnadshavare som är

bosatt i Sverige och som är eller har varit hemmavarande barn till denne har i

princip en ovillkorlig rätt att få uppehållstillstånd i Sverige. Detta har

Utlänningsnämnden slagit fast i ett vägledande avgörande (Utlänningslagen -

Vägledande beslut, UN 342-97). För dem som adopterats av en i Sverige bosatt

person medan de själva varit bosatta utomlands är det dock sällan som kravet på

att ha varit hemmavarande barn är uppfyllt.

För adopterade underåriga som inte tidigare bott tillsammans med

adoptivföräldrarna prövas frågan om uppehållstillstånd i dag enligt 2 kap. 4 §

första stycket 4 UtlL. Enligt detta lagrum krävs för att uppehållstillstånd

skall beviljas att den sökande har en särskild anknytning till Sverige. I praxis

 har en adoption av en underårig i regel medfört att sådan särskild anknytning

ansetts föreligga. Bestämmelsens utformning lämnar emellertid utrymme för en mer

 ingående prövning.

Regeringen delar utredningens uppfattning att regleringen av uppehållstillstånd

för underåriga adopterade, som inte tidigare bott tillsammans med

adoptivföräldrarna, bättre bör stämma överens med praxis. Dessutom bör

regleringen för adopterade anpassas till vad som gäller för biologiska barn.

Liksom andra underåriga har adopterade barn behov av rättsordningens uttalade

skydd. Ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd för en adopterad underårig

 kan få olyckliga konsekvenser. Om ansökan om uppehållstillstånd avslås, kan

ändå adoptivföräldrarnas föräldraansvar finnas kvar samtidigt som barnets

rättsliga förhållande till sina biologiska föräldrar helt eller delvis har

upphört.

Att underåriga adoptivbarn beviljas uppehållstillstånd enligt punkt 4 står inte

i överensstämmelse med att bestämmelsen enligt förarbetena skall tillämpas

endast i undantagsfall när det gäller släktanknytningar. De adopterade som är i

åldern 12-17 år och som ingått i utredningens undersökningar är i och för sig

till antalet relativt få. De är dock betydligt flera än de adopterade som är 18

år eller äldre. Härtill kommer att även beträffande barn under 12 år som inte

automatiskt blivit svenska medborgare vid adoptionen tillämpas punkt 4 i stor

utsträckning i den praktiska tillämpningen. Detta gäller alltså många barn som

inte adopteras av svenska medborgare och även barn som adopteras av svenska

medborgare om adoptionen gäller automatiskt i Sverige enligt 1971 års lag.

Beträffande sistnämnda grupp föreslås dock, som nämnts, en ändrad ordning i

propositionen Lag om svenskt medborgarskap (prop. 1999/2000:147). Oavsett vad

som blir utgången av detta förslag är adopterade underåriga en betydelsefull och

 antalsmässigt inte helt liten grupp av sökande som i dag regelmässigt beviljas

uppehållstillstånd enligt en bestämmelse som är avsedd att endast användas i

undantagsfall.

I detta sammanhang bör betonas att regeringen och riksdagen beträffande en

annan grupp av tillståndssökande som hittills beviljats uppehållstillstånd

enligt 2 kap. 4 § första stycket 4, har ansett att möjligheten till

uppehållstillstånd bör framgå direkt av utlänningslagen. Detta gäller för

sökande som inte sedan tidigare är gifta eller sammanboende med någon som bor

här i landet och som skall komma hit för att ingå äktenskap eller inleda ett

samboförhållande. I regeringens proposition 1999/2000:43 - Uppehållstillstånd

på grund av anknytning - har det med hänsyn till denna grupps storlek inte

ansetts att uppehållstillstånd längre bör beviljas enligt 2 kap. 4 § första

stycket 4 (jfr prop. s. 50). Förslaget har antagits av riksdagen (bet.

1999/2000:SfU9, rskr. 1999/2000:159). Den nya lagstiftningen trädde i kraft den

1 juli 2000.

Som tidigare angetts krävs enligt huvudregeln att barn under 18 år är eller har

varit hemmavarande barn till den i Sverige bosatta personen för att

uppehållstillstånd skall beviljas (2 kap. 4 § första stycket 2 UtlL). Om

underåriga adoptivbarns rätt till uppehållstillstånd reglerades i lagen utan att

 särskilda kriterier angavs skulle adopterade kunna få en förmånligare ställning

 än biologiska barn som aldrig varit hemmavarande hos den i Sverige bosatta

föräldern.

Detta är emellertid inte avsikten med förslaget. De adoptioner som

övervägandena tar sikte på är de där adoptivföräldern eller adoptivföräldrarna

är bosatta i Sverige såväl vid tidpunkten för adoptionen som när

utlänningsmyndigheterna fattar beslut i frågan om uppehållstillstånd. Den nu

föreslagna särskilda regleringen för adopterade bör endast vara avsedd för

adopterade som inte kan uppfylla kravet på att ha varit hemmavarande barn till

adoptivföräldrarna. Det är således inte fråga om att ge adopterade underåriga en

 förmånligare ställning i förhållande till biologiska barn utan endast om en

anpassning till deras speciella situation.

Sammantaget föreslår regeringen att underåriga adoptivbarns möjlighet att få

uppehållstillstånd skall framgå direkt av utlänningslagen. Detta behövs för att

förtydliga underåriga adopterades rättsliga ställning. Lämpligen bör ett tillägg

 beträffande denna grupp göras genom att en ny punkt sätts in i 2 kap. 4 §

första stycket UtlL.

Adoptionscentrum har bl.a. påpekat att bestämmelsen i 2 kap. 4 § första stycket

4 även använts i fall då tilltänkta adopterade beviljats tidsbegränsade

uppehållstillstånd för att kunna vistas i Sverige i avvaktan på

domstolsprövningen av en adoptionsansökan. Organisationen anser att det är

otillfredsställande att en undantagsregel används för att reglera

tillståndsfrågan för denna kategori. Även Lagrådet har denna uppfattning.

Regeringen instämmer med Lagrådets förslag att den bestämmelse som utredningen

föreslagit beträffande uppehållstillstånd för barn under arton år bör

kompletteras så att den även omfattar möjligheten att ge tidsbegränsat

uppehållstillstånd för den nu aktuella kategorin. En viss modifiering av

lagförslaget i förhållande till utredningens lagförslag görs därför.

Vuxna adopterade

För barn som blivit myndiga är möjligheterna att få uppehållstillstånd i Sverige

 mer begränsade än för underåriga. Detta gäller både biologiska barn och

adopterade. Ett sådant barns möjlighet till uppehållstillstånd i Sverige är i

princip begränsad till att personen i fråga ingått i samma hushåll som den i

Sverige bosatta personen eller att han eller hon annars har särskild anknytning

hit.

Begreppet hushållsgemenskap kommenteras i prop. 1996/97:25 s. 113. Där sägs att

de anhöriga skall ha levt i samma hushåll omedelbart före den härvarandes

flyttning till Sverige samt att ansökan om familjeåterförening skall göras

relativt snart efter det att den härvarande bosatt sig här. Om dessa

förutsättningar inte är uppfyllda föreligger inte ett sådant beroendeförhållande

 som gör det svårt för släktingarna att leva åtskilda, vilket krävs för att

bestämmelsen skall bli tillämplig.

Adopterade vuxna som uppfyller kravet på tidigare hushållsgemenskap, så som det

närmare angivits i förarbeten och praxis, beviljas idag - liksom andra vuxna

barn och andra anhöriga - uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 3

UtlL. Utredningen har i sina undersökningar inte sett något fall där adopterade

vuxna uppfyllt dessa förutsättningar. Det är emellertid inte så ovanligt att

inte heller vuxna biologiska barn uppfyller kravet på tidigare

hushållsgemenskap.

Sådana anhöriga som inte ryms inom 2 kap. 4 § första stycket 1-3 UtlL kan i

undantagsfall beviljas uppehållstillstånd enligt punkt 4. Enligt ett

regeringsbeslut kan adopterade vuxna omfattas av bestämmelsens

tillämpningsområde (regeringens beslut den 11 december 1997 i ärende 97/928/MP).

Som konstaterats tidigare har den ändring i lagstiftningen om uppehållstillstånd

 för anhöriga som trädde i kraft den 1 januari 1997 inneburit minskade

möjligheter att få uppehållstillstånd för adopterade vuxna. Detta är emellertid

en ändring som inte endast berör adopterade utan även andra kategorier av

anhöriga som inte anges i punkt 1-3, dvs. även t.ex. biologiska vuxna barn som

inte uppfyller kraven på tidigare hushållsgemenskap.

I någon mån har denna ändring mjukats upp i rättstillämpningen i fråga om vuxna

adopterade. I tre beslut som ingått i utredningens undersökningar beviljades

adopterade vuxna uppehållstillstånd eftersom de ansågs ha särskild anknytning

till Sverige. I alla tre ärendena gjordes en samlad bedömning av

omständigheterna. Efter vad som kan utläsas av besluten har uppehållstillstånd

beviljats dels för att adoptionen antagits ha haft som främsta syfte att befästa

 den personliga relationen mellan den adoptionssökande och den adopterade, dels

för att den adopterade under en längre tid vistats i Sverige samt dels för att

en nära faktisk anknytning till adoptivföräldrarna visats föreligga.

Kraven på särskild anknytning för vuxna adopterade enligt punkt 4 skiljer sig

inte från vad som gäller för andra anhöriga än de under punkt 1-3. Regeringen

anser inte att det i motivuttalanden generellt går att säga att en viss

ålderskategori av sökande är särskilt ömmande eller ovanlig. Detta är

naturligtvis beroende av olika förhållanden som växlar över tiden. Varje enskilt

 ärende skall självklart noga prövas efter omständigheterna i just det ärendet

och den uppgiften svarar rättstillämpningen för.

Sveriges advokatsamfund anser att det måste accepteras att adopterade i vissa

fall får en förmånligare ställning än biologiska barn, särskilt i frågan om

vuxna adopterade skall ha större möjligheter än vuxna biologiska barn att få

uppehållstillstånd och bo hos sina föräldrar i Sverige. Som Adoptionscentrum

påpekar kan en skillnad i detta hänseende få märkliga konsekvenser, bl.a. skulle

 det kunna leda till att invandrande föräldrar skulle kunna lockas att adoptera

sina egna biologiska vuxna barn för att på så sätt ge dem större möjligheter att

 få uppehållstillstånd. Regeringen kan därmed inte instämma i Advokatsamfundets

uppfattning utan anser att det är en viktig principiell inställning att

adoptivbarn och biologiska barn så långt som möjligt skall ha samma rättsliga

ställning i frågan om uppehållstillstånd.

När det gäller kritiken mot utredningen från Sveriges Advokatsamfund och Svenska

 flyktingrådet som tar sikte på utlänningsmyndigheternas prövning av frågor om

uppehållstillstånd gällande vuxna adopterade gör regeringen närmare överväganden

 i avsnitt 7.3.

Adopterade vuxna torde utgöra endast en mycket liten del av alla

tillståndssökande. Prövningen av en vuxen adopterads ansökan om

uppehållstillstånd är därmed förenlig med den karaktär av undantagsbestämmelse

som punkt 4, när det gäller släktanknytningar, anses ha. Regeringen anser mot

den bakgrunden att det inte finns anledning att införa ett nytt lagrum enligt

vilket de vuxna adopterades möjligheter till uppehållstillstånd regleras

särskilt. Även fortsättningsvis bör således frågan om uppehållstillstånd för

adopterade vuxna prövas enligt 2 kap. 4 § första stycket 4.

I syfte att bestämmelsen skulle bli så informativ och tydlig som möjligt

föreslog utredningen att det av lagtexten borde framgå att den avser både

släktanknytning och annan särskild anknytning. Såväl Utlännings-nämnden som Umeå

 tingsrätt har kritiserat utredningens lagförslag i denna del. Nämnden är främst

 kritisk mot att uttrycket "att utlänningen bör få bosätta sig här" används.

Lagrådet har förordat att bestämmelsen får behålla sin nuvarande lydelse. Mot

bakgrund av att det redan slagits fast i praxis att vuxenadopterade personer får

 ges uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL och då denna

kategori väl passar in under bestämmelsens undantagskaraktär delar regeringen

Lagrådets uppfattning att bestämmelsen inte behöver ändras. Därtill kommer, som

Lagrådet påpekat, att de problem som föranlett utredningens förslag löses genom

det nya stycke i 2 kap. 4 § som närmare behandlas i avsnitt 7.3. Utredningens

förslag skall således inte genomföras i denna del.

7.3 Adoptionsanknytning som godtas i ett ärende om uppehållstillstånd

Regeringens förslag: I utlänningslagen skall uttryckligen anges att den

anknytning som har uppkommit genom en svensk domstols beslut i ett

adoptionsärende skall godtas i utlänningsmyndigheternas ärenden om

uppehållstillstånd.

Utredningens bedömning av denna fråga överensstämmer i sak med regeringens

förslag. Utredningen lade dock inte fram något lagförslag med denna innebörd.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser delar utredningens bedömning

beträffande svenska domstolars adoptionsbeslut och flertalet har ingen erinran

mot dess bedömning att motsvarande skall gälla beträffande utomlands beslutade

adoptioner, såvida inte starka skäl talar mot det. Familjeföreningen för

internationell adoption betonar att det inte är förenligt med principen om

barnets bästa att adoptivbarn och adoptivföräldrar tvingas leva åtskilda i olika

 länder som en följd av att utlänningsmyndigheterna inte godtar vissa svenska

adoptionsbeslut. Diskrimineringsombudsmannen redovisar uppfattningen att

utredningens ansats beträffande utomlands meddelade adoptioner alltför mycket

präglas av ett allmänt misstänkliggörande av syftet med sådana adoptioner. Rädda

 barnen anser att utomlands beslutade adoptioner skall ha samma rättsliga

betydelse som svenska adoptioner. Adoptionscentrum betonar att det är viktigt

att ordningen finns kvar som innebär att adoptivbarn som förmedlats av en

auktoriserad adoptionsorganisation - mot uppvisande av ett intyg vid

passkontroll - inte behöver ha uppehållstillstånd för att resa in i Sverige. Som

 nämnts tidigare anser slutligen bl.a. Stockholms tingsrätt och Umeå tingsrätt

att utlänningsmyndigheternas skyldighet att godta den familjeanknytning som

uppkommit genom en svensk domstols adoptionsbeslut bör framgå direkt av

lagtexten.

Skälen för regeringens förslag: Den anknytning som uppkommit genom ett beslut om

 adoption som meddelats av svensk domstol skall godtas av

utlänningsmyndigheterna. Det följer såväl av den prövning som domstolarna gör

innan adoptionsbeslutet fattas som av adoptionens rättsverkningar enligt svensk

lag. När det är fråga om att genom adoptionen befästa ett personligt förhållande

 mellan sökanden och den som avses bli adopterad, ställer domstolarna normalt

krav på att förhållandet i allt väsentligt är som det mellan föräldrar och deras

 biologiska barn. Om utlänningsmyndigheterna inte godtar den genom adoptionen

uppkomna anknytningen, blir det närmast fråga om en omprövning av domstolens

bedömning. Enligt regeringens mening kan en sådan ordning av principiella skäl

inte accepteras. En uttrycklig bestämmelse om detta bör föras in i

utlänningslagen.

Utlänningsmyndigheterna skall således fullt ut ha samma syn även på förhållandet

 mellan ett vuxet adoptivbarn-adoptivförälder som ett vuxet biologiskt

barn-biologisk förälder. Denna grundläggande princip innebär också att det inte

är godtagbart att vuxna adopterade barn hamnar i en bättre ställning än vuxna

biologiska barn i frågor som gäller uppehållstillstånd.

Den omständigheten att ett svenskt adoptionsbeslut utan vidare skall läggas till

 grund för bedömningen av frågan om uppehållstillstånd väcker frågan om inte

domstolarna, som ett led i sin bedömning av om ett förälder-barnliknande

förhållande föreligger, mer konsekvent bör uppmärksamma om adoptionen främst kan

 tänkas vara ett led i ett försök att gå vid sidan om utlänningslagstiftningen.

I avsnitt 7.4 kommer regeringen bl.a. att behandla i vilken utsträckning

domstolarna i framtiden skall vara skyldiga att begära yttrande från

Migrationsverket.

Regeringen har i och för sig förståelse för Advokatsamfundets och Svenska

flyktingrådets synpunkt att det vid en första anblick kan tyckas märkligt att

utlänningsmyndigheterna - beträffande vuxna adopterade - kan komma att pröva

vissa omständigheter som rör relationen mellan den adopterade och

adoptivföräldrarna. Regeringen erinrar dock om att den anknytning som uppkommit

genom domstolens beslut om adoption inte skall omprövas av

utlänningsmyndigheterna. Som både Advokatsamfundet och Svenska flyktingrådet

påpekar är det viktigt att inte förvaltningsmyndigheter i ärenden om

uppehållstillstånd omprövar domstolars beslut. Emellertid har domstolarna och

utlänningsmyndigheterna olika uppgifter i detta avseende. Medan domstolarna har

att pröva om det föreligger ett verkligt förälder-barnförhållande skall

utlänningsmyndigheterna pröva om utlänningslagstiftningen medger att

uppehållstillstånd beviljas. Förutsättningarna för domstolarnas prövning framgår

 i princip av bestämmelser i föräldrabalken, medan utlänningsmyndigheternas

prövning främst regleras i 2 kap. 4 § utlänningslagen. I sammanhanget bör

erinras om den grundläggande principen att adopterade vuxna barn inte skall ha

en bättre ställning än utländska vuxna biologiska barn som vill bo med sina

föräldrar i Sverige.

Ett utomlands meddelat adoptionsbeslut som inte strider mot ordre public gäller

i Sverige antingen automatiskt eller efter godkännande av Statens nämnd för

internationella adoptionsfrågor (NIA). Det är främst när det är fråga om rena

skenhandlingar som det kommer i fråga att frånkänna en adoption giltighet på

grund av ordre public.

Utlänningsmyndigheternas prövning av om syftet med en utomlands beslutad

adoption som gäller i Sverige främst varit ett försök till kringgående av

svenska utlänningsregler har stöd i förarbetena till 1971 års lag när det gäller

 adoptionsbeslut som meddelats utomlands (jfr prop. 1971:113 s. 38). Utrymmet

för att avslå en ansökan om uppehållstillstånd på denna grund är dock mycket

begränsat. I propositionen anges att det bör beaktas om det finns anledning anta

 att adoptionen har kommit till stånd huvudsakligen för att den adopterade skall

 få en gynnsammare behandling i just det ärende som är i fråga.

Ett ytterligare stöd för att en prövning bör kunna företas av om en utomlands

beslutad adoption främst varit ett sätt att försöka kringgå

utlänningslagstiftningen ger prop. 1996/97:25. Enligt propositionen s. 111 f.

har bestämmelsen om uppehållstillstånd utformats som en principiell rätt, dvs.

uppehållstillstånd får beviljas för anhöriga inom kärnfamiljen. I propositionen

anges några av de undantag från anhörigas principiella rätt till

uppehållstillstånd som beaktas i rättstillämpningen. Såvitt nu är av intresse

kan nämnas att undantag gjorts i praxis för situationer med månggifte, äktenskap

 mellan minderåriga samt när det framstår som sannolikt att det rör sig om

skenförhållanden eller att släktskapet inte visar sig stämma överens med de

verkliga förhållandena. I praktiken är det emellertid också så att

utlänningsmyndigheterna när det gäller äktenskap eller samboförhållanden i sin

prövning beaktar om förhållandet är seriöst och inte tillkommet för att ge någon

 uppehållstillstånd i Sverige (jfr prop. 1996/97:25 s. 104). Denna praxis har,

med vissa tillägg, lagfästs den 1 juli 2000 (prop. 1999/2000:43, bet.

1999/2000:SfU9, rskr. 1999/2000:159). Eftersom en sådan s.k. seriositetsprövning

 hittills godtagits inom ramen för tillståndsprövningen när det gäller äktenskap

 och samboförhållanden, får det anses vara förenligt med

utlänningslagstiftningen att en liknande prövning görs på det sätt som anges i

prop. 1971:113 beträffande utomlands beviljade adoptioner.

Det finns således utrymme för att inom ramen för gällande lagstiftning göra en

prövning av om adoptionen varit ett led i ett kringgående av

utlänningslagstiftningen. Trots detta övervägde utredningen en ändrad ordning

som skulle medföra att utlänningsmyndigheterna har att godta utländska

adoptionsbeslut i samma utsträckning som svenska adoptionsbeslut. Det främsta

syftet med en sådan ändring skulle vara att undvika rättsförluster för

underåriga adopterade. Genom adoptionen har vanligtvis de juridiska banden till

vårdnadshavaren i hemlandet helt eller delvis klippts av.

Självfallet finns det en risk för olyckliga konsekvenser om en underårig inte

tillåts bosätta sig hos sina adoptivföräldrar i Sverige. Emellertid kan det

också finnas fall där det skulle vara direkt stötande om adoptionsbeslutet utan

någon vidare prövning lades till grund för bedömningen av ansökan om

uppehållstillstånd. I utredningens undersökningar redovisas två sådana fall

(avslagsbeslut 3 och 4 i avsnitt 7.3.3, SOU 2000:32, s. 89 f). Utredningen kom

därför fram till att utlänningsmyndigheterna i ärendet om uppehållstillstånd

även fortsättningsvis, på sätt som anges i prop. 1971:113 jämfört med prop.

1996/97:25, borde kunna beakta det bakomliggande syftet med en adoption som

skett i utlandet. Regeringen delar den uppfattningen. Detta gäller såväl

adoptioner där den adopterade är underårig som där den adopterade är vuxen.

De fall där det kan bli aktuellt att frånkänna den utomlands meddelade

adoptionen verkan i ärendet om uppehållstillstånd är troligen mycket sällsynta.

Som Diskrimineringsombudsmannen påpekat finns det inte skäl till något allmänt

misstänkliggörande av utomlands beslutade adoptioner. Om det utländska

adoptionsbeslutet strider mot ordre public är adoptionen dock inte gällande i

Sverige. Har möjligheten till uppehållstillstånd i Sverige varit en bidragande

orsak till adoptionen, men inte den främsta anledningen, bör

utlänningsmyndigheterna godta den anknytning som uppkommit genom det utländska

adoptionsbeslutet. Endast beträffande fall som ryms mellan dessa båda

situationer bör det komma i fråga att frånkänna adoptionen verkan i ärendet om

uppehållstillstånd.

Den nu gällande ordningen för inresa i Sverige för adoptivbarn som förmedlats av

 en auktoriserad adoptionsorganisation berörs inte av de förslag som läggs fram

nu.

7.4 Domstolarnas beslutsunderlag

Regeringens förslag: Svenska domstolar skall alltid inhämta yttrande från

Migrationsverket i adoptionsärenden, om adoptionen gäller en utomnordisk

medborgare som är 12 år eller äldre. Domstolarnas skyldighet att inhämta

yttrande skall regleras i lag.

Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen

ansåg dock att föreskrifterna kunde tas in i en förordning och att yttrande inte

 skulle inhämtas om det var uppenbart obehövligt.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser är positiva till utredningens

förslag. Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar menar dock att

yttrandet från Migrationsverket endast skall omfatta frågan om adoptivbarnet

tidigare sökt uppehållstillstånd. Rädda barnen påpekar att ett yttrande från

Migrationsverket kan vara en viktig del i domstolarnas möjligheter att göra en

riktig bedömning av om ett reellt förälder-barnliknande förhållande föreligger.

Skälen för regeringens förslag: De krav som skall vara uppfyllda för att en

adoption skall beviljas vid svensk domstol anges i föräldrabalken. Domstolarna

skall göra en prövning av om det är lämpligt att adoptionen äger rum. När det är

 fråga om att genom adoptionen befästa ett personligt förhållande mellan

sökanden och den som avses bli adopterad, skall förhållandet normalt ha

väsentligen samma innehåll som det som föreligger mellan föräldrar och barn. För

 att domstolen skall få ett tillräckligt underlag för sin bedömning kan

domstolen behöva inhämta vissa upplysningar även från andra myndigheter än de

som anges i 4 kap. 10 § FB (jfr uttalandena i prop. 1980/81:112 om samtycke och

tillstånd till adoption s. 15).

Utredningens undersökning visade att domstolarna hade inhämtat information från

Migrationsverket om de personer som avsågs adopteras i en fjärdedel av de

ärenden som undersöktes.

Regeringen delar utredningens uppfattning att de adoptioner som beslutas i

Sverige bör grundas på ett så brett beslutsunderlag som möjligt. Samtliga

omständigheter som kan vara av betydelse för om adoptionen är lämplig bör

beaktas. Eftersom den anknytning som uppkommer genom svenska adoptionsbeslut

skall godtas av utlänningsmyndigheterna (se avsnitt 7.3), finns det skäl att

låta domstolarna mer konsekvent - och som ett led i bedömningen av om ett

förälder-barnliknande förhållande föreligger - uppmärksamma om det främsta

syftet med adoptionen kan antas vara att kringgå utlänningslagstiftningen.

Mot denna bakgrund bör ett yttrande från Migrationsverket alltid inhämtas när

det gäller adoption av en utländsk medborgare som är 12 år eller äldre. I vissa

fall kan det vara lämpligt att Migrationsverkets inställning inhämtas även när

den som avses adopteras är under 12 år. Något hinder mot att domstolen inhämtar

yttrande också i dessa fall föreligger inte. Detta behöver dock inte regleras i

författning (jfr a. prop. 1980/81:112).

Enligt utredningens uppfattning skulle ett yttrande inte behöva inhämtas om ett

sådant var uppenbart obehövligt. Regeringen konstaterar att de undersökningar

som utredningen gjort visar att det är fråga om ett litet antal ärenden per år i

 vilka inhämtande av yttrande kan bli aktuellt. En klar och tydlig rutin - med

innebörden att yttrande alltid skall inhämtas i detta slags ärenden - är att

föredra, jämfört med att domstolen skall lägga ned tid och resurser på att pröva

 om ett yttrande kan anses uppenbart obehövligt i varje enskilt fall.

Omfattningen och innehållet av Migrationsverkets yttranden bör givetvis anpassas

 efter de aktuella förhållandena. Exempelvis kan ett yttrande till en tingsrätt

i ett adoptionsärende, om personen ifråga redan har permanent

uppehållstillstånd, inskränka sig till ett kort meddelande som innehåller den

uppgiften.

I övrigt bör ett inhämtat yttrande, liksom i dag, innehålla hos Migrationsverket

 tillgänglig information om den person som adoptionen avser. I den mån

Migrationsverket anser att adoptionen främst syftar till att kringgå

utlänningslagstiftningen, finns det ingenting som hindrar att Migrationsverket

redovisar sin uppfattning om det. Det är naturligtvis av stor betydelse för

domstolens handläggning att Migrationsverkets yttrande är väl underbyggt och ger

 en god och allsidig bild av den information som finns och som kan ha betydelse

för domstolens handläggning och beslutsfattande i frågan om adoption. Regeringen

 anser inte att det finns anledning att inskränka omfattningen av

Migrationsverkets yttranden i förhållande till vad som gäller idag.

Utredningen föreslog att domstolarnas skyldighet att inhämta yttrande från

Migrationsverket med stöd av bemyndigandet i 5 § 1971 års lag skulle tas in i en

 förordning. Lagrådet har haft synpunkter på den föreslagna ordningen. Enligt

Lagrådet bör saken regleras i lag. Regeringen godtar denna uppfattning. Lagrådet

 har föreslagit att bestämmelserna inarbetas i 1971 års lag. Det skulle kunna

övervägas om inte i stället 4 kap. 10 § föräldrabalken vore en naturlig plats.

Syftet med detta skulle vara att föreskrifterna där lätt hittas av domstolarna.

Mot bakgrund av att domstolarnas skyldighet att inhämta yttrande inskränker sig

till internationella adoptioner instämmer dock regeringen i att bestämmelserna

bör tas in i 1971 års lag. Ett förslag till ändrad lydelse av 2 § i 1971 års lag

 läggs därför fram.

I samband med att Migrationsverket yttrar sig i ärendet bör de som ansöker om

adoption informeras om utlänningslagens bestämmelser om uppehållstillstånd.

Regeringen återkommer till detta i nästa avsnitt.

7.5 Bättre information

Regeringens bedömning: Informationen om lagstiftningen som gäller

uppehållstillstånd och adoption bör bli bättre. Domstolsverket och

Migrationsverket bör gemensamt ta fram ett skriftligt informationsmaterial på

flera språk som är tydligt och lätt att förstå. Informationen bör ges till

blivande adoptivföräldrar som bor i Sverige. Informationen bör också finnas hos

utlandsmyndigheterna och på Internet.

Utredningens förslag överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Domstolsverket påpekar att verket främst kan bidra med

information om adoptioners rättsverkan. Diskrimineringsombudsmannen erinrar om

att informationen bör finnas tillgänglig på flera språk. Adoptionscentrum

påpekar i sammanhanget att kraven på förbättrad information även bör omfatta

domstolarnas interna handböcker.

Skälen för regeringens förslag: Den enda skriftliga information om

uppehållstillstånd vid adoption som utredningen funnit är intagen i en broschyr

som ges ut av Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) och som

heter "Till er som går i adoptionstankar". Det här är en första, grundläggande

information som delas ut till den som vill veta hur det går till att adoptera

ett utländskt barn. I broschyren beskrivs främst hur de blivande

adoptivföräldrarna faktiskt skall göra för att ansöka om uppehållstillstånd för

adoptivbarnet. Den är i första hand framtagen med tanke på dem som avser att

adoptera ett utländskt barn under 12 år. Regeringskansliet har vidare gett ut en

 informationsbroschyr om familjerätt. I den lämnas en kortfattad redogörelse för

 förutsättningarna för att en ansökan om adoption skall beviljas och för

adoptionens rättsverkningar.

När det gäller adoption av barn mellan 12 och 17 år som förmedlas genom någon

adoptionsorganisation svarar organisationen för att de adoptionssökande får

erforderlig information. Information lämnas också av NIA i de fall NIA prövar om

 förfarandet vid en enskild adoption är godtagbart. Vid adoption av en person

under 18 år upprättas också regelmässigt en kontakt mellan socialnämnden och de

adoptionssökande när de blivande adoptivföräldrarna är bosatta i Sverige och

adoptionen sker vid svensk domstol. Genom denna kontakt kan de adoptionssökande

få information.

När det gäller underåriga mellan 12 och 17 år är det således främst när

adoptionen sker utomlands och automatiskt gäller i Sverige som det är osäkert om

 information om lagstiftningen verkligen kommer fram.

Vad gäller adoption av vuxna saknas oftast naturliga informationskanaler. Varken

 socialnämnden, NIA eller någon av adoptionsorganisationerna kommer då

vanligtvis i kontakt med de adoptionssökande eller den som avses bli adopterad.

Inte heller i de fall adoptionen av en vuxen sker utomlands förekommer det av

naturliga skäl någon information om den svenska lagstiftningen.

Det är angeläget att ingen adoption genomförs under den oriktiga föreställningen

 att adoptionen automatiskt kommer att medföra att den adopterade beviljas

uppehållstillstånd i Sverige. När en i Sverige bosatt person adopterar en

utländsk person är avsikten i de flesta fall att även den adopterade skall

bosätta sig i Sverige. Detta kan rentav vara ett villkor från de inblandade

parternas sida för att adoptionen skall genomföras. Givetvis kan adoptionens

rättsverkningar medföra att ett avslag på en ansökan om att få bosätta sig i

Sverige får olyckliga följder, framför allt när den adopterade är underårig. Mot

 denna bakgrund bör det inte förekomma att någon adoptionssökande står utan

information.

Att behovet av information tillgodoses ligger, när det gäller underåriga, väl i

linje med vad som anges i 1993 års Haagkonvention angående rådgivning (artikel 4

 och 5) samt med 25 § tredje stycket socialtjänstlagen (1980:620, SoL) som är en

 anpassning till konventionen. Enligt 25 § tredje stycket SoL får socialnämndens

 medgivande lämnas endast om den eller de som vill adoptera har

tillfredsställande kunskaper om barn och deras behov och har blivit informerade

om den planerade adoptionens innebörd.

Enligt regeringens uppfattning bör mot denna bakgrund informationen om

lagstiftningen om uppehållstillstånd och adoption förbättras. Domstolsverket bör

 därför gemensamt med Migrationsverket utarbeta ett skriftligt

informationsmaterial om en adoptions rättsverkningar och förutsättningarna för

uppehållstillstånd vid adoption. Informationen bör vara tydlig och lätt att

förstå och arbetas fram med utgångspunkten att både underåriga och vuxna kan

adopteras. Informationsmaterialet bör översättas till de vanligaste

invandrarspråken.

Oavsett om adoptionen sker i Sverige eller utomlands och oavsett om adoptionen

avser en underårig eller en vuxen bör det finnas myndigheter eller andra organ

som tillhandahåller i Sverige bosatta adoptionssökande uppgifter om innehållet i

 svensk lagstiftning.

Ett sätt att sprida skriftlig information till enskilda när det gäller adoption

av underåriga kan vara genom domstolarna, adoptionsorganisationerna, NIA och

socialnämnderna.

När ett utländskt adoptionsbeslut automatiskt blir gällande i Sverige kan

adoptionen ske utan att NIA eller socialnämnden kommer i kontakt med ärendet. Om

 en adoptionssökande i ett sådant fall ändå tar kontakt med socialnämnden eller

NIA, bör han eller hon få hjälp med rådgivning inför adoptionen.

Migrationsverket skall också genom utlandsmyndigheterna tillhandahålla

information om möjligheten till uppehållstillstånd i Sverige för adopterade.

Informationen bör finnas tillgänglig för enskilda som vänder sig till

utlandsmyndigheten såväl i anledning av adoptionen som när det gäller ansökan om

 uppehållstillstånd i Sverige på grund av adoption. Givetvis bör information om

lagstiftningen också finnas på Internet.

Regeringen har för avsikt att i kommande regleringsbrev eller på annat liknande

sätt uppdra åt Domstolsverket och Migrationsverket att ta fram nödvändigt

informationsmaterial.

8 Genomförande och ekonomiska konsekvenser

Regeringen bedömer att förslagen inte kommer att ge upphov till några kostnader.

 Vad gäller kostnaderna för att ta fram och distribuera information, gör

regeringen den bedömningen att dessa täcks inom berörda myndigheters ramar.

Förslagen bör kunna träda i kraft den 1 juli 2001. Några särskilda

övergångsbestämmelser föreslås inte.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

2 kap.

4 §

Ändringen i första stycket behandlas närmare i avsnitt 7.2.

2 a punkten i första stycket är ny. Genom denna slås fast att ogifta underåriga

adopterade, som adopterats enligt en svensk domstols beslut eller ett

adoptionsbeslut som annars gäller i Sverige och av någon som vid tidpunkten för

adoptionsbeslutet var och fortfarande är bosatt här eller har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här, får beviljas uppehållstillstånd. Genom

lagtextens utformning klargörs att det endast är adopterade som inte kan

uppfylla kravet på att vara hemmavarande barn till den i Sverige bosatta

personen som punkt 2 a är tillämplig på. Andra adopterade barns rätt till

uppehållstillstånd bör liksom i dag i första hand prövas enligt punkten 2. Genom

 en reglering där underåriga adopterades möjlighet till uppehållstillstånd

kommer till uttryck lagfästs den ordning som i stort sett redan gäller i

rättstillämpningen. Att det i paragrafen endast är fråga om att reglera

möjligheten för adopterade att beviljas uppehållstillstånd kommer, på samma sätt

 som redan gäller för övriga kategorier av anhöriga, till uttryck genom att det

anges att uppehållstillstånd får ges. I enlighet med vad som sägs i tidigare

förarbeten skulle undantag annars behöva göras i lagen för en rad situationer

där det inte alltid är rimligt att tillstånd beviljas. Jämför prop. 1996/97:25

s. 111 f. och 284. På förslag av Lagrådet har bestämmelsen utformats så den inte

 enbart tar sikte på fall där permanent uppehållstillstånd skall meddelas utan

också uttryckligen reglerar möjligheten att exempelvis ge uppehållstillstånd för

 barn som kommit till Sverige i avvaktan på att adoptionsfrågan prövas av svensk

 domstol. Denna möjlighet finns redan i dag i rättstillämpningen. En viss

språklig bearbetning har gjorts av Lagrådets förslag till författningstext.

Någon saklig skillnad är inte avsedd i förhållande till Lagrådets förslag.

De adoptioner som gäller i Sverige kan ha meddelats av en svensk eller utländsk

domstol. Utomlands meddelade adoptioner där den adopterade är utomnordisk

medborgare gäller i Sverige i enlighet med vad som anges dels i lagen (1971:796)

 om internationella rättsförhållanden rörande adoption, dels i lagen (1997:191)

med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och

samarbete vid internationella adoptioner. En förutsättning för att adoptionen

skall gälla i Sverige är dock enligt båda lagarna att adoptionen inte är

uppenbart oförenlig med grunderna för rättsordningen här i landet.

Om omständigheterna kring en utomlands beslutad adoption på ett påtagligt sätt

visar att adoptionen huvudsakligen tillkommit för att bereda någon

uppehållstillstånd i Sverige, kan detta beaktas på så sätt att adoptionen

frånkänns verkan i ärendet om uppehållstillstånd. Liksom beträffande andra typer

 av anknytningar som kan antas vara skenförhållanden eller främst ha tillkommit

för att ge någon möjlighet till bosättning i Sverige, lämnar bestämmelsen i sin

föreslagna lydelse utrymme för en sådan prövning också när det är fråga om

adoption. Även av andra särskilda skäl kan det finnas anledning att göra

undantag från möjligheten att bevilja uppehållstillstånd. (Exempel på skäl som

avser samtliga anhöriga inom kärnfamiljen ges i prop. 1996/97:25 s. 111 f.)

I tredje punkten i första stycket har gjorts en ändring av redaktionellt slag.

Ett nytt tredje stycke införs. Enligt den föreslagna författningstexten skall

den anknytning som uppkommit genom en adoption som beslutats av svensk domstol

alltid godtas i ett ärende om uppehållstillstånd. Utlänningsmyndigheterna skall

således inte ompröva den anknytning som prövats i adoptionsärendet utan i

stället se på förhållandet mellan adoptant och adoptivbarn på samma sätt som ett

 biologiskt förälder-barnförhållande varvid adoptionen och den underliggande

relationen mellan adoptivbarn och adoptant inte skall ifrågasättas. Den skillnad

 i uppgifter som råder mellan å ena sidan en domstol i ett adoptionsärende och å

 andra sidan utlänningsmyndigheterna i ett ärende där ansökan om

uppehållstillstånd grundar sig på adoptionen, innebär emellertid att

utlänningsmyndigheterna undantagsvis - även om den uppkomna anknytningen som

sådan godtas i enlighet med domstolsbeslutet - kan komma fram till att

adoptionen inte kan ligga till grund för att bevilja uppehållstillstånd. Den

grundläggande principen är här att adopterade barn inte skall få en bättre

ställning än biologiska barn. Bakgrunden till den föreslagna lydelsen behandlas

närmare i avsnitt 7.3.

5 §

Ändringen är föranledd av den nya punkten 2 a i 4 §. Genom den föreslagna

ändringen blir adopterade barn under arton år uttryckligen likställda med

biologiska barn när det gäller möjligheterna att få en ansökan om

uppehållstillstånd prövad när de befinner sig i Sverige.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:796) om internationella

rättsförhållanden rörande adoption

2 §

Genom det nya tredje stycket regleras i vilka fall som svensk domstol skall

inhämta yttrande från Migrationsverket när rätten handlägger ärenden enligt 1 §

i 1971 års lag. Enligt bestämmelsen skall rätten alltid inhämta ett sådant

yttrande när den som adoptionen avser är utomnordisk medborgare och tolv år

eller äldre. Det nya stycket skall tillämpas även på ansökningar som kommit in

till rätten före ikraftträdandet. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7. 4.

Sammanfattning av betänkandet Uppehållstillstånd för adopterade (SOU 2000:32)

Utgångspunkter

Bakgrunden till utredningens uppdrag är den kritik som i den allmänna debatten

vid flera tillfällen riktats mot att ett domstolsbeslut om adoption av en

utländsk medborgare inte ger en ovillkorlig rätt till uppehållstillstånd för den

 adopterade. Utredningens uppdrag har varit att ta ställning till vilken

betydelse en adoption av en vuxen person bör ha vid bedömningen av ett ärende om

 uppehållstillstånd för den adopterade och även att ta ställning till hur

administrativa frågor kring detta skall lösas. Enligt utredningsdirektiven skall

 även vissa likartade frågor som avser barn utredas. I uppdraget har ingått att

kartlägga omfattningen och arten av de konflikter som kan uppkomma mellan

adoptionsreglerna och utlänningslagstiftningen och bedöma om det finns anledning

 att vidta några åtgärder.

Det finns adoptioner där det redan från början står klart att några konflikter

mellan adoptionsbestämmelserna och utlänningslagstiftningen inte uppkommer.

Detta gäller exempelvis när den adopterade är under 12 år och omständigheterna

är sådana att han eller hon automatiskt vid adoptionen blir svensk medborgare.

Även adoptioner där en adopterad, som är underårig, utomlands varit hemmavarande

 barn till en person som är bosatt i Sverige, eller där en adopterad vuxen

tidigare utomlands ingått i samma hushållsgemenskap som en adoptivförälder,

faller utanför uppdraget. I de sistnämnda fallen överensstämmer möjligheterna

till uppehållstillstånd helt med vad som gäller för invandrares biologiska barn.

 Inte heller adoptioner som skett enligt 1993 års Haagkonvention om skydd av

barn och samarbete vid internationella adoptioner eller adoptioner av nordiska

medborgare berörs av uppdraget.

Kartläggningen

Som ett led i kartläggningen av konflikterna har utredningen gjort olika

undersökningar för att utröna i vad mån adopterade utomnordiska personer som är

12 år eller äldre har getts uppehållstillstånd i Sverige. I undersökningarna har

 besluten om uppehållstillstånd delats upp i två grupper, en för adoptionsbeslut

 som meddelats i Sverige och en för adoptionsbeslut som meddelats utomlands. Den

 sistnämnda gruppen har i sin tur delats upp efter adoptionsbeslut som gäller

automatiskt i Sverige och adoptionsbeslut som gäller efter godkännande av

Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA). Totalt har utredningen

undersökt cirka 130 ärenden om uppehållstillstånd för adopterade. Av de som

adopterats enligt beslut av svensk domstol eller enligt ett adoptionsbeslut som

meddelats utomlands och godkänts av NIA hade vid undersökningstillfället nästan

alla som sökt uppehållstillstånd beviljats ett sådant. I vissa fall avslogs

ansökan om uppehållstillstånd av Invandrarverket men beviljades av

Utlänningsnämnden. Vad gäller adopterade som adopterats enligt ett utomlands

meddelat adoptionsbeslut som gäller automatiskt i Sverige, saknas det

möjligheter att undersöka i vilken omfattning uppehållstillstånd sökts och

beviljats.

Konflikter

Utredningen har kommit till uppfattningen att det främst är när adopterade på

något sätt missgynnas i jämförelse med andra barn, som adoptionsbestämmelserna

och utlänningslagstiftningen sinsemellan blir motstridiga och det finns

anledning att tala om en konflikt. Utredningen har i detta sammanhang ansett att

 tre olika situationer särskilt bör uppmärksammas.

Den första situationen handlar om adoptionens rättsverkan i ärenden om

uppehållstillstånd. I utredningens undersökningar hittades två fall där

utlänningsmyndigheterna avslog en ansökan om uppehållstillstånd eftersom en

utomlands beslutad adoption som var gällande i Sverige ansågs främst ha syftat

till att den adopterade skulle ges uppehållstillstånd här. Utredningen har

emellertid varit tveksam till att betrakta denna situation som en konflikt.

Detta beror främst på att några motsättningar mellan beslut som bygger på

svenska regleringar inte föreligger när den familjeanknytning som uppkommit

genom ett utländskt adoptionsbeslut värderas i ärendet om uppehållstillstånd i

Sverige. Om en sådan värdering skulle företas beträffande en familjeanknytning

som uppkommit genom ett i Sverige meddelat adoptionsbeslut skulle en konflikt

däremot uppstå.

De andra två situationerna rör sig om otydligheter i reglerna om

uppehållstillstånd och om brister i informationen om lagstiftningen. I dessa

fall föreligger det sådana risker för vad utredningen anser vara konflikter, att

 det finns anledning att vidta åtgärder.

Utredningens förslag och ställningstaganden

Adoptionens rättsverkan i ärenden om uppehållstillstånd

Utredningen har ansett att det först och främst finns anledning att slå fast

vilken rättsverkan ett adoptionsbeslut bör ha i ett ärende om uppehållstillstånd

 för den adopterade.

Den familjeanknytning som uppkommit genom ett beslut om adoption som meddelats

av svensk domstol skall alltid godtas av utlänningsmyndigheterna. Detta följer

såväl av den prövning som domstolarna gör innan adoptionsbeslutet meddelas, som

av adoptionens rättsverkningar enligt svensk lag. Om utlänningsmyndigheterna

inte godtar den genom adoptionen uppkomna familjeanknytningen blir det närmast

fråga om en omprövning av domstolens bedömning. En sådan ordning kan av

principiella skäl inte accepteras.

När det gäller utomlands meddelade adoptioner som gäller i Sverige enligt lagen

(1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption finns ett

utrymme, att i ett ärende om uppehållstillstånd kunna beakta om adoptionen

kommit till stånd huvudsakligen för att den adopterade skall få en förmånligare

ställning i detta ärende, och i sådant fall frånkänna adoptionen verkan (jfr

prop. 1971:113 s. 38 och prop. 1996/97:25 s. 111 f.). Utredningen har funnit att

 det föreligger ett behov av ett sådant utrymme. Liksom hittills skall det

således kunna beaktas i ärendet om uppehållstillstånd att adoptionen tillkommit

som ett försök till kringgående av utlänningslagstiftningen när det finns starka

 skäl härför. De fall där det kan bli aktuellt att frånkänna en utländsk

adoption rättsverkan i ärendet om uppehållstillstånd torde vara få.

Den rättsliga regleringen

Den betydelse en adoption har i ett ärende om uppehållstillstånd beror inte bara

 på adoptionens rättsverkan, utan också på de möjligheter till

uppehållstillstånd som ges i den invandringsrättsliga regleringen. Varken i den

bestämmelse som handlar om uppehållstillstånd för anhöriga (2 kap. 4 § UtlL)

eller i förarbetena till denna (prop. 1996/97:25) nämns adopterades möjligheter

till uppehållstillstånd. I rättstillämpningen har i sådana fall såväl underåriga

 som vuxna adopterades ansökan om uppehållstillstånd prövats enligt en

bestämmelse som anger, att ett uppehållstillstånd får beviljas om den sökande

har särskild anknytning till Sverige (2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL). Enligt

utredningens bedömning krävs det en anpassning av lagstiftningen till

adopterades situation.

I praxis har underåriga adopterade i regel redan genom adoptionsbeslutet ansetts

 ha sådan särskild anknytning till Sverige att uppehållstillstånd beviljats.

Bestämmelsens utformning lämnar emellertid utrymme åt en mer ingående prövning.

Punkt 4 - som enligt förarbetena i detta hänseende är avsedd att vara en

undantagsbestämmelse - lämpar sig dessutom dåligt för underåriga adopterade som

är en viktig och antalsmässigt inte helt obetydlig grupp av sökande. Utredningen

 anser att underåriga adopterades möjlighet till uppehållstillstånd bättre bör

överensstämma med den ordning som utvecklats i rättstillämpningen och med vad

som gäller för de barn som har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt

i Sverige. Utredningen föreslår därför ett tillägg i 2 kap. 4 § första stycket

UtlL varav underåriga adopterades principiella rätt till uppehållstillstånd

skall framgå.

Adopterade, som är 18 år eller äldre, skall även fortsättningsvis kunna beviljas

 uppehållstillstånd enligt det lagrum som i dag tillämpas. Ett förtydligande

föreslås emellertid så att det av lagen framgår att med särskild anknytning till

 Sverige avses såväl släktanknytning som annan särskild anknytning. Härigenom

kommer adopterade vuxna som inte tidigare haft hushållsgemenskap med

adoptivföräldrarna att på ett tydligt sätt omfattas av bestämmelsens

tillämpningsområde.

Yttrande från Invandrarverket

Det är utredningens uppfattning att de adoptionsbeslut som fattas i Sverige bör

grunda sig på ett så brett beslutsunderlag som möjligt. Som framhållits i prop.

1980/81:112 kan det vara lämpligt, när en medborgare från ett utomnordiskt land

adopteras, att yttrande inhämtas från Invandrarverket. Utredningens

undersökningar har visat att det i dag inhämtas ett sådant yttrande i en

fjärdedel av ärendena där den som avses adopteras är utomnordisk medborgare och

12 år eller äldre. Eftersom utlänningsmyndigheterna utan vidare har att godta

den familjeanknytning som uppkommit ge-nom ett adoptionsbeslut som meddelats av

svensk domstol, finns det anledning att i adoptionsärendet mer konsekvent

uppmärksamma om det främsta syftet med adoptionen kan vara att försöka kringgå

utlänningslagstiftningen. Utredningen föreslår därför att svenska domstolar

regelmässigt skall inhämta yttrande från Invandrarverket. Detta gäller när

adoptionen avser en utomnordisk medborgare som är 12 år eller däröver, om ett

sådant yttrande inte är uppenbart obehövligt - t.ex. när den som skall adopteras

 redan har permanent uppehållstillstånd.

Utredning från barnets hemland

Det är utredningens bestämda uppfattning att, när adoptionen avser ett utländskt

 underårigt barn, yttrande från behörig myndighet eller organisation i barnets

hemland bör finnas i adoptionsärendet, om det rent faktiskt är möjligt att få

fram ett sådant yttrande. Förslag om en sådan ordning har lämnats redan av

Förmynderskapsutredningen i betänkandet Adoptionsfrågor (SOU 1989:100). Att ett

sådant yttrande finns är också ett krav när det gäller adoptioner enligt 1993

års Haagkonvention om skydd av barn och samarbete vid internationella

adoptioner. Genom yttrande från barnets hemland skulle domstolens

beslutsunderlag breddas ytterligare. Eftersom denna fråga bereds i annat

sammanhang lämnar utredningen dock inte något förslag om rättslig reglering.

Information

Brister i informationen om lagstiftningen kan leda till rättsförluster för

enskilda adopterade. Utredningens uppfattning är därför att informationen om

lagstiftningen måste förbättras. Utredningen föreslår att Domstolsverket och

Invandrarverket gemensamt skall utarbeta ett lättförståeligt

informationsmaterial om adoptioners rättsverkningar och adopterades möjligheter

att få uppehållstillstånd i Sverige. Materialet bör på olika sätt tillställas

personer i Sverige som ansöker om adoption. Invandrarverket skall också genom

utlandsmyndigheterna tillhandahålla information om möjligheterna till

uppehållstillstånd i Sverige för adopterade

Lagförslag i betänkandet Uppehållstillstånd för adopterade (SOU 2000:32)

Förslag till Lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529) att 2 kap. 4 och 5 §§

 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §1

Uppehållstillstånd får ges till

1. en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige

eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller

samborna stadigvarande sammanbott utomlands,

2. en utlänning som är under 18 år och ogift och som är eller har varit

hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här,

3. en utlänning som är under 18 år och ogift och som adopterats av någon som vid

 tidpunkten för adoptionsbeslutet var och fortfarande är bosatt i Sverige eller

har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om adoptionsbeslutet

- har meddelats av svensk domstol,

- gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden

rörande adoption, eller

- gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde

till Haag-konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella

adoptioner,

3. en utlänning som på något annat sätt än som avses under 1 och 2 är nära

anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehålls

tillstånd för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den personen,

4. en utlänning som på något annat sätt än som avses under 1-3 är nära anhörig

till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstillstånd

för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den personen,

4. en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige,

5. en utlänning som - utan att förutsättningarna under 2-4 är uppfyllda - genom

släkt-anknytning eller på annat sätt har sådan särskild anknytning till Sverige

att utlänningen bör få bosätta sig här,

5. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige,

6. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige,

6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt och

7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök

7. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt och

8.en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök.

Uppehållstillstånd får också ges till en utlänning som

1. är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige eller har

beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, utan att makarna eller samborna

 stadigvarande sammanbott utomlands, eller

2 .har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en

person som är bosatt i Sverige eller som har fått uppehållstillstånd för

bosättning här,

om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att

tillstånd ges.

Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt denna paragraf skall

beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel.

5 §2

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall ha utverkat ett

sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får

inte bifallas efter inresan.

Detta gäller dock inte om

1. utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd här med stöd av 4 a § eller har

rätt till uppehållstillstånd enligt 3 kap. 4 §,

2. utlänningen av humanitära skäl bör få bosätta sig här,

3. en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 4 §

andra stycket, eller

4. det annars finns synnerliga skäl.

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som sägs i första stycket

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som som sägs i första

stycket

- om utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 3 eller 4 eller 4 § andra

stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige,

och

- om det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

 för att ge in ansökan där.

- om utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 3, 4 eller 5 eller 4 § andra

stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige,

och

- om det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

 för att ge in ansökan där.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Remissinstanser

Nedanstående myndigheter och organisationer erbjöds att yttra sig över

betänkandet Uppehållstillstånd för adopterade (SOU 2000:32)

1. Göta hovrätt

2. Stockholms tingsrätt

3. Göteborgs tingsrätt

4. Umeå tingsrätt

5. Domstolsverket

6. Statskontoret

7. Migrationsverket

8. Utlänningsnämnden

9. Socialstyrelsen

10. Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor NIA

11. Barnombudsmannen BO

12. Riksrevisionsverket

13. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering DO

14. Integrationsverket

15. Svenska Kommunförbundet

16. Stockholms stad

17. Sveriges Domareförbund

18. Sveriges Advokatsamfund

19. Svenska Röda Korset

20. Rädda barnens riksförbund

21. Barnens rätt i samhället BRIS

22. Caritas

23. Flyktinggruppernas och asylkommittérnas Riksråd FARR

24. Svenska flyktingrådet

25. Sveriges Kristna Råd

26. Isalmiska samarbetsrådet

27. Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar

28. Svenska kyrkans församlingsnämnd (numera Nämnden för kyrkolivets utveckling)

29. Adoptionscentrum

30. Adoptionsföreningen La Casa

31. Barnet Framför Allt - Adoptioner

32. Barnens vänner - internationell adoptionsförening

33. Familjeföreningen för Internationell Adoption

34. Samarbetsorgan för invandrarorganisationer i Sverige SIOS

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 och 5 §§ utlänningslagen (1989:529)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

4 §2

Uppehållstillstånd får ges till

1. en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige

eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller

samborna stadigvarande sammanbott utomlands,

2. en utlänning som är under 18 år och ogift och som är eller har varit

hemmavarande barn till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här,

2 a. en utlänning som är under 18 år och ogift och som adopterats av någon som

vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt i Sverige

 eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om adoptionsbeslutet

- har meddelats av svensk domstol,

- gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden

rörande adoption, eller

- gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde

till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella

adoptioner,

3. en utlänning som på något annat sätt än som avses under 1 och 2 är nära

anhörig till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats

uppehållstillstånd för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den

personen,

3. en utlänning som på något annat sätt än som avses i 1-2 a är nära anhörig

till någon som är bosatt i Sverige eller som har beviljats uppehållstillstånd

för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den personen,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4. en utlänning som annars har särskild anknytning till Sverige,

4. en utlänning som - utan att någon av förutsättningarna i 2-3 är uppfyllda -

genom släktanknytning eller på annat sätt har sådan särskild anknytning till

Sverige att utlänningen bör få bosätta sig här,

5. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i Sverige,

6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning

ordnad på något annat sätt, och

7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök.

Uppehållstillstånd får också ges till en utlänning som

1. är gift med eller sambo till någon som är bosatt i Sverige eller har

beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, utan att makarna eller samborna

 stadigvarande sammanbott utomlands, eller

2. har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en

person som är bosatt i Sverige eller som har fått uppehållstillstånd för

bosättning här,

om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att

tillstånd ges.

När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har

meddelats av svensk domstol, skall den anknytning som har uppkommit genom

beslutet godtas i ärendet om uppehållstillstånd.

Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt denna paragraf skall

beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel.

5 §3

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige skall ha utverkat ett

sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får

inte bifallas efter inresan.

Detta gäller dock inte om

1. utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd här med stöd av 4 a § eller har

rätt till uppehållstillstånd här enligt 3 kap. 4 §,

2. utlänningen av humanitära skäl bör få bosätta sig här,

3. en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 4 §

andra stycket, eller

4. det annars finns synnerliga skäl.

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som sägs i första stycket

En utlänning får beviljas uppehållstillstånd trots vad som sägs i första stycket

 om

- om utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 3 eller 4 eller

4 § andra stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i

Sverige, och

- om det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

 för att ge in ansökan där.

- utlänningen enligt 4 § första stycket 1, 2, 2 a, 3 eller 4 eller 4 § andra

stycket 1 eller 2 har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige,

och

- det inte skäligen kan krävas att utlänningen återvänder till ett annat land

för att ge in ansökan där.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-12-20

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 14 december 2000 (Utrikesdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i utlänningslagen (1989:529).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Ingela Fridström.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

2 kap. 4 §

Lagrådet ifrågasätter förslaget att ändra första stycket 4 i paragrafen.

De fall av adoptioner som torde vara mest vanliga i dag och som kan sägas utgöra

 typfallet av internationella adoptioner är när två i Sverige bosatta makar

adopterar ett litet barn med hemvist i tredje världen. Enligt regleringen i 1993

 års Haagkonvention om skydd av barn och samarbete vid internationella

adoptioner skall i ett sådant fall - om övriga förutsättningar för adoption

föreligger - från svensk sida fastställas att barnet har eller kommer att få

tillstånd att resa in i och stadigvarande bosätta sig i Sverige (artikel 17 d).

Det ter sig då svårförenligt med Sveriges internationella åtaganden att

uppehållstillstånd skall beviljas enligt en undantagsbestämmelse. Visserligen

kunde detta synas naturligt så länge frågan om uppehållstillstånd för

adoptivbarn inte reglerades uttryckligen i paragrafen, eftersom i absoluta tal

antalet uppehållstillstånd på grund av adoption torde vara mycket litet i

förhållande till totala antalet uppehållstillstånd. Men när nu adoptionsfallet

särregleras kunde man vänta sig att det typfall som förut omnämnts också fick

sin uttryckliga reglering i första stycket 2 a.

Det kan tilläggas att även i icke konventionsfall socialnämnden enligt 25 §

socialtjänstlagen skall lämna medgivande för att ett barn med hemvist utomlands

skall få tas emot i ett enskilt hem i syfte att det skall adopteras och att

medgivandet skall inhämtas innan barnet lämnar hemvistlandet. Även i detta fall

står sålunda inresan under kontroll av svensk myndighet.

Såvitt angår vuxenadoptioner synes de problem som föranlett lagförslaget ha fått

 sin lösning genom tillägget av det nya fjärde stycket, varför första stycket 4

inte behöver ändras för dessa adoptioners del.

Om första stycket 4 lämnades oförändrad skulle man slippa det under

remissbehandlingen påpekade missförhållandet att punkten - genom uttrycket "bör

få bosätta sig här" - synes syfta på permanent uppehållstillstånd medan den i

själva verket till stor del reglerar även frågan om tillfälliga

uppehållstillstånd.

Lagrådet förordar att punkten 2 a i förslaget ändras på så sätt att i

inledningen efter "som adopterats" läggs till orden "eller avses skola

adopteras" och i första strecksatsen efter "har meddelats" läggs till orden

"eller avses skola meddelas".

I nu aktuella fall bör uppehållstillståndet meddelas tillfälligt i avvaktan på

att adoptionsfrågan prövas av den svenska domstolen.

Lagrådet förordar vidare att första stycket 4 lämnas oförändrad.

Domstolarnas beslutsunderlag

Av motiven framgår att svenska domstolar alltid skall inhämta yttrande från

Migrationsverket i adoptionsärenden, om adoptionen gäller en utomnordisk

medborgare som är tolv år eller äldre. Avsikten är att bestämmelserna om denna

skyldighet skall tas in i en förordning. De bestämmelser som torde avses bör i

princip sorteras in under 11 kap. 4 § regeringsformen och således tillhöra det

obligatoriska lagområdet. Om begreppet rättskipning, se Petrén och Ragnemalm,

Sveriges grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar (1980) s.

34-37. Det betyder att enligt gällande regeringsform dylika bestämmelser inte

ens med stöd av någon delegationsregel i lag kan meddelas i en förordning.

Innehållet i bestämmelserna är också av den art att dessa inte gärna kan ges som

 verkställighetsföreskrifter. Om enbart regeringsformens normgivningsregler vore

 tillämpliga, skulle bestämmelserna således behöva finnas i en lag.

I motiven sägs att bestämmelserna skulle kunna beslutas med stöd av

bemyndigandet i 5 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande adoption.

 I detta föreskrivs att Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer kan

meddela föreskrifter om den utredning som skall äga rum i ärende som avses i

denna lag. Som framgår av ordvalet har bestämmelsen med bemyndigandet beslutats

före ikraftträdandet av 1974 års regeringsform. Enligt punkten 6

övergångsbestämmelserna till regeringsformen får ett dylikt bemyndigande

utnyttjas även efter det att regeringsformen trätt i kraft. Såvitt Lagrådet har

sig bekant, har bemyndigandet aldrig tidigare kommit till användning. Det

framstår därför som anmärkningsvärt om detta skulle ske först nu, 25 år efter

det att regeringsformen trädde i kraft och möjligheten att besluta ett dylikt

bemyndigande upphörde. Dessutom föreslås i det bakomliggande betänkandet (SOU

2000:32 s. 26) att den tilltänkta förordningen skulle bestå av endast ett

lagrum.

Mot bakgrund av det ovan sagda förordar Lagrådet att bestämmelserna om domstols

skyldighet att inhämta yttrande från Migrationsverket i de ifrågavarande

adoptionsärendena inarbetas i lagen om internationella rättsförhållanden rörande

 adoption. Härigenom skulle uppnås en mera sammanhållen lagstiftning och en

bättre överensstämmelse med nuvarande normgivningsregler i regeringsformen. Jfr

i sammanhanget 4 kap. 10 § föräldrabalken.

Mot bakgrund av det ovan sagda förordar Lagrådet att bestämmelserna om domstols

skyldighet att inhämta yttrande från Migrationsverket i de ifrågavarande

adoptionsärendena inarbetas i lagen om internationella rättsförhållanden rörande

 adoption. Härigenom skulle uppnås en mera sammanhållen lagstiftning och en

bättre överensstämmelse med nuvarande normgivningsregler i regeringsformen. Jfr

i sammanhanget 4 kap. 10 § föräldrabalken.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 januari 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:66 Uppehållstillstånd för adopterade

1 Lagen omtryckt 1994:515.

2 Senaste lydelse 2000:292.

3 Senaste lydelse 2000:292.

1 Lydelse enligt prop. 1999/2000:43.

2 Lydelse enligt bet. 1999/2000:SfU9.

1 Lagen omtryckt 1994:515.

2 Senaste lydelse 2000:292.

3 Senaste lydelse 2000:292.

Prop. 2000/01:66

5

1

9

1

1

1

15

1

16

1

21

1

37

1

38

1

Prop. 2001/02:66

43

1

Prop. 2000/01:66

Bilaga 1

Prop. 2000/01:66

Bilaga 2

46

1

Prop. 2001/02:66

Bilaga 2

46

1

Prop. 2000/01:66

Bilaga 3

47

1

Prop. 2001/02:66

Bilaga 3

47

1

Prop. 2000/01:66

Bilaga 4

51

1

Prop. 2000/01:66

Bilaga 5

Prop. 2000/01:66

Bilaga 5

52

1

Prop. 2000/01:66

53

1

Prop. 2001/02:66

53

1