Regeringens skrivelse

1999/2000:31

Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning vid förundersökning i

brottmål under år 1998

Skr.

1999/2000:31

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 11 november 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogörs för tillämpningen av bestämmelserna i rättegångs-

balken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt om

tillämpningen av bestämmelserna i lagen (1995:1506) om hemlig ka-

meraövervakning under år 1998.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning 3

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning 3

2.1 Allmänt 3

2.2 Hemlig teleavlyssning 4

2.3 Hemlig teleövervakning 4

2.4 Hemlig kameraövervakning 5

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning 5

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning 5

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning 7

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning 9

4 Slutsatser 11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 november 1999 13

1 Ärendet och dess beredning

I enlighet med riksdagens önskemål (bet. 1981/82:JuU54, rskr.

1981/82:298) redovisar regeringen årligen hur reglerna om

teleavlyssning i rättegångsbalken har tillämpats. I samband med att

reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning ändrades

den 1 september 1989 uttalades i lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124

s. 55) att regeringens redovisning till riksdagen angående tillämpningen

av bestämmelserna borde behållas och att en motsvarande redovisning

beträffande hemlig teleövervakning borde lämnas. Likaså uttalades i det

lagstiftningsärende som låg till grund för lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning att en redovisning av tillämpningen av

bestämmelserna i den lagen också skulle lämnas (prop. 1995/96:85 s.

37).

Regeringen lämnade den 22 oktober 1998 en redogörelse till riksdagen

för tillämpningen under år 1997 av bestämmelserna i rättegångsbalken

om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt

bestämmelserna i lagen om hemlig kameraövervakning (skr.

1998/99:21). Skrivelsen behandlades av riksdagen under våren 1999 (bet.

1998/99:JuU10, rskr. 1998/99:123).

Regeringen lämnar nu motsvarande redogörelse för år 1998. Den

bygger i huvudsak på uppgifter som Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen gemensamt har lämnat i en skrivelse till regeringen

den 16 september 1999.

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig

teleövervakning och hemlig

kameraövervakning

2.1 Allmänt

Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

som tvångsmedel vid beivrande av brott finns i första hand i 27 kap.

rättegångsbalken. Sådana bestämmelser finns även i lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1988:97)

om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och

domstolarna under krig eller krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om

särskild utlänningskontroll.

Bestämmelser om hemlig kameraövervakning som tvångsmedel vid

beivrande av brott finns i första hand i lagen om hemlig

kameraövervakning. Även lagen med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål samt lagen om förfarandet hos

kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig

eller krigsfara m.m. innehåller bestämmelser i detta hänseende.

För all tvångsmedelsanvändning anses gälla tre allmänna principer. De

tre principerna, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 §

regeringsformen, är ändamålsprincipen, behovsprincipen och

proportionalitetsprincipen. Ändamålsprincipen innebär att en myndighets

befogenhet att använda ett tvångsmedel skall vara bunden till det

ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. Behovsprincipen innebär

att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när det finns ett

påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig.

Proportionalitetsprincipen, som är lagfäst i bl.a. 27 kap. 1 § tredje stycket

rättegångsbalken och 3 § första stycket 3 lagen om hemlig

kameraövervakning, innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka,

räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som finns

att vinna med åtgärden.

2.2 Hemlig teleavlyssning

Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som befordras till

eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i hemlighet

avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av

innehållet i meddelandet (27 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken).

För att sådan avlyssning skall få ske krävs att någon är skäligen

misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år. Även försök, förberedelse eller stämpling till dessa brott

omfattas av bestämmelsen, om gärningen är belagd med straff (18 §

andra stycket). För tillstånd till hemlig teleavlyssning krävs vidare att

vissa andra rekvisit är uppfyllda. Så t.ex. måste åtgärden vara av

synnerlig vikt för utredningen. Tvångsmedlet kan användas både för

avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan

telekommunikation än muntlig sådan, såsom telefax och

datakommunikation. Avlyssning kan, med vissa begränsningar, ske också

utanför allmänt tillgängliga telenät.

2.3 Hemlig teleövervakning

Hemlig teleövervakning innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om

telemeddelanden som har expedierats eller beställts till eller från en viss

teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå fram.

Tvångsmedlet får enligt 27 kap. 19 § rättegångsbalken användas vid

förundersökning beträffande brott för vilket det inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i sex månader, vid förundersökning

beträffande narkotikabrott med enbart fängelse i straffskalan samt vid

förundersökning beträffande försök, förberedelse eller stämpling till brott

för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år, om

sådan gärning är belagd med straff. I övrigt gäller motsvarande regler

som för hemlig teleavlyssning.

2.4 Hemlig kameraövervakning

Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra

optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbara utrustningar

används för optisk personövervakning vid förundersökning i brottmål,

utan att upplysning om övervakningen lämnas. Förutsättningarna för att

sådan övervakning skall få ske är i övrigt i huvudsak desamma som

gäller för hemlig teleavlyssning. Övervakningen får endast avse sådan

plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig.

Lagen om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1 februari

1996. Vid ikraftträdandet var lagens giltighetstid begränsad till utgången

av 1996. Lagens giltighetstid har sedan förlängts, nu senast till utgången

av år 2000 (prop. 1998/99:6, bet. 1998/99:JuU2, rskr. 1998/99:19, SFS

1998:1537).

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens

redovisning

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen har, som nämnts, i en skrivelse till

regeringen lämnat uppgifter om tillämpningen av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

samt om tillämpningen av bestämmelserna i lagen om hemlig

kameraövervakning under år 1998. Redovisningen visar att domstol

under år 1998, när det gäller förundersökning avseende grova

narkotikabrott, har meddelat 252 tillstånd att i hemlighet lyssna av

kommunikation till eller från teleadresser som har innehafts eller använts

av misstänkta personer. Som jämförelse anges nedan i diagramform

antalet redovisade fall de senaste tio åren.

När det gäller andra grova brott där det enligt rättegångsbalken är tillåtet

att använda hemlig teleavlyssning har detta skett i 60 fall under år 1998.

Det har gällt förundersökningar huvudsakligen rörande mord eller försök,

förberedelse och stämpling till detta brott, människorov och grovt rån. I

följande diagram anges antalet redovisade fall de senaste tio åren.

I två fall rörande samma förundersökning har tillstånd till hemlig

teleavlyssning meddelats trots att den misstänkte varit under femton år.

Av 35 § i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser för unga

lagöverträdare följer att reglerna om hemlig teleavlyssning inte är

tillämpliga när det gäller brott begångna av den som inte fyllt femton år.

En förundersökning rörande tillståndsgivningen är inledd.

I nästa diagram anges den redovisade genomsnittliga avlyssningstiden

för motsvarande tidsperiod. Siffrorna är avrundade till heltal.

En jämförelse mellan 1998 och tidigare år måste göras med viss

försiktighet. I redovisningen för tidigare år har en polismyndighet räknat

tidsåtgången per avlyssnat abonnemang oavsett om det varit inom ramen

för samma tillstånd eller inte, medan de andra myndigheterna har räknat

tidsåtgången per meddelat tillstånd. För 1998 har dock myndigheterna

samma beräkningsgrund, d.v.s. per tillstånd.

Avlyssningstiderna varierar kraftigt. Under år 1998 förekom fall där

avlyssningstiden bara pågick i en dag, medan den längsta tiden var 4

månader och 28 dagar.

Avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen beträffande den

misstänkte i knappt 45 procent av fallen under år 1998. Den har inte gett

något resultat i knappt 40 procent av fallen och i 16 procent av fallen har

avlyssningen avbrutits med kvarstående misstanke. I det följande

diagrammet anges för de senaste tio åren i hur stor utsträckning

avlyssningen redovisats ha haft betydelse för förundersökningen

beträffande den misstänkte. Siffrorna är avrundade till heltal.

Som framgår av diagrammet är andelen fall där avlyssningen haft

betydelse relativt konstant.

Under år 1998 har det förekommit ett fall där en ansökan om hemlig

teleavlyssning lämnats utan bifall av domstol. Rikspolisstyrelsen har vid

sin förhandsprövning, som fullgörs på intendentnivå, under år 1998 inte

lämnat något negativt besked (jfr prop. 1980/81:76 s. 277 f.).

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning

Av Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning framgår att det

under år 1998 lämnades tillstånd i 333 fall till hemlig teleövervakning.

Av redovisningen framgår även att i de flesta fall där hemlig

teleavlyssning beviljats har även tillstånd till hemlig teleövervakning

meddelats. Av de redovisade fallen avsåg 258 fall narkotikabrott. Övriga

fall avsåg främst mord, försök, förberedelse och stämpling till mord,

människorov, grov misshandel, grov stöld, grovt rån samt försök,

förberedelse och stämpling till grovt rån samt grov urkundsförfalskning.

Som en jämförelse anges i följande diagram antalet redovisade tillstånd

för varje år sedan 1990, det första år som redovisningen av tillämpningen

av hemlig teleövervakning omfattade ett helt kalenderår. Som framgår

har användningen av hemlig teleövervakning ökat de tre senaste åren.

Det är främst narkotikabrotten som står för ökningen.

Utöver de ovan redovisade tillstånden har det i två fall år 1998

förekommit hemlig teleövervakning efter framställning från

Ekobrottsmyndigheten. Dessa fall avsåg medhjälp till grovt skattebrott

och medhjälp till grov oredlighet mot borgenärer.

 I två fall har tillstånd till hemlig teleövervakning enligt

rättegångsbalken meddelats för förfluten tid trots att.bestämmelser om

begäran och utlämnande av uppgifter angående redan expedierade eller

beställda telemeddelanden återfinns i telelagen (1993:597). Besluten har

dock aldrig verkställts.

I nästa diagram anges den redovisade genomsnittliga

övervakningstiden för motsvarande tidsperiod. Siffrorna är avrundade till

heltal.

Övervakningstiderna varierar kraftigt. Under år 1998 förekom fall där

övervakningen bara pågick i en dag, medan den längsta tiden var 7

månader och 17 dagar.

Det kan konstateras att av samma skäl som angetts i fråga om hemlig

teleavlyssning kan en säker jämförelse mellan 1998 och tidigare år inte

göras.

Av intresse är även vilken betydelse övervakningen har haft för

förundersökningen beträffande den misstänkte. Under år 1998 hade

övervakningen betydelse i 48 procent av fallen. Den har inte gett något

resultat i 37 procent av fallen och den har avbrutits med kvarstående

misstanke i 15 procent av fallen. I det följande diagrammet anges för

varje år sedan 1990 i hur stor utsträckning övervakningen redovisats ha

haft betydelse för förundersökningen beträffande den misstänkte.

Siffrorna är avrundade till heltal.

Under 1998 har det inte förekommit något fall där en ansökan om hemlig

teleövervakning lämnats utan bifall av domstol. Rikspolisstyrelsen har

vid sin förhandsprövning, som fullgörs på intendentnivå, under år 1998

inte heller lämnat något negativt besked.

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning

Av Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning framgår att det

under år 1998 lämnades tillstånd till hemlig kameraövervakning i 45 fall.

Av dessa avsåg 38 grova narkotikabrott. Övriga fall avsåg grov

mordbrand, grovt rån samt medhjälp eller förberedelse till detta brott.

Den genomsnittliga tiden för hemlig kameraövervakning år 1998 var 38

dagar. Motsvarande siffror för 1996 och 1997 var 32 respektive 47 dagar.

Även här får jämförelser göras med viss försiktighet. Tiden varierade i de

enskilda fallen år 1998 från ett par dagar till knappt fyra månader. Det

kan även noteras att kameraövervakningen i några fall inte gick att

verkställa på grund av tekniska problem.

Den hemliga kameraövervakningen har enligt redovisningen haft

betydelse för förundersökningen beträffande den misstänkte i 51 procent

av fallen. Övervakningen har inte gett något resultat i 40 procent av

fallen och de fall där åtgärden avbrutits med kvarstående brottsmisstanke

utgjorde 9 procent. Av diagrammet nedan framgår hur övervakningen har

påverkat förundersökningen beträffande den misstänkte under de tre år

som lagstiftningen varit i kraft.

4 Slutsatser

Av redovisningen framgår att tvångsmedlen, i likhet med tidigare år,

främst har använts i förundersökningar där det funnits misstankar om

organiserad eller annars omfattande handel med narkotika. Huvudsyftet

har fortfarande varit att avslöja den mera omfattande

narkotikasmugglingen till Sverige och försäljningen av narkotika inom

landet.

Regeringen konstaterar att antalet teleavlyssningar på grund av

misstanke om grov narkotikabrottslighet har ökat avsevärt sedan år 1969,

då möjligheten att ingripa med detta tvångsmedel infördes för den typen

av brottslighet. Antalet tillstånd under de senaste tio åren har pendlat

mellan 214 och 333. Sedan 1995 har dock antalet tillstånd sjunkit från

333 till 252 under år 1998.

Den totala andelen fall av hemlig teleavlyssning där åtgärden har haft

betydelse för förundersökningen har varit relativ konstant under 1990-

talet. Med undantag för 1997 så har andelen varit mellan 47 och 56

procent.

Regeringen konstaterar att den totala mängden beslagtagen cannabis

och ecstasypreparat i Sverige ökade under 1998 jämfört med föregående

år. 134 kilo amfetamin, 391 kilo cannabis och drygt 21 000

ecstacypreparat togs i beslag 1998. Särskilt oroväckande är den kraftiga

ökningen av mängden beslagtagen heroin, från 14 kilo år 1997 till drygt

70 kilo år 1998. Även antalet gjorda beslag av heroin ökade markant.

I likhet med de senaste årens skrivelser konstaterar regeringen att läget

på narkotikaområdet är djupt oroande och att hemlig teleavlyssning

kommit till användning i ett stort antal utredningar av sådana brott.

Vidare har en relativt omfattande avlyssning skett på grund av misstankar

om bl.a. mord och grovt rån. Det kan konstateras att hemlig

teleavlyssning även under år 1998 har varit framgångsrik och haft

betydelse för den brottsbeivrande verksamheten. Det kan därför inte

komma i fråga att avstå från hemlig teleavlyssning i kampen mot

narkotikabrottslighet och annan grov brottslighet.

Även när det gäller hemlig teleövervakning har åtgärden i första hand

använts vid förundersökningar rörande narkotikabrott. Antalet tillstånd

har ökat kraftigt sedan 1996. Det kan till stor del förklaras med att praxis

utvecklats dithän att ansökningar om tillstånd till hemlig teleavlyssning

ofta kombineras med en ansökan om tillstånd till hemlig teleövervakning.

Orsaken till det kan vara att användandet av mobiltelefoner och andra

kommunikationsvägar, t.ex. dator och fax, ökar. Detta har fått negativa

konsekvenser vad gäller effektiviteten och resultatet av den hemliga

teleavlyssningen varför hemlig teleövervakning får större betydelse.

Den hemliga kameraövervakningen har visat sig vara ett värdefullt och

personalbesparande komplement i polisens spaningsarbete. Spaning har

kunnat utföras i situationen där det annars inte skulle ha varit möjligt.

Enligt vad som redovisats har den hemliga kameraövervakningen

genomförts med hänsyn tagen till ovidkommande personers integritet.

Sammanfattningsvis konstaterar regeringen att samtliga ovan nämnda

tvångsmedel har visat sig vara värdefulla hjälpmedel i kampen mot den

grova, många gånger organiserade, brottsligheten. Samtidigt är det

mycket viktigt att noga följa utvecklingen när det gäller såväl hemlig

teleavlyssning, hemlig teleövervakning som hemlig kameraövervakning.

Den årliga redovisningen från Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen ger

en värdefull inblick i hur reglerna tillämpas och om förändringar från

tidigare år.

Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning har varit föremål för översyn och i

betänkandet Buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46)

finns förslag till vissa förändringar i regelsystemet. Bland annat förslås

att rättegångsbalkens regler om hemlig teleövervakning ändras så att

tillstånd kan meddelas även för förfluten tid. På grundval av förslagen i

betänkandet kommer en proposition att överlämnas till riksdagen i början

av år 2000.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 november 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Laila Freivalds

Regeringen beslutar skrivelse 1999/2000:31 Hemlig teleavlyssning,

hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid

förundersökning i brottmål under år 1998

Skr. 1999/2000:31

12

1

13

13