Regeringens proposition

1998/99:105

Elever med funktionshinder

 ansvar för utbildning och stöd

Prop.

1998/99:105

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 maj 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen ett antal ändringar i skollagen

(1985:1100). I propositionen aviseras dessutom uppdrag och inriktning

för den framtida organisationen för stöd i specialpedagogiska frågor samt

vissa satsningar på bl.a. kompetensutveckling och forskning gällande

elever i behov av särskilt stöd, däribland elever med funktionshinder.

Propositionen innehåller följande förslag.

- Ändringar i skollagens inledande bestämmelse innebärande att be-

greppet elever med särskilda behov byts ut mot elever i behov av särskilt

stöd.

- Ändringar i bestämmelserna om specialskolans målgrupp med inne-

börd att specialskolan som skolform behålls för döva och hörselskadade

elever men inte längre finns kvar för synskadade respektive talskadade

elever. De fasta skoldelarna vid Ekeskolan och Hällsboskolan avvecklas

till förmån för en utökad resurscenterverksamhet samtidigt som en

mindre skoldel för visstidsplaceringar inrättas. Ekeskolans resurscenter

bör organisatoriskt föras samman med Tomtebodaskolans resurscenter.

- Specialskolorna för döva och hörselskadade barn upphör att vara

egna myndigheter och förs samman till en ny gemensam myndighet som

skall ledas av en styrelse. Ett resurscenter för dövblindfödda barn och

ungdomar bör inrättas vid Åsbackaskolan som också övertar ansvaret för

vissa dövblindfödda barns skolgång från Ekeskolan. Den avgift som

kommunerna skall betala för en elev i specialskolan bör höjas.

Propositionen innehåller slutligen vissa förslag om gymnasieutbildning

för svårt rörelsehindrade elever samt döva och hörselskadade elever.

Bland annat föreslås en ändrad finansiering.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 5

3 Ärendet och dess beredning 12

4 Principiella utgångspunkter 13

4.1 Ansvarsfördelning mellan stat, kommun och landsting 15

5 En flexibel skola - ansvar och samverkan 18

5.1 Skollagens inledande bestämmelse 18

5.2 Kunskap och kompetens 19

5.2.1 Satsning på kompetensutveckling 20

5.3 Forskning 21

5.4 Åtgärdsprogram 22

5.5 Stöd till kommunen i specialpedagogiska frågor 23

5.5.1 Statens nuvarande engagemang för stöd i

specialpedagogiska frågor 24

5.5.2 En förändrad stödorganisation 27

5.6 Läromedel för funktionshindrade 30

6 Specialskolor och resurscenter 32

6.1 Verksamheten i dag 32

6.2 34

6.2 Förändring av specialskolans målgrupp 34

6.3 Utbyggd resurscenterverksamhet 37

6.3.1 Ett gemensamt resurscenter för synskadade

 barn i förskola och skola 38

6.3.2 Resurscenter för gravt språkstörda elever vid

Hällsboskolan 40

6.3.3 Resurscenter för dövblindfödda elever vid

Åsbackaskolan 42

6.4 Teckenspråkig miljö ett statligt åtagande 43

6.4.1 44

6.4.1 Specialskolor och upptagningsområden 44

6.4.2 Ny organisation ger nya möjligheter 47

6.4.3 Fristående skolor som motsvarar

 specialskolan 50

6.5 Ersättning för elev i specialskolan 51

7 Gymnasieutbildning för vissa ungdomar med funktionshinder 54

7.1 Riksrekryterande gymnasieutbildning för döva och

hörselskadade ungdomar 55

7.1.1 Elever 57

7.1.2 Intagning 59

7.1.3 Finansiering 60

7.2 Riksrekryterande gymnasieutbildning för svårt

rörelsehindrade ungdomar 61

7.2.1 Elever 63

7.2.2 Utbildningsutbud, behörighet och intagning 64

7.2.3 Specialinriktade kursplaner 69

7.2.4 Finansiering 69

7.3 Annan verksamhet med statligt verksamhetsstöd 72

8 Tillsyn över elevhemsboende 73

9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 75

10 Ekonomiska konsekvenser 77

11 Författningskommentar 78

Bilaga 1 Sammanfattning av delbetänkandet Gymnasieutbildning för

vissa ungdomar med funktionshinder (SOU 1996:167) 82

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning

av remissyttrandena över betänkandet Gymnasieutbildning

för vissa ungdomar med funktionshinder (SOU 1996:167) 86

Bilaga 3 Sammanfattning av slutbetänkandet FUNKIS

funktionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66) 97

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning

av remissyttrandena över betänkandet FUNKIS

funktionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66) 105

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 maj 1999 127

Rättsdatablad 128

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i skollagen (1985:1100).

2 Förslag till lag om ändring i skollagen

(1985:1100)

Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100)

dels att 1 kap. 2 och 6 §§, 3 kap. 3 §, 5 kap. 27, 28, 30 33 §§,

6 kap. 7 §, 7 kap. 1, 5, 6 och 8 §§ samt 9 kap. 1 § skall ha följande ly-

delse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 5 kap. 31 a §,

10 kap. 3 a § och 15 kap. 7 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografisk hemvist

samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning

i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Utbildningen skall

inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet.

Utbildningen skall ge eleverna

kunskaper och färdigheter samt, i

samarbete med hemmen, främja

deras harmoniska utveckling till

ansvarskännande människor och

samhällsmedlemmar. I utbild-

ningen skall hänsyn tas till elever

med särskilda behov.

Utbildningen skall ge eleverna

kunskaper och färdigheter samt, i

samarbete med hemmen, främja

deras harmoniska utveckling till

ansvarskännande människor och

samhällsmedlemmar. I utbild-

ningen skall hänsyn tas till elever i

behov av särskilt stöd.

Verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grund-

läggande demokratiska värderingar. Var och en som verkar inom skolan

skall främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår

gemensamma miljö. Särskilt skall den som verkar inom skolan

 1. främja jämställdhet mellan könen samt

 2. aktivt motverka alla former av kränkande behandling, såsom och

mobbning och rasistiska beteenden.

6 §

För barn som på grund av syn-

skada, dövhet, hörselskada eller

talskada inte kan gå i grundskolan

eller motsvarande del av särskolan

finns specialskolan. Staten är hu-

vudman för specialskolan.

För barn som på grund av döv-

het eller hörselskada inte kan gå i

grundskolan eller motsvarande del

av särskolan finns specialskolan.

Staten är huvudman för special-

skolan.

3 kap.

3 §

Barn i allmänhet skall tas emot i grundskolan.

Barn som bedöms inte kunna nå upp till grundskolans kunskapsmål

därför att de är utvecklingsstörda skall tas emot i särskolan.

Barn som inte kan gå i grund-

skolan eller särskolan därför att de

är synskadade, döva, hörselska-

dade eller talskadade skall tas

emot i specialskolan.

Barn som inte kan gå i grund-

skolan eller särskolan därför att de

är döva eller hörselskadade skall

tas emot i specialskolan.

5 kap.

27 §

I denna lag avses med svårt rö-

relsehindrad den som på grund av

ett rörelsehinder eller, om även

annat funktionshinder föreligger,

sitt samlade handikapp inte kan

följa reguljär studiegång i gymna-

sieskolan och som för att kunna

genomföra gymnasiala studier be-

höver tillgång till en gymnasie-

skola med Rh-anpassad utbildning

och särskilda omvårdnadsinsatser

i form av habilitering samt för

vissa elever också i form av bo-

ende i elevhem och omvårdnad i

boendet.

I denna lag avses med svårt rö-

relsehindrad den

1. vars rörelsehinder ensamt el-

ler i kombination med annat funk-

tionshinder medför att han eller

hon inte kan följa ett nationellt

eller specialutformat program i

gymnasieskolan, och

2. som för att kunna genomföra

gymnasiala studier behöver till-

gång till en gymnasieskola med

Rh-anpassad utbildning, och

3. har behov av habilitering och

i vissa fall har behov av boende i

elevhem och omvårdnad i boendet.

28 §

Ungdomar som är svårt rörelse-

hindrade har, efter avslutad grund-

skoleutbildning eller motsvarande,

rätt att få utbildning på ett natio-

nellt program på en sådan gym-

nasieskola med Rh-anpassad ut-

bildning som avses i 7 §. Utbild-

ningen skall påbörjas senast under

första halvåret det kalenderår då

eleven fyller 21 år.

Ungdomar som är svårt rörelse-

hindrade har rätt att få utbildning

på ett nationellt program eller på

ett specialutformat program på en

sådan gymnasieskola med Rh-an-

passad utbildning som avses i 7 §

om de

1. har slutfört sista årskursen i

grundskolan eller motsvarande,

2. kan påbörja utbildningen se-

nast under första halvåret det ka-

lenderår då de fyller 21 år, och

3. uppfyller de övriga behörig-

hetsvillkor som regeringen eller

den myndighet regeringen be-

stämmer föreskrivit för utbildning-

en.

30 §

Frågor om intagning till Rh-anpassad utbildning vid vissa gymnasie-

skolor och andra frågor om rätt till sådan utbildning enligt 7 § prövas av

en särskild nämnd, gemensam för sådana gymnasieskolor.

Nämnden skall ha minst sju och

högst elva ledamöter. I nämnden

skall finnas bl.a. företrädare för

gymnasieskolan och grundskolan

samt för de rörelsehindrade. Le-

damöterna utses av Statens institut

för handikappfrågor i skolan.

Nämndens beslut i fråga om intagning eller i övrigt om rätt till utbild-

ning får överklagas endast av den som begärt utbildningen. Beslutet

överklagas hos Skolväsendets överklagandenämnd. Ett beslut får dock

inte överklagas såvitt det gäller placering vid en viss gymnasieskola.

31 §

Avgifter får inte tas ut för insat-

ser för omvårdnad i boendet och

habilitering som tillhandahålls av

staten, kommun eller landsting i

anslutning till gymnasieskola med

Rh-anpassad utbildning. Rege-

ringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om avgifter för kost

och logi.

Avgifter får inte tas ut från ele-

verna för insatser för omvårdnad i

boendet och habilitering som till-

handahålls av staten, kommun el-

ler landsting i anslutning till en

gymnasieskola med Rh-anpassad

utbildning. Regeringen eller den

myndighet som regeringen be-

stämmer får meddela föreskrifter

om avgifter för kost och logi.

 31 a §

Hemkommunen skall betala er-

sättning för kostnader för boende

och omvårdnad i boendet. Hem-

landstinget, i förekommande fall

hemkommunen, skall betala er-

sättning för kostnader för habilite-

ring. Ersättningarna skall betalas

till den huvudman som enligt avtal

med staten svarar för verksamhe-

ten.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om sådana

ersättningar.

32 §

Regeringen får föreskriva att ut-

bildningen på nationella program

får fördelas på fler än tre läsår när

det gäller utbildning för döva, hör-

selskadade och svårt rörelsehind-

rade.

Regeringen får föreskriva att ut-

bildningen på nationella och spe-

cialutformade program får

fördelas på fler än tre läsår när det

gäller utbildning för döva,

hörselskadade och svårt rörelse-

hindrade.

33 §

Till elever i gymnasieskolan som behöver inackordering till följd av

skolgången skall hemkommunen lämna ekonomiskt stöd. Skyldigheten

gäller till och med det första kalenderhalvåret det år då ungdomarna fyl-

ler tjugo år. Stödet skall avse boende, fördyrat uppehälle och resor till

och från hemmet. Stödet skall ges kontant eller på annat lämpligt sätt

enligt kommunens bestämmande. Om stödet ges kontant, skall det utgå

med lägst 1/30 av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring för varje hel kalendermånad under vilken eleven bor inackorderad.

Beloppet får avjämnas till närmast lägre hela tiotal kronor.

Första stycket gäller dock inte

de elever som avses i 27 § och som

genom statens försorg får sär-

skilda omvårdnadsinsatser. Första

stycket gäller inte heller i fråga om

utlandssvenska elever som erhål-

ler inackorderingstillägg enligt

studiestödslagen (1973:349).

Första stycket gäller dock inte

de elever som avses i 27 §. Första

stycket gäller inte heller i fråga om

utlandssvenska elever som får in-

ackorderingstillägg enligt studie-

stödslagen (1973:349).

I 31 a § finns bestämmelser om

hemkommunens skyldighet att utge

ersättning för vissa kostnader för

elever som genomgår Rh-

anpassad utbildning.

6 kap.

7 §

Ungdomar har rätt att efter

skolpliktens upphörande tas emot i

gymnasiesärskolan i utbildning

som är avsedd att påbörjas fram

till och med det första kalender-

halvåret det år de fyller 20 år om

1. styrelsen för särskolan i hem-

kommunen bedömt att de inte kan

gå i gymnasieskolan därför att de

är utvecklingsstörda och

2. de inte bereds utbildning i

specialskolan.

Ungdomar har rätt att efter

skolpliktens upphörande tas emot i

gymnasiesärskolan i utbildning

som är avsedd att påbörjas fram

till och med det första kalender-

halvåret det år de fyller 20 år, om

styrelsen för särskolan i hem-

kommunen bedömt att de inte kan

gå i gymnasieskolan därför att de

är utvecklingsstörda.

Varje kommun är skyldig att erbjuda sådana ungdomar utbildning un-

der fyra år i gymnasiesärskolan.

En elev som har påbörjat utbildning i gymnasiesärskolan före utgången

av det första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20 år, har rätt att full-

följa utbildningen.

7 kap.

1 §

Utbildningen i specialskolan

skall syfta till att ge barn och ung-

domar med synskada, dövhet, hör-

selskada eller talskada en till varje

elevs förutsättningar anpassad ut-

bildning som så långt det är möj-

ligt motsvarar den utbildning som

ges i grundskolan.

Utbildningen i specialskolan

skall syfta till att ge barn och ung-

domar med dövhet eller hörsel-

skada en till varje elevs förutsätt-

ningar anpassad utbildning som så

långt det är möjligt motsvarar den

utbildning som ges i grundskolan.

Därutöver kan specialskolan

tillhandahålla sådan utbildning

som avses i 6 § andra stycket.

5 §

Utbildningen i specialskolan

skall bedrivas vid flera särskilda

enheter. För varje sådan enhet

skall det finnas en styrelse. Rege-

ringen meddelar föreskrifter om

enheterna och deras upptagnings-

områden.

Utbildning i specialskolan kan

också anordnas i särskilda klasser

som är förlagda till grundskolan

men leds av en styrelse för special-

skolan.

Utbildningen i specialskolan

skall bedrivas vid flera särskilda

enheter. För enheterna skall det

finnas en gemensam styrelse. Re-

geringen meddelar föreskrifter om

enheterna och deras upptagnings-

områden.

6 §

Om en elev i specialskolan inte tillfredsställande har slutfört sista års-

kursen när skolplikten upphör men bedöms ha förmåga att fullfölja ut-

bildningen, skall eleven beredas tillfälle att göra detta under högst två år

efter det att skolplikten upphörde. Vad som nu sagts gäller inte om

eleven är utvecklingsstörd. En utvecklingsstörd elev som började fullgöra

sin skolplikt det kalenderår då eleven fyllde åtta år har dock rätt att när

skolplikten upphör slutföra sista årskursen.

Ungdomar som inte kan gå i

gymnasieskolan därför att de är

utvecklingsstörda får efter skol-

pliktens upphörande i mån av

plats genomgå annan utbildning i

specialskolan intill utgången av

vårterminen det kalenderår då de

fyller 21 år.

8 §

Beslut av styrelsen för utbild-

ningen enligt 4 § tredje stycket om

åtgärder för elever som inte bor

hemma samt enligt 6 § första

stycket om rätten att fullfölja ut-

bildningen får överklagas av ele-

ven eller företrädare för denne hos

Skolväsendets överklagande-

nämnd.

Beslut av styrelsen för utbild-

ningen enligt 4 § fjärde stycket om

åtgärder för elever som inte bor

hemma samt enligt 6 § om rätten

att fullfölja utbildningen får över-

klagas av eleven eller företrädare

för denne hos Skolväsendets över-

klagandenämnd.

9 kap.

1 §

Skolplikt får fullgöras i en fristående skola, om skolan är godkänd en-

ligt 2 §.

Ärenden om godkännande av fristående skolor som motsvarar grund-

skolan eller särskolan prövas av Statens skolverk.

Ärenden om godkännande av

fristående skolor som motsvarar

specialskolan prövas av styrelsen

för den specialskola som ansvarar

för utbildning av samma handi-

kappgrupp där skolan är belägen.

Ärenden om godkännande av

fristående skolor som motsvarar

specialskolan prövas av styrelsen

för specialskolan.

10 kap.

 3 a §

Barn som är synskadade eller

gravt språkstörda får fullgöra sin

skolplikt i särskilda resurscenter.

Utbildningen skall med nödvän-

diga avvikelser motsvara utbild-

ningen i grundskolan respektive

särskolan.

Hemkommunen skall betala er-

sättning till staten för vissa kost-

nader för den som fullgör sin

skolplikt vid ett särskilt resurs-

center.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om verksam-

heten vid sådana resurscenter

samt meddela föreskrifter om un-

dantag från bestämmelsen i andra

stycket och om ersättningens stor-

lek.

15 kap.

 7 §

Socialstyrelsen har den centrala

tillsynen över elevhemsboende vid

Rh-anpassad utbildning, special-

skolor och resurscenter samt vid

viss utbildning för elever med ut-

vecklingsstörning som bedrivs en-

ligt avtal med staten.

Länsstyrelserna har tillsyn över

verksamheten vid sådant elev-

hemsboende som avses i första

stycket och får då inspektera verk-

samheten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000 och tillämpas på undervis-

ning som äger rum därefter, om inte annat föreskrivs nedan.

2. Har synskadade elever tagits emot i specialskolan före den 1 juli

2001 skall utbildningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har

avslutat den. Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

3. Har talskadade elever tagits emot i specialskolan före den 1 juli

2002 skall utbildningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har

avslutat den. Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

4. Bestämmelserna i 5 kap. 28 § skall tillämpas första gången vid in-

tagning till läsåret 2001/02.

5. Bestämmelsen i 5 kap. 31 § a skall träda i kraft den 1 juli 2001.

6. Bestämmelsen i 5 kap. 32 § skall tillämpas första gången vid intag-

ning till läsåret 2001/02.

7. Har elever tagits emot i specialskolan för utbildning i särskilda

klasser enligt 7 kap. 5 § andra stycket före den 1 juli 2002 skall utbild-

ningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har avslutat den. Äldre

bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

8. Har elever tagits emot i specialskolan för utbildning enligt 7 kap.

6 § andra stycket före den 1 juli 2001 skall utbildningen fortsättningsvis

anordnas till dess eleverna har avslutat den. Äldre bestämmelser skall

tillämpas på sådan utbildning.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 23 november 1995 det statsråd som då

hade till uppgift att föredra ärenden om det offentliga skolväsendet och

fristående skolor att tillkalla en kommitté med uppdrag att utreda hur an-

svaret för utbildning och omvårdnad i anslutning till utbildning av funk-

tionshindrade elever skall fördelas mellan stat, kommun och landsting

samt vem som skall finansiera verksamheten (dir. 1995:134). Kommittén

antog namnet FUNKIS.

FUNKIS lämnade dels i november 1996 ett delbetänkande Gymnasie-

utbildning för vissa ungdomar med funktionshinder (SOU 1996:167), En

sammanfattning av betänkandet, som remissbehandlats, finns i bilaga 1.

En sammanställning av remissinstanserna och remissyttrandena finns i

bilaga 2.

FUNKIS överlämnade i maj 1998 huvudbetänkandet FUNKIS - funk-

tionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66). Betänkandet har remissbe-

handlats. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 3. En sam-

manställning av remissinstanserna och remissyttrandena finns i bilaga 4.

Lagrådet

Lagrådet har inte yttrat sig över förslaget till ändring i 3 kap. 3 § skol-

lagen (1985:1100). Ändringen innebär endast att en begränsning görs i

den målgrupp som skall tas emot i specialskolan. Därför anser regeringen

att ändringen är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse.

4 Principiella utgångspunkter

Rätt till stöd, likvärdiga villkor och en utbildning av god kvalitet för barn

och ungdomar med funktionshinder måste stödjas och utvecklas. Det är

mycket viktigt att skolan även i fortsättningen har som mål att vara en

skola för alla.

Bakgrunden till att utredningen om funktionshindrade elever i skolan

tillsattes var bl. a. de omfattande förändringar som genomförts på skolans

område samtidigt som någon översyn av ansvarsfördelningen mellan

olika huvudmän för elever med funktionshinder inte gjorts. Ytterligare ett

motiv för utredningen var bl.a. att statens insatser hittills främst inriktats

på att bekosta enskilda elevers utbildning medan den absoluta

majoriteten av elever med svåra funktionshinder får sin skolgång i den

kommunala skolan. Det kunde heller inte uteslutas att ekonomiska

incitament, och inte elevernas behov, avgjorde valet av skolform.

Utredningen fick bl.a. i uppdrag att se över den statliga stödorgani-

sationen i specialpedagogiska frågor (SIH) och pröva ansvarsför-

delningen mellan den statliga sektorn och de lokala huvudmännen samt

mellan berörda myndigheter.

Förevarande proposition syftar bl.a. till att genom en flexibel, samord-

nad stödorganisation och en utökad resurscenterverksamhet stärka och

utveckla statens stöd till kommunerna. Propositionen innehåller också

förslag som syftar till en kvalitativ utveckling av specialskolan för döva

och hörselskadade samt den riksrekryterande gymnasieutbildningen för

ungdomar med svårt rörelsehinder respektive som är döva och hörsel-

skadade. Vidare aviseras en satsning på kompetensutveckling för lärare

och annan personal i skolan samt pedagogisk forskning om elever med

funktionshinder.

Ett internationellt perspektiv

I Sverige och övriga Norden har handikappolitiken under de senaste årti-

ondena utvecklats från ett medicinskt synsätt, där tonvikten legat vid frå-

gor om vård och behandling till en politisk fråga om rätten till del i det

samhälle man tillhör. I sammanhanget bör nämnas FN:s standardregler

som antogs enhälligt av FN:s generalförsamling i december 1993. Reg-

lerna, som tillkom på svenskt initiativ, har som en av sina huvudprinciper

att utbildning för elever med funktionshinder skall vara integrerad med

den ordinarie utbildningen.

I ett internationellt perspektiv är Sverige ett föregångsland med höga

ambitioner när det gäller att erbjuda alla barn och ungdomar en utbild-

ning inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet. Avvecklingen av

vårdhem och andra former av institutioner för barn med funktionshinder

till förmån för resurscenterverksamhet är kännetecknande för alla nor-

diska länder och har också börjat få en spridning i övriga delar av värl-

den, främst Europa.

Informationstekniken har under den senaste tioårsperioden på ett avgö-

rande sätt påverkat utbildningssituationen för många barn och ungdomar

med funktionshinder. Enligt Statens institut för handikappfrågor i skolan

(SIH) har i stort sett alla barn och ungdomar med grava synskador liksom

barn med svåra rörelsehinder en personlig dator. Delegationen för IT i

skolan har bl.a. i uppdrag att avsätta särskilda medel för att stödja och

påskynda utvecklingen av läromedia för elever med funktionshinder.

Samtidigt som Sverige ligger i frontlinjen är det viktigt att inte slå sig

till ro. Vi får inte riskera att bilden av Sverige som ett föregångsland, blir

till ett hinder för självinsikt och analys av vad som behöver göras för att

FN:s standardregler skall förverkligas.

Principen om att barn med funktionshinder så långt möjligt skall erbju-

das en anpassad utbildning i sin hemkommun och därmed, i likhet med

övriga barn och ungdomar, ha rätt att kunna bo hemma med sina föräld-

rar kan sägas vara en hörnsten i svensk handikappolitik. Lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) till-

kom för att undanröja svårigheter i den dagliga livsföringen för personer

med omfattande och varaktiga funktionshinder. I lagens förarbeten anges

bl.a. att personlig assistans alltid skall övervägas som ett alternativ för att

barn och ungdomar skall kunna bo hemma.

En utbildning av elever med funktionshinder inom det ordinarie skol-

systemet kan betecknas som en båda-vinner-strategi , eftersom den

skola som inkluderar alla barn generellt sett får en bättre kompetens att

möta skilda behov, något som i sin tur har fördelar också för barn utan

eller med begränsade funktionsnedsättningar. Barn och ungdomar med

funktionshinder bor i dag med få undantag tillsammans med sina föräld-

rar och får i allmänhet sin skolgång i en skola i närheten av hemmet. Det

går samtidigt inte att bortse från de oroande tendenser som antyder att

utvecklingen i skolan går i riktning mot mer segregerande lösningar, nå-

got som i sin tur kan leda till en sänkning av ambitionsnivån och en stig-

matisering av eleverna.

Helhetssyn och samverkan

Alla barn har lika värde men olika uppväxtvillkor. Förskolan och skolan

har unika möjligheter att arbeta för att utjämna dessa olikheter. En god

generell kvalitet i förskola och skola när det gäller såväl undervisning

och omsorg som fysisk och psykisk miljö, bidrar till att ge goda förutsätt-

ningar för alla elever att nå målen. I synnerhet gäller detta barn och ung-

domar som har större och annorlunda behov än andra. Målsättningen

med ökat samarbete mellan förskola, skola och fritidshem är ett led i att

stödja det livslånga lärandet. Den grundläggande utbildningen omfattas

nu av tre läroplaner, från förskolan till och med gymnasieskolan samt den

kommunala och statliga vuxenutbildningen. Läroplanerna länkar i var-

andra och bygger på en likartad syn på barns och ungas utveckling och

lärande. De stödjer också ett helhetsperspektiv i syfte att ta till vara såväl

intellektuell förmåga som fysisk, praktisk, emotionell, skapande och so-

cial förmåga hos eleverna. En helhetssyn på eleven förutsätter en sam-

verkan mellan alla i elevens närhet. Det omgivande samhället bestående

av bl.a. kultur, fritid och möjlighet till socialt umgänge är mycket viktiga

faktorer för att skolan skall lyckas med sitt uppdrag.

Kontakten med elevens vårdnadshavare är särskilt betydelsefull när det

gäller en elev med funktionshinder. Föräldern/vårdnadshavaren är också

nyckeln till den samverkan med andra berörda som är så viktig för vissa

elever, t.ex. med barn- och ungdomshabiliteringen, den pedagogiska hör-

selvården eller barn- och ungdomspsykiatrin.

4.1 Ansvarsfördelning mellan stat, kommun och lands-

ting

Den gällande ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting

bör så långt möjligt gälla också för elever med funktionshinder. Det

innebär en ansvarsfördelning där kommunerna ansvarar för att alla barn

och ungdomar erbjuds utbildning, landstingen ansvarar för hälso- och

sjukvård, t.ex. habilitering och staten svarar för lagstiftning, tillsyn, upp-

följning, utvärdering och vissa utvecklingsinsatser samt har ansvar för

lärarutbildning och bidrar till viss kompetensutveckling.

De undantag som görs från denna grundläggande ansvarsfördelning

bör vara tydliga och väl motiverade. Statlig finansiering eller statlig drift

inom ramen för det kommunala åtagandet bör endast komma i fråga om

elever med funktionshinder inte kan ges en likvärdig utbildning med stöd

av statens i övrigt förekommande styrning av skolan, exempelvis när det

gäller döva och hörselskadade barn som har behov av undervisning på

teckenspråk. I sammanhanget kan nämnas att det i dag finns runt 800

elever i specialskolan. Vid den riksrekryterande gymnasieutbildningen

för elever med funktionshinder som bedrivs med statligt stöd finns

knappt 600 elever. Detta kan jämföras med att antalet elever i grundsko-

lan och gymnasieskolan och motsvarande skolformer uppgår till cirka 1,3

miljoner.

I dag går 70 80 procent av de specialdestinerade statliga anslagen för

elever med funktionshinder till att finansiera enskilda elevers utbildning

samt i vissa fall till boende och habilitering i anslutning till boendet. En

mindre andel av medlen går till att erbjuda stöd och kompetensutveckling

till kommunerna. Det finns elever med funktionshinder i den kommunala

skolan som inte alls får del av statligt stöd. Elever med grav språkstör-

ning är ett exempel på ett sådant område där statens insatser främst in-

riktats på att bekosta enskilda elevers utbildning samtidigt som många av

dessa elever återfinns i den kommunala skolan. Mot bakgrund av princi-

pen att elever med funktionshinder, i likhet med övriga elever, skall

kunna bo hemma och erbjudas en skolgång i närheten av hemmet anser

regeringen att en större andel av dessa medel bör användas till att stödja

kommunerna för att öka deras förutsättningar att tillgodose behoven av

anpassad utbildning för elever med funktionshinder. Det statliga åtagan-

det bör framöver i högre grad styras mot att hjälpa kommunerna att möta

behoven hos elever med funktionshinder i sin skola och i mindre grad

mot att finansiera enskilda elevers utbildning.

Den framtida ansvarsfördelningen bör vara långsiktigt hållbar. Den bör

därför vara så renodlad som möjligt så att krav på återkommande om-

prövningar kan undvikas. En tydlig ansvarsfördelning skapar dessutom

bättre förutsättningar för den samverkan mellan olika aktörer som är

nödvändig för att elever med funktionshinder skall kunna ges en skolsitu-

ation som uppfyller kraven.

Det statliga specialpedagogiska stödet

Samtidigt som en tydlig ansvarsfördelning måste eftersträvas är det spe-

cialpedagogiska stödet för elever med ovanliga eller komplexa funk-

tionshinder ett exempel på ett område där staten och kommunerna har ett

delat ansvar. Det är inte rimligt att kommunerna skall klara av att bygga

upp den kunskap som krävs för att tillgodose så speciella behov utan stöd

från staten. När nu ytterligare steg tas mot en integration av synskadade

elever med flerfunktionshinder är det viktigt att klargöra att staten även i

fortsättningen har ett stort ansvar för att stödja kommunerna.

Det statliga specialpedagogiska stöd som i dag erbjuds kommunerna

genom Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH) är uppbyggt

kring olika grupper av funktionshinder, vilket är en modell som visat sig

svår att förändra utifrån nya och ibland förändrade behov. Den framtida

specialpedagogiska stödorganisationen bör mot bakgrund av detta vara

betydligt mer flexibel, bl.a. genom att organisationen formas utifrån en

samverkan mellan staten och kommunerna. För att den skall kunna både

anpassas till och stimulera utveckling bör den dessutom kopplas närmare

andra utvecklingsfrågor som rör skolan i stort.

Teckenspråkig miljö motiv för specialskolor

Möjligheten att kommunicera med andra har avgörande betydelse för alla

barns emotionella och kognitiva utveckling. För döva och vissa hörsel-

skadade är teckenspråket barnets första språk. Teckenspråkets betydelse

för dessa barn är väl dokumenterad. Teckenspråkets status som eget

språk fastslogs i början av 1980-talet genom att det i läroplanen för

specialskolan fastställdes att teckenspråk är förstaspråk för döva. I

kommunikation med vissa dövblinda används taktilt teckenspråk, där

tecken läses med händerna.

För dessa grupper av elever är möjligheterna till en teckenspråkig

miljö en nödvändig förutsättning för delaktighet och gemenskap, vilket

får till följd att undervisning behöver bedrivas i särskilda skolor eller i

särskilda undervisningsgrupper. Denna ståndpunkt återfinns även i FN:s

standardregler som ett undantag från huvudprincipen att utbildning för

elever med funktionshinder skall erbjudas utbildning inom den ordinarie

skolorganisationen.

Att flytta fram positionerna

De förslag och bedömningar som redovisas i denna proposition skall,

som nämnts inledningsvis, ses som ytterligare ett steg i målsättningen om

en skola för alla elever. I kapitel 5 redovisas åtgärder som riktas både

mot en bredare grupp elever och åtgärder som inriktas mer specifikt mot

elever med funktionshinder. Kapitel 6 och 7 innehåller förslag och be-

dömningar som rör specialskolan och riksrekryterande gymnasie-

utbildning för ungdomar med funktionshinder. Dessa målgrupper är

mycket små jämfört med den grupp elever med funktionshinder som

finns inom den ordinarie utbildningen. Ambitionen är dock att förslagen

skall medföra att en större andel elever, jämfört med idag, skall nås av

insatser från den utökade resurscenterverksamheten. Det bör i

sammanhanget framhållas att de förändringar som föreslås skall följas

upp och utvärderas, såväl utifrån elevperspektiv som utifrån organi-

satoriska, verksamhetsmässiga och ekonomiska konsekvenser.

Förevarande proposition innehåller således såväl satsningar och ompri-

ortieringar inom nuvarande kostnadsram, som nya satsningar i form av

kompetensutveckling av lärare och övrig personal i skolan. Några frågor

kräver ytterligare beredning eller utredning, däribland utformningen av

en stödorganisation i specialpedagogiska frågor och läromedel för elever

med funktionshinder.

I sammanhanget bör nämnas att såväl Lärarutbildningskommittén (dir.

1997:54) som Elevvårdsutredningen (dir. 1998:59) kommer att analysera

och lägga fram förslag inom områden som har betydelse för gruppen ele-

ver med funktionshinder. Kunskapslyftskommittén (dir. 1995:67) har

dessutom genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att utreda situationen för

studerande med funktionshinder i vuxenutbildningen.

En viktig fråga som väckts av flera remissinstanser är om skollagens

bestämmelser i tillräcklig utsträckning skyddar elevens rättigheter till

stöd m.m. I uppdraget till den nyligen tillsatta kommittén som skall göra

en översyn av skollagen (dir. 1999:15) ingår bl.a. att analysera hur ter-

merna elevs rätt respektive kommuns skyldighet används i skollagen

samt vid behov föreslå de förändringar som krävs.

5 En flexibel skola - ansvar och samverkan

I föregående kapitel har regeringen konstaterat att det krävs flera samver-

kande åtgärder inom olika verksamhetsområden för att den svenska sko-

lan i verklig mening skall bli en skola för alla. Elever med funktionshin-

der bör så långt möjligt erbjudas undervisning inom ramen för skolans

ordinarie organisation, såväl inom den obligatoriska som den frivilliga

skolan. Genom att utnyttja den organisatoriska frihet som finns i dag ges

helt andra möjligheter att erbjuda eleverna en skolsituation anpassad efter

den enskildes behov och förutsättningar än tidigare. En sådan organisa-

tion hör ofta ihop med ett förändrat arbetssätt som bygger på en nära

samverkan mellan lärarna i arbetslag.

Ett antal kommuner i landet har inrättat samordningssfunktioner för

frågor om elever i behov av särskilt stöd. SIH redovisar goda

erfarenheter från kommuner med en sådan funktion. Regeringen ser

också mycket positivt på denna utveckling. En samordningsfunktion bör

bland annat erbjuda vägledning till elever, föräldrar och skolpersonal om

vilka resurser som finns på regional och statlig nivå.

Samordningsfunktionen kan också ha en viktig roll i samband med

kommunens arbete med skolplan, resursfördelning, uppföljning och

utvärdering samt kvalitetsredovisningarna.

5.1 Skollagens inledande bestämmelse

Regeringens förslag: Formuleringen med särskilda behov i 1 kap. 2

§, andra stycket, skollagen (1985:1100) ersätts med i behov av särskilt

stöd.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Med ett fåtal undantag är remissinstanserna posi-

tiva till förslaget. Statens skolverk menar t.ex. att den föreslagna föränd-

ringen bör leda till att fokus riktas från eleven till skolan och skolans åt-

gärder. SIH tillstyrker förslaget och menar att funktionshindrade aldrig

får betraktas som föremål för åtgärder utan skall ses som människor med

rättigheter. Handikappombudsmannen (HO) stödjer visserligen förslaget,

men menar att någon större vikt inte bör läggas vid åtgärden eftersom

den i sig inte avhjälper de problem som möter funktionshindrade elever i

behov av särskilt stöd i skolan. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn,

ungdomar och vuxna (FUB) anser att förändringen är självklar. Lärarnas

Riksförbund (LR) avvisar förslaget eftersom vissa elever har särskilda

behov under hela sin skolgång, Förbundet Hem och Skola menar att för-

slaget innebär en markering utan innebörd.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 kap. 2 § andra stycket skol-

lagen (1985:1100) skall hänsyn tas i utbildningen till elever med sär-

skilda behov. Den föreslagna ändringen i skollagen till elever i behov av

särskilt stöd görs för att markera en fokusförskjutning som innebär att

svårigheter för en elev i skolan inte bör ses som individens problem. I

stället för att se eleven som problembärare handlar det om att se elevens

möjligheter till utveckling och att anpassa verksamheten utifrån varje

elevs förutsättningar.

Det är skolans uppgift att möta elevens svårigheter med pedagogiska

insatser, åtgärder i organisation och miljö, etc. Det s.k. miljörelaterade

handikappbegreppet som ersatt det absoluta handikappbegreppet innebär

att det handikapp som kan uppstå till följd av ett funktionshinder skall

minimeras genom åtgärder i den omgivande miljön och genom åtgärder i

övrigt. Barn i behov av särskilt stöd varken är eller bör vara någon en-

hetlig eller klart avgränsad grupp. Stödbehoven kan vara tillfälliga eller

övergående. Förhållanden inom verksamheter som t.ex. förskoleverk-

samhet, skola och skolbarnsomsorg kan både bidra till och förebygga

svårigheter hos barn. Alla barn behöver stöd i sin utveckling, medan

några behöver särskilt stöd och åter andra behöver sådant stöd under hela

förskole- och skoltiden.

Den föreslagna förändringen skall således ses som en betydelsefull för-

ändring. Den återspeglar också den förändrade begreppsbildningen som,

mot samma bakgrund som angivits ovan, skett inom specialpedagogiken

under senare år.

I samband med den anpassning av läroplanen för det obligatoriska

skolväsendet (Lpo 94) som genomfördes inför läsåret 1998/99 infördes

dessutom en ändring att alla som arbetar i skolan skall uppmärksamma

och hjälpa elever i behov av särskilt stöd (prop. 1997/98:94, bet.

1997/98UbU18, rskr. 1997/98:272).

5.2 Kunskap och kompetens

Kunskap och kompetens hos skolans personal har avgörande betydelse

för att elever med funktionshinder skall kunna ges en likvärdig utbildning

med hög kvalitet.

Specialpedagogisk kompetens saknas ofta i skolornas arbetslag. Den

nya specialpedagogutbildningens ambitioner om ett förändrat arbetssätt,

med bl.a. ett mer konsultativt förhållningssätt, har inte heller fått fullt

genomslag. En orsak till detta är att det fortfarande finns alltför få utbil-

dade specialpedagoger. Lärare är dessutom ovana att efterfråga och se

handledning som kompetensutveckling. Att ge stöd till skolledningen är

också en viktig uppgift för specialpedagogerna, vilket framhölls särskilt

av kommittén. Regeringen anser sammantaget att det är betydelsefullt att

specialpedagogernas roll vidareutvecklas. Det är också viktigt att beho-

ven av specialpedagogisk kompetens uppmärksammas i varje skolform.

Studerande med funktionshinder deltar i kommunal vuxenutbildning och

utbildningar vid folkhögskolor i högre grad än befolkningen i övrigt.

Detta beror, enligt Kunskapslyftskommittén, på att människor med funk-

tionshinder som grupp har lägre utbildnings- och sysselsättningsnivå än

befolkningen som helhet och har därigenom ett större behov av vuxenut-

bildning.

Lika viktigt som den pedagogiska kompetensen är att det bemötande

eleverna får i skolan bygger på respekt och bidrar till deras delaktighet

och gemenskap. Det är därför viktigt att all personal i skolan har infor-

mation och kunskap om funktionshinder, något som forskning visat vara

ett effektivt sätt att påverka attityder och bemötande av personer med

funktionshinder. Lärarutbildningskommittén (Dir. 1997:54), har bl.a. i

uppdrag att analysera behovet av specialpedagogisk kompetens hos lä-

rarna.

5.2.1 Satsning på kompetensutveckling

Regeringens bedömning: I 1999 års ekonomiska vårproposition

(prop. 1998/99:100) har medel beräknats för en treårig satsning på

kompetensutveckling bl.a. i syfte att stärka förutsättningarna för

elever i behov av särskilt stöd, däribland elever med funktionshinder,

att nå målen.

Kommitténs bedömning/förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i kommitténs upp-

fattning om behovet av kompetensutveckling för lärare och annan perso-

nal i skolan.

Skälen för regeringens bedömning: Kommunerna har enligt

2 kap. 7 § skollagen (1985:1100) ansvar för att fortbildning anordnas för

den personal som har hand om utbildningen. Staten kan dock på olika

sätt stödja kompetensutveckling, dels genom att påverka utbudet av

kompetensutveckling, dels genom att ge bidrag till särskilda satsningar.

Förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg behöver ha beredskap

för att ta emot och ge alla barn och elever möjlighet till utveckling, del-

aktighet och lärande. Det innebär inte att varje lärare skall ha kunskap om

varje enskilt funktionshinder. Däremot är det viktigt med en grund att

utgå från, en s.k. förförståelse. Många elever har läs- och skrivsvårighe-

ter/dyslexi eller koncentrationssvårigheter. Målet bör vara att varje lärare

skall vara väl förtrogen med och ha beredskap att möta dessa elever i den

pedagogiska situationen. Kompetensutveckling kan bidra till att utveckla

förståelse och kunnande om hur miljö och verksamhet kan anpassas så att

detta kan förverkligas.

En granskning av undervisningen av elever i behov av särskilt stöd,

som år 1998 genomförts av Skolverket, pekar bl.a. på avsaknad av med-

vetna strategier för de insatser som ges till elever i behov av särskilt stöd,

trots att insatserna och resurserna är relativt omfattande. Detta kan i sin

tur leda till att segregerande lösningar tillgrips oreflekterat, vilket riskerar

att leda till sänkta ambitionsnivåer och bristande måluppfyllelse.

Att det finns betydande behov av kompetensutveckling för lärare och

annan personal i frågor som rör elever med funktionshinder har bl.a. un-

derstrukits av Bemötandeutredningen (SOU 1999:21) som framhåller den

stora betydelse som bemötandet, förståelsen och attityderna hos lärare,

personal och andra elever har för självbilden och för möjligheterna att

lyckas i skolan och längre fram i livet.

Regeringen har i 1999 års ekonomiska vårproposition (prop.

1998/99:100) beräknat särskilda medel för en treårig satsning på kom-

petensutveckling, bl.a. för att stärka kompetensutvecklingen inom områ-

det elever i behov av särskilt stöd, däribland elever med funktionshinder.

Regeringen avser att återkomma om den närmare preciseringen av med-

len i budgetpropositionen för år 2000.

5.3 Forskning

Regeringens bedömning: Särskilda medel bör avsättas för att stödja

och stimulera pedagogisk forskning inom området elever med funk-

tionshinder.

Kommitténs bedömning: Kommittén framhåller behov av utveckling,

dokumentation av erfarenheter och kunskaper och samverkan mellan ut-

veckling och forskning.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, däribland Statens skol-

verk och Högskolan i Örebro, betonar betydelsen av både forskning och

utveckling.

Skälen för regeringens bedömning: Behovet av forskning och ut-

veckling är stort när det gäller undervisningen av elever i behov av sär-

skilt stöd. Det gäller såväl för gruppen generellt som för elevgrupper med

specifika funktionshinder.

I en rapport från Skolverket Pedagogiskt dilemma: Specialundervis-

ning framhålls bland annat att det saknas en systematisk forskningsbase-

rad kunskap om undervisning av elever i behov av särskilt stöd. Den

forskning som finns domineras av analyser av handikapp, deras orsaker,

åtgärder och prognoser. Det råder däremot stor brist på forskning när det

gäller undervisning av elever i behov av särskilt stöd. Bland annat saknas

teoretiska perspektiv, deltagarperspektiv och kunskap om specialunder-

visningens sammanhang.

Den tidigare nämnda nationella granskningen av undervisningen av

elever i behov av särskilt stöd, som genomförts av Skolverket, pekar på

behovet av fördjupat forsknings- och utvecklingsarbete, bl.a. om effek-

terna av gruppstorlekar och hur skolan kan arbeta med elevers lärande i

olika grupper. Det behövs ytterligare kunskap om effekterna av undervis-

ning i mycket små och enhetliga grupper. Trots att detta är vanligt före-

kommande vid undervisning av elever med funktionshinder vet vi

mycket lite om effekterna i förhållande till alternativa grupperingar av

eleverna. Vidare understryks behovet av systematiserad och vidare-

utvecklad kunskap om lärande för elever som har olika former av

inlärningssvårigheter.

Också för specifika grupper saknas tillräckligt med forskningsbaserad

kunskap. Ett konkret exempel handlar om döva barns lärande, och då

särskilt om hur döva barn lär svenska. Andra exempel gäller nya grupper

inom synskadeområdet liksom elever med grav språkstörning, dolda

funktionshinder samt elever med läs- och skrivsvårigheter/dyslexi.

Regeringen anser att forskning och utveckling inom det aktuella områ-

det nu bör prioriteras. Skolverket bör få i uppdrag att vidta åtgärder för

att initiera att forskning etableras på detta område. Sammanlagt sex mil-

joner kronor bör under en treårsperiod avsättas härför.

5.4 Åtgärdsprogram

Regeringens bedömning: Åtgärdsprogram för elever i behov av sär-

skilt stöd bör införas i de skolformer i det offentliga skolväsendet för

barn och ungdom som i dag inte omfattas av ett sådant krav, samt i

motsvarande fristående skolor. Elever och vårdnadshavare bör ges

möjlighet att ta initiativ till utarbetandet av åtgärdsprogrammet.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans som yttrat sig över förslaget

har invändningar mot att åtgärdsprogram för elever i behov av särskilt

stöd skall krävas för alla skolformer. Svenska Kommunförbundet instäm-

mer i att alla elever som har behov av särskilda stödåtgärder omfattas av

rätt till åtgärdsprogram. Några remissinstanser, däribland Skolverket, fö-

reslår dock handlingsplan som alternativ benämning. Tranås kommun

lyfter särskilt fram det positiva i att åtgärdsprogram föreslås gälla även

för särskolan.

Skolverket menar, till skillnad från kommittén, att skolan bör förbehål-

las rätten att initiera åtgärdsprogram. Svenska kommunförbundet menar

att den reglering som föreslås kan leda till tolkningssvårigheter och onö-

diga tvister, men betonar liksom flera remissinstanser betydelsen av att

elever och föräldrar/vårdnadshavare görs delaktiga.

Skälen för regeringens bedömning: Av 5 kap. 1 § andra stycket

grundskoleförordningen (1994:1194) framgår att rektor skall se till att ett

åtgärdsprogram utarbetas om en elev behöver särskilda stödåtgärder.

Motsvarande bestämmelse finns också i 6 kap. 1 § specialskoleförord-

ningen (1995:401) samt i 3 kap. 13 § sameskolförordningen (1995:205)

som hänvisar till föreskrifterna om särskilda stödinsatser i 5 kap. grund-

skoleförordningen. Det innebär alltså att det i dag finns bestämmelser om

åtgärdsprogram för elever i grundskolan, specialskolan och sameskolan.

Regeringen lägger stor vikt vid att alla elever i behov av stöd ges

samma möjligheter till stödinsatser och avser därför att införa bestäm-

melser om åtgärdsprogram även i de skolformer inom det offentliga skol-

väsendet för barn och ungdom som i dag inte omfattas av ett sådant krav.

I detta sammanhang finns också skäl att nämna att regeringen avser att

göra nödvändiga justeringar i gymnasieförordningen (1992:394) för att

uppnå en bättre överensstämmelse mellan regelverken i grundskolan re-

spektive gymnasieskolan vad gäller rätten till stöd.

Avsikten med en bestämmelse om åtgärdsprogram är att stödja en

medveten planering och utvärdering av de särskilda stödåtgärderna som

bör utgå från elevens behov och ges en både långsiktig och kortsiktig

karaktär. Programmet skall omfatta elevens hela skolsituation och inne-

bär därigenom att hela organisationen av skolverksamheten berörs. Av

åtgärdsprogrammet bör framgå vad man vill söka åstadkomma samt med

vilka medel och metoder man vill arbeta. Arbetet med åtgärdsprogram-

met bör vara en process i vilken eleven själv ges en aktiv roll vid analy-

sen av skolsvårigheterna samt vid utformningen och genomförandet av

programmet. Elevens självuppfattning och självtillit kan stärkas genom

att elevens starka sidor bildar utgångspunkt i det fortsatta arbetet.

Vid utformningen av bestämmelserna om åtgärdsprogram måste hän-

syn tas till att förutsättningarna är olika för respektive skolform, bl.a.

mellan frivilliga och obligatoriska skolformer. Särskolan riktar sig till

elever med utvecklingsstörning. Det ingår därför i särskolans grundkom-

petens att möta behoven hos dessa elever. Utvecklingsstörning bör därför

inte i sig ge upphov till en planering av åtgärder av den art som åtgärds-

programmet avser. Åtgärdsprogram kan däremot bli aktuellt vid mer

sammansatta behov, t.ex. på grund av att en elev har ytterligare funk-

tionshinder. Det bör ankomma på regeringen att de meddela de ytterli-

gare föreskrifter om åtgärdsprogram eller motsvarande inom de olika

skolformerna.

Samarbete och samverkan stärks

För att stärka elevernas och vårdnadshavarnas ställning bör de ges möj-

lighet att ta initiativ till arbetet med åtgärdsprogram. En sådan initiativ-

rätt undandrar emellertid inte rektor det grundläggande ansvaret för åt-

gärdsprogrammet. Det är också rektor som beslutar om stödåtgärder.

Regeringen delar kommitténs uppfattning att åtgärdsprogrammet bör

utarbetas i samarbete med eleven och, för icke myndig elev, efter samråd

med elevens vårdnadshavare. Att utarbetandet av åtgärdsprogrammet bör

ske i samarbete med eleven är avsett att stärka elevens roll jämfört med

dagens situation, samtidigt som det inte innebär ett krav på att skola, elev

och vårdnadhavare måste vara överens. Skolan har alltid det yttersta an-

svaret för att ett åtgärdsprogram fastställs.

Vid utarbetandet av åtgärdsprogrammet kan det i vissa fall finnas skäl

att involvera personal från andra verksamheter, främst då skolans kom-

petens behöver kompletteras t.ex. med kompetens från andra verksam-

heter inom kommunen eller från landstingets barn- och ungdomshabilite-

ring, den pedagogiska hörselvården eller barn- och ungdomspsykiatrin i

de fall de redan har kontakt med eleven.

Det bör, mot bakgrund av vad som ovan anförts, ankomma på rege-

ringen att utforma närmare bestämmelser om åtgärdsprogram i de skol-

former i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom som inte om-

fattas av ett sådant krav.

5.5 Stöd till kommunen i specialpedagogiska frågor

Kommunerna har ansvaret att erbjuda alla barn och ungdomar utbildning

inom grundskolan och gymnasieskolan samt motsvarande skolformer.

Med undantag för det fåtal elever som får sin utbildning i den statliga

specialskolan återfinns det stora flertalet elever med svåra funktionshin-

der i den kommunala skolan. Kommunerna har genom sitt ansvar för

skolan även det grundläggande ansvaret för stöd till skolan i specialpeda-

gogiska frågor. Statens insatser skall ses som ett komplement för att er-

bjuda kommunerna sådan spetskompetens som de inte kan förväntas

bygga upp på egen hand.

Specialpedagogisk kompetens

Stödet till elever med funktionshinder bygger på arbetslagets ansvar för

det pedagogiska arbetet. I arbetslagen kan olika lärare utveckla olika

kompetens och komplettera varandra. För en elev med omfattande funk-

tionshinder krävs särskilt riktad kompetensutveckling för hela arbetsla-

get. Stöd till arbetslaget bör i första hand ges av specialpedagogen på

skolan och/eller en specialpedagogisk stödfunktion i kommunen. Denna

bör svara för en generell specialpedagogisk kompetens samt stå för

spetskompetens vad gäller mer vanligt förekommande svårigheter, t.ex.

till följd av läs- och skrivsvårigheter/dyslexi, koncentrationssvårigheter

m.m.

Det är också rimligt att det finns särskild specialpedagogisk kompetens

i kommunen för exempelvis elever med hörselskada, stamning, grav

språkstörning m.fl. Även för elever med mycket ovanliga

funktionshinder bör kommunen vid behov kunna bygga upp viss egen

kompetens. Som ett belysande exempel kan nämnas att det i en

genomsnittskommun föds ett barn med grav synskada med 15 till 20 års

mellanrum. I de allra flesta fall vet man långt i förväg att eleven kommer

att gå i kommunens skola, vilket gör det möjligt att satsa särskilt på

kompetensutveckling.

De kommunala specialpedagogerna behöver i sin tur stöd och fortbild-

ning för att kunna fullgöra sina uppgifter. Detta bör erbjudas av en regio-

nalt förankrad statlig organisation för stöd i specialpedagogiska frågor.

Staten erbjuder också via sina riksresurscenter individuellt riktade insat-

ser för vissa elever med mycket komplicerade funktionshinder.

För elever med funktionshinder krävs dessutom insatser av även annat

slag än rent pedagogiska. De samverkande insatserna omfattar tvärfack-

liga insatser av såväl medicinsk, psykologisk, social som pedagogisk ka-

raktär. Samverkan krävs därför såväl mellan pedagoger och elevvårds-

personal som mellan skola och exempelvis landstingets barn- och ung-

domshabilitering, pedagogiska hörselvård eller barn- och ungdomspsyki-

atri.

5.5.1 Statens nuvarande engagemang för stöd i specialpedago-

giska frågor

Stöd i specialpedagogiska frågor med statlig finansiering ges i dag av

Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH), landstingens pedago-

giska hörselvård, resurscenter, kunskapscenter m.fl. SIH och Skolverket

inrättades till följd av regeringens proposition om ansvaret för skolan

(prop. 1990/91:18). Samtidigt avvecklades Skolöverstyrelsen (SÖ), läns-

skolnämnderna och fortbildningsnämnderna.

Skolverket gavs uppdraget att vara central myndighet för en mål- och

resultatstyrd kommunal skola med ansvar för en nationellt sammanhållen

och samordnad uppföljning och utvärdering av skolans verksamhet, till-

syn, att ta fram underlag och förslag till utveckling av skolan samt att

svara för att det fanns tillgång till fortbildning av god kvalitet i alla delar

av landet. Skolverkets ansvar för att utveckla och utvärdera skolan i

överensstämmelse med de nationella målen omfattar även elever med

funktionshinder. Sedan år 1998 har Skolverkets ansvarsområde utökats

till att även omfatta förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg.

I SIH sammanfördes vissa uppgifter avseende elever med funktions-

hinder, däribland SÖ:s förvaltningsuppgifter i förhållande till special-

skolorna, det ansvar för att ta fram och producera läromedel för elever

med funktionshinder som Statens institut för läromedel (SIL) tidigare

hade samt länsskolnämndernas stödorganisation med konsulenter för

vissa funktionshinder och med planeringsberedningar. Att föra dessa

uppgifter till Skolverket skulle enligt föredragande statsråd lett till att det

återigen skulle skapats en stor central förvaltning med oklara ansvarsför-

hållanden och med skilda uppgifter.

En av SIH:s uppgifter är att erbjuda hjälp och stöd till kommunerna i

specialpedagogiska frågor för elever med funktionshinder i syfte att mi-

nimera det handikapp som kan uppstå i en utbildningssituation. Institutet

skall ge samma stöd till sådana fristående skolor som står under statlig

tillsyn. Det skall inom SIH finnas en fältorganisation för den specialpe-

dagogiska stödverksamheten bestående av konsulenter för synskadade

förskolebarn samt för elever som är synskadade, rörelsehindrade, döva-

utvecklingsstörda, blinda-utvecklingsstörda och dövblinda vuxna inom

det offentliga skolväsendet. Institutet har dessutom inrättat tjänster som

konsulenter för elever med rörelsehinder i särskolan, elever med autism i

särskolan samt en konsulent med inriktning mot invandrarelever med

funktionshinder.

SIH:s stöd ges på olika nivåer från mer individuellt riktat stöd till ge-

nerella mer övergripande insatser på lokal, regional eller nationell nivå.

Regeringen har betonat att stödet skall ges en mer övergripande karaktär

och underlätta skolgången för elever med funktionshinder genom att råd

och stöd ges till kommunerna. SIH har under senare år arbetat med att

utveckla konsulentrollen, bl.a. i syfte att förskjuta insatserna från att vara

individuellt inriktade till att bli mer övergripande. Detta har delvis fått

genomslag.

Eftersom SIH:s organisation enligt instruktionen är uppbyggd kring

grupper av funktionshinder finns en risk för en alltför statisk organisa-

tion. Institutets utvecklingsarbete har inriktats på att minska diagnosernas

betydelse för arbetsorganisationen. En ökad samverkan mellan konsu-

lenter med olika inriktning har kommit till stånd, bl.a. till följd av en för-

ändrad ansvarsstruktur. Hur långt strävan mot ett mer övergripande ar-

betssätt bör drivas handlar naturligtvis om en avvägning mellan för

elever med funktionshinder gemensamma och mer handikappspecifika

frågor.

Landstingens hörselvårdskonsulenter

Landstingen har inget reglerat ansvar för att erbjuda stöd i specialpeda-

gogiska frågor för barn och ungdomar med funktionshinder. I flertalet

landsting svarar emellertid hörselvårdskonsulenter för stöd till skolan för

elever med hörselskada. Staten bidrar genom SIH till stödet till skolan

för hörselskadade, budgetåret 1998 med 3,4 miljoner kronor.

Landstingen bidrar i olika utsträckning. Redan under 1995/96 aviserade

tre landsting att de inte avsåg att fortsätta att ge specialpedagogiskt stöd

till skolan då vakanser som hörselvårdskonsulenter uppstår. Enligt upp-

gifter från SIH är detta en utveckling som fortgår. Alla landsting svarar

för stöd i specialpedagogiska frågor till förskolan för vissa barn med

funktionshinder.

Specialpedagogiska resurscenter

Enligt specialskoleförordningen (1995:401) skall vid varje riksrekryte-

rande specialskola finnas specialpedagogiska resurscenter. Det innebär

att det finns ett resurscenter vid Ekeskolan för synskadade barn och ung-

domar samt barn och ungdomar som också är döva, hörselskadade eller

utvecklingsstörda (ERC), ett resurscenter vid Åsbackaskolan för döva

och hörselskadade barn och ungdomar som också är utvecklingsstörda

(ÅRC) samt ett resurscenter vid Hällsboskolan för elever med grav

språkstörning (HRC). Enligt förordningen skall dessutom finnas Tomte-

bodaskolans resurscenter för synskadade (TRC). Resurscentren finansie-

ras med statliga medel över specialskolans anslag. Budgetåret 1997 var

kostnaderna 68 miljoner kronor.

Verksamheten vid resurscentren skall främst omfatta specialpedago-

gisk utredning och träning samt information, utbildning och fortbildning

för vårdnadshavare samt lärare och annan personal. Centren skall vidare

samla och ge information samt följa forskning och utveckling. Resurs-

centren bedriver dessutom själva visst utvecklingsarbete. Centrens fram-

tida inriktning behandlas i kapitel 6 om specialskolan.

Kunskapscenter m.m.

Vid varje regional specialskola finns kunskapscenter för döva och hörsel-

skadade, som också svarar för stöd för vissa dövblinda (syn-hörselska-

dade). Det finns vidare fem kunskapscenter för rörelsehindrade knutna

till skolor med särskilda undervisningsgrupper för rörelsehindrade i

Malmö, Göteborg, Örebro, Uppsala och Umeå. Dessa riktar sig till barn

och ungdomar med rörelsehinder och/eller neurologiskt betingade funk-

tionsnedsättningar. Enligt avtal med SIH skall kunskapscentren verka för

en optimal utbildningssituation för barn och ungdomar utifrån de respek-

tive målgruppernas behov. Kunskapscentren skall bygga sin verksamhet

på samverkan med andra aktörer inom sina respektive områden. Centren

finansieras helt eller delvis från anslaget Särskilda insatser på skolområ-

det, det s.k. SIS-anslaget. Statens bidrag till verksamheten var 18,4 mil-

joner kronor år 1998. I de utvärderingar SIH har gjort av kunskaps-

centren konstateras bl.a. att de förväntningar som från början ställdes mer

än väl har infriats. Det finns emellertid behov av att utveckla samverkan

mellan kunskapscenter och kommunerna.

SIH fördelar också medel från SIS-anslaget till tjänster som datapeda-

goger vid åtta regionala dataresurscenter, s.k. REDAH-center. Dessa ger

stöd till elever och personal för elever som utrustats med datorbaserade

hjälpmedel. För detta syfte fördelades 5,6 miljoner kronor år 1998. I en

utvärdering av SIH pekas bl.a. på behovet av ökad samverkan mellan

datapedagogerna och andra aktörer på området.

5.5.2 En förändrad stödorganisation

Regeringens bedömning: En organisationskommitté bör ges i upp-

drag att skyndsamt utveckla och lägga förslag om den konkreta ut-

formningen av en förändrad stödorganisation som kan bidra till ökad

samverkan mellan stat, kommun och landsting.

Kommitténs förslag/bedömning: Stämmer överens med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, framför allt kommu-

nerna, är i huvudsak positiva till förslaget att statens insatser för stöd till

skolhuvudmännen i specialpedagogiska frågor samordnas organisatoriskt

och drivs i myndighetsform. Göteborgs universitet anser däremot att för-

slaget strider mot den ansvarsfördelning som finns mellan stat och kom-

mun för skolan. Riksrevisionsverket (RRV) kritiserar utredningen för att

föreslå en huvudsakligen traditionell myndighetslösning där tunga verk-

samhetsnära resurser alltjämt finns kvar hos staten. RRV föreslår ett al-

ternativ med ett föreningsrättsligt arrangemang grundat på avtal mellan

staten, Kommunförbundet och Landstingsförbundet. Skolverket menar att

en kommunalisering av konsulentstödet bör utredas.

Flera remissinstanser, bl.a. Handikappombudsmannen, Göteborgs uni-

versitet, Lärarhögskolan i Stockholm, Umeå universitet, Manillaskolan,

Östervångsskolan och Tomtebodaskolans resurscenter delar kommitténs

principiella uppfattning att ansvaret för frågor som rör elever med funk-

tionshinder inte bör särskiljas i myndighetsorganisationen. Bl.a. Göte-

borgs universitet, Umeå universitet, Lärarhögskolan i Stockholm och

några kommuner, förordar en sammanslagning av Statens institut för

handikappfrågor i skolan (SIH) och Skolverket.

Den övervägande delen av remissinstanserna är positiva till förslaget

att stödet i specialpedagogiska frågor organiseras i fem regioner. Några

remissinstanser anser att regionerna, och då framför allt den norra, är för

stora. Svenska kommunförbundet menar att verksamhetens tillgänglighet

för kommunerna bör beredas ytterligare i det fortsatta utredningsarbetet.

Skälen för regeringens bedömning: För att eleverna skall ges förut-

sättningar för en likvärdig utbildning, byggd på delaktighet och gemen-

skap, krävs många olika och samverkande insatser, både inom skolans

ram och mellan skola och andra aktörer. Här har både stat, kommun och

landsting ett ansvar.

Myndighetsstrukturen

Sedan SIH:s tillkomst år 1991 har det statliga stödet i specialpedagogiska

frågor varit föremål för flera utredningar och överväganden, bl.a. av den

arbetsgrupp som redovisade sina slutsatser i departementsskrivelsen Sta-

ten och skolan styrning och stöd (Ds 1995:60) samt därefter av Funkis-

kommittén. De frågor som behandlas har haft såväl handikappolitisk som

organisatorisk karaktär.

Inrättandet av SIH ifrågasattes vid myndighetens tillkomst, bl.a. av

handikapporganisationerna. De främst handikappolitiska invändningar

som låg bakom kritiken har samma aktualitet i dag. Att särskilja stödet i

specialpedagogiska frågor i myndighetsstrukturen strider mot principen

att ansvaret för frågor om funktionshinder finns på alla nivåer i systemet

för den mål- och resultatstyrda skolan, dvs. hos lagstiftaren, den centrala

förvaltningsmyndigheten, kommunen, skolan och ända ut i det enskilda

klassrummet. Flera remissinstanser har framhållit att det specialpedago-

giska stödet inte bör särskiljas från andra skolfrågor. Några, däribland

Skolverket, anser att konsulentorganisationen bör föras över till kommu-

nerna.

Regeringen kan konstatera att det har funnits och finns brister i sam-

verkan mellan de båda myndigheterna, något som kan följa av en delvis

oklar ansvarsfördelning. Dessa förhållanden redovisades redan i depar-

tementsskrivelsen Staten och skolan styrning och stöd (Ds 1995:60).

Enligt SIH:s remissvar med anledning av nämnda departementsskrivelse

var det naturligt att det ännu efter några år fanns kvardröjande

svårigheter att se och förstå den nya struktur som omstruktureringen av

den statliga skoladministrationen medförde. SIH såg dock dessa vara av

övergående natur. Regeringen kan dock konstatera att det ännu efter åtta

år kvarstår problem.

Stödet begränsat till vissa målgrupper

Genom sin konsulentorganisation gör SIH viktiga insatser för elever med

funktionshinder. Möjligheterna att utveckla det specialpedagogiska

stödet begränsas dock av bristen på koppling till andra skolfrågor.

Som nämnts ovan skall det inom SIH finnas en fältorganisation med

konsulenter för vissa preciserade målgrupper. Ett flertal remissinstanser

delar kommitténs uppfattning att det krävs en större anpassningsförmåga

till förändrade behov hos målgruppen elever med funktionshinder samt

till kommunernas behov av stöd än vad ett sådant uppdrag möjliggör.

Statens insatser för stöd i specialpedagogiska frågor är således främst

riktat mot elever med traditionella funktionshinder , dvs. synskadade,

döva och hörselskadade, rörelsehindrade, gravt språkstörda samt utveck-

lingsstörda med ytterligare funktionshinder. Redan mellan dessa grupper

finns skillnader i fördelning av stödet som inte självklart kan förklaras

annat än med att det är historiskt betingat. Med tanke på elevgruppens

storlek är t.ex. stödet för elever med grav språkstörning mindre väl ut-

byggt.

Det finns också visst behov av stöd till skolan för elever med medi-

cinskt och psykiskt betingade funktionshinder, i vissa fall i form av spe-

cialpedagogiskt stöd. Det gäller exempelvis för elever vars svåra sjukdo-

mar lett till funktionshinder, t.ex. hjärnskada. Dessa elevers pedagogiska

behov sammanfaller i stora delar med behoven hos vissa elever med rö-

relsehinder. Många elever med medicinskt eller psykiskt betingade funk-

tionshinder har dock framför allt behov av andra typer av insatser i sko-

lan. Skolan behöver kunskap om eleven för att kunna förhålla sig på ett

sätt som ger elev en optimal skolsituation. Det handlar om bemötande,

anpassning till praktiska förhållanden som hög frånvaro, anpassningar i

miljö osv. Att ge stöd till skolan i dessa avseenden bör vara ett ansvar för

hälso- och sjukvården, ofta via skolhälsovården.

Skolan har dessutom behov av stöd för vissa elevgrupper som totalt

sett är stora jämförda med de mer traditionella grupperna, t.ex. elever

med olika neurologiskt betingade funktionshinder som ADHD, DAMP,

Aspergers syndrom m.fl. I första hand bör det vara ett kommunalt ansvar

att stå för detta stöd. Det bör dock vara ett statligt ansvar att följa forsk-

ning och sprida ny kunskap inom området.

Med dagens organisation, med många olika aktörer, är det inte alltid

lätt för den enskilde läraren, specialpedagogen, rektorn eller för perso-

nalen inom förskolan att veta vart man skall vända sig för att få del av

den kompetens som finns. Särskilt tydliga blir svårigheterna för barn och

ungdomar som inte tillhör de traditionella grupperna eller vars behov

inte överensstämmer med den traditionella indelningen, t.ex. på grund av

att de har flera funktionshinder.

Uppdrag att utforma den framtida stödorganisationen

Det är kommunernas ansvar att alla elever skall erbjudas en till deras för-

utsättningar anpassad skolsituation. Samtidigt finns behov av spetskom-

petens som inte varje kommun kan bygga upp och hålla aktuell på egen

hand. Kommunernas förutsättningar att själva svara för denna typ av

spetskompetens skiljer sig åt, mycket beroende på storlek. Det krävs

därför även i framtiden ett stöd till kommunerna i specialpedagogiska

frågor. Eftersom stödet i specialpedagogiska frågor gränsar till det kom-

munala ansvaret bör dock en lösning eftersträvas där kommunerna görs

mer delaktiga än med nuvarande organisation.

Statens samlade resurser för stöd till kommunerna i

specialpedagogiska frågor är omfattande. De samlade resurser som finns

inom myndigheter, kommuner och landsting innefattar sammantaget en

både bred och specialiserad kompetens i specialpedagogiska frågor. För

att bättre nyttja denna samlade resurs bör statens insatser för stöd till

skolhuvudmännen i specialpedagogiska frågor för elever med

funktionshinder samordnas i en myndighet.

Regeringens avsikt med en förändrad stödorganisation är bl.a. att sam-

ordna resurserna för SIH:s konsulentorganisation samt de statliga bidra-

gen till landstingens hörselvårdskonsulenter, kunskapscentren för döva

och hörselskadade, rörelsehindrade m.fl., resurscentren vid dagens riks-

rekryterande specialskolor och Tomtebodaskolans resurscenter samt da-

tapedagogerna vid REDAH-centren. Verksamheten bör ledas av en sty-

relse bestående av företrädare för såväl stat, kommuner som landsting.

Detta för att ge olika intressenter inflytande, men också för att öka kun-

skapen lokalt. Verksamheten bör få vissa nationella uppdrag, t.ex. att

svara för resurscentren samt för internationell samverkan och utveck-

lingsfrågor inom området.

Verksamheten bör vidare indelas i fem geografiska regioner med an-

svar för övergripande rådgivning, regional samordning, kompetensut-

veckling, utvecklingsverksamhet, information och samverkan med andra

aktörer som kommuner, specialskolorna, landstingets habilitering, den

specialpedagogiska utbildningen, handikapporganisationerna m.fl.

Regeringen bedömer att en stödverksamhet av detta slag bör ha en di-

rekt anknytning till en, gärna forskningsbaserad, utvecklingsverksamhet

inom området specialpedagogik. SIH har i dag inget sådant utvecklings-

ansvar annat än inom läromedelsproduktionen samt som ett främjande-

uppdrag.

Mot bakgrund av ovanstående avser regeringen att snarast tillkalla en

organisationskommitté med uppdrag att med utgångspunkt i barn och

ungdomars behov skyndsamt utveckla och lägga förslag om den konkreta

utformningen av en förändrad organisation där statens insatser för stöd i

specialpedagogiska frågor samordnas. Möjligheterna att också samordna

och koppla den specialpedagogiska stödorganisationen till skolutveckling

bör prövas. Tillgängligheten för kommunerna bör särskilt prioriteras

samtidigt som en tydlig ansvarsfördelning mellan stat och kommun skall

eftersträvas. En ökning av organisationens anpassningsförmåga bör

också vara vägledande och samverkan stimuleras genom att de olika

intressenterna görs delaktiga, såväl på central som regional nivå.

Frågan om Åsbackaskolans resurscenters organisatoriska tillhörighet

bör prövas särskilt, mot bakgrund av vad som föreslås om en gemensam

styrelse för specialskolorna för döva och hörselskadade elever (jmfr. av-

snitt 6.4.2). I kommitténs uppdrag bör även ingå att beakta Kunskaps-

lyftskommitténs (dir. 1995:67) bedömningar och förslag.

5.6 Läromedel för funktionshindrade

Regeringens bedömning: Statens engagemang för produktion av lä-

romedel och studiematerial för barn, ungdomar och vuxna med funk-

tionshinder i förskola, skola och vuxenutbildning bör utredas ytterli-

gare med utgångspunkt i Funkiskommitténs respektive Kunskaps-

lyftskommitténs överväganden och slutsatser.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning. Översynen föreslås även omfatta studiematerial för efter-

gymnasiala studier. Vidare föreslås en översyn av lagen (1960:729) om

upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i att det skall

vara ett fortsatt statligt åtagande att svara för att elever med funktions-

hinder ges tillgång till läromedel samt att det offentliga åtagandet i högre

grad än i dag skall stimulera produktion på den fria läromedelsmarkna-

den. Östervångsskolan anser t.ex. att SIH Läromedel har en i det när-

maste monopolställning på läromedelssidan för döva och hörselskadade

vilket inte gagnar en flexibel och användarnära utveckling. Bland annat

Hjälpmedelsinsitutet uppmärksammar dock risken för bristande kompe-

tens i det privata läromedelsföretaget, andra menar att kommittén hyser

en övertro på företagens intresse att producera dessa läromedel. Före-

ningen Svenska Läromedelsproducenter understryker att stödet måste

sättas i relation till den egna statliga produktionskostnaden samt att upp-

handling bör ske på sedvanligt sätt. Förslaget om en översyn av Upp-

hovsrättslagen har med några undantag brett stöd.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser, i likhet med

kommittén att staten även fortsättningsvis bör ha ett åtagande att se till att

elever med funktionshinder, som är beroende av särskilt utvecklade eller

anpassade läromedel, ges tillgång till sådana. I sitt delbetänkande Vux-

enutbildning för alla? (SOU 1999:39) framhåller Kunskapslyftskommit-

tén att utgångspunkten för det fortsatta arbetet bör vara en strävan efter

att åstadkomma ett system där behovet av anpassad litteratur styr möjlig-

heterna att få stöd, och inte utbildningsform eller diagnos.

Regeringen menar, med stöd av såväl Funkiskommittén som Kun-

skapslyftskommittén att det behövs en bredare översyn av statens enga-

gemang inom området. En sådan översyn bör omfatta läromedel och stu-

diematerial för små målgrupper, t.ex. för barn, ungdomar och vuxna med

funktionshinder i såväl förskola, skola som vuxenutbildning. De förslag

som Funkiskommittén redovisat, bl.a. när det gäller målen för ett statligt

engagemang samt ansvarsfördelningen mellan Skolverket, SIH och Tal-

och Punktskriftsbiblioteket (TPB) bör överlämnas till den aviserade ut-

redningen för bedömning.

Vad gäller lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnär-

liga verk (URL) pågår för närvarande ett arbete inom EU som bl.a. syftar

till att ytterligare harmonisera upphovsrätten och närstående rättigheter i

informationssamhället. En av de frågor som tas upp i det arbetet är funk-

tionshindrades möjligheter att få tillgång till material som annars är upp-

hovsrättsligt skyddat. Regeringen anser att detta är en angelägen fråga

men att det nämnda EU-arbetet bör avvaktas innan man tar ställning till

eventuella lagändringar.

6 Specialskolor och resurscenter

Kommunerna är enligt skollagen (1985:1100) skyldiga att anordna

grundskola respektive särskola för alla skolpliktiga barn och ungdomar i

kommunen. För barn och ungdomar som på grund av synskada, dövhet,

hörselskada eller talskada inte kan gå i grundskolan eller motsvarande del

av särskolan finns specialskolan. Specialskolan omfattar ca 800 elever,

vilket motsvarar ca 0,08 procent av samtliga skolpliktiga barn och ung-

domar. Staten är huvudman för specialskolan.

Mot bakgrund av de förändringar som genomförts under senare år när

det gäller det kommunala ansvaret för skolväsendet, det generella stats-

bidragssystemet och myndighetsstrukturen fick kommittén i uppdrag att

se över ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting inom

området, bl.a. avseende specialskolan och resurscentren.

6.1 Verksamheten i dag

Den statliga specialskolan består av fem regionskolor för döva och hör-

selskadade elever samt tre riksskolor. Regionskolorna är Birgittaskolan i

Örebro, Kristinaskolan i Härnösand, Manillaskolan i Stockholm, Vä-

nerskolan i Vänersborg och Östervångsskolan i[REDACTED_EFTERNAMN]. De tre riksskolorna

är Ekeskolan, Hällsboskolan och Åsbackaskolan. Ekeskolan i Örebro tar

emot synskadade elever och elever som dessutom är döva, hörselskadade

eller utvecklingsstörda. Hällsboskolan i Sigtuna tar emot dels talskadade

elever, dels döva eller hörselskadade elever som inte kan gå i en regional

specialskola på grund av beteendestörningar eller av andra speciella skäl

än synskada eller utvecklingsstörning. Åsbackaskolan i Gnesta tar emot

döva eller hörselskadade elever med utvecklingsstörning. Läsåret

1998/99 fanns 602 elever vid de regionala specialskolorna och 207 vid de

riksrekryterande. Majoriteten av eleverna bor hemma hos sina föräldrar.

Ca 80 procent av eleverna vid de regionala specialskolorna bor med sina

föräldrar. För Åsbackaskolan är motsvarande andel 33 procent.

Skolformen är avsedd för barn och ungdomar som på grund av syn-

skada, dövhet, hörselskada eller talskada inte kan gå i grundskolan eller

motsvarande del av särskolan. För eleverna i specialskolan upphör

skolplikten vid 17 års ålder vilket innebär att specialskolan är tioårig.

Specialskolan omfattas av Läroplanen för det obligatoriska skolväsendet,

förskoleklassen och fritidshemmet m.m. (Lpo 94) och har särskilda

timplaner samt för döva och hörselskadade delvis egna kursplaner. Verk-

samheten vid de regionala specialskolorna skall vara jämförbar med

grundskolans men skiljer sig från grundskolans främst genom att under-

visningen i huvudsak sker på teckenspråk, vilket i de flesta fall är elever-

nas förstaspråk. För elever vid Ekeskolan och Åsbackaskolan som är ut-

vecklingsstörda skall särskolans kursplaner tillämpas.

Varje specialskola är en egen myndighet och har var sin styrelse. Fråga

om mottagande vid specialskolan får väckas av elevens vårdnadshavare

eller av elevens hemkommun. Elevens vårdnadshavare kan överklaga

beslut om mottagande i specialskolan till Skolväsendets överklagande-

nämnd. Specialskolans styrelse övertar ansvaret från hemkommunens

skolstyrelse för elever vid specialskolan.

SIH är central förvaltningsmyndighet för specialskolorna. Institutet

skall bl.a. sammanställa årsredovisningar för specialskolorna samt stödja

specialskolor och resurscenter med rådgivning i övergripande ekonomis-

ka och juridiska frågor. Statens skolverk är central förvaltningsmyndighet

för det offentliga skolväsendet. Verket har ansvar för att följa upp, utvär-

dera, utöva tillsyn över skolväsendet samt verka för skolutveckling.

Resurscenter och kunskapscenter

Enligt specialskoleförordningen (1995:401) skall det finnas ett special-

pedagogiskt resurscenter vid varje riksskola. För synskadade finns dess-

utom Tomtebodaskolans resurscenter. Resurscentren har till uppgift att

främja en allsidig utveckling av barn och ungdomar inom respektive

målgrupp i det offentliga skolväsendet. Verksamheten skall främst om-

fatta specialpedagogisk utredning och träning samt information, utbild-

ning och kompetensutveckling som riktar sig till elevernas vårdnadsha-

vare, lärare och annan personal. Vid de regionala specialskolorna finns

kunskapscenter (KC) för döva och hörselskadade. KC skall i nära sam-

verkan med landstingens pedagogiska hörselvård och berörda kommuner

ge råd, stöd och service på regional nivå samt bl.a. samordna och vid be-

hov anordna teckenspråksundervisning för syskon och barn till döva.

Kostnader och finansiering

Skolorna är huvudsakligen anslagsfinansierade över statsbudgeten. Ans-

laget innefattar även verksamheten vid resurscentren. De kunskapscenter

som är förlagda i anslutning till de regionala specialskolorna får stöd från

anslaget för särskilda insatser på skolområdet, det s.k. SIS-anslaget. De

totala kostnaderna för specialskolan uppgick till 337 miljoner kronor år

1997. Den genomsnittliga kostnaden per elev uppgick samma år till

473 800 kronor. Av detta gick cirka 30 procent till undervisning och

knappt 30 procent till elevresor och elevboende. Variationerna är emel-

lertid stora mellan de olika skolorna, vilket bl.a. kan förklaras av skillna-

der vad gäller skolornas målgrupper samt lokal -, rese - och boendekost-

nader. Kostnaderna för de specialpedagogiska resurscentren uppgick till

68 miljoner kronor år 1997.

6.2 Förändring av specialskolans målgrupp

Regeringens förslag: Specialskolan som skolform bibehålls för döva

och hörselskadade barn. Specialskolans målgrupp skall inte längre

omfatta syn- eller talskadade barn. Den fasta skoldelen vid Ekeskolan

respektive Hällsboskolan avvecklas successivt.

Möjligheten att efter fullgjord skolplikt erbjudas annan utbildning i

specialskolan skall tas bort.

Regeringens bedömning: Skolverksamhet för dövblindfödda elever

bör föras över från Ekeskolan till Åsbackaskolan.

Kommitténs förslag: Stämmer delvis överens med regeringens.

Kommittén föreslog ett borttagande av specialskolan som skolform.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, däribland Han-

dikappombudsmannen och Statens skolverk, har inget att invända mot att

specialskolan som skolform tas bort. Till de tveksamma hör bl.a. Tjäns-

temännens Centralorganisation (TCO), som menar att en skola för alla

inte nödvändigtvis behöver innebära en skolform för alla. Skolväsendets

överklagandenämnd anser att de rättsliga konsekvenserna inte

analyserats fullt ut och menar att rätten till en tioårig skolgång inte bör

tas ifrån eleverna som tillhör specialskolans personkrets. Ekeskolan, SIH

samt Riksförbundet för Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna

(FUB) menar att skolverksamheten för icke-skolpliktiga elever inte bör

avvecklas innan fullgoda alternativ presenterats.

Flertalet remissinstanser har inget att invända mot förslaget om en av-

veckling av den fasta skolverksamheten vid Ekeskolan. Till de som stäl-

ler sig bakom förslaget hör bl.a. Handikappombudsmannen som anser att

Ekeskolan bör avvecklas på samma sätt som de gamla vårdhemmen av-

vecklats och Skolverket som menar att förslaget stämmer överens med

den gängse trenden i Europa. Synskadades riksförbund (SRF) anser att

Ekeskolans skoldel bör avvecklas, dock genom ett intagningsstopp. För-

bundet framhåller emellertid att det först måste skapas garantier för till-

räckliga resurser i kommunerna för de elever som berörs. Förslaget avvi-

sas av bl.a. Birgittaskolan, Ekeskolan, Ekeskolans föräldraförening, Öre-

bro läns landsting, Örebro kommun samt Landsorganisationen i Sverige

(LO). Hällsboskolan motsätter sig en avveckling av den fasta skolverk-

samheten vid skolan och menar att det finns fördelar av att hålla ihop

resurscenterverksamhet och skola. Hällsboskolan menar också att elever

med mycket grav språkstörning har behov av en fast skoldel vid Hällsbo-

skolan. Ståndpunkten delas av Hällsboskolans föräldraförening och Fö-

reningen för döva och hörselskadade barn (DHB), Lärarnas Riksförbund

och Svenska Logopedförbundet vilka är negativa till förslaget och menar

att den språkstörda gruppen är relativt nyupptäckt och att kompetens

fortfarande utvecklas.

Flertalet remissinstanser, däribland Föreningen Sveriges dövblinda

(FSDB), Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Sveriges Dövas Ungdoms-

förbund (SDU) och SIH har inget att invända mot förslaget att föra över

ansvaret för dövblindfödda barns skolgång från Ekeskolan till Åsback-

askolan. Negativa är Ekeskolan, Landstinget i Värmland, Örebro kom-

mun och Örebro läns landsting. LO förespråkar att Ekeskolans fasta

skoldel skall finnas kvar och att skolan bör ha kvar ansvaret för döv-

blindfödda elever.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 1 kap. 6 § och

3 kap. 3 § skollagen (1985:1100) skall barn som inte kan gå i grundsko-

lan eller särskolan därför att de är synskadade, döva, hörselskadade eller

talskadade tas emot i specialskolan. Enligt 7 kap. 1 § skollagen skall ut-

bildningen i specialskolan syfta till att ge barn och ungdomar med syn-

skada, dövhet, hörselskada eller talskada en till varje elevs

förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar

den utbildning som ges i grundskolan.

Specialskola för döva, dövblinda och hörselskadade

Gruppen döva, dövblinda och vissa hörselskadade barn har teckenspråket

som sitt första språk. Dessa elevers behov av kommunikation och under-

visning på teckenspråk är, i de allra flesta fall, inte möjliga att möta i den

kommunala skolan. Undervisning i särskilda grupper eller skolor är såle-

des en nödvändighet för dessa barn och ungdomars delaktighet och ge-

menskap. Regeringen bedömer därför att det för denna målgrupp är moti-

verat att också fortsättningsvis erbjuda utbildning i specialskolan. Sko-

lorna bör erbjuda en teckenspråkig miljö där alla så långt möjligt kom-

municerar på teckenspråk. Regeringen vill i detta sammanhang under-

stryka att varken individintegrering av enskilda elever som är beroende

av kommunikation på teckenspråk eller lösningar med små undervis-

ningsgrupper integrerade i vanliga grundskolor kan anses uppfylla till-

räckliga förutsättningar för en sådan miljö. Regeringen anser också att

staten även fortsättningsvis bör vara huvudman för dessa specialskolor,

vilket utvecklas ytterligare i avsnitt 6.4.2.

Avveckling av fasta skoldelar vid Ekeskolan respektive Hällsboskolan

Mot bakgrund av regeringens huvudprincip om att barn med funktions-

hinder så långt möjligt bör bo med sina föräldrar och gå i en skola i när-

heten av hemmet är det ett kommunalt ansvar att tillgodose dessa elevers

skolgång och behov av stödinsatser.

Majoriteten av elever med synskada respektive grav språkstör-

ning/talskada får i dag sin undervisning i hemkommunens grundskola

eller särskola. Mycket få elever med synskada kommer i dag till Ekesko-

lan för att påbörja sin skolgång där. I dag finns endast ett tjugotal elever i

ålderskategorin 7 17 år på skolan. Med något undantag omfattas de av

lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS).

Trots att Ekeskolan i första hand skall ta emot skolpliktiga elever är det

vanligt att eleverna kommer till skolan först när de nått tonåren, i flera

fall efter att ha upplevt tillkortakommanden och andra motgångar i den

kommunala skolan, något som förstärker bilden av att det behövs ett star-

kare stöd till kommunerna för bl.a. denna elevgrupp. Regeringen bedö-

mer att det finns goda möjligheter till fungerande lösningar för de en-

skilda barnen och deras i familjer i hemkommunen genom undervisning

förlagd till en grundsärskola eller träningsskola i kombination med de

insatser som görs med stöd av LSS. En utökad resurcenterverksamhet vid

Ekekolan kan bidra till att ytterligare öka förutsättningarna för en utbild-

ning av god kvalitet. Regeringen anser mot bakgrund av ovanstående skäl

att de fasta skoldelarna vid Ekeskolan skall avvecklas.

Av 1 kap. 7 § specialskoleförordningen (1995:401) framgår att Hälls-

boskolan är avsedd för dels talskadade elever, dels döva eller hörselska-

dade elever som inte kan gå i en regionskola på grund av beteendestör-

ningar eller andra speciella skäl än synskada eller utvecklingsstörning.

Skolan använder sig av begreppet grav språkstörning för att mer korrekt

beskriva personkretsen och uppger att den totala gruppen elever med

språkstörning utgör mellan 3 och 4 procent av eleverna i en årskull.

Gruppen elever med grav språkstörning är mindre och utgör mellan 250

och 500 elever av varje årskull. Läsåret 1998/99 var 109 elever med grav

språkstörning inskrivna vid Hällsboskolan, varav 35 elever fick sin un-

dervisning i externa klasser i Stockholm. Elevantalet vid Hällsboskolan

har sedan läsåret 1990/91 ökat med nästan 50 procent. Enligt skolan be-

ror denna elevökning vid skolan främst på bättre diagnostik av barn med

grav språkstörning. Samtidigt kommer det absoluta flertalet av skolans

elever från Stockholms, Uppsala eller angränsande län.

Regeringen delar kommitténs bedömning att elevgruppen är så pass

stor att det är rimligt att kommunerna, ensamma eller i samverkan med

andra kommuner, etablerar de lösningar som krävs. Statens insatser ge-

nom Hällsboskolan bör framöver främst riktas mot att stödja kommu-

nerna att möta behoven av anpassad utbildning för elever med grava

språkstörningar (se avsnitt 6.3.2.). Föreningen för döva och hörselska-

dade barn (DHB) har i sitt remissvar framhållit behoven av utbildning i

specialskolan hos barn som är gravt språkstörda men beroende av tecken-

språk för sin kommunikation. Regeringen menar att det inom det

framtida systemet bör finnas goda möjligheter till väl fungerande

lösningar för enskilda barn genom samverkan mellan Hällsboskolans

resurscenter och specialskolorna för döva och hörselskadade barn.

Regeringen vill i sammanhanget understryka att handikappreformen

inneburit ett ställningstagande mot institutionsboende för barn med svåra

funktionshinder och att de sista vårdhemmen skall vara avvecklade år

2000. Handikappombudsmannen tillhör dem som i olika sammanhang

kritiserat regeringen för att det alltjämt finns kvar specialskolor som lik-

nar de gamla vårdhemmen. Regeringen anser sammantaget att de fasta

skoldelarna vid Ekeskolan respektive Hällsboskolan skall avvecklas.

I samband med att den fasta skoldelen vid Ekeskolan avvecklas före-

slår regeringen att ansvaret för det fåtal dövblindfödda barn som har be-

hov av undervisning i specialskola bör föras över till Åsbackaskolan.

Detta beskrivs ytterligare i avsnitt 6.4.1.

Det bör ankomma på regeringen att med anledning av dessa föränd-

ringar göra de ändringar som behövs i specialskoleförordningen.

Till skillnad från kommittén som föreslog en avvecklingstid om tre år

föreslår regeringen att avvecklingen av de fasta skoldelarna skall göras

genom ett intagningsstopp fr.o.m. den 1 juli 2001 vid Ekeskolan samt

fr.o.m. den 1 juli 2002 vid Hällsboskolan. Omställningen av verksamhe-

ten bör ges tid så att de elever som i dag får sin undervisning på respek-

tive skola ges möjlighet att slutföra den utbildning de påbörjat och också

inrättat sig efter. Regeringen anser att avvecklingen av Hällsboskolan bör

få något förlängt tidsperspektiv i förhållande till Ekeskolan, mot bak-

grund av det särskilda kompetensbehov som uppstår för att tillgodose

elevgruppens behov, se vidare avsnitt 6.3.2.

Inom ramen för den utökade resurscenterverksamheten vid Ekeskolan

respektive Hällsboskolan finns skäl att behålla en mindre skoldel för s.k.

visstidsplaceringar (se avsnitt 6.3). Resurscentren ges på så sätt ytterli-

gare ett verktyg att möta enskilda elevers behov.

Förlängd skolgång i specialskolan tas bort

Enligt 7 kap. 6 § andra stycket skollagen (1985:1100) får ungdomar som

efter skolpliktens upphörande inte bedöms kunna gå i gymnasieskolan

därför att de är uvecklingsstörda, i mån av plats, genomgå annan utbild-

ning i specialskolan intill utgången av vårterminen det år de fyller 21 år.

Ekeskolan, som är avsedd för skolpliktiga elever, erbjuder i dag dessa

ungdomar en utbildning liknande gymnasiesärskolans. Synskadades

riksförbund (SRF) och Riksorganisationen Unga Synskadade anser att

synskadade elever med flerfunktionshinder bör ges förbättrade möjlighe-

ter att gå på folkhögskola och motsätter sig utvecklingen mot en riks-

gymnasieverksamhet för dessa elever. Regeringen delar riksförbundets

ståndpunkt att det inte är aktuellt att bygga upp en särskild gymnasie-

särskoleverksamhet för synskadade med flerfunktionshinder. Det natur-

liga alternativet för dessa elever är den reguljära gymnasiesärskolan på

hemorten eller inom samverkansområdet. Resurscenterverksamheten,

som beskrivs i avsnitt 6.3, bör i det sammanhanget vara en tillgänglig

stödfunktion för utredning, träning och rådgivning för elever, familjer

och kommunala gymnasiesärskolor.

Regeringen anser sammantaget att det saknas skäl för att elever i gym-

nasieåldern skall tillhöra specialskolans målgrupp. Bestämmelserna om

förlängd skolgång i specialskolan föreslås således tas bort.

6.3 Utbyggd resurscenterverksamhet

Regeringen har inledningsvis i denna proposition redovisat sin syn på

behovet av förstärkt stöd till kommunerna i syfte att underlätta för elever

med funktionshinder att få en anpassad undervisning i hemkommunens

skola. I samband med att Ekeskolans respektive Hällsboskolans fasta

skoldelar avvecklas frigörs resurser för att i högre utsträckning än i dag

kunna användas för stöd till kommunerna. Regeringen avser att i följande

avsnitt redogöra för de åtgärder som planeras för att stärka resurscenter-

verksamheterna.

6.3.1 Ett gemensamt resurscenter för synskadade barn i för-

skola och skola

Regeringens förslag: En mindre skoldel för placeringar under viss tid

skall finnas i anslutning till verksamheten vid Ekeskolan.

Hemkommunen skall betala viss ersättning till staten för en sådan

placering.

Regeringens bedömning: Ekeskolans resurscenter utökas och slås or-

ganisatoriskt samman med Tomtebodaskolans resurscenter till ett gemen-

samt resurscenter för synskadade barn och ungdomar.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens för-

slag. Resurscentren föreslås ingå i stödorganisationen.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att invända mot för-

slaget om ett riksresurscenter för synskadade barn och ungdomar. Om det

skall ske en samlokalisering förespråkar dock Tomtebodaskolans resur-

scenter (TRC) en placering av riksresurscentret i Stockholm medan

Ekeskolan och Örebro kommun vill se en placering av centret i Örebro.

Synskadades Riksförbund (SRF) framhåller att förslaget inte får innebära

en minskning av de totala resurserna.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av 1 kap. 7 § speci-

alskoleförordningen (1995:401) framgår att Ekeskolan är avsedd för syn-

skadade elever, samt elever som också är döva, hörselskadade eller ut-

vecklingsstörda. Enligt 1 kap. 8 § samma förordning finns det vid varje

riksskola ett specialpedagogiskt resurscenter samt för synskadade dess-

utom Tomtebodaskolans resurscenter i Solna.

Placering under viss tid vid Ekeskolans resurscenter

Samtidigt som regeringen anser att den fasta skoldelen vid Ekeskolan

successivt bör avvecklas, menar regeringen, i likhet med kommittén, att

det finns skäl att behålla en mindre skoldel för s.k. visstidsplaceringar vid

resurscentret. Med en sådan placering avser regeringen att en elev som

ett led i sin utbildning i hemkommunens skola kan behöva insatser från

resurscentrets sida som sträcker sig utöver vad som kan anses omfattas

av de sedvanliga utrednings- eller träningsbesöken. Det kan vara fråga

om elever som av olika skäl behöver ett intensifierat specialpedagogiskt

expertstöd från resurscentrets sida. En placering vid resurscentret avses

ingå som ett led i det åtgärdsprogram som hemkommunens skola

upprättat och bygger på att resurscentret, kommunen, eleven och dennes

vårdnadshavare är överens om syftet med vistelsen. Verksamheten vid

resurscentret ingår inte i det offentliga skolväsendet. Det finns därför

behov av en reglering av innebörd att eleven fullgör sin skolplikt under

tiden för vistelsen vid resurscentret. Detta föreslås regleras i 10 kap.

skollagen som omfattar särskilda utbildningsformer. Regeringen skall

dessutom bemyndigas att meddela föreskrifter om verksamheten vid

resurscentret.

En bestämmelse skall införas i skollagen om att hemkommunen skall

betala viss ersättning till staten för den elev som fullgör sin skolplikt vid

resurscentret. Regeringen skall också bemyndigas att meddela föreskrif-

ter om undantag från denna bestämmelse och om ersättningens storlek.

Ersättningen kan avse kostnader i samband med utbildningen samt kost-

nader för boende och resor. Ersättningsnivån bör inte sättas så högt att

den avhåller kommuner från att använda sig av denna möjlighet för de

elever som är i behov av det särskilda stöd som kan ges i form av en så-

dan placering vid resurscentret. Den föreslagna ersättningsnivån till spe-

cialskolorna för döva och hörselskadade bör vara vägledande, se avsnitt

6.5.

Förstärkt resurscenterverksamhet för synskadade elever med flerfunktions-

hinder

Som tidigare nämnts befinner sig majoriteten av synskadade barn och

ungdomar med flerfunktionshinder i den kommunala skolan medan

mycket få barn i grundskoleåldern kommer till Ekeskolan. Kommitténs

förslag om en utökad resurscenterverksamhet vid Ekeskolan är något

som tas emot positivt av remissinstanserna, däribland Synskadades

Riksförbund (SRF).

De medel som frigörs genom den successiva avvecklingen av den fasta

skolverksamheten bör således användas för en utökad resurscenterverk-

samhet som, liksom i dag, bör ha till uppgift att stå för specialpedagogisk

utredning och träning samt för information, utbildning och kompetensut-

veckling av lärare och annan personal kring barnet. De barn och ungdo-

mar som tillhör Ekeskolans målgrupp kräver ett mycket individuellt an-

passat stöd och det är således viktigt att resurscentrets personal i hög ut-

sträckning ges möjlighet att arbeta direkt med barnet, föräldrar och den

personal som finns runt barnet. Det bör som regel ske i barnets dagliga

miljö, men utrednings- och träningsbesök kan också fylla en funktion för

samtliga berörda.

Det är av stor betydelse att resurscentret riktar sina insatser mot barn

och ungdomar t.o.m. gymnasieåldern. Det innebär att gymnasiesärskolan

bör stödjas att möta behoven hos dessa äldre elever.

Ekeskolan har i sitt remissvar pekat på nödvändigheten av ett livslångt

perspektiv på insatserna för elever med Spielmeyer-Vogts sjukdom efter-

som det specialpedagogiska behovet kvarstår även efter gymnasieåldern.

Spielmeyer-Vogts sjukdom är en sällsynt, fortskridande sjukdom. Stor

variation finns avseende överlevnad och de svårast drabbade kan avlida i

övre tonåren medan andra kan uppnå 30 40 års ålder. Regeringen me-

nar att resurscentrets insatser huvudsakligen bör inriktas på barn och

ungdomar men att detta inte utesluter att ett livslångt perspektiv anläggs

för denna lilla grupp om cirka 40 personer i hela landet. Insatserna för

vuxna bör dock begränsas till vad som är specialpedagogiskt motiverat

och således skiljas från det som ingår i landstingens habiliteringsansvar.

Sammanslagning av Ekeskolans och Tomtebodaskolans resurscenter

Behovet av samverkan mellan Tomtebodaskolans resurscenter (TRC)

och Ekeskolans resurscenter (ERC) har understrukits i olika

sammanhang. Gränsdragningsfrågorna har tagit tid och kraft för såväl

brukarna som för de bägge centren och berörda konsulenter. Den totala

elevgruppen har dessutom förändrats och synskadediagnoser som förr

var vanliga har nu nästan försvunnit men ersatts av nya och ofta mer

svårlösta problem. TRC framhåller också i sitt remissvar att det finns

klara fördelar med en gemensam organisation och förordar en

lokalisering till Stockholm. Även Ekeskolan ställer sig positiv till en

sammanslagning av de båda centren, men motsätter sig en

samlokalisering såvida centret inte förläggs till Örebro.

Riksorganisationen Unga synskadade framhåller vikten av att en

sammanslagning inte får innebära att kompetens går förlorad.

Regeringen anser att det sammantaget finns starka verksamhetsmässiga

skäl för en sammanslagning mellan centren. Eventuella gränsdragnings-

problem kan undanröjas och möjligheterna ökar för samordning och ge-

mensam nytta av personalens olika kompetenser. Även förutsättningarna

för intern kompetensutveckling förbättras genom möjligheterna för

utbyte mellan enheterna.

Det samlade resurscentret för synskadade elever bör ha till uppgift att

ansvara för specialpedagogisk utredning och träning samt information,

utbildning och kompetensutveckling. Resurscentret bör vidare samla och

ge information, följa forskning och utveckling samt bedriva visst utveck-

lingsarbete. Resurscentrets målgrupp bör vara de grupper som respektive

center ansvarar för i dag, med undantag för de dövblindfödda barnen,

som föreslås föras över till Åsbackaskolans ansvarsområde (se även av-

snitt 6.4.1)

I ett första steg är det angeläget att sammanföra TRC och ERC i en

gemensam organisation under en och samma styrelse. På sikt bör också

en samlokalisering till Stor-Stockholmsområdet övervägas. I Stockholm

finns redan i dag såväl TRC som den läromedelsenhet för synskadade

som drivs av SIH samt också Tal- och punktskriftsbiblioteket (TPB). I

sammanhanget bör också nämnas att utformningen av den aviserade or-

ganisationen för stöd i specialpedagogiska frågor kan komma att påverka

organisationen i stort (se avsnitt 5.5).

6.3.2 Resurscenter för gravt språkstörda elever vid Hällsbo-

skolan

Regeringens förslag: En mindre skoldel för placeringar under viss tid

skall finnas i anslutning till resurscentret. Hemkommunen skall betala

viss ersättning till staten för en sådan placering.

Regeringens bedömning: Hällsboskolans resurscenter utökas. Medel

bör successivt tillföras anslaget A 9 Särskilda insatser på skolområdet

(SIS) i syfte att stimulera och underlätta inrättandet av regionala under-

visningsgrupper för gravt språkstörda elever. Hällsboskolans resurscenter

bör initialt tillföras särskilda medel avsedda för en tvåårig kompetensut-

vecklingssatsning riktad till personal i kommunerna som arbetar med

elever med grava språkstörningar.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer förslaget om en för-

stärkt resurscenterverksamhet vid Hällsboskolan. Hällsboskolan menar

dock att detta inte får ske på bekostnad av den fasta skoldelen. Flertalet

remissinstanser har inget att invända mot kommitténs förslag att föra

över ansvaret för elevgruppen döva eller hörselskadade med

beteendestörningar till de regionala specialskolorna. Hällsboskolan anser

emellertid att döva och hörselskadade elever med grav språk- och

kommunikationsstörning även fortsättningsvis skall få sin undervisning

på Hällsboskolan och att en överflyttning sker först när barnet har

förutsättningar att klara detta. Manillaskolan ställer sig också bakom

förslaget under förutsättning att skolan får resurser för att bygga upp ett

skoldaghem. Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda

barn (DHB) menar att det är mycket viktigt att den fasta skoldelen vid

Hällsboskolan måste finnas kvar och att ansvaret för de beteendestörda

döva eleverna bör föras till en regionskola. LO motsätter sig förslaget

och menar att den kompetens som byggts upp vid Hällsboskolan måste

värnas.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av 1 kap. 7 § speci-

alskoleförordningen (1995:401) framgår att Hällsboskolan är avsedd för

dels talskadade elever, dels döva eller hörselskadade elever som inte kan

gå i en regionskola på grund av beteendestörningar eller andra speciella

skäl än synskada eller utvecklingsstörning. Det specialpedagogiska

resurscentret skall enligt 1 kap. 9 § i samma förordning främja en allsidig

utveckling av barn och ungdomar som är talskadade. Det totala antalet

barn med grav språkstörning uppskattas av resurscentret för närvarande

uppgå till mellan 2 500 5 000, varav 300 omfattas av insatser från re-

surscentret.

Placering under viss tid vid Hällsboskolans resurscenter

I anslutning till resurscentret föreslås, i likhet med vad som föreslagits

för Ekeskolans resurscenter, att en mindre skoldel för s.k.

visstidsplaceringar behålls. Med en sådan placering avser regeringen att

en elev, som ett led i sin utbildning i hemkommunens skola, kan behöva

insatser från resurscentrets sida som sträcker sig utöver vad som kan

anses omfattas av de sedvanliga utrednings- och träningsbesöken.

Eftersom verksamheten vid resurscentret inte ingår i det offentliga

skolväsendet finns behov av bestämmelser i skollagen med innebörd att

eleven fullgör sin skolplikt vid vistelsen på resurscentret. Dessa

placeringar föreslås regleras i 10 kap. skollagen som omfattar särskilda

utbildningsformer. När det gäller syfte och omfattning med placering

under viss tid vid Hällsboskolans resurscenter hänvisas i övrigt till vad

som ovan är skrivet om den verksamhet för placering under viss tid som

föreslås i anslutning till Ekeskolans resurscenter under avsnitt 6.3.1.

Även när det gäller regeringens bemyndigande om verksamheten vid

resurscentret samt den bestämmelse som skall införas angående

hemkommunens ersättning till staten för en sådan placering hänvisas till

avsnitt 6.3.1.

Förstärkt stöd till kommunerna

Funktionshinder av kommunikativ karaktär får svåra handikappande kon-

sekvenser för barnet i skolan om miljö och undervisning inte anpassas i

tillräcklig utsträckning. Kunskapen om behoven hos elever med grav

språkstörning ökar men är alltjämt bristfällig i många kommuner. Detta, i

kombination med att gruppen elever med grav språkstörning är förhål-

landevis stor, talar för att det finns starka skäl att öka stödet till kommu-

nerna för den aktuella elevgruppen. Regeringen anser att Hällsboskolans

resurscenterverksamhet som en följd av detta bör inriktas på att stödja

den kommunala verksamheten samt ges ökade möjligheter till utred-

nings- och träningsbesök och kompetensutveckling. Ambitionen måste

vara att även elever med mycket grava språkstörningar, genom ett sam-

ordnat stöd, ges möjlighet till anpassad undervisning i hemkommunens

skola. Hällsboskolans resurscenter bör liksom i dag utgöra en egen myn-

dighet och ledas av en styrelse. Detta kan emellertid att påverkas av ut-

formningen av den aviserade organisationen för stöd i specialpedago-

giska frågor (se avsnitt 5.5).

Regeringen är medveten om behovet av att den förändrade inriktningen

av verksamheten vid Hällsboskolan ges tid och utrymme för att öka den

kommunala kompetensen inom området. För gruppen elever med språk-

störning finns inte någon utbyggd konsulentverksamhet i likhet med den

som finns för exempelvis de synskadade eleverna.

I syfte att förstärka den lokala kompetensen om elever med grava

språkstörningar anser regeringen att det föreslagna intagningsstoppet den

1 juli 2002 bör föregås av en riktad kompetensutvecklingssatsning under

tre år med början år 2000. Inom ramen för specialskolans nuvarande an-

slag bör särskilda medel avsättas till Hällsboskolan som bör få i uppdrag

att i samarbete med lämpliga specialpedagogiska institutioner genomföra

en kompetensutvecklingssatsning om undervisning av barn med grav

språkstörning. Insatserna bör rikta sig till specialpedagoger i kommu-

nerna, främst de som avser att starta verksamhet för elever med grava

språkstörningar.

6.3.3 Resurscenter för dövblindfödda elever vid Åsbackaskolan

Regeringens bedömning: Ett resurscenter för dövblindfödda barn och

ungdomar bör inrättas i anslutning till det resurscenter för döva barn med

utvecklingsstörning som redan finns vid Åsbackaskolan.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna, däribland SIH, Föreningen

Sveriges Dövblinda (FSDB), Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Sveri-

ges Dövas Ungdomsförbund (SDU) och ställer sig positiva till förslaget.

Ekeskolan och Örebro kommun anser det visserligen vara angeläget med

ett riksresurscenter men anser att den samlade resurs som finns i Örebro

talar för att riksresurscentret bör förläggas till Örebro. LO som anser att

den fasta skoldelen vid Ekeskolan skall finnas kvar förespråkar att ett

resurscentrum för dövblindfödda skall ligga där.

Skälen för regeringens bedömning: Dövblindhet betecknar ett till-

stånd där konsekvenserna av kombinerad syn- och hörselskada skapar det

karakteristiska funktionshinder som benämns dövblindhet. Funktions-

hindrets art betingas av kombinationen av skador. Gruppen omnämns

särskilt i FN:s standardregler som stadgar att dövblinda har speciella be-

hov av kommunikation varför deras utbildning tillgodoses bättre i exem-

pelvis specialskolor eller i speciella enheter i vanliga skolor.

Dövblindfödda utgör en mycket liten grupp barn och ungdomar i sam-

hället med specifika behov vad gäller kommunikation, omvärldsoriente-

ring, relationsutveckling och inlärning. Gruppens situation kompliceras

av att dövblindfödda på grund av funktionshindret ofta utvecklar tilläggs-

svårigheter av personlighets- och beteendemässig art. Sådana komplika-

tioner reducerar ytterligare möjligheterna att utnyttja eventuella syn- och

hörselrester och försvårar utvecklingen av andra funktioner. Det är följ-

aktligen av stor betydelse att tidigt identifiera dövblindfödda barn för att

tillgodose deras specifika behov.

Behov av en samlad riksresurs

Då antalet dövblindfödda är litet är det inte möjligt för kommuner att

bygga upp den specialiserade kunskap som krävs för att tillgodose dessa

barns behov. Även Sverige är alltför litet för att utan internationell sam-

verkan ha tillräcklig kompetens på området. Det nordiska samarbetet

inom det aktuella området har också visat sig framgångsrikt. För att yt-

terligare stärka förutsättningarna för en kunskapsutveckling på området

anser regeringen att Sverige, i likhet med övriga nordiska länder, har be-

hov av en samlad expertresurs. Mot bakgrund av att dövblindfödda barn

och ungdomar, med få undantag, går i hemkommunens skola är det nöd-

vändigt att det finns en samlad riksresurs dit kommunens och skolans

personal, föräldrar m.fl. kan vända sig för utredning och specialpedago-

giskt stöd.

Resurscentret bör ha i uppdrag att bevara, utveckla och förmedla kun-

skap om dövblindhet och dess konsekvenser. Dövblinda elever bör kunna

erbjudas observations- och träningsveckor på centret som även bör be-

driva kompetensutveckling för föräldrar, skolpersonal och övriga intres-

senter.

6.4 Teckenspråkig miljö ett statligt åtagande

Undantag från principen om att en elev skall erbjudas en anpassad ut-

bildning i sin hemkommun måste, enligt regeringens uppfattning, vara få

och välmotiverade. Döva, dövblinda och hörselskadade som har tecken-

språk som sitt första språk utgör en grupp där undervisning i särskilda

skolor eller undervisningsgrupper är en nödvändig förutsättning för del-

aktighet och gemenskap. Denna ståndpunkt återfinns även i FN:s stan-

dardregler som ett undantag från huvudprincipen att utbildning för elever

med funktionshinder skall erbjudas inom den ordinarie skolorganisatio-

nen.

6.4.1 Specialskolor och upptagningsområden

Regeringens bedömning: Staten bör även fortsättningsvis vara huvud-

man för specialskolorna. Nuvarande regionindelning för specialskolan

för döva och hörselskadade elever bör bestå. Åsbackaskolan bör, som

hittills, ha hela landet som upptagningsområde och även ta emot

dövblindfödda elever.

Specialskolorna bör, utöver undervisning på teckenspråk, anordna ut-

bildning på svenska med tekniskt stöd. Döva och hörselskadade elever

med beteendestörning bör få sin undervisning förlagd till

specialskolorna.

Kommitténs förslag: Huvudmannaskapet för de regionala specialsko-

lorna överförs från staten till skolornas värdkommuner och regleras ge-

nom avtal mellan stat och värdkommun. Fortsatt statligt huvudmanna-

skap föreslås för Åsbackaskolan. Staten föreslås ansvara för ekonomiskt

stöd till dessa skolor samt följa upp och utvärdera detta.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte kommenterat

förslaget om ett ändrat huvudmannaskap. Av de drygt 50 remissinstanser

som kommenterar förslaget är dock flertalet negativa. Positiva till försla-

get är Handikappombudsmannen (HO), Göteborgs Universitet, Lärar-

högskolan i Stockholm och sju kommuner, däribland Stockholms stad och

Vänersborgs kommun som tillika är värdkommuner för regionala special-

skolor. Lunds kommun, också en värdkommun, är positiv under förutsätt-

ning att hela ansvaret läggs ut på värdkommunen. Negativa till förslaget

är specialskolorna, Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Sveriges Dövas

Ungdomsförbund (SDU), Föreningen för Döva, Hörselskadade och

Språkstörda Barn (DHB), Hörselskadades riksförbund (HRF), Unga

hörselskadade, Föreningen för Sveriges Dövblinda, Lärarnas

riksförbund (LR), TCO, LO, Mo Gård, Örebro läns landsting, samt ett

antal kommuner. Göteborgs stad anser att utredningen felbedömt

elevunderlaget i Västra regionen och att det finns utrymme för två

teckenspråkiga skolor där.

Skälen för regeringens bedömning: De särskilda behov av kommu-

nikation och undervisning som döva och hörselskadade elever har är inte

möjliga att möta i den vanliga kommunala skolan. Ett statligt åtagande att

bedriva utbildningen ger förutsättningar för undervisning i en tecken-

språklig miljö. Den tveksamhet och oro som förts fram av flera remissin-

stanser inför förslaget om ett kommunalt huvudmannaskap måste också

tas på allvar. Värdkommunernas inställning till att ta över huvudmanna-

skapet varierar och utgör därmed inte i dagsläget den stabila grund som

krävs för en så genomgripande förändring. Det bör samtidigt nämnas att

några av värdkommunerna uttalat ett intresse för att överta huvudmanna-

skapet för regionens specialskola. Regeringen anser emellertid att staten

även fortsättningsvis bör vara huvudman för specialskolan.

Det ankommer på regeringen att bestämma om specialskolans enheter

och deras upptagningsområden. För riksdagens kännedom vill regeringen

informera om att det enligt regeringens bedömning inte finns skäl att

ändra nuvarande regionindelning för specialskolan för döva och hörsel-

skadade elever. Regeringen anser också att det är viktigt att inte splittra

den samlade resurs som specialskolan utgör på för många enheter, bl.a.

för att kunna upprätthålla en kvalitativt god teckenspråkig miljö. Detta

innebär sammantaget att särskilda enheter för specialskolan även fortsätt-

ningsvis bör finnas vid Birgittaskolan, Kristinaskolan, Manillaskolan,

Vänerskolan och Östervångsskolan. Åsbackaskolan bör som hittills ha

hela landet som upptagningsområde.

I sammanhanget bör nämnas att Göteborgs stad sedan ett antal år till-

baka bedriver undervisning på teckenspråk för döva och hörselskadade

elever i sin grundskola. Regeringen har, i avvaktan på kommitténs för-

slag, gett verksamheten ekonomiskt stöd med tre miljoner kronor per

budgetår. Kommittén bedömde att elevunderlaget i den västra regionen

endast räcker för en skola. Göteborgs stad hävdar i sitt remissvar att

kommittén missbedömt elevunderlaget och att det finns utrymme för två

skolor i den västra regionen. Regeringen är positiv till en samverkan

mellan specialskolorna och den kommunala verksamheten i Göteborg om

t.ex. kompetensutveckling och olika former av gemensamma aktiviteter

för eleverna. Regeringen avser att även i fortsättningen ge Göteborgs

kommun ett begränsat ekonomiskt bidrag för att stödja kommunens un-

dervisning av döva elever på teckenspråk. Som hittills bör medel för

detta utgå från samma anslag som tidigare, det s.k. SIS-anslaget.

Åsbackaskolan

Av 1 kap. 7 § specialskoleförordningen (1995:401) framgår att Åsbacka-

skolan är avsedd för döva eller hörselskadade elever som också är ut-

vecklingsstörda. I samma förordning framgår att Ekeskolan är avsedd för

synskadade elever, samt elever som också är döva, hörselskadade eller

utvecklingsstörda.

Regeringen anser att Åsbackaskolan även fortsättningsvis bör vara en

skola med riksintag för döva och hörselskadade elever som också är ut-

vecklingsstörda. I samband med att den fasta skoldelen vid Ekeskolan

avvecklas anser regeringen att ansvaret för det fåtal dövblindfödda barn

som bedöms ha behov av undervisning i specialskola bör föras över till

Åsbackaskolan, vilket innebär att skolans uppdrag vidgas till att även

omfatta dövblindfödda elever.

Dövblindfödda barn och ungdomar undervisas med få undantag i sina

hemkommuner vilket innebär att ett mycket litet antal dövblindfödda ele-

ver har tagits emot vid Ekeskolan. Under 1998/99 finns endast två elever

med detta handikapp vid skolan. Vissa dövblinda elever får sin skolgång

vid de regionala specialskolorna.

Dövblindhet är ett kommunikationshandikapp vilket medför behov av

en teckenspråkig miljö där även behov av taktil kommunikation kan till-

godoses. Förutsättningarna att bygga upp och vidmakthålla den kommu-

nikativa kompetens som dövblindfödda barn behöver finns på Åsback-

askolan som dels kan erbjuda en teckenspråkig miljö, dels besitter en

samlad kunskap om behoven hos döva och hörselskadade med flerfunk-

tionshinder.

För att Åsbackaskolan skall kunna vara en möjlig lösning för elevernas

skolgång behöver de ha förutsättningar att utveckla kommunikation på

teckenspråk och kunna orientera sig i förhållande till sin hemmiljö även

om de vistas borta från hemmet under en eller ett par veckor åt gången.

Elever som har en tidigare utvecklingsnivå har svårigheter att skiljas från

daglig kontakt med sin familj och därför är skolgång på hemorten ett

bättre alternativ. Även för de dövblindfödda eleverna är förutsättningarna

att knyta an till sin hemmiljö en förutsättning för att skolgång vid Ås-

backaskolan skall vara ett fullgott alternativ.

Till skillnad från kommittén anser regeringen att det inte bör ingå i

skolans uppdrag att erbjuda boende och omvårdnad under alla helger och

lov. Vid Åsbackaskolan bör också, som redovisats i avsnitt 6.3.3, även ett

resurscenter för dövblindfödda byggas upp.

Undervisning på talad svenska

För barn som på grund av dövhet eller hörselskada inte kan gå i grund-

skolan eller motsvarande del av särskolan finns specialskolan. Detta

framgår av 1 kap. 6 § skollagen. För gruppen döva samt många

dövblinda barn är det en självklarhet att teckenspråket är deras första

språk. När det gäller hörselskadade elever är behovet av teckenspråket

inte lika enkelt att definiera. Flertalet hörselskadade har svenska som

första språk. Dessa elever skall erbjudas utbildning inom den kommunala

skolan med de anpassningar som krävs, alternativt i en regional

hörselklass. En mindre grupp kommunicerar huvudsakligen genom

teckenspråk, men kan under vissa förutsättningar tolka och utveckla talad

svenska. För dessa elever är det viktigt att de tillförsäkras en utbildning i

specialskolan.

Utan att göra avkall på ambitionen om en teckenspråkig miljö anser re-

geringen att specialskolan måste bli mer flexibel vad gäller att erbjuda

individuellt anpassade lösningar för sina elever. I målgruppen finns i dag

såväl döva elever som elever med hörselskada. Vissa elever med hörsel-

skada är huvudsakligen beroende av teckenspråk för sin kommunikation,

men har samtidigt möjlighet att med tekniskt stöd tillgodogöra sig under-

visning på svenska. Regeringen anser att specialskolan bör erbjuda un-

dervisning på talad svenska för dessa elever. Behovet av en ökad flexibi-

litet i detta avseende kommer att accentueras till följd av att andelen ele-

ver med tekniskt hjälpmedel i form av inopererat Cochlea implantat (CI)

förväntas öka. För många av dessa elever är möjligheterna att utveckla

talad svenska vid sidan av teckenspråket betydelsefull.

Specialskolorna har haft olika inställning till undervisning på svenska

med tekniskt stöd vilket skapat olika praxis för mottagande vid

respektive enhet. I vissa regioner har således den hörselskadade eleven

varit tvungen att välja mellan endera en statlig specialskola med

uteslutande teckenspråkig undervisning eller kommunala hörselklasser

med en i huvudsak talande miljö. Undervisning på talad svenska

förekommer sedan en längre tid vid Birgittaskolan och Kristinaskolan

och sedan några år tillbaka även vid Vänerskolan. Negativa konsekvenser

för den teckenspråkiga miljön har inte kunnat påvisas, samtidigt som

forskning visar positiva effekter för de hörselskadade barnen. Förslaget

innebär inte att någon stor elevökning kan förväntas vid skolorna. I stället

handlar det om att vissa elever som redan finns vid de berörda skolorna

samt ett fåtal elever från regionala undervisningsgrupper skulle ges

denna möjlighet. Fullt utbyggt, efter uppskattningsvis en period av tio år,

räknar regeringen med en elevökning med som mest drygt 30 elever

totalt till följd av en enhetlig praxis.

Döva eller hörselskadade elever med beteendestörning

Enligt 1 kap. 7 § specialskoleförordningen (1995:401) riktar sig under-

visningen vid Hällsboskolan till dels talskadade elever, dels döva eller

hörselskadade elever som inte kan gå i en regionskola på grund av bete-

endestörningar eller av andra speciella skäl än synskada eller utveck-

lingsstörning. Regeringen anser att gruppen döva eller hörselskadade ele-

ver med beteendestörningar bör få sin undervisning i specialskolor där de

erbjuds en teckenspråkig miljö.

De nuvarande specialskolorna i Östra regionen skiljer sig i detta avse-

ende från övriga regioner. Sexton av de sammanlagt sjutton döva eller

hörselskadade elever som i dag får sin undervisning på Hällsboskolan, är

folkbokförda inom Manillaskolans upptagningsområde. De övriga regio-

nala specialskolorna erbjuder undervisning även för döva eller hörselska-

dade elever som är i behov av särskilt stöd beroende bl.a. på beteende-

störningar. De medel som Hällsboskolan disponerat för undervisning av

gruppen döva elever med beteendestörningar bör successivt föras från

Hällsboskolan till den styrelse som föreslås i avsnitt 6.4.2, och som bör

ansvara för att fördela resurserna mellan de olika enheterna. Det finns ett

dokumenterat behov av kunskapsutveckling inom området döva elever

med beteendestörningar vilket bör uppmärksammas särskilt framöver.

Styrelsen bör ges som särskild uppgift att utveckla kompetens inom om-

rådet och därvid så långt möjligt tillvarata den kompetens som byggts

upp vid Hällsboskolan för denna elevgrupp.

6.4.2 Ny organisation ger nya möjligheter

Regeringens förslag: Nuvarande system med specialskolorna som egna

myndigheter med var sin styrelse avvecklas. En gemensam myndighet,

under ledning av en styrelse, inrättas.

Möjligheten att anordna utbildning i specialskolan i särskilda under-

visningsgrupper förlagda till grundskolan tas bort.

Kommitténs förslag: Skolorna upphör att vara statliga myndigheter

med egna styrelser. En särskild antagningsnämnd föreslås för antagning

till de teckenspråkiga grundskolorna och Åsbackaskolan. Beslut om an-

tagning skall som nu kunna överklagas. En försöksverksamhet för att

erbjuda elever med lätt utvecklingsstörning som är beroende av tecken-

språk undervisning enligt särskolans kursplaner föreslås. Se även kom-

mitténs förslag angående huvudmannaskap m.m. i avsnitt 6.4.1. Förslaget

om särskilda undervisningsgrupper (externa klasser) stämmer överens

med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ett flertal instanser är negativa till förslaget om

en antagningsnämnd, men flera påpekar behovet av ett centralt regelverk

för antagning. Se även synpunkter angående huvudmannaskap m.m. i

avsnitt 6.4.1. Förslaget om att möjligheten för särskilda undervisnings-

grupper avvecklas får stöd av de remissinstanser som kommenterar för-

slaget.

Skäl för regeringens förslag: Enligt 7 kap. 5 § skollagen skall utbild-

ningen i specialskolan bedrivas vid särskilda enheter. För varje sådan

enhet skall det, enligt samma bestämmelse, finnas en styrelse.

Regeringen har i tidigare avsnitt redovisat sin syn på huvudmannaskap

och regionindelning för specialskolorna. Regeringen anser att de regio-

nala specialskolorna samt Åsbackaskolan bör samordnas i en gemensam

organisation. Den främsta utgångspunkten för detta är att stärka utveck-

lingen av skolornas inre arbete och därmed uppnå en ökad måluppfyl-

lelse. En gemensam myndighet för specialskolorna innebär att nuvarande

styrelser upphör. Den nya myndigheten föreslås ledas av en styrelse som

bör svara för samordning av resurser, planering och uppföljning samt bör

stödja en utveckling av kvalitetsutvecklingen i skolorna. Den föreslagna

styrelsen bör disponera särskilda medel i syfte att vidta åtgärder i detta

syfte.

Styrelsen skall besluta om mottagande av elever i specialskolan och ett

sådant beslut skall på samma sätt som tidigare kunna överklagas hos

Skolväsendets överklagandenämnd. Underlag och bedömningar till grund

för mottagande vid specialskola bör, som i dag, förberedas regionalt i

dialog med föräldrar och med företrädare för hemkommunerna. Nuva-

rande ordning med enheter med egen styrelse har lett till att praxis för

mottagande av elever i specialskolan skilt sig mellan skolorna, vilket

bl.a. medfört att elever med hörselskada behandlats olika beroende på i

vilken region de bor. Med en gemensam styrelse bör förutsättningarna

öka för en enhetlig praxis i landet för mottagande av elever i

specialskolan.

En organisationskommitté bör tillsättas med uppgift att lämna förslag

till instruktion för myndigheten och att föreslå fördelning av uppgifter

mellan skolor och styrelse samt förslag till dimensionering av det

centrala kansliet. Regeringen anser att myndigheten bör placeras i Örebro

där det bl.a. genom den riksrekryterande gymnasieutbildningen finns en

samlad kompetens när det gäller utbildning för hörselskadade samt döva

barn och ungdomar.

Ökad kvalitet och måluppfyllelse

Som tidigare framhållits anses Sverige som ett föregångsland när det

gäller utbildning på teckenspråk. Den teckenspråkiga miljön är också

relativt god på de teckenspråkiga specialskolorna. Det går samtidigt inte

att bortse från de problem som Skolverkets utvärdering och tillsyn visar

t.ex. när det gäller elevernas resultat. I Skolverkets utvärdering av de

statliga specialskolorna 1997 konstateras att prestationerna vid de regio-

nala specialskolorna för elever i motsvarande åldersgrupp inte är i nivå

med vad som betraktas som normalprestationer i grundskolan. Av SIH:s

kommentarer över specialskolornas årsredovisningar för 1997 framgår att

20 30 procent av eleverna vid de regionala specialskolorna har omfat-

tande svårigheter att uppnå betyget Godkänd. En mycket stor andel av

eleverna i specialskolan hade inte nått upp till betyget Godkänd i svenska

alternativt svenska som andraspråk, engelska och matematik när betyg

gavs i årskurs 10 höstterminen 1998 (se även avsnitt 7.3).Även om re-

sultatet kan förbättras till vårterminens slut är dessa signaler oroande.

SIH bedömer detta som allvarligt. Även den tillsyn av specialskolor

som innevarande år genomförts av Skolverket bekräftar liknande tenden-

ser. I tillsynsrapporten uppges att omkring hälften av eleverna i skolan

inte förväntas nå upp till målen i läroplan och kursplaner.

I specialskolan behövs såväl generell pedagogisk kompetens som spe-

cialistkompetens för att tillgodose elevgruppernas behov. Uppdraget är

komplicerat och förutsätter engagemang och stabilitet för samarbete

inom kollegiet samt med elever och föräldrar. Den erfarenhet och

kunskap om utbildning för döva och hörselskadade elever som har byggts

upp under lång tid på specialskolorna måste värnas. Den behöver också i

högre grad än hittills dokumenteras och utvärderas för att

verksamheterna skall kunna vidareutvecklas. Det finns dessutom skäl att

bredda och fördjupa kompetensen för att öka måluppfyllelsen vid

skolorna.

Det finns flera för målgrupperna specifika kunskapsområden som be-

höver utvecklas, däribland ökad kunskap om hur döva och hörselskadade

barn lär sig svenska eller hur en god skolsituation för döva invandrarele-

ver som kommit sent till Sverige skall kunna tillgodoses på bästa sätt.

Ytterligare ett utvecklingsområde är hur kvaliteten i undervisningen för

döva barn med flerfunktionshinder och för döva barn och ungdomar som

också har beteendestörningar kan förbättras. I syfte att stärka den tecken-

språkiga miljön samt kunskapsutvecklingen inom nämnda områden

kommer den förslagna styrelsen för specialskolorna att disponera medel

för kompetensutveckling för lärare och övrig personal på skolorna.

Regeringen delar kommitténs bedömning att samverkan mellan speci-

alskolorna och de kommunala grundskolorna bör öka. Specialskolornas

verksamhet har hittills varit relativt isolerad från den skolutveckling som

bedrivs inom de övriga skolformerna. Pedagogiskt utvecklingsarbete av

mer allmän karaktär liksom olika former av samarbete mellan skola, för-

äldrar och elever är utvecklingsområden som kan stödjas genom ett ökat

samarbete mellan de kommunala grundskolorna och specialskolorna.

Den föreslagna styrelsen bör ha i uppdrag att verka för ett vidgat

samarbete med den kommunala grundskolan. Många remissinstanser har

också varit positiva till det vidgade föräldrainflytande som kommitténs

förslag öppnade för. I den föreslagna styrelsens ansvar bör därför ingår

att främja föräldrainflytande.

Särskilda undervisningsgrupper externa klasser

Av 7 kap. 5 § andra stycket skollagen (1985:1100) framgår att utbildning

i specialskolan också kan anordnas i särskilda undervisningsgrupper

(externa klasser) som är förlagda till grundskolan men leds av en styrelse

för specialskolan.

Regeringen anser, i likhet med kommittén och remissinstanserna, att

det inte längre finns skäl att ha kvar möjligheten för en sådan lösning.

Flera mindre enheter medverkar till att splittra kompetens och resurser,

vilket försvårar möjligheterna för en teckenspråkig miljö. De relativt små

elevgrupperna i en sådan undervisningsgrupp bildar inte underlag för en

tillräckligt stor krets av teckenspråkiga elever. Vänerskolan avvecklade

sina externa undervisningsgrupper för ett antal år sedan just mot bak-

grund av att lösningen innebar en splittring av resurserna både pedago-

giskt och ekonomiskt. Det har under senare år inte funnits något intresse

från övriga specialskolor att inrätta sådan extern verksamhet.

De s.k. externa klasserna i anslutning till Hällsboskolan som bedrivs

vid Blackebergsskolan i Stockholm berörs av detta förslag. Hällsbosko-

lan har i sitt remissvar inte haft något att invända mot kommitténs förslag

i denna del men anser att det är viktigt att verksamheten i Blackeberg inte

splittras. Regeringen utgår från att Hällsboskolans externa klasser kan

övergå till att vara kommunal verksamhet, något som också förespråkas

av Handikappombudsmannen.

Försöksverksamhet för döva och hörselskadade med utvecklingsstörning

Av 7 kap. 1 § skollagen (1985:1100) framgår att utbildningen i special-

skolan så långt möjligt skall motsvara den utbildning som ges i grund-

skolan. Döva och hörselskadade elever som dessutom är utvecklings-

störda tillhör Åsbackaskolans personkrets vilket framgår av 1 kap. 7 §

specialskoleförordningen (1995:401). Trots detta har de regionala speci-

alskolorna tagit emot ett mindre antal elever med utvecklingsstörning. En

anledning till detta är att det inte alltid kan konstateras att det rör sig om

en utvecklingsstörning förrän efter några år i skolan, då eleven redan är

inskriven vid en regional specialskola. Familjen har i många fall också

hunnit flytta till skolans värdkommun.

Kommittén föreslog att de regionala specialskolorna under en försöks-

period skulle ges möjlighet att ta emot ett begränsat antal döva och hör-

selskadade elever med lätt utvecklingsstörning och att skolorna för dessa

elever skulle få tillämpa särskolans styrdokument. En förutsättning skulle

vara att eleven är beroende av teckenspråk för sin kommunikation och

kunna tillgodogöra sig den teckenspråkiga miljön. Flertalet av remissin-

stanserna är positiva till förslaget, men hävdar samtidigt behovet av

ökade resurser och utökad kompetens.

Mot bakgrund av detta samt de allvarliga problem med bristande mål-

uppfyllelse i specialskolorna, som Skolverkets tillsyn och utvärdering

visar, anser regeringen att konsekvenserna av den föreslagna försöks-

verksamheten bör analyseras. Den gemensamma styrelsen för special-

skolorna bör därför ges i uppdrag att noga överväga och pröva förutsätt-

ningar och konsekvenser av en försöksverksamhet i enlighet med kom-

mitténs förslag och därefter återkomma till regeringen.

6.4.3 Fristående skolor som motsvarar specialskolan

Regeringens förslag: Ärenden om godkännande av fristående skolor

som motsvarar specialskolan prövas av den föreslagna styrelsen för spe-

cialskolorna.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 9 kap. 1 § tredje stycket skolla-

gen (1985:1100) skall styrelsen för den specialskola som ansvarar för

samma handikappgrupp där skolan är belägen pröva ärenden om godkän-

nanden av fristående skolor som motsvarar specialskolan. Bestämmel-

serna om prövning av fristående skolor som motsvarar specialskola skil-

jer sig på så sätt från godkännande av fristående skolor som motsvarar

grundskola respektive särskola.

Enligt vad som föreslagits i avsnitt 6.4.2 skall nuvarande system med

specialskolorna som egna myndigheter med var sin styrelse tas bort. En

gemensam myndighet, under ledning av en styrelse, inrättas som skall

ansvara för verksamheten vid specialskolorna. Som en konsekvens av

detta förslår regeringen att godkännandet av fristående skolor som mot-

svarar specialskolan skall prövas av den nya styrelsen.

Det finns samtidigt, enligt regeringen, skäl att analysera konsekven-

serna av en anpassning av lagstiftningen i syfte att harmonisera bestäm-

melserna mellan skolformerna så att Statens skolverk ansvarar för god-

kännande av fristående skolor även för den aktuella gruppen elever. Re-

geringen avser att återkomma till riksdagen efter ytterligare beredning av

frågan.

6.5 Ersättning för elev i specialskolan

Regeringens bedömning: Den avgift som kommunerna betalar för en

elev vid specialskolan bör höjas till 175 000 kronor per elev och läsår.

Avgiften bör justeras årligen. Värdkommunerna bör även i fortsättningen

kompenseras för den höga andel elever de har vid skolorna.

Kommitténs förslag: Verksamheten vid specialskolan överförs till

skolornas värdkommuner och finansieras med statligt verksamhetsbidrag

och interkommunal ersättning. Ersättningen från elevernas hemkommu-

ner höjs och räknas upp årligen med skolindex.

Remissinstanserna: Riksrevisionsverket (RRV) kritiserar utredningen

för att inte redovisa någon uppfattning om storlekshöjningen liksom

kommunerna som kritiserar utredningen för att lämna en så viktig fråga

obesvarad. Kristinaskolan och Östervångsskolan anser det viktigt att

ingen kommun av ekonomiska skäl avstår från att utnyttja specialskolan

som ett alternativ. Hörselskadades riksförbund (HRF) framhåller att den

interkommunala ersättningarna till de teckenspråkiga grundskolorna på

något sätt måste förhålla sig till vad det kostar vid andra interkommunala

lösningar för elever med funktionshinder.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 7 kap. 7 § skollagen skall

hemkommunen betala ersättning till staten för vissa kostnader för den

som är elev i specialskolan. Regeringen har i förordningen om ersättning

för elever i specialskolan (SKOLFS 1997:1, ändrad 1998:12 och

1998:32) fastställt beloppet till 37 500 kronor per termin, dvs. 75 000

kronor per elev och år. De kommuner där skolorna är belägna skall dock

beroende på den oproportionellt höga andelen elever i specialskolan en-

dast betala 25 000 kronor per elev och termin, dvs. 50 000 kronor per

elev och år. Den genomsnittliga totala kostnaden för en elev i special-

skolan är samtidigt betydligt högre och uppgick år 1997 till

473 800 kronor. Regionskolornas årliga snittkostnad per elev varierade

mellan ca 340 000 och 470 000 kronor, bl.a. beroende på skillnader i lo-

kalkostnader, antal elever i elevboende och resor. Genomsnittskostnaden

för en elev i riksskolorna varierade mellan knappt 500 000 kronor och

1,1 miljon kronor.

Den ersättning som hemkommunerna hittills betalat till specialskolorna

för sina elever bör jämföras med de kostnader som kommunen har för

elever i den kommunala skolan. Den genomsnittliga kostnaden för en

grundskoleelev uppgick år 1997 till 50 800 kronor. För den majoritet av

elever med funktionshinder som går i den kommunala grundskolan var

kostnaderna dock vanligtvis avsevärt högre. De varierar också mycket

beroende på formerna för stödet. Den genomsnittliga kostnaden för en

elev i särskolan var samma år 218 700 kronor, inklusive kostnader skol-

skjutsar.

En annan här relevant jämförelse kan göras med kommunernas kostna-

der för elever med hörselskada. Flertalet av dessa elever undervisas i

vanliga kommunala klasser, i många fall med anpassade lokaler och med

visst tekniskt stöd. Andra undervisas i särskilda kommunala

hörselklasser som kan vara anordnade i samarbete med andra kommuner.

För dessa helt kommunala lösningar saknas relevanta kostnadsuppgifter.

För ytterligare vissa hörselklasser utgår ett statligt bidrag ur det s.k. SIS-

anslaget. För att sådant bidrag skall utgå krävs att verksamheten har

regional karaktär. Regeringen delar för övrigt kommitténs uppfattning att

denna typ av statligt verksamhetsstöd endast skall utgå till verksamheter

av tillräcklig omfattning, med ett brett upptagningsområde och i vissa fall

av nationellt intresse. Under 1998 har elva kommuner fått SIS-anslag

(30 000 - 45 000 kronor per elev och år) för 385 elever i regionala hör-

selklasser. Trots detta bidrag är kommunernas interkommunala ersätt-

ningar betydande för dessa elever, i genomsnitt 110 000 kronor med en

variation från 43 000 till 199 000 kronor per elev och läsår. Till detta

kommer i många fall mycket höga kostnader för dagliga resor mellan

hemmet och skolan, ofta med taxi.

Enligt regeringens uppfattning är den ersättning som elevernas hem-

kommuner för närvarande betalar till specialskolorna för låg, bl.a. mot

bakgrund av kommunernas åtagande för andra elever med funktionshin-

der. Därtill bör det inte finnas ekonomiska incitament som avgör om en

elev skall få sin undervisning i den kommunala skolan eller i den statliga

specialskolan. Vid en jämförelse med kommunernas kostnader för elever

i de regionala hörselklasserna kan det hävdas att dagens låga avgift till

specialskolorna inte uppfyller detta krav. Hörselskadades Riksförbund

(HRF) framhåller också att avgiften till specialskolorna på något sätt

måste förhålla sig till ersättningsnivån vid andra interkommunala lös-

ningar. Som några remissinstanser särskilt påpekat är det samtidigt vik-

tigt att hemkommunernas avgifter inte sätts alltför högt.

Regeringen anser, mot bakgrund av de skäl som redovisats, att hem-

kommunens avgift för en elev bör höjas fr.o.m. hösten år 2001 till

175 000 kronor per elev och läsår, dvs. motsvarande knappt halva kost-

naden för en elev i de regionala skolorna. Med denna avgiftsnivå bör ele-

vernas behov styra valet av skolform och inte kostnaderna för hemkom-

munen. Avgiften för kommunerna fastställs i förordning och bör räknas

upp med index varje år. De kommuner där skolorna är belägna, de s.k.

värdkommunerna, bör kompenseras för de oproportionerligt höga totala

kostnader de har till följd av att eleverna och deras familjer i hög ut-

sträckning bor i dessa kommuner.

Den föreslagna avgiftsnivån är tänkt att gälla för elever vid de sex spe-

cialskolor för döva och hörselskadade som föreslås finnas kvar och lyda

under en gemensam styrelse. Avgiftsnivån kommer också att gälla för de

elever som under en övergångsperiod kommer att finnas kvar som speci-

alskoleelever efter intagningsstoppen vid Ekeskolan och Hällsboskolan

samt utgöra en jämförelsegrund för fastställandet av avgiftsnivån för

visstidsplaceringar vid dessa båda resurscenter.

7 Gymnasieutbildning för vissa ungdomar med

funktionshinder

Syftet med den reformering av gymnasieskolan som inleddes i början av

1990-talet var bl.a. att skapa en gymnasieskola för alla elever, dvs. en

skola där elever med olika bakgrund, erfarenheter och livsmål skall få

goda möjligheter till kunskaper och personlig utveckling - var och en

efter sina förutsättningar. En sådan skola är ett uttryck för bildningsideal

och demokratiska värderingar som är djupt förankrade i vårt land. Ut-

bildningen i gymnasieskolan skall fördjupa och utveckla elevernas kun-

skaper som förberedelse för yrkesverksamhet och studier vid universitet

och högskolor samt som förberedelse för vuxenlivet.

Varje kommun är enligt 5 kap. skollagen (1985:1100) skyldig att er-

bjuda utbildning på nationella, specialutformade eller individuella pro-

gram i gymnasieskolan för samtliga ungdomar som är bosatta i kommu-

nen och som avslutat grundskoleutbildning eller motsvarande utbildning.

För att kunna tas in på ett nationellt eller specialutformat program krävs

fr.o.m. läsåret 1998/99 att eleverna har slutfört sista årskursen i grund-

skolan eller motsvarande med godkända betyg i svenska, alternativt

svenska som andraspråk, engelska och matematik. Erbjudandet av natio-

nella program skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i

en annan kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal.

Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Anta-

let platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas med

hänsyn till elevernas önskemål.

Skolhuvudmännen, dvs. kommuner, landsting eller fristående gymna-

sieskolor, har ansvaret för genomförandet av utbildning på gymnasial

nivå utifrån de nationella mål som finns angivna i skollag, läroplaner och

kursplaner. Enligt bestämmelser i socialtjänstlagen (1980:620) och lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), har

kommunerna ett särskilt ansvar för barn och ungdomar med funktions-

hinder. Landstingen har enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) an-

svar för att erbjuda habilitering samt ansvar för hjälpmedel till vissa

funktionshindrade.

För vissa elever med funktionshinder har staten tagit på sig ett utökat

ansvar genom att stödja riksrekryterande gymnasieutbildning för döva

och hörselskadade i Örebro (RGD/RGH) samt riksrekryterande gymna-

sieutbildning med särskilt anpassad utbildning för svårt rörelsehindrade

ungdomar, Rh-anpassad utbildning, i Göteborg, Kristianstad, Stockholm

och Umeå. På tre orter i landet, Nyköping, Sala och Örebro, bedrivs

också riksrekryterande verksamhet med statligt stöd för vissa elever med

utvecklingsstörning. Antalet elever vid RGD/RGH och den Rh-anpassade

utbildningen utgjorde läsåret 1998/99 0,2 procent av det totala antalet

elever i gymnasieskolan.

Denna ordning där staten tagit på sig ett utökat ansvar fråntar inte

hemkommunerna deras ansvar för att erbjuda alla ungdomar en gymna-

sial utbildning utan är en extra resurs för de berörda målgrupperna.

Inriktning av riksrekryterande gymnasieutbildning för ungdomar med funk-

tionshinder

Huvuduppgiften för utbildningen i gymnasieskolan är, enligt läroplanen

(Lpf 94), att förmedla kunskaper och skapa förutsättningar för att ele-

verna skall tillägna sig och utveckla kunskaper. Utbildningen skall främja

elevernas utveckling till ett aktivt deltagande i yrkes- och samhällslivet.

All verksamhet i skolan skall bidra till elevernas allsidiga utveckling. Det

övergripande målet för bedömning och betyg är att varje elev tar ansvar

för sitt lärande och sina studieresultat och kan bedöma sina studieresultat

i förhållande till kraven i kursplanerna.

Regeringen vill understryka att detta självklart gäller också gymna-

sieutbildning för ungdomar med funktionshinder. Det betyder bl.a. att de

principer som gäller för betygssättning i gymnasieskolan skall tillämpas

även för studier vid RGD/RGH och Rh-anpassad utbildning.

7.1 Riksrekryterande gymnasieutbildning för döva och

hörselskadade ungdomar

Örebro kommun får i sin gymnasieskola anordna utbildning för döva från

hela landet och utbildning som bygger på muntlig kommunikation med

tekniska hjälpmedel för hörselskadade från hela landet. Utbildningen

vänder sig även till dem som på grund av språkstörning behöver insatser

av samma slag som döva.

De bestämmelser som gäller för gymnasieskolan enligt 5 kap. skolla-

gen (1985:1100) och gymnasieförordningen (1992:394) gäller i huvudsak

utbildning även för denna grupp elever. I den mån det är möjligt skall

utbildningen integreras med utbildning för icke döva eller hörselskadade

elever. Läroplan, programmål och kursplaner för gymnasieskolan skall

tillämpas med de nödvändiga avvikelser som Skolverket bestämmer.

Skolverket har för vissa ämnen fastställt särskilda kursplaner för döva.

Utbildningen finansieras genom interkommunal ersättning och statligt

verksamhetsstöd.

Dagens riksrekryterande gymnasieutbildning för döva och hörselska-

dade har sina rötter i den försöksverksamhet med riksrekryterande gym-

nasial utbildning för döva och gravt hörselskadade elever (RGD) som

startade i Örebro läsåret 1967/68 (prop. 1967:1 bil. 10 s.149,

bet.1967:SU10, rskr. 1967:8). Verksamheten permanentades

fr.o.m.läsåret 1971/72 (prop. 1971:1, bil 10. bet. 1971:UbU1,

rskr.1971:1).

Gymnasial utbildning med riksrekrytering för hörselskadade elever

(RGH) inrättades läsåret 1984/85 (prop. 1983/84:27, bet. 1983/84:UbU8.

rskr. 1983/84:112). Föredragande statsråd fann det angeläget att markera

att de två utbildningarna har olika inriktning. Den då befintliga utbild-

ningen i Örebro riktade sig till ungdomar som var beroende av en tecken-

språkig undervisning medan den föreslagna utbildningen avsåg ungdo-

mar som kan följa undervisningen via muntlig kommunikation.

Undervisning och resultat

Innevarande läsår går 413 elever vid RGD/RGH, fördelade med 207 ele-

ver vid RGD och 206 vid RGH. Sex av eleverna vid RGD är dövblinda.

Vanligen har de dövblinda eleverna varit döva eller hörselskadade från

födseln för att sedan successivt också få en försämrad syn. RGD är i rea-

liteten det enda alternativet till gymnasieutbildning för döva och hörsel-

skadade elever som är beroende av teckenspråk i undervisningen. Antalet

elever på RGD håller en tämligen konstant nivå. Antalet elever vid RGH

kan däremot variera i och med att elever med hörselskada ofta har fler

valmöjligheter och därmed kan välja att gå närmare hemorten. Verksam-

heterna har dock totalt sett nått en tämligen stabil nivå.

Det är svårt att dra entydiga slutsatser om resultatet av undervisningen

vid RGD/RGH. Skolverkets rapport nr 102, Gymnasieutbildning i Örebro

för döva och hörselskadade, indikerar ändå att eleverna inte når samma

kunskapsnivåer som övriga elever i gymnasieskolan. De kommunika-

tionsproblem som är kopplade till utbildningen kan vara en del av förkla-

ringen. Döva elever har själva ett väl utvecklat teckenspråk som är deras

första språk, medan de kan ha brister i kunskaperna i svenska. Det mot-

satta förhållandet gäller för lärarna. En annan förklaring är att eleverna i

de regionala specialskolorna för döva och hörselskadade trots tioårig

skolgång inte alltid når upp till målen i kursplanerna. En förlängning av

studietiden till fyra år vid RGD/RGH är inte alltid tillräcklig för att ele-

verna skall kunna nå målen för gymnasieskolan.

Samtidigt visar Skolverkets utvärdering att nästan två tredjedelar av de

elever som gick ut RGD/RGH åren 1989-1993 fått arbete inom det yr-

kesområde de tänkt sig. Detta är en högre andel än för ungdomar i all-

mänhet. Färre var arbetslösa än i den hörande gruppen. Vidare var nio av

tio elever nöjda med sin situation. En orsak till den positiva situationen

har att göra med den yrkesvägledning som ges.

De nya behörighetsregler för gymnasieskolans nationella och special-

utformade program gäller även för att kunna söka till RGD/RGH. En elev

som slutfört årskurs 10 i specialskolan och har betyget Godkänd i

svenska eller svenska som andraspråk, engelska och matematik enligt de

särskilda kursplanerna för specialskolan är således behörig att söka till

nationellt eller specialutformat program vid den riksrekryterande gymna-

sieutbildningen för döva och hörselskadade i Örebro. Syftet med detta är

att eleverna skall ha den kunskapsnivå som är en förutsättning för att

följa undervisning på nämnda program. Om eleven inte är godkänd i ett

eller flera av dessa ämnen kan han eller hon tas emot på individuellt pro-

gram vid RGD/RGH.

Enligt underhandsuppgifter om läget inför läsåret 1999/2000 hade en

mycket stor andel av eleverna i specialskolan inte nått upp till betyget

Godkänd i svenska alternativt svenska som andraspråk, engelska och

matematik när betyg gavs i årskurs 10 höstterminen 1998. Även om re-

sultatet kan förbättras till vårterminens slut är dessa signaler oroande.

Utveckling

En förbättrad måluppfyllelse för gymnasieskolan som helhet är en

strävan som naturligtvis gäller även utbildningen vid RGD/RGH. För att

uppnå detta mål krävs insatser på flera områden. Elevernas förkunskaper

har stor betydelse för möjligheterna att nå målen i gymnasieskolan. I

kapitel 6 behandlas frågan om den regionala specialskolans

måluppfyllelse. Kunskaper i teckenspråk hos lärarna vid RGD/RGH är i

sammanhanget betydelsefull. Kompetensutveckling avseende

teckenspråk hör till det som bör prioriteras. Örebro kommun har ansvar

för fortbildning av lärarna vid RGD/RGH. Den föreslagna styrelsen för

specialskolorna, som föreslås få säte i Örebro, skall ges i uppgift att göra

en särskild satsning på lärarnas teckenspråkskompetens i specialskolan

för döva och hörselskadade. Möjligheterna till samverkan mellan Örebro

kommun och den förslagna styrelsen bör vara goda.

7.1.1 Elever

Regeringens bedömning: Bestämmelserna i 9 kap. 1 § gymnasieför-

ordningen (1992:394) bör förtydligas så att utbildningen riktar sig

dels till döva och hörselskadade ungdomar som är beroende av en

teckenspråkig miljö, dels till ungdomar med hörselskador som trots

användningen av tekniska hjälpmedel och övriga stödinsatser inte kan

följa undervisningen i en gymnasieskola i hemkommunen eller inom

dess samverkansområde samt vissa dövblinda.

Skolverket bör få i uppdrag att se över gymnasieutbildningen för

dövblinda bl.a. när det gäller målgrupp och utbildningens inriktning.

Tills vidare bör elever med grav språkstörning tas emot vid gymna-

sieutbildningen för döva och hörselskadade i Örebro.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning. Kommittén föreslog dock att elever med grav språkstörning

inte skall ingå i personkretsen för den riksrekryterande gymnasieutbild-

ningen i Örebro.

Remissinstanserna: I stort sett har remissinstanserna inget att invända

mot beskrivningen av döva och hörselskadade ungdomar beroende av en

teckenspråkig miljö. Flera remissinstanser, däribland Högskolan i Örebro

och Hörselvårdskonsulenternas förening, framhåller emellertid att hör-

selskadade elevers möjlighet att välja RGH inte får inskränkas. Man me-

nar att elever med hörselskada skall ha möjlighet att mer eller mindre fritt

välja riksgymnasiet i Örebro som ett av olika utbildningsalternativ.

Hällsboskolan anser att förutsättningar saknas vid gymnasierna på

hemorterna för att möta behoven hos ungdomar med grav språkstörning.

Skälen för regeringens bedömning: För döva och hörselskadade ele-

ver som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation finns i reali-

teten knappast något annat alternativ än gymnasiestudier i Örebro. För

övriga ungdomar med hörselskada finns däremot i många fall möjlighet

att välja mellan olika alternativ. Det helt avgörande för om studierna kan

bedrivas med kvalitet på hemorten är hur väl kommunen och den en-

skilda skolan anpassar studiemiljön, vilken specialpedagogisk kompetens

skolan har och vilket specialpedagogiskt stöd skolan kan få.

Döva och hörselskadade elever

Enligt 9 kap. gymnasieförordningen (1992:394) får Örebro kommun i sin

gymnasieskola

1. anordna utbildning för döva från hela landet, och

2. anordna utbildning som bygger på muntlig kommunikation med tek-

niska hjälpmedel för hörselskadade från hela landet.

Regeringen anser att punkten 1. bör ändras till att omfatta döva och

hörselskadade ungdomar som är beroende av en teckenspråkig miljö. Det

innebär samma beskrivning av målgruppen som angavs i propositionen

om åtgärder för elever med handikapp inom det allmänna skolväsendet

(1983/84:27). Vad gäller punkten 2. bör ett förtydligande göras som syf-

tar till att verksamheten skall nå den tänkta målgruppen, dvs. ungdomar

som trots användningen av tekniska hjälpmedel och övriga stödinsatser

inte kan följa undervisningen i gymnasieskola i hemkommunen eller

inom dess samverkansområde.

Regeringen avser att vidta ändringar i gymnasieförordningen med

denna innebörd.

Dövblinda elever

Örebro kommun anordnar fr.o.m. läsåret 1989/90, med regeringens till-

stånd, försöksverksamhet med gymnasial utbildning för dövblinda elever.

Utbildningen vänder sig i huvudsak till elever som tidigare gått i regional

specialskola. Särskilda statliga medel avsätts årligen. Beloppets storlek

avgörs med hänsyn till antalet dövblinda elever och utifrån deras behov

av särskilt stöd.

Kommittén föreslog att bestämmelser om dövblinda införs i 9 kap.

gymnasieförordningen. Regeringen delar uppfattningen att dövblindhet

skall ses som ett eget funktionshinder. Det finns skäl att öka kunskapen

om gymnasieutbildningen för dövblinda, bl.a. vad avser målgrupp och

utbildningens inriktning. Regeringen avser därför att ge Skolverket i

uppdrag att göra en sådan översyn. Det är naturligt att verket ges detta

ansvar då regeringen anser att ansvaret för att följa upp avtalet mellan

staten och Örebro kommun generellt bör göras till ett ansvar för Skolver-

ket.

Gymnasieutbildning för elever med grav språkstörning

Vissa elever med grav språkstörning får sin utbildning på grundskolenivå

vid Hällsboskolan. Av 9 kap. 1 § andra stycket gymnasieförordningen

(1992:394) framgår att ungdomar som på grund av språkstörning behöver

insatser av samma slag som döva elever skall tas emot vid den riksrekry-

terande gymnasieutbildningen i Örebro på samma premisser som döva

elever.

Principen om att utbildning i första hand skall ges så nära hemorten

som möjligt gäller som tidigare nämnts också denna elevgrupp. Rege-

ringen föreslår i avsnitt 6.3.2 en förändrad verksamhet för Hällsboskolan.

Förslaget innebär att elever med grav språkstörning på sikt kommer att i

huvudsak få sin utbildning i den egna kommunen eller i regionala lös-

ningar. Detta bör få konsekvenser även för behovet av riksrekryterande

gymnasieutbildning för elever med grav språkstörning. Regeringen är

dock inte beredd att nu göra någon förändring vad gäller möjligheterna

för elever med grav språkstörning att få sin gymnasieutbildning vid

RGD/RGH. Det finns skäl att först följa utvecklingen med anledning av

de förändringar som föreslås för Hällsboskolan. Skolverket bör ges i

uppdrag att följa denna utveckling och mot den bakgrunden särskilt

pröva frågan om hur gymnasieutbildningen för elever med grav

språkstörning bör lösas på sikt.

Tills vidare bör således personkretsen för RGD/RGH i 9 kap. 1 § gym-

nasieförordningen även omfatta elever med grav språkstörning. Emeller-

tid bör kopplingen till enbart de dövas utbildning tas bort eftersom denna

inte överensstämmer med rådande förhållanden. I en framtid kan det där-

emot finnas skäl att ta emot just det mycket begränsade antal elever med

grav språkstörning som kommunicerar helt på teckenspråk. Detta får

Skolverkets uppföljning av verksamheten utvisa.

7.1.2 Intagning

Regeringens bedömning: Styrelsen för utbildningen i Örebro kom-

mun bör även fortsatt ansvara för intagningen till den riksrekryterande

gymnasieutbildningen för döva och hörselskadade. Gymnasieförord-

ningens bestämmelser om urvalet till utbildningen bör dock förtydli-

gas.

Kommitténs förslag: Nämnden för Rh-anpassad utbildning ombildas

och ges i uppgift att svara för intagningen av elever till specialskolorna,

riksgymnasierna i Örebro för döva och hörselskadade samt till Rh-anpas-

sad gymnasieutbildning.

Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser som ytt-

rat sig, bl.a. Birgittaskolan, Åsbackaskolan, Stockholms stad, Trelleborgs

kommun, Örebro kommun, Sveriges Dövas Riksförbund och Unga hör-

selskadade, är negativa till förslaget om gemensam intagningsnämnd. De

anför bl.a. att den innebär en undervärdering av kommunens och föräld-

rars kompetens och bedömning samt går stick i stäv mot idén om en de-

centralisering.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen finner, i likhet med

flera remissinstanser, att det inte finns tillräckliga skäl att i grunden ändra

det system som i dag tillämpas för intagning till RGD och RGH. Av 5

kap. 15 § skollagen (1985:1100) följer att frågor om intagning avgörs av

styrelsen för utbildningen. Eftersom RGD och RGH är integrerade i Öre-

bro kommuns gymnasieskola ansvarar styrelsen för utbildningen i

Örebro enligt 9 kap. 10 § gymnasieförordningen även för intagningen till

dessa utbildningar. Enligt 5 kap. 5 § skollagen skall antalet platser på de

olika programmen och deras grenar anpassas med hänsyn till elevernas

önskemål. Enligt 9 kap. 9 § gymnasieförordningen (1992:394) skall vid

urvalet om antalet platser inte räcker till för alla sökande hänsyn tas

till behovet av denna speciella utbildning. Vid bedömningen av om

eleven tillhör personkretsen förutsätts att kontakt tas med, förutom

eleven och elevens vårdnadshavare, även elevens hemkommun.

Regeringen delar kommitténs uppfattning att verksamheten vid RGH

skall förbehållas rätt målgrupp och avser därför att se över bestämmel-

serna i gymnasieförordningen så att det klart framgår att behovet av

denna speciella utbildning skall vara avgörande. Att följa utvecklingen av

elevgruppen vid RGD/RGH bör ingå i det uppdrag Skolverket generellt

skall ges att följa upp avtalet mellan staten och Örebro kommun.

7.1.3 Finansiering

Regeringens bedömning: Nuvarande principer för finansiering av ut-

bildning, boende och elevresor vid den riksrekryterande gymnasieutbild-

ningen för döva och hörselskadade i Örebro bör inte ändras.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Remissinstanserna var i huvudsak positiva till

förslaget att se över förordningen (SKOLFS 1992:44) om extra ersättning

för vissa handikappade elever vid studier i gymnasieskola. Ett par re-

missinstanser pekade dock på risker med en ökad ersättningsnivå.

Skälen för regeringens bedömning: Kostnaderna för utbildning vid

RGD/RGH är högre än för vanlig gymnasieutbildning bl.a. eftersom un-

dervisningen bedrivs i mindre klasser. Enligt avtalet mellan staten och

Örebro kommun får kommunen dessutom ersättning för kostnader för

fyra hörseltekniker och för fortbildning av lärare och annan personal

inom utbildning som är särskilt inriktad på verksamhet för hörselhandi-

kappade. Enligt 9 kap. 11 § gymnasieförordningen (1992:394) har Öre-

bro kommun rätt till gängse interkommunal ersättning från elevernas

hemkommuner. Regeringen, får enligt 5 kap. 25 § skollagen, föreskriva

att en extra ersättning skall lämnas för elever vid RGD/RGH utöver så-

dan interkommunal ersättning. Regeringen har i förordningen om extra

ersättning för vissa handikappade elever vid studier i gymnasieskola

(SKOLFS 1992:44) föreskrivit att denna extra ersättning skall utgöra

4 000 kronor per elev och termin. Detta belopp har gällt sedan början av

1990-talet.

Nu gällande avtal som reglerar förhållandet mellan staten och Örebro

kommun tillkom 1995. Det kan finnas skäl att se över detta avtal bl.a.

mot bakgrund av de förändringar som skett i utbildningsstruktur och som

även blir en följd av riksdagens nyligen fattade beslut med anledning av

propositionen om Gymnasieskolans utveckling (prop. 1997/98:169, bet.

1998/99:UbU3, rskr. 1998/99:160). I samband därmed bör också ovan

nämnda förordning om extra ersättning ses över. Skolverket bör vidare få

i uppdrag att utveckla instrument för att följa upp och utvärdera avtalet.

Resor och boende för elever hemmahörande i annan kommun än Öre-

bro finansieras dels genom bidrag till inackordering från elevens hem-

kommun enligt bestämmelserna i 5 kap. 33 § skollagen, dels enligt för-

ordningen (1995:667) om bidrag till vissa funktionshindrade elever i

gymnasieskolan, det s.k. Rg-bidraget. Det utgår dock endast för den del

av kostnaderna som överstiger den ersättning som eleven får i form av

dels sjukbidrag eller förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, dels pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om pensionstill-

skott. För finansieringen av boende och elevresor föreslås inga andra för-

ändringar än att det bör övervägas om bestämmelserna i förordningen om

Rg-bidraget bör ändras så att hänsyn tas även till att bidrag till inackorde-

ring utgår från hemkommunen.

7.2 Riksrekryterande gymnasieutbildning för svårt rörel-

sehindrade ungdomar

Riksrekryterande gymnasieutbildning för svårt rörelsehindrade ungdomar

finns i dag i fyra kommuner, Göteborg, Kristianstad, Umeå och Stock-

holm. Verksamheten bedrivs med stöd av 5 kap. 7 § skollagen

(1985:1100) vari framgår att för svårt rörelsehindrade ungdomar får de

kommuner som regeringen bestämmer anordna speciellt anpassad utbild-

ning i sin gymnasieskola, s.k. Rh-anpassad utbildning. Rh-eleverna följer

utbildningen i respektive kommuns gymnasieskola. Ansvaret för elev-

hemsboende och omvårdnad i boende samt habilitering regleras genom

avtal mellan staten och respektive huvudman, kommun, landsting eller

stiftelse. Intagningen till den Rh-anpassade gymnasieutbildningen sköts

genom nämnden för Rh-anpassad utbildning, Rh-nämnden, som utses av

Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH). Utbildningen finansi-

eras genom interkommunal ersättning och statligt verksamhetsstöd.

Rätt till Rh-anpassad utbildning

Verksamheten vid den Rh-anpassade utbildningen riktar sig, enligt 5 kap.

27 § skollagen (1985:1100) till ungdomar som på grund av rörelsehinder,

eller om även annat funktionshinder föreligger, sitt samlade handikapp

inte kan följa reguljär studiegång i gymnasieskolan och som för att kunna

genomföra gymnasiala studier behöver tillgång till gymnasieskola med

Rh-anpassad utbildning och habilitering samt för vissa elever även bo-

ende i elevhem och omvårdnad i boendet. Enligt 28 § samma kapitel har

ungdomar som avses i 27 § efter avslutad grundskoleutbildning eller

motsvarande, rätt till gymnasieutbildning på nationella program. Utbild-

ningen skall påbörjas senast under första halvåret det kalenderhalvår då

eleven fyller 21 år.

Reglerna om rätt till Rh-anpassad utbildning infördes i skollagen 1991

(prop. 1989/90:92, bet. 1989/90:UbU20, rskr. 1989/90:271). Av lagens

förarbeten framgår att utbildningen skall rikta sig till elever med kompli-

cerade rörelsehinder för vilka det vardagliga livet och olika former av

behandling och habilitering tar mycket tid och kraft i anspråk.

Verksamheten dimensionerades för cirka 100 elever och startade i Gö-

teborg, Stockholm och Umeå som förklarade sig villiga att anordna sådan

utbildning. Från och med läsåret 1993/94 startades verksamhet med

samma förutsättningar också i Kristianstad. Avsikten var att varje skola

inte borde ta emot alltför många elever med svåra rörelsehinder för att

inte denna grupp skall bli ett alltför dominerande inslag i skolan. I ut-

gångspunkterna för planeringen av de Rh-anpassade utbildningarna in-

gick också att eleverna skulle så långt möjligt integreras i gymnasiesko-

lans klasser.

Sedan den riksrekryterande gymnasieutbildningen för rörelsehindrade

etablerades har såväl handikappreformen som gymnasiereformen genom-

förts. Kommunerna har numera en skyldighet att erbjuda alla sina ung-

domar gymnasieutbildning efter avslutad grundskoleutbildning eller mot-

svarande fram till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller

tjugo år.

Utbildningsutbud, behörighet, elevantal

Som tidigare redovisats omfattar den Rh-anpassade gymnasieutbild-

ningen endast nationella program. De bestämmelser som gäller för gym-

nasieskolan i övrigt skall i huvudsak tillämpas i fråga om den Rh-anpas-

sade utbildningen. Vissa undantag finns emellertid. För den Rh-anpas-

sade gymnasieutbildningen gäller exempelvis inte de behörighetsregler

om godkända betyg i svenska, svenska som andraspråk, engelska och

matematik som krävs för att kunna söka till ett nationellt program i öv-

riga gymnasieskolan. Rektor för den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen kan också på begäran befria en elev från delar av

utbildningen i en kurs enligt den reguljära kursplanen utan att antalet

gymnasiepoäng minskas (specialinriktad kursplan).

Elevernas förutsättningar att helt följa undervisningen vid de nationella

programmen varierar stort. Omkring hälften av eleverna går i vanliga

klasser. Övriga får sin undervisning i mindre grupper. Även enskild un-

dervisning förekommer. Undervisningen vid den Rh-anpassade gymna-

sieutbildningen varierar från undervisning på en nivå motsvarande de

första åren i grundskolan till gymnasienivå, i något enstaka fall och ämne

t.o.m. till universitetsnivå.

Kommande läsår förväntas, enligt uppgift från Statens institut för sär-

skilt utbildningsstöd (SISUS), 177 elever, varav 120 med behov av elev-

hemsboende, att följa Rh-anpassad utbildning fördelade med 48 elever i

Göteborg, 48 elever i Kristianstad, 55 elever i Stockholm och 26 elever i

Umeå. Detta innebär en ökning om sex elever i förhållande till inneva-

rande läsår.

Av ansökningarna inför läsåret 1999/2000 framgår, enligt uppgift från

Rh-nämnden, att närmare hälften av eleverna saknar godkända betyg i ett

eller flera av de behörighetsgivande ämnena svenska, svenska som and-

raspråk, engelska och matematik när betyg sattes efter höstterminen

1998.

Behov av riksrekryterande gymnasieutbildning för ungdomar med rörelse-

hinder

Andelen elever med rörelsehinder som går vidare till gymnasieutbildning

är lägre än för gymnasieelever i allmänhet. Av totalt cirka 750 gymnasie-

ungdomar med rörelsehinder går över 80 procent i kommunala

gymnasieskolor.

Kommunernas beredskap att ta emot elever med ett svårt funktionshin-

der varierar. Den långsiktiga ambitionen måste, enligt regeringens me-

ning, vara att alla ungdomar, även de med komplexa och svåra funktions-

hinder, i så hög utsträckning som möjligt kan delta i utbildning i hem-

kommunens gymnasieskola eller i någon av samverkansområdets gymna-

sieskolor. Huvudregeln bör vara att nödvändiga anpassningar av elevens

undervisningssituation görs lokalt. Regeringen anser i likhet med kom-

mittén att den Rh-anpassade utbildningen alltjämt behövs men att det är

viktigt att utbildningen förbehålls det mycket begränsade antal svårt rö-

relsehindrade elever med behov av så stora och sammansatta insatser att

det inte utan stora svårigheter kan lösas i hemkommunen eller inom dess

samverkansområde. Regeringen bedömer att verksamhetens omfattning

nu har stabiliserats.

7.2.1 Elever

Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 kap. 27 § skollagen förtydli-

gas med innebörd att verksamheten vid den Rh-anpassade utbild-

ningen riktar sig till elever som har ett svårt rörelsehinder, som

ensamt eller i kombination med annat funktionshinder, medför behov

av Rh-anpassad gymnasieutbildning.

Kommitténs förslag: Bestämmelserna i 5 kap. 27 § skollagen förtyd-

ligas till att avse från hela landet härrörande ungdomar som utöver svårt

rörelsehinder har behov av så omfattande habiliteringsinsatser under

skoltid att de inte kan genomföra studierna i gymnasieskola i hemkom-

munen eller inom dess samverkansområde.

Remissinstanserna: Flera instanser är positiva till en tydligare av-

gränsning av personkretsen. Hälften av de som yttrat sig, däribland Soci-

alstyrelsen och Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn och Ungdomar

(RBU), menar emellertid att en bedömning av personkretsen måste utgå

från elevens sammansatta behov och inte på grundval av habiliteringsbe-

hovet. Landstinget i Västerbotten menar att sociala skäl bör tas med i

bedömningen.

Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att den Rh-anpassade

utbildningen förbehålls svårt rörelsehindrade elever som har mycket

stora behov av anpassningar och habilitering i anslutning till utbildningen

och som kan tillgodogöra sig utbildning på nationellt och specialutformat

program. För dessa elever där det saknas praktisk möjlighet att finna en

fungerande lösning i hemkommunen eller i samverkansområdet är det

viktigt att den samlade resurs som den Rh-anpassade gymnasieutbild-

ningen utgör finns kvar. Utbildningen bör emellertid förbehållas samma

lilla grupp som med hjälp av dessa speciella anordningar skulle kunna

tillgodogöra sig utbildningen på dåvarande linjer i gymnasieskolan, dvs.

dagens nationella eller specialutformade program.

Det fanns då och kommer troligen alltid att finnas ungdomar med svåra

rörelsehinder som inte har förutsättningar att tillgodogöra sig utbild-

ningen på ett nationellt eller specialutformat program. I dessa fall är det

hemkommunernas fulla ansvar att överväga vilken utbildningsform som

ger bästa förutsättningar för den unge som förberedelse för sitt vuxenliv.

Som tidigare nämnts måste målet vara att alla ungdomar även de med

komplexa och svåra funktionshinder skall ges möjlighet att delta i utbild-

ning i hemkommunens eller samverkansområdets gymnasieskola. Det

individuella programmet ger hemkommunen goda möjligheter att ut-

forma en studiegång som är anpassad efter elevens förutsättningar.

Flera remissinstanser delar kommitténs bedömning att dagens person-

krets är otydlig, något som enligt regeringens uppfattning är olyckligt

genom att det kan leda till att intagningen avviker från de ursprungliga

intentionerna. Regeringen föreslår att bestämmelsen i skollagen förtydli-

gas så att verksamheten förbehålls elever som har ett svårt rörelsehinder,

som ensamt eller i kombination med annat funktionshinder medför behov

av Rh-anpassad gymnasieutbildning.

7.2.2 Utbildningsutbud, behörighet och intagning

Regeringens förslag: Specialutformade program skall få anordnas

vid Rh-anpassad gymnasieutbildning. De behörighetsvillkor som

gäller för intagning i gymnasieskolan skall i princip gälla även för den

Rh-anpassade gymnasieutbildningen. Regeringen skall dock få

meddela föreskrifter om avvikelser från dessa behörighetsvillkor.

Bestämmelserna i 5 kap. 30 § skollagen om antal ledamöter och

vem som utser dem skall flyttas till förordningen med instruktion för

Nämnden för Rh-anpassad gymnasieutbildning.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att Rh-anpassad utbildning

anordnas på nationella, specialutformade och individuella program. Be-

stämmelserna i 5 kap. 5 § skollagen om behörighet till nationellt program

skall gälla även vid Rh-anpassad utbildning och bestämmelserna i 5 kap.

13 § skollagen (1985:1100) med avseende på elever från särskola, för-

tydligas att inte gälla för den Rh-anpassade gymnasieutbildningen.

Ansökningsförfarandet till Rh-anpassad utbildning bör, enligt kom-

mitténs uppfattning, ske på hösten, året innan studierna skall inledas, i

stället för nuvarande på våren.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget

att erbjuda samtliga former av program i gymnasieskolan, liksom att be-

hörighetsreglerna skall gälla för de nationella respektive specialutfor-

made programmen. Unga rörelsehindrade betonar dock att det inte får

bli en dominans av individuella program på Rh-gymnasierna. Furuboda

folkhögskola menar att utbildning vid folkhögskolan borde ses som ett

alternativ till Rh-anpassad utbildning. Stiftelsen Bräcke Diakonigård fö-

reslår att en Rh-anpassad gymnasieskola skall kunna fungera som ett re-

surscentrum dit elever kan komma för ett preparandår för att sedan börja

i den vanliga gymnasieskolan. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn,

ungdomar och vuxna (FUB) menar att införandet av individuella

program vid den Rh-anpassade gymnasieutbildningen skulle kunna öka

valmöjligheterna även för elever med rörelsehinder från särskolan. Flera

instanser, däribland Handikappombudsmannen, anser att elever som är

utvecklingsstörda tillhör personkretsen för Rh-anpassad gymnasieutbild-

ning och som inte har behov av gymnasiesärskolans resurser skall ha rätt

att få sin utbildning vid en Rh-anpassad gymnasieskola.

Flertalet remissinstanser är positiva till tidigarelagt ansökningsförfa-

rande. Några, t.ex. Socialstyrelsen, Statens institut för särskilt utbild-

ningsstöd (Sisus) och Sveriges Psykologförbund, avvisar dock förslaget

bl.a. då funktionshindrade ungdomar har samma behov av betänketid

som andra ungdomar. Skolväsendets överklagandenämnd framhåller att

frågan om vilka utbildningar som hemkommunen erbjuder ofta inte är

klart förrän i början av det år då utbildningar kommer att starta.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser det viktigt att funk-

tionshindrade elever får en gymnasieutbildning av hög kvalitet med lik-

värdiga förutsättningar som andra elever. Elever med svåra rörelsehinder

skall vara förvissade om att den Rh-anpassade gymnasieutbildningen har

samma värde som den ordinarie gymnasieutbildningen. Därför skall styr-

dokumenten för gymnasieskolan, dvs. läroplan, programmål, kursplaner

och betygssystemet, tillämpas vid den Rh-anpassade gymnasieutbild-

ningen liksom vid annan gymnasieutbildning.

Rätten till Rh-anpassad utbildning

Mot bakgrund av att kommunerna numera är skyldiga att erbjuda alla

ungdomar en gymnasieutbildning föreslog kommittén att rättigheten en-

ligt 5 kap. 28 § skollagen (1985:1100) till den Rh-anpassade gymnasieut-

bildningen tas bort. Flertalet remissinstanser, däribland Förbundet Unga

rörelsehindrade har inte något att invända mot förslaget. Flera av de som

kommenterat detta förslag, däribland Kammarrätten i Göteborg, Social-

styrelsen och Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn och Ungdomar

(RBU), anser dock att det är för tidigt att ta bort rätten till Rh-anpassad

utbildning.

Enligt regeringens bedömning saknar den ifrågavarande rättighetslag-

stiftningen rent principiellt aktualitet. Kommunerna har numera en tydlig

skyldighet att erbjuda alla ungdomar utbildning på nationellt program,

specialutformat eller individuellt program efter slutförd grundskoleut-

bildning. Detta var inte förhållandet vid tillkomsten av den s.k. rättig-

hetslagstiftningen.

Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller

i en annan kommun eller ett landsting. Skyldigheten gäller under vissa

förutsättningar t.o.m. det första kalenderhalvåret det år då eleven fyller

tjugo år. För att elever med funktionshinder skall kunna delta i utbild-

ningen krävs ofta individuellt anpassade lösningar för eleven. Den rätt

som 5 kap. 28 § skollagen ger vissa elever med funktionshinder gäller

endast utbildning på nationellt program. Sådan utbildning skall påbörjas

senast under första halvåret det kalenderår eleven fyller 21 år.

Regeringen delar i princip kommitténs bedömning att det s.k. rättig-

hetsinslaget bör tas bort. Samtidigt finns skäl som talar för att behålla

rättigheten ytterligare en tid. Det viktigaste skälet, som också framhölls

av kommittén, är att det fortfarande i hög grad saknas den specialpedago-

giska kompetens som krävs för att ta emot alla ungdomar i gymnasie-

skolan. Ett annat skäl är att habiliteringen för ungdomar är ojämnt ut-

byggd över landet. Det finns dessutom en elevgrupp vid den Rh-anpas-

sade utbildningen som inte alls eller i mycket liten utsträckning följer

kurser på gymnasienivå. Framöver behöver en översyn göras om hur

denna elevgrupps behov av utbildning bäst kan tillgodoses. Utöver vad

regeringen föreslår nedan om behörighetsvillkor föreslås inte någon för-

ändring när det gäller rätt till Rh-anpassad utbildning.

Kvalitet, likvärdighet och flexibilitet

Syftet med inrättandet av den Rh-anpassade utbildningen var att ge vissa

svårt rörelsehindrade elever möjlighet till studier på nationella program.

Den Rh-anpassade utbildningen är på så sätt en extra resurs till kommu-

nens åtagande att erbjuda alla ungdomar en gymnasieutbildning. Speci-

alutformade program är likvärdiga nationella program men skall fylla

speciella utbildningsbehov och följa samma regler som nationella pro-

gram. Det är mot denna bakgrund rimligt att också specialutformade pro-

gram får anordnas vid den Rh-anpassade gymnasieutbildningen och, lik-

som utbildning på nationella program, kan fördelas på fler än tre år. Detta

kräver en ändring av bestämmelserna i 5 kap. 28 och 32 §§ skollagen

(1985:1100). Bestämmelserna föreslås införas fr.o.m. intagningen till

läsåret 2001/02.

De behörighetsvillkor, som gäller för gymnasieskolan fr.o.m. intag-

ningen till läsåret 1998/99, innebär att eleverna vid inträdet i gymnasie-

skolan skall ha de kunskaper som är nödvändiga för att följa undervis-

ningen på ett nationellt eller specialutformat program.

Dessa behörighetsvillkor har, i avvaktan på resultatet av kommitténs

arbete, inte införts för den Rh-anpassade utbildningen. Kommittén före-

slog dels att behörighetskraven skall gälla för den Rh-anpassade gymna-

sieutbildningen, dels att det skall bli möjligt att anordna individuella pro-

gram vid den Rh-anpassade gymnasieutbildningen. Ett skäl för detta var

att öka skolornas formella möjligheter att anpassa utbildningen efter ele-

vernas behov. Enligt kommitténs uppfattning fick detta dock inte inne-

bära att målgruppen för utbildningen också skulle komma att omfatta

elever från särskolan, bl.a. därför att särskolan jämfört med gymnasie-

skolan erbjuder möjligheter till anpassningar även för elever med svåra

rörelsehinder.

Regeringen anser, i likhet med kommittén och flertalet remissinstanser,

att behörighetsreglerna bör införas även för Rh-anpassad utbildning på

nationella och specialutformade program. Detta bl.a. för att tydliggöra att

den Rh-anpassade gymnasieutbildningen är likvärdig med övrig gymna-

sieutbildning på nationella och specialutformade program. Regeringen är

däremot inte beredd att nu öppna en möjlighet för den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen att ta emot elever på ett individuellt program.

Huvudregeln är att nödvändiga anpassningar av elevens undervisnings-

situation skall ske lokalt. Här ger det individuella programmet kommu-

nerna ett viktigt redskap för att uppfylla kravet på att erbjuda ungdomar

utanför de nationella programmen en gymnasieutbildning. Ett syfte med

det individuella programmet är enligt 5 kap. 4 b § skollagen att möta spe-

ciella behov hos eleven. Utbildningen på ett individuellt program skall

följa en plan, som skall fastställas av styrelsen för utbildningen. En sådan

plan kan innehålla kurser i ämnen enligt grundskolans läroplan, lokalt

fastställda kurser och praktik men även nationellt fastställda kurser inom

nationella program. Programmet ger således elevernas hemkommuner

stora möjligheter att anpassa utbildningen efter elevernas förutsättningar

och behov. Regeringen har i propositionen Vissa skolfrågor m.m. (prop.

1998/99:110) redovisat åtgärder för att höja kvaliteten på det Individuella

programmet.

Om den Rh-anpassade utbildningen ges möjlighet att anordna indivi-

duella program finns det, enligt regeringens mening, risk för att det ur-

sprungliga syftet med Rh-anpassad utbildning förfelas. Som tidigare an-

förts måste eleverna vid inträdet i gymnasieskolan ha de kunskaper som

är nödvändiga för att följa undervisningen på ett nationellt eller speci-

alutformat program.

Inom de nationella och specialutformade programmen finns stora möj-

ligheter att hjälpa elever som riskerar att inte klara utbildningen.

Eleverna kan ges stödundervisning, utökad studietid eller reducerat

program. Denna möjlighet finns även inom den Rh-anpassade gymnasie-

utbildningen. Vid den Rh-anpassade gymnasieutbildningen finns

dessutom möjlighet att specialinrikta kurser (se avsnitt 7.2.3).

Behörighetskrav med dispensmöjlighet

Regeringen anser det viktigt att slå vakt om kvalitet och likvärdighet i

gymnasieutbildningen. De motiv som ligger bakom införandet av de kun-

skapsrelaterade behörighetsvillkor för att vara behörig sökande till natio-

nella eller specialutformade program har samma aktualitet för den Rh-

anpassade gymnasieutbildningen. En majoritet av de elever som i dag

finns vid den Rh-anpassade utbildningen hade varit utestängda om behö-

righetskraven hade gällt. Ett införande av behörighetskrav bör därför

kombineras med dispensmöjligheter för att inte stänga ute sådana elever

som bedöms ha förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen trots att

de saknar godkänt betyg i ett eller flera av de behörighetsgivande äm-

nena.

En del elever med svåra rörelsehinder har på grund av sin skada så

stora svårigheter att t.ex. lära matematik att de saknar förutsättningar att

nå målet för Godkänd medan de kan ha goda förutsättningar för att nå

målet för Väl godkänd i språk, eller vice versa. Genom att införa en dis-

pensmöjlighet kan de elever som tillhör personkretsen och som saknar

betyg i ett eller två ämnen, men som i övrigt bedöms ha förutsättningar

att helt eller delvis tillgodogöra sig utbildning på gymnasienivå, tas emot

trots att de inte fullt ut uppfyller behörighetskraven.

Bland de som i dag söker till den Rh-anpassade utbildningen finns ett

antal elever som saknar godkänt i samtliga av de behörighetsgivande äm-

nena. Det gäller sådana elever som utöver rörelsehindret har ytterligare

funktionshinder som t.ex. perceptions-, minnes-, koncentrations-, tal-,

syn-, hörselsvårigheter och epilepsi och som under grundskoletiden oftast

gått i särskild undervisningsgrupp. I ett övergångsskede menar rege-

ringen att dispens på grund av synnerliga skäl skall kunna ges i de fall en

elev som tillhör personkretsen saknar betyg i samtliga behörighetsgi-

vande ämnen, under förutsättning att eleven ändå i stort bedöms kunna

tillgodogöra sig undervisningen. Ett särskilt uppdrag bör ges till Skolver-

ket att följa utvecklingen, analysera och överväga om den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen är det bästa alternativet för de elever som i mycket

liten eller obefintlig utsträckning följer kurser på gymnasienivå vid den

Rh-anpassade gymnasieutbildningen.

En bestämmelse bör införas i 5 kap. 28 § skollagen som ger rätt för re-

geringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda före-

skrifter om ytterligare behörighetsvillkor för nationella program eller

specialutformade program vid den Rh-anpassade gymnasieutbildningen.

Regeringen har för avsikt meddela föreskrifter om att de kunskapsrelate-

rade behörighetsvillkor som stadgas i 5 kap. 5 § 1 skollagen även skall

gälla för sökande till Rh-anpassad utbildning. Dock avser regeringen som

framgått ovan att även meddela föreskrifter om möjlighet till avvikelser

från dessa villkor.

Det är i sammanhanget viktigt att framhålla betydelsen av den kom-

petens som finns vid den Rh-anpassade utbildningen. Regeringen ser po-

sitivt på de exempel där den Rh-anpassade utbildningen fungerar som

kunskapscenter för hemkommunens gymnasieskola. Det finns heller

inget hinder för en kommun med Rh-anpassad utbildning att genom sam-

verkansavtal komma överens med en hemkommun om att ta emot dess

elever vid ett individuellt program i kommunen.

Intagning

Intagningen till den Rh-anpassade utbildningen sköts i dag av en särskild

nämnd för Rh-anpassad utbildning, Rh-nämnden, som är gemensam för

de fyra skolorterna. Enligt bestämmelserna i 5 kap. 30 § skollagen

(1985:1100) får nämndens beslut i fråga om intagningsbeslut eller i öv-

rigt om rätt till Rh-anpassad gymnasieutbildning överklagas till Skolvä-

sendets överklagandenämnd. Beslut med anledning av överklagandet

kommer som regel mycket sent, ibland mycket nära eller när hösttermi-

nen startat. Detta skapar svårigheter inte minst i planeringen och kan

ibland betyda att eleven tvingas vänta till nästa läsår innan han eller hon

kan börja gymnasieutbildningen. Regeringen överväger att se över reg-

lerna om intagning i syfte att undvika olägenheter med sent fattade be-

slut.

Systemet med en gemensam intagningsnämnd för den Rh-anpassade

utbildningen bör behållas. De närmare bestämmelser som finns i 5 kap.

30 § skollagen om antal ledamöter och vem som skall utse dem förslås

flyttas till förordningen (1990:1110) med instruktion för Nämnden för

Rh-anpassad utbildning.

7.2.3 Specialinriktade kursplaner

Regeringens bedömning: Det bör även i fortsättningen vara möjligt

att bedriva utbildning enligt specialinriktade kursplaner men möjlig-

heten bör användas restriktivt.

Kommitténs förslag: Bestämmelserna om möjligheten att specialin-

rikta kursplaner tas bort.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Socialstyrelsen,

Sisus, SIH, Nämnden för Rh-anpassad utbildning och Riksförbundet för

Rörelsehindrade Barn och Ungdomar (RBU) avvisar förslaget om att ta

bort möjligheten att specialinrikta kursplaner vid de Rh-anpassade gym-

nasieskolorna. Göteborgs stad påpekar att elevernas begåvningsmässiga

profil i många fall varierar stort och att det ibland är nödvändigt att ute-

sluta vissa moment i enskilda kurser.

Skälen för regeringens bedömning: Specialinriktad kursplan innebär

en möjlighet för rektor att på begäran befria en elev från delar av utbild-

ningen i en kurs enligt den reguljära kursplanen utan att antalet gymnasi-

epoäng för kursen minskas. Specialinriktad kursplan är aktuellt då eleven

till följd av sitt funktionshinder har svårt att tillgodogöra sig en särskild

del av en kurs. Regeringen anser att det är viktigt att möjligheten att spe-

cialinrikta kursplaner behålls. Av kvalitets- och likvärdighetsskäl är det

dock viktigt att möjligheten används restriktivt och när det finns ett reellt

skäl. Det får således inte vara en åtgärd som tillgrips slentrianmässigt och

i sådan utsträckning att merparten av kursens innehåll faller bort. I de fall

där detta är förhållandet gäller de generella regler, med möjlighet att bl.a.

reducera program, som redogjorts för under avsnitt 7.2.2. Regeringen

avser att ändra gymnasieförordningens bestämmelse om specialinriktade

kursplaner i enlighet med detta.

7.2.4 Finansiering

Regeringens förslag: En ny bestämmelse förs in i skollagen om skyl-

dighet för hemkommuner och hemlandsting att erlägga ersättning för

boende och omvårdnad i boende samt habilitering. Regeringen med-

ges rätt att utfärda närmare bestämmelser om detta.

Regeringens bedömning: Nuvarande ansvarsfördelning mellan

hemkommunen och staten när det gäller kostnader för utbildning bör i

princip vara oförändrad. Ett avtal om denna fråga bör träffas mellan

staten och respektive kommun som anordnar Rh-anpassad utbildning.

Skolverket bör få i uppdrag att följa upp avtalet.

Kostnadsansvaret för elevhemsboende, omvårdnad i boendet och

habilitering bör delas mellan stat, hemkommun och hemlandsting.

Hemkommunens / hemlandstingets andel bör fastställas av regeringen

som en schabloniserad avgift för nämnda insatser. Avgiften erläggs

till respektive huvudman med vilken staten har avtal. Eleven bör även

i fortsättningen betala en egenavgift för kost och logi. Skillnaden mel-

lan verksamhetens totala kostnader och intäkterna från kommun och

landsting, bör täckas av statsbidrag som fastställs efter förhandlingar

med ovan nämnda huvudmän.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag och bedömning.

Remissinstanserna: SIH, Unga rörelsehindrade och Stockholms läns

landsting instämmer i förslaget. Svenska Kommunförbundet och i stort

sett de flesta landsting hänvisar till finansieringsprincipen. Sisus ifråga-

sätter om det är värt de problem som ett förändrat ansvarstagande kan

komma att innebära och erinrar om problemen med det system som

gällde närmast före nu rådande och som innebar att hemkommun och

hemlandsting delade på kostnaderna.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Målsättningen med

Rh-anpassad utbildning är att ge möjlighet för berörda elever att få en

gymnasieutbildning av hög kvalitet. I likhet med kommittén anser rege-

ringen att ansvaret för att finansiera studierna bör fördelas så att kostna-

derna för hemkommunerna så långt möjligt görs oberoende av om utbild-

ningen erbjuds i hemkommunens gymnasieskola eller i någon av samver-

kansområdets gymnasieskolor eller vid den riksrekryterande gymnasieut-

bildningen. Det är viktigt att systemet för kostnadsfördelning ger bra pla-

neringsförutsättningar för anordnaren av såväl utbildningen som av elev-

hemsboende och omvårdnad i boendet samt habilitering. Samtidigt bör

det vara administrativt enkelt att hantera systemet.

Utbildningskostnader

Hemkommunen har ett ansvar att erbjuda alla ungdomar gymnasieutbild-

ning och får genom det generella utjämningsbidraget till kommunerna

statsbidrag till kostnaderna för detta. Den kommun som anordnar Rh-an-

passad gymnasieutbildning har enligt 5 kap. 26 § skollagen (1985:1100)

rätt till interkommunal ersättning från elevernas hemkommuner. Kostna-

derna för Rh-anpassad utbildning är dock betydligt högre än vanlig gym-

nasieutbildning varför en extra ersättning kan tas ut (SKOLFS 1992:44).

Ersättningen är för närvarande 4000 kronor per termin. Övriga utbild-

ningskostnader svarar staten för genom ett särskilt verksamhetsbidrag.

Ett avtal bör träffas mellan staten och respektive anordnande kommun

och Skolverket bör få i uppdrag att följa upp avtalet I detta sammanhang

bör förordningen om extra ersättning för vissa handikappade elever ses

över. Nuvarande ansvarsfördelning mellan hemkommunen och staten när

det gäller kostnader för utbildning bör i princip vara oförändrad.

Ersättning för resekostnader

Det system som infördes fr.o.m. den l juli 1995 för ersättning för rese-

kostnader enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa funktions-

hindrade elever i gymnasieskolan, det s.k. Rg-bidraget, har nu etablerade

rutiner som fungerar bra. Regeringen bedömer att denna ordning bör

gälla även i fortsättningen.

Kostnader för boende och omvårdnad i boendet samt habilitering

Kostnaderna för boende och omvårdnad i boendet samt habilitering fi-

nansieras i dag av staten. Regeringen anser att kostnadsansvaret i fram-

tiden bör delas mellan stat, kommun och landsting. En bestämmelse före-

slås i en ny paragraf i 31 a § i 5 kap. skollagen (1985:1100) om skyldig-

het för elevens hemkommun och hemlandsting att erlägga ersättning för

kostnader för boende och omvårdnad i boendet samt habilitering.

Enligt bestämmelserna i 5 kap. 33 § skollagen (1985:1100) skall en

hemkommun lämna ekonomiskt stöd till elever i gymnasieskolan som

behöver inackordering till följd av skolgången. Enligt andra stycket

samma paragraf gäller denna skyldighet inte elever i Rh-anpassad utbild-

ning. Ett tillägg bör göras i bestämmelserna i 33 § med innebörd att hem-

kommuns skyldighet i detta avseende regleras i 31 a §. Vidare bör be-

stämmelserna i 31 § förtydligas så att det framgår att bestämmelsen om

att avgifter inte får tas ut för omvårdnad i boendet och habilitering gäller

eleven.

Regeringen föreslås få rätt att utfärda närmare bestämmelser om finan-

sieringen som föreslås träda i kraft 1 juli 2001. Följande utgångspunkter

bör därvid gälla för sådana bestämmelser.

Hemkommunen respektive hemlandstinget skall svara för verksamhe-

tens kostnader med belopp motsvarande den kostnad kommunen eller

landstinget skulle haft om eleven genomgått sin gymnasieutbildning på

hemorten. För enkelhetens skull bör dock en schabloniserad beräkning av

dessa kostnader tillämpas. Hemkommunens/hemlandstingets andel bör

fastställas av regeringen som en schabloniserad avgift som erläggs till

respektive huvudman med vilken staten har avtal om boende, omvårdnad

i boendet och habilitering.

Förslaget innebär att alla hemkommuner respektive alla hemlandsting

betalar lika mycket per elev. Skillnaden mellan verksamhetens totala

kostnader och intäkterna från kommun och landsting, täcks av statsbidrag

som fastställs efter förhandlingar med ovan nämnda huvudmän.

Hemkommunens/hemlandstingets kostnadsandel

Kostnaderna för boendet inklusive omvårdnad uppgick till i genomsnitt

512 000 kronor per elev under läsåret 1997/98. Hemkommunen bör stå

för kostnader för kost och logi utöver elevavgiften.

Med hänsyn till elevernas behov av stöd i det dagliga livet utanför

skoltid bör hemkommunen också svara för kostnaden motsvarande 20

timmar assistans per vecka. En svårt rörelsehindrad person, som tillhör

målgruppen för de riksrekryterande gymnasieverksamheten, kan antas ha

ett behov av stöd om minst 20 timmar/vecka.

Med dessa utgångspunkter kommer hemkommunens kostnadsandel för

boende och omvårdnad i boendet att utgöra en tredjedel av verksamhe-

tens genomsnittliga kostnader. Eleven skall dock även i fortsättningen

betala en egenavgift för kost och logi.

Kostnaden för habilitering utgjorde läsåret 1997/98 i genomsnitt

133 000 kronor per elev. Det är rimligt att hemlandstinget och, i före-

kommande fall, hemkommunen svarar för en tredjedel av den genom-

snittliga kostnaden för habiliteringsinsatser.

7.3 Annan verksamhet med statligt verksamhetsstöd

I propositionen om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux

m.m. (prop. 1991/92:94) föreslogs att huvudmannaskapet för Damms-

dalsskolan i Vingåker, Salbohedskolan i Sala och yrkesutbildningen för

hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda elever i Örebro skulle regleras

särskilt. Vidare skulle ett särskilt verksamhetsstöd utgå till

huvudmännen.

Avtal träffades mellan staten och respektive huvudman och ett särskilt

verksamhetsstöd infördes motsvarande det statsbidrag till lärarlöner som

tidigare utgått för verksamheten. Enligt avtalen skall utbildning motsva-

rande gymnasiesärskolan anordnas i Örebro, motsvarande åk 8 10 i den

obligatoriska särskolan och motsvarande den frivilliga särskolan i Väst-

manland (Salbohedskolan) samt motsvarande gymnasiesärskolan i Sö-

dermanland (Dammssdalskolan).

Kommittén konstaterade att ansvarsfördelningen mellan stat och kom-

mun här delvis följer andra principer än för de övriga riksrekryterande

utbildningarna men att detta har mindre betydelse då det samlade utfallet

är rimligt avvägt. Kommittén fann inte skäl att nu föreslå några andra

förändringar avseende dessa verksamheter än att det bör vara ett myndig-

hetsansvar att svara för avtal och uppföljningen av avtalet. Kommittén

utgick från att verksamhet för vuxna inte finansieras inom ramen för de

statliga bidragen.

Nuvarande ordning har gällt sedan läsåret 1992/93. Med anledning av

detta anser regeringen att verksamheten nu bör följas upp och utvärderas.

Skolverket bör därför ges i uppdrag att följa upp och utvärdera ovan

nämnda verksamheter. I avvaktan på resultatet av detta föreslås nu inga

förändringar.

8 Tillsyn över elevhemsboende

Regeringens förslag: En bestämmelse införs i 15 kap.7 § skollagen med

innebörd att Socialstyrelsen och länsstyrelserna ges tillsynsansvar över

elevhemsboendet vid specialskolorna, resurscentren, boendet vid Rh-an-

passad gymnasieutbildning samt boendet vid utbildningarna för ungdo-

mar med utvecklingsstörning som Örebro kommun, landstinget i Sörm-

land respektive landstinget i Västmanland anordnar enligt avtal med sta-

ten.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är genomgående positiva till

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Det saknas i dag föreskrifter om en

central myndighet med tillsyns- och uppföljningsansvar för elevhemsbo-

endet. För boendet vid Rh-anpassad gymnasieutbildning har Statens in-

stitut för särskilt utbildningsstöd (Sisus) ett ansvar för uppföljning och

utvärdering av boendet. För den särskilda utbildningen för ungdomar

med utvecklingsstörning som bedrivs enligt avtal mellan staten och Öre-

bro kommun, landstinget Västmanland respektive landstinget Sörmland

skall, som nämns i avsnitt 7.3, Skolverket få i uppdrag att svara för upp-

följning av avtalet. I Skolverkets uppdrag kommer således att ligga ett

uppföljnings- och utvärderingsansvar utifrån vad som överenskommits i

avtalet med utbildningsanordnaren.

Vid sidan av det nämnda uppföljnings- och utvärderingsansvaret för

bl.a. elevhemsboendet föreligger det, enligt regeringens mening, behov

av ett statligt tillsynsansvar för elevhemsboendet vid specialskolorna och

de resurscenter som erbjuder boende i samband med visstidsplaceringar.

Det främsta skälet till detta är att elevhemsboendet vid dessa skolor och

resurscenter riktar sig till elever med funktionshinder som inte har något

egentligt alternativ för sina studier och därför är hänvisade till detta bo-

ende. Dessa elever är på så sätt mer utlämnade än övriga elever som av

olika skäl väljer att studera på en annan ort än hemkommunen. Eftersom

det rör sig om elever med funktionshinder innehåller dessutom elev-

hemsboendet vid de aktuella skolorna och resurscentren ett förhållande-

vis stort inslag av omvårdnad. Elevhemsboendet bör för de yngre barnen

utformas som en vanlig bostad och fungera så hemlikt som möjligt me-

dan det för gymnasieeleverna även kan finnas behov av ett mer självstän-

digt boende. Vid elevhemmen bör finnas personal med den kompetens

som motsvarar elevernas behov av omvårdnad.

Regeringen föreslår att Socialstyrelsen skall ges det övergripande an-

svaret för tillsynen av elevhemsboende med särskild service för elever

med funktionshinder som behöver ett sådant boende för att kunna delta i

skolverksamhet. De elevhemsboenden som i första hand avses är boendet

vid de statliga specialskolorna, boendet vid visstidsplaceringar vid det

statliga resurscentret för synskadade respektive Hällsboskolans resurs-

center, boendet vid Rh-anpassad gymnasieutbildning samt boendet vid

utbildningarna för ungdomar med utvecklingsstörning som Örebro kom-

mun, Landstinget Sörmland respektive Landstinget i Västmanland, an-

ordnar enligt avtal med staten.

Länsstyrelsen skall inom länet svara för tillsyn av elevboendet och får

då inspektera verksamheten. Bestämmelser om detta skall tas in i 15 kap.

7 § skollagen (1985:1100). För habilitering vid Rh-anpassad utbildning

och annan verksamhet som bedrivs enligt Hälso- och sjukvårdslagen

(1982:763) gäller föreskrifterna om tillsyn i lagen (1998:531) om yrkes-

verksamhet på hälso- och sjukvårdens område.

9 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: Ändringarna i skollagen skall träda i kraft den 1

juli 2000 och tillämpas på undervisning som äger rum därefter.

Har synskadade elever tagits emot i specialskolan före den 1 juli

2001 skall utbildningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har

avslutat den. Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

Har talskadade elever tagits emot i specialskolan före den 1 juli

2002 skall utbildningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har

avslutat den. Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

Bestämmelserna i 5 kap. 28 § skall tillämpas första gången vid in-

tagning till läsåret 2001/02.

Bestämmelserna i 5 kap. 31 a § skall träda i kraft den 1 juli 2001.

Bestämmelsen i 5 kap 32 § skall tillämpas första gången vid intag-

ning till läsåret 2001/02.

Har elever tagits emot i specialskolan efter skolpliktens upphörande

för utbildning enligt 7 kap. 6 § andra stycket före den 1 juli 2001 skall

utbildningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har avslutat

den. Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

Har elever tagits emot i specialskolan för utbildning i särskilda

klasser enligt 7 kap. 5 § andra stycket före den 1 juli 2002 skall utbild-

ningen fortsättningsvis anordnas till dess eleverna har avslutat den.

Äldre bestämmelser skall tillämpas på sådan utbildning.

Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 28 § skollagen har

regeringen föreslagit att behörighetsbestämmelser införs för att söka och

bli mottagen till nationellt och specialutformat program i Rh-anpassad

utbildning. En rimlig tid för anpassning till detta är nödvändig varför

bestämmelserna bör träda i kraft först vid intagningen till läsåret

2001/02.

I kapitel 7 har regeringen redogjort för sina motiv till en förändrad fi-

nansiering av boende och habilitering vid den Rh-anpassade gymnasie-

utbildningen som innebär att kommun och landsting görs delaktiga i

detta. Ändringen regleras i 5 kap. 31 a § skollagen och bör träda i kraft

fr.o.m. den 1 juli 2001.

Regeringen har i kapitel 6 redovisat sina motiv till en avveckling av de

fasta skoldelarna vid Ekeskolan respektive Hällsboskolan till förmån för

en utökad resurscenterverksamhet för berörda elevgrupper. Som tidigare

nämnts påbörjar i dag få synskadade barn med tilläggshandikapp sin

skolgång vid Ekeskolan. Mot bakgrund av bl.a. att stödet till synskadade

elever är förhållandevis väl utbyggt, genom dels SIH:s konsulentverk-

samhet, dels Ekeskolans respektive Tomtebodaskolans resurscenterverk-

samhet, menar regeringen att avvecklingen av den fasta skoldelen kan

ske genom ett intagningsstopp redan fr.o.m. den 1 juli 2001.

Bestämmelsen i 7 kap. 6 § andra stycket skollagen berör i praktiken

endast Ekeskolan, eftersom det endast är där som äldre elever tagits emot

med stöd av denna bestämmelse. Som en konsekvens av vad som föreslås

om intagningsstopp till Ekeskolan skall bestämmelsen om utbildning i

specialskola efter skolpliktens upphörande tas bort fr.o.m. den 1 juli

2001.

När det gäller elever med grava språkstörningar finns inte motsvarande

stöd till kommunerna. Dagens resurscenterverksamhet vid Hällsboskolan

har svårt att täcka det stora behov av stöd som finns i kommunerna för

berörd elevgrupp. Regeringen har gjort bedömningen att den fasta skol-

delen vid Hällsboskolan bör avvecklas genom intagningsstopp fr.o.m.

den 1 juli 2002. Avvecklingen bör, som tidigare redovisats, föregås av en

riktad kompetensutvecklingssatsning till skolpersonal i kommuner som

avser att starta undervisningsgrupper för elever med grava språkstör-

ningar. SIS-anslaget bör också förstärkas fr.o.m. läsåret 2000/01 i syfte

att stimulera och stödja fler regionala undervisningsgrupper för den aktu-

ella elevkategorin.

Regeringen har i kapitel 6 redovisat sina motiv för ett borttagande av

bestämmelsen i 7 kap. 5 § andra stycket skollagen om utbildning i sär-

skilda klasser inom specialskolan. Det är i dag endast Hällsboskolan som

anordnar utbildning i särskilda klasser som är förlagda till Blackebergs-

skolan i Stockholm. Ändringen bör, mot bakgrund av detta, träda i kraft

samtidigt som övriga förändringar av Hällsboskolans verksamhet, dvs.

den 1 juli 2002.

10 Ekonomiska konsekvenser

I propositionen presenteras vissa satsningar inom utgiftsområdet 16 Ut-

bildning och universitetsforskning, däribland en riktad kompetensutveck-

ling för personal som arbetar med elever med grav språkstörning samt

kompetensutveckling för lärare och övrig personal och vissa utveck-

lingsinsatser inom specialskolorna för döva och hörselskadade elever.

Dessutom redovisas en treårig satsning på generell forskning och utveck-

ling inom området elever i behov av särskilt stöd. Därtill aviseras en

satsning med syftet att stimulera inrättandet av regionala undervisnings-

grupper för elever med grav språkstörning. Samtliga dessa satsningar

beräknar regeringen finansiera inom ramen för befintliga resurser inom

ramanslaget A 8 Specialskolor och resurscenter inom utgiftsområde 16.

Inom ramen för anslaget A 8 Specialskolor och resurscenter

finansieras också en begränsad och successiv elevökning om som högst

ca 30 elever över en tioårsperiod till följd av en enhetlig praxis för

mottagande av elever införs till de regionala specialskolorna för döva och

hörselskadade.

Regeringen har dessutom beräknat särskilda medel i vårpropositionen

för år 2000 (prop.1998/99:150) för särskilda utbildningssatsningar. Dessa

medel kommer delvis att statsas på kompetensutveckling, bl.a. för att

stärka förutsättningarna för elever i behov av särskilt stöd att nå målen.

I enlighet med den s.k. finansieringsprincipen skall kommuner och

landsting inte åläggas nya uppgifter, utan att de samtidigt ges möjligheter

att finansiera dessa på annat sätt än genom höjda skatter. Alla ekono-

miska regleringar till följd av principens tillämpning bör göras genom att

stasbidragsramen minskas eller ökas. Finansieringsprincipen innebär

också att statsbidragen bör minska om kommunerna fråntas skyldigheter

eller om de till följd av regelförändringar får möjlighet att bedriva en mer

kostnadseffektiv verksamhet.

Regeringens bedömning är att finansieringsprincipen gäller för den

aviserade avgiftshöjningen för en elev i specialskolan. Det innebär att ett

belopp motsvarande den ökade avgiftsintäkten för staten skall tillföras

det generella statsbidraget till kommunerna. Avgiftshöjningen bör träda i

kraft den 1 juli 2001. Beräknat med utgångspunkt i nuvarande förhållan-

den skulle regleringen, på helårsbasis, innebära att ca 43 mkr förs till det

generella statsbidraget.

Inom utgiftsområdet 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg innebär

förslagen att för elev vid Rh-anpassad gymnasieutbildning införs en skyl-

dighet för elevens hemkommun och hemlandsting att erlägga ersättning

för boende och omvårdnad i boendet respektive habilitering. Det innebär

att ett belopp motsvarande statens minskade kostnader skall tillföras de

generella statsbidragen till kommunerna och landstingen. Beräknat med

utgångspunkt i nuvarande förhållanden skulle regleringen, på helårsbasis,

innebära att ca 25 mkr förs till det generella statsbidraget.

11 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i skollagen

1 kap.

2 §

Ändringen i sista meningen i andra stycket har behandlats i avsnitt 5.1.

Den innebär att det tydligare markeras att det snarare kan vara i elevens

omgivning som åtgärder behöver vidtas än hos eleven själv.

6 §

Ändringen innebär att specialskolan inte längre skall finnas som

skolform för barn som är syn- eller talskadade.

3 kap.

3 §

I paragrafen anges vilka barn som skall tas emot i de olika skolformerna.

Ändringen i tredje stycket är en följd av att specialskolan inte längre skall

vara en skolform för barn som är syn- eller talskadade och innebär att

dessa barn inte längre skall tas emot i specialskolan.

5 kap.

27 §

Ändringarna i paragrafen är i huvudsak redaktionella. Dock avses visas i

den nya punkten 1, vars innehåll behandlats i avsnitt 7.2.1, att ett rörelse-

hinder skall vara allvarligt även när det är fråga om att bedöma ett rörel-

sehinder i kombination med ett annat funktionshinder. Den innehållsmäs-

siga ändringen i den nya punkten 1 innebär vidare att uttrycket reguljär

studiegång byts mot ett nationellt eller specialutformat program . I den

nya punkten 3 byts uttrycket särskilda omvårdnadsinsatser i form av

habilitering mot behov av habilitering .

28 §

Ändringen innebär att gymnasieskolor med Rh-anpassad utbildning även

kan anordna specialutformade program. Vidare ändras behörighetsvillko-

ren för ungdomar som söker till Rh-anpassad utbildning. Ungdomarna

skall enligt den föreslagna punkten 1 ha slutfört sista årskursen i grund-

skolan i stället för som tidigare ha avslutat grundskoleutbildning. Det nu

valda uttrycket har slutfört sista årskursen i grundskolan motsvarar det

som enligt 5 § gäller för mottagande till nationella och specialutformade

program. I och med kravet att ungdomarna skall ha slutfört sista årskur-

sen i grundskolan ställs ett kompetenskrav för att få börja på ett nationellt

eller specialutformat program på en gymnasieskola med Rh-anpassad

utbildning.

Enligt den föreslagna punkten 3 ställs som villkor att den sökande även

skall uppfylla de övriga behörighetsvillkor som regeringen eller den

myndighet regeringen bestämt föreskrivit för utbildningen. Som framgår

av avsnitt 7.2.2 har regeringen för avsikt att föreskriva att de kunskaps-

relaterade behörighetsvillkoren som stadgas i 5 § 1 även skall gälla för

sökande till Rh-anpassad utbildning. Dock avser regeringen att meddela

föreskrifter om avvikelser från dessa krav i enlighet med vad som sagts

under nämnda avsnitt.

30 §

Förslaget innebär att det tidigare andra stycket tas bort. Innehållet i det

borttagna stycket skall i stället föras in i förordningen (1990:1110) med

instruktion för Nämnden för Rh-anpassad utbildning.

31 §

Av förarbetena till lagrummet (prop. 1989/90:92 s. 29) framgår bl.a. att

omvårdnadsinsatserna i boendet och habiliteringen skall tillhandahållas

kostnadsfritt för eleven. Den nu föreslagna ändringen innebär ingen änd-

ring i sak utan endast ett förtydligande med avseende på att avgiftsfrihe-

ten i aktuellt avseende gäller för eleverna.

31 a §

Paragrafen är ny och innehållet har behandlats i avsnitt 7.2.4. Hemkom-

munen åläggs i första stycket en ersättningsskyldighet för kostnader för

boende och omvårdnad i boendet. Ersättningen skall utges till den hu-

vudman som staten har avtal med om att ansvara för elevhemsboendet.

Landstingen åläggs en ersättningsskyldighet för kostnader för

habilitering som på motsvarande sätt skall utges till den huvudman som

staten har träffat avtal med om att ansvara för habiliteringen.

I andra stycket ges regeringen eller den myndighet regeringen be-

stämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om sådan ersättning

som avses i första och andra styckena.

32 §

Ändringen är en följd av att det i 28 § nu stadgas att gymnasieskolor med

Rh-anpassad utbildning även kan anordna specialutformade program.

33 §

Ändringen i andra stycket görs till följd av vad som stadgas i den nya

31 a §. Hemkommunen skall även fortsättningsvis inte ha någon skyldig-

het att utge stöd till inackordering enligt denna paragraf för elever som

genomgår Rh-anpassad utbildning.

Tredje stycket är nytt. Det nya stycket innehåller en hänvisning till

31 a § där det finns bestämmelser om hemkommunens skyldighet att utge

ersättning för vissa kostnader i samband med att en elev från den egna

kommunen genomgår Rh-anpassad utbildning.

6 kap.

7 §

Innehållet i den tidigare punkten 2 tas bort och i övrigt ändras första

stycket redaktionellt. Den innehållsmässiga ändringen av första stycket är

en följd av den ändring som görs i 7 kap. 6 § andra stycket.

7 kap.

1 §

I paragrafens första stycke anges specialskolans grundläggande syfte.

Ändringen är en följd av att specialskolan inte längre skall vara en skol-

form för barn som är syn- eller talskadade.

Andra stycket tas bort vilket föranleds av ändringen i 6 § (jämför

kommentaren till nämnda paragraf).

5 §

Utbildningen i specialskolan skall vara organiserad i skilda enheter. Före-

skrifter om enheter av specialskolan och deras upptagningsområden finns

i specialskoleförordningen (1995:401).

Ändringen i andra meningen i första stycket har behandlats i avsnitt

6.4.2 och innebär att det inte längre skall finnas en styrelse för varje en-

het utan enheterna skall organiseras under en och samma styrelse.

Andra stycket tas bort. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 6.4.2,

görs eftersom möjligheten att anordna utbildning i särskilda klasser

(externa klasser) i grundskolan upphör.

6 §

Andra stycket tas bort eftersom möjligheten att efter fullgjord skolplikt

erbjudas annan utbildning i specialskolan upphör. Ändringen har be-

handlats i avsnitt 6.2.

8 §

Ändringen i paragrafen föranleds dels av en tidigare felaktig hänvisning

till 4 §, dels av ändringen i 6 §.

9 kap.

1 §

Ändringen är en följd av ändringen i 7 kap. 5 § första stycket, dvs. att

ansvaret för specialskolorna sammanförs under en gemensam styrelse.

10 kap.

3 a §

Paragrafen är ny och reglerar placeringar under viss tid vid resurscenter.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitten 6.3.1 och 6.3.2.

Första meningen i första stycket innebär att barnet fullgör sin skolplikt

vid vistelsen i resurscentret.

Hemkommunen åläggs i andra stycket en skyldighet att till staten be-

tala ersättning för vissa kostnader för den som fullgör sin skolplikt vid

resurscentret.

I tredje stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen be-

stämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om verksamheten vid

sådana resurscenter samt meddela föreskrifter om undantag från bestäm-

melsen i andra stycket och om ersättningens storlek.

15 kap.

7 §

Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att Socialstyrelsen och länssty-

relserna skall ha tillsyn över elevhemsboende vid Rh-gymnasierna, speci-

alskolor, resurscenter som avses i 10 kap. 3 a § samt vid utbildning för

elever med utvecklingsstörning som bedrivs enligt avtal med staten. Den

nya paragrafen har tillkommit med bestämmelserna om tillsyn i 25 § och

26 § första stycket lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk-

tionshindrade som förebild.

Övergångsbestämmelser

Punkt 2 innebär att synskadade elever som har tagits emot i specialskolan

före den 1 juli 2001 skall beredas möjlighet att fullfölja sin utbildning i

enlighet med bestämmelserna i dess äldre lydelse.

Punkt 3 innebär att talskadade elever som har tagits emot i specialsko-

lan före den 1 juli 2002 skall beredas möjlighet att fullfölja sin utbildning

i enlighet med bestämmelserna i dess äldre lydelse.

Punkt 7 innebär att elever som har tagits emot i specialskolan för ut-

bildning i särskilda klasser före den 1 juli 2002 skall beredas möjlighet

att fullfölja sin utbildning i enlighet med bestämmelserna i dess äldre

lydelse (jämför avsnitt 6.4.2 och 9).

Punkt 8 innebär att elever som har tagits emot i specialskolan efter

skolpliktens upphörande före den 1 juli 2001 skall beredas möjlighet att

fullfölja sin utbildning i enlighet med bestämmelserna i dess äldre

lydelse (jämför avsnitt 6.2 och 9).

Sammanfattning av delbetänkandet Gymnasieutbild-

ning för vissa ungdomar med funktionshinder (SOU

1996:167)

Utredningen om funktionshindrade elever i skolan (dir. 1995:134) har

haft som uppdrag att utreda hur ansvaret för utbildning och omvårdnad i

anslutning till utbildning av funktionshindrade elever skall fördelas mel-

lan stat, kommun och landsting samt vem som skall finansiera verksam-

heten. I detta delbetänkande behandlas den riksrekryterande gymnasieut-

bildningen för döva, hörselskadade och rörelsehindrade.

Inledning

Utgångspunkter för kommitténs arbete har varit de skol- respektive han-

dikappolitiska målen. För gymnasieskolan innebär detta att alla ungdo-

mar skall ha lika tillgång till en likvärdig utbildning samt att varje individ

bör mötas utifrån sina skilda förutsättningar och behov. De handikappo-

litiska målen baseras på alla människors lika värde och lika rätt och

syftar till full delaktighet och jämlikhet. Enligt FN:s standardregler bör

utbildningen av ungdomar med funktionshinder vara en integrerad del av

den ordinarie utbildningen. Lösningar med särskilda skolor eller under-

visningsgrupper bör utgöra undantag, i första hand för döva och döv-

blinda.

Med dessa utgångspunkter, samt mot bakgrund av kravet på en effektiv

resursanvändning, bör flertalet ungdomar med funktionshinder få sin

gymnasieutbildning i hemkommunens gymnasieskola eller inom dess

samverkansområde. Undantag från denna närhetsprincip bör vara få och

väl motiverade.

Kommittén har också tagit i beaktande att både gymnasie- och handi-

kappreformerna har genomförts sedan de riksrekryterande gymnasiesko-

lorna för vissa ungdomar med funktionshinder kom till. Sammantaget

innebär dessa att möjligheterna för ungdomar med svåra funktionshinder

att studera i den egna kommunen eller dess samverkansområde har ökat.

Det gäller med undantag för de döva och hörselskadade ungdomar som

är beroende av att få sin utbildning på teckenspråk.

Personkretsen

Kommittén föreslår att personkretsen vid RGD/RGH preciseras till att

gälla från hela landet härrörande

 döva och gravt hörselskadade ungdomar i behov av teckenspråk som

undervisningsspråk,

 ungdomar med grava hörselskador som trots användningen av tekniska

hjälpmedel och övriga stödinsatser har svårigheter att följa undervis-

ningen i gymnasieskola i hemkommunen eller inom dess samverkans-

område.

På motsvarande sätt föreslås att personkretsen vid den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen preciseras till att gälla från hela landet härrörande

 ungdomar som utöver svårt rörelsehinder har behov av så omfattande

habiliteringsinsatser under skoltid att de inte kan genomföra studierna i

gymnasieskola i hemkommunen eller inom dess samverkansområde.

Bakgrunden är att dagens reglering är otydlig både avseende person-

kretsen för RGD/RGH och för den Rh-anpassade gymnasieutbildningen.

Avsikten är att verksamheterna vid de riksrekryterande

gymnasieskolorna för döva, hörselskadade och svårt rörelsehindrade bör

förbehållas de elever som har de allra största behoven.

Även vad gäller erbjudandet om boende och omvårdnad i anslutning

till den Rh-anpassade utbildningen är lagstiftningen otydlig vad gäller

målgrupp. Därför föreslås att erbjudandet bör preciseras att gälla om av-

ståndet till elevens hem omöjliggör dagliga hemresor. Elever som av

andra skäl inte kan bo hemma omfattas av kommunens ansvar enligt so-

cialtjänstlagen eller LSS. Inget hindrar en kommun att köpa plats i det

elevhem som är knutet till den Rh-anpassade utbildningen för en elev

från orten.

Kommittén avvaktar med att lägga förslag om hur utbildningssituatio-

nen bäst löses för gravt språkstörda och dövblinda ungdomar. Det gäller

även frågan om huruvida den första gruppen bör benämnas talskadade

som i specialskoleförordningen eller språkstörda som i gymnasieförord-

ningen.

Utbildningsprogram

Det är viktigt att skolsystemet är tydligt och att elever med svåra rörelse-

hinder så långt möjligt bör genomföra sina gymnasiestudier med samma

valmöjligheter som andra elever. Kommittén föreslår därför att de Rh-

anpassade gymnasieskolorna skall få anordna såväl nationella, specialut-

formade som individuella program. Detta innebär i praktiken en anpass-

ning till de faktiska förhållandena i dag och bör därför inte innebära nå-

gon förlängning av utbildningen vid de Rh-anpassade gymnasieskolorna.

I enlighet med ovanstående synsätt menar kommittén vidare att samma

behörighetskrav som från och med läsåret 1998/99 kommer att gälla för

gymnasieskolan i övrigt skall gälla även vid antagningen till RGD/RGH

och de Rh-anpassade gymnasieskolorna, dvs. att eleven skall ha slutfört

sista årskursen i grundskolan eller motsvarande med godkända betyg i

svenska eller svenska som andraspråk, engelska och matematik för att

kunna antas till nationellt program respektive till specialutformat pro-

gram. För elever utan godkända betyg i dessa ämnen finns det individu-

ella programmet. Döva och gravt hörselskadade elever skall bedömas

utifrån de särskilda språkkursplaner de följt i specialskolan, således utan

krav på talad svenska och engelska. Till följd av att de Rh-anpassade

gymnasieskolorna ges möjlighet att anordna specialutformade och indivi-

duella program föreslår kommittén samtidigt att möjligheterna att speci-

alinrikta kursplaner vid dessa skolor tas bort.

I detta sammanhang har kommittén uppmärksammat att de av rege-

ringen fastslagna antagningsreglerna till högskolan inte omfattar några

dispensmöjligheter till följd av funktionshinder vad gäller de grundläg-

gande behörighetskraven. Kommittén förordar därför att regeringen ger

högskolan möjlighet att beakta funktionshinder vid beslut om dispens

från de grundläggande behörighetsvillkoren.

Kommittén föreslår slutligen att det i skollagen tydliggörs att 5 kap.

13 § skollagen inte gäller för den Rh-anpassade utbildningen. Det

innebär att de Rh-anpassade gymnasieskolorna inte heller i framtiden

kommer att ta emot elever från särskolan.

Antagning

Det rättighetsinslag som finns i lagstiftningen för de Rh-anpassade gym-

nasieskolorna bör på sikt kunna tas bort så att verksamheten vid de Rh-

anpassade gymnasieskolorna och RGD/RGH kommer att baseras på lik-

artade bestämmelser. Kommittén är dock inte nu beredd att föreslå en

ändring av de rörelsehindrade elevernas rätt till Rh-anpassad gymna-

sieutbildning, men kan komma att återkomma till frågan i sitt slutbetän-

kande.

Nämnden för Rh-anpassad utbildning föreslås ombildas och ges i upp-

gift att svara för antagningen av elever till såväl RGD/RGH som till de

Rh-anpassade gymnasieskolorna. Nämnden bör enligt kommitténs upp-

fattning utses av regeringen och inte överstiga elva personer, inklusive

ordföranden. För att öka framförhållningen för staten som ansvarar för

att det finns utbildningsplatser, för elevens hemkommun och för den en-

skilde eleven föreslås att ansökningsförfarandet till den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen skall ske på hösten, året innan studierna skall inle-

das, i stället för som nu på våren.

Vidare föreslås att beslut om antagning till RGD/RGH respektive den

Rh-anpassade utbildningen, utöver en bedömning av om individen tillhör

personkretsen, också skall baseras på en bedömning av kommunens tidi-

gare och planerade insatser. Till ansökan skall därför enligt förslaget bi-

fogas betyg, dokumentation av kommunens vidtagna åtgärder, åt-

gärdsprogram samt för elever med svåra rörelsehinder en redovisning av

habiliteringsbehov.

Kriterier för betygsättning

Både för RGD/RGH och de Rh-anpassade gymnasieskolorna gäller for-

mellt samma principer för betygsättning som för övriga gymnasieskolan.

Det har dock visat sig att de Rh-anpassade gymnasieskolorna i vissa fall

har följt avvikande principer. Kommittén vill därför understryka att det

inte finns skäl att i den Rh-anpassade utbildningen avvika från de regler

som gäller för betygsättningen inom gymnasieskolan i övrigt. För elever

med funktionshinder finns i vissa fall särskilda kursplaner. Det gäller i

dag för döva och gravt hörselskadade elever. I dessa fall bedöms eleverna

utifrån dessa kursplaner. Det ligger inom Skolverkets tillsynsansvar att

tillse att skolorna följer de regler som gäller för betygsättning.

Uppföljning och utvärdering av det statliga verksamhetsstödet

Det saknas tydliga mål för vad det statliga verksamhetsbidraget till ut-

bildningen vid RGD/RGH respektive de Rh-anpassade gymnasieskolorna

skall användas till. Dessutom saknas en uppföljning och utvärdering av

verksamhetsbidraget. Det bör därför göras till ett myndighetsansvar att

tillsammans med skolorna formulera mål för hur det statliga verksam-

hetsbidraget skall användas samt utveckla instrument för att följa upp och

utvärdera detta. Detta bör vara ett ansvar för Skolverket som redan idag

administrerar utbetalningen av bidraget.

Finansiering

Kommittén förordar att regeringen ser över förordningen för vissa handi-

kappade elever (SKOLFS 1992:44). Nivån i den extra ersättningen för

elever vid RGD/RGH bör justeras, medan de Rh-anpassade gymnasie-

skolorna bör ges möjlighet att debitera elevens hemkommun den faktiska

kostnaden för assistent i skolan. Redan i dag debiteras hemkommunerna

kostnaden för assistent i skolan för eleverna vid de Rh-anpassade gymna-

sieskolorna, dock enligt olika principer.

Finansieringen av boendet i elevhem m.fl. boendeformer på

studieorten bör ses över. Om Sjuk- och arbetsskadekommitténs förslag

att sjukbidrag eller förtidspension inte skall utbetalas under studietiden

genomförs ökar förutsättningarna för att åstadkomma ett likvärdigt

system för olika elever med funktionshinder. Kommunernas skyldighet

att genom inackorderingsbidraget ta del i finansieringen av elevernas

boende vid RGD/RGH bör vidare kvarstå, i avvaktan på kommitténs

slutliga förslag avseende finansiering av utbildningen.

Organisation och ansvarsfördelning

Det är viktigt att en samordning sker mellan de olika kompetensområden

som är berörda av verksamheterna, både på central och lokal nivå. Det

gäller t.ex. inom den Rh-anpassade gymnasieutbildningen som omfattar

såväl utbildning, boende och omvårdnad i boendet samt habilitering. Det

innebär dock inte att det krävs ett gemensamt huvudmannaskap.

Ansvarsfördelningen mellan de statliga aktörerna inom området bör

tydliggöras samt ges en likartad utformning för RGD/RGH respektive de

Rh-anpassade gymnasieskolorna. Kommittén avvaktar till sitt slutbetän-

kande med att lägga förslag om den statliga organisationsstrukturen. En

form för statens samordning av styrningen av RGD/RGH och den Rh-

anpassade utbildningen bör emellertid utformas, vad gäller gemensamma

mål, antal platser samt uppföljning och utvärdering.

Förteckning över remissinstanserna samt en samman-

ställning av remissyttrandena över betänkandet Gym-

nasieutbildning för vissa ungdomar med funktions-

hinder (SOU 1996:167)

Remissyttranden har kommit in från Socialstyrelsen, Handikappom-

budsmannen (HO), Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus),

Handikappinstitutet, Barnombudsmannen (BO), Statskontoret, Riksrevi-

sionsverket (RRV), Statens skolverk, Högskoleverket, Statens institut för

handikappfrågor i skolan (SIH), Skolväsendets överklagandenämnd,

Nämnden för Rh-anpassad utbildning, Folkbildningsrådet, Centrala stu-

diestödsnämnden, Studentbyrån vid Stockholms universitet,

Psykologiska institutionen vid Stockholms universitet, Lärarhögskolan i

Stockholm, Högskolan i Örebro, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Amu Gruppen AB, Bohuslandstinget, Stockholms

läns landsting, Örebro läns landsting, Västerbottens läns landsting,

Landstinget i Kristianstads län, Gotlands kommun, Göteborgs stad,

Karlstads kommun, Kalmar kommun, Kristianstads kommun, Malmö

kommun, Stockholm stad, Storumans kommun, Umeå kommun, Örebro

kommun, Östersunds kommun, Stiftelsen Bräcke Diakonigård,

Skolledarförbundet, Lärarnas Riksförbund (LR), Sveriges

Psykologförbund, Svenska Logopedförbundet, Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Riksförbundet för Utvecklingsstörda Barn,

Ungdomar och Vuxna (FUB), Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn

och Ungdomar (RBU), De Handikappades Riksungdomsförbund (DHR),

Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Hörselskadades Riksförbund

(HRF), Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn

(DHB), De Handikappades Riksförbund (DHR), Handikappförbundens

Samarbetsorgan (HSO), Afasiförbundet i Sverige, Svenska Audiologiska

Sällskapet, Hörselvårdskonsulenternas förening, De Unga Neurologiskt

Handikappade i Sverige, Mo gård, Birgittaskolan, Kristinaskolan,

Manillaskolan, Vänerskolan, Åsbackaskolan, Östervångsskolan,

Hällsboskolan, Tomtebodaskolans resurscenter (TRC) samt Furuboda

folkhögskola.

Yttranden har dessutom kommit in från Unga hörselskadade (UH), Fö-

reningen för undervisning av rörelsehindrade (FUR), Svenska Sällskapet

för hörsel- och dövundervisning (SHD), Forum för kommunikationshan-

dikapp, Föräldrar till hörselskadade barn i Örebro samt Yrkesföreningen

Socionomer för Döva och hörselskadade (YSDH).

Allmänt

I betänkandet klargörs att förslagen skall ses mot bakgrund av såväl de

mål som har formulerats för den svenska gymnasieskolan som för den

svenska handikappolitiken samt utifrån kraven på en effektiv resursan-

vändning. Kommittén menar, mot bakgrund av dessa utgångspunkter, att

flertalet ungdomar bör få sin gymnasieutbildning i hemkommunens gym-

nasieskola eller inom dess samverkansområde. Undantagen från när-

hetsprincipen bör vara få och väl motiverade. Kommittén menar att med

undantag för elevgruppen vid RGD, som behöver undervisning på teck-

enspråk, har behovet av särlösningar som de riksrekryterande skolorna

erbjuder minskat sedan skolornas tillkomst.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser delar kommitténs uppfattning att flertalet ung-

domar bör få sin gymnasieutbildning i så nära anslutning som möjligt till

hemmet. Karlstad kommun och Bräcke Diakonigård understryker emel-

lertid behovet av en stödorganisation. Flertalet remissinstanser

välkomnar dessutom ett klarläggande av hur ansvaret för

funktionshindrade elever skall fördelas mellan stat, kommun och

landsting och understryker behovet av en genomgripande översyn av

stödet till funktionshindrade elever. Handikappombudsmannen (HO),

Örebro läns landsting, Lärarnas Riksförbund (LR) och Riksförbundet för

Rörelsehindrade barn och Ungdomar (RBU) är emellertid tveksamma till

att behovet av särlösningar skulle ha minskat. Några remissinstanser,

däribland HO, Högskolan i Örebro, Sveriges Psykologförbund och

Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB)

anser att det är olyckligt att de riksrekryterande gymnasieskolorna fått stå

i första rummet för kommitténs bedömningar. Det hade varit bättre om

förslagen haft sin grund i en analys av helheten. Statens Skolverk,

Skolväsendets överklagandenämnd och Åsbackaskolan framhåller att den

omständigheten att flera viktiga frågor kommer att behandlas i

slutbetänkandet gör det svårt att till fullo bedöma flera av de förslag som

läggs fram. Riksrevisionsverket (RRV) ser det som av största vikt att

förutsättningarna för den grupp individer de riksrekryterande

gymnasieskolorna vänder sig till inte får försämras och att principer om

ökad samordning eller minskad resursåtgång bör underordnas målet om

lika förutsättningar.

RGD/RGH

I betänkandet föreslås att personkretsen i 9 kap. 1 § gymnasieförord-

ningen punkt 1 och 2 gällande RGD respektive RGH preciseras. Beträf-

fande RGD innebär förslaget att personkretsen skall vara döva och gravt

hörselskadade ungdomar i behov av teckenspråk som undervisnings-

språk. Enligt kommittén innebär förslaget endast en anspassning till fak-

tiska förhållanden varför antalet antagna elever till RGD knappast skulle

påverkas. För antagning till RGH föreslås personkretsen vara ungdomar

med grava hörselskador som trots användningen av tekniska hjälpmedel

och övriga stödinsatser har svårigheter att följa undervisningen i gymna-

sieskola i hemkommunen eller inom dess samverkansområde. Förslaget

innebär en precisering av gruppen som enligt kommittén kommer att in-

nebära en märkbar minskning av antagningen till RGH. Motivet till

skärpningen är att undervisningen av ungdomar med hörselskada så

långt möjligt bör tillgodoses av elevernas hemkommuner och att den tek-

niska utvecklingen har förbättrat möjligheterna för hörselskadade elever

att följa undervisningen i vanlig klass.

Remissinstanserna

De remissinstanser som lämnat synpunkter i denna del har i stort inget att

invända mot personkretsbeskrivningen för RGD som på det hela taget ses

som en anpassning till praxis. Högskolan i Örebro samt Sveriges Dövas

Riksförbund (SDR) framhåller dock att begreppet grav hörselskada är

mer problematiskt än förklarande och att ordet grav således bör tas bort.

Begreppet grav hörselskada kritik från 21 av de 33 instanser som

kommenterat förslaget till personkrets. Grav hörselskada anses vara en

alltför teknisk bedömningsgrund som för tankarna till den topiska, medi-

cinska diagnosen och audiogrammet. Psykologiska institutionen vid

Stockholms universitet menar att hörselskadans pragmatiska betydelse i

samspelet bör vara vägledande eftersom hörselskadade sällan har svårig-

heter att kunna följa med ett samtal mellan två personer, medan svårig-

heterna i ett gruppsamtal är stora. Flera remissinstanser, däribland Öre-

bro läns landsting, Sveriges Psykologförbund,

Hörsevårdskonsulenternas förening, Birgittaskolan, Kristinaskolan,

Manillaskolan, Vänerskolan och Yrkesföreningen Socionomer för Döva

och hörselskadade (YSDH) förespråkar en helhetssyn där hänsyn tas till

elevens sammantagna situation. Birgittaskolan, Högskolan i Örebro,

Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB)

m.fl. anser att påståendet om att den tekniska utvecklingen skulle ha

förbättrats saknar grund.

Stockholms universitet framhåller att de hörselskadades möjlighet att

välja RGH inte bör inskränkas. Denna ståndpunkt delas bl.a. av Örebro

läns landsting, Högskolan i Örebro, Stockholms stad och Örebro kom-

mun. Hörselvårdskonsulenternas förening ser, med sin kännedom om

antalet hörselskadade elever ute i landet, inga möjligheter att bilda regio-

nala gymnasieskolor och får härvid medhåll av Kristinaskolan som be-

dömer det som praktiskt omöjligt att i Norrland upprätta hörselklasser

inom gymnasieskolan. Däremot anser Göteborgs stad att en samordning

av resurserna i en region skulle kunna ge elever som i dag söker till RGH

ökade möjligheter att upprätta kamratrelationer etc.

Rh-anpassad gymnasieutbildning

I betänkandet föreslås att personkretsen i 5 kap 27 § skollagen

preciseras till ... från hela landet härrörande ungdomar som utöver

svårt rörelsehinder har behov av så omfattande habiliteringsinsatser

under skoltid att de inte kan genomföra studierna i gymnasieskola i

hemkommunen eller inom dess samverkansområde . Med habilitering

avses här insatser av olika karaktär, t.ex. av sjukgymnast,

arbetsterapeut, logoped, kurator, psykolog m.fl. För att behov att

omfattande habilitering skall kunna anses föreligga bör dock krävas att

eleven har behov av insatser av sjukgymnast och arbetsterapeut.

Remissinstanserna

Flera remissinstanser, bl.a. Skolverket, ställer sig bakom strävan efter

klarare avgränsning av personkretsen. De Handikappades Riksförbund

(DHR) understryker vikten av att skälet till att en elev går på den Rh-

anpassade gymnasieutbildningen måste vara rörelsehindret. Kommitténs

förslag till precisering möter emellertid kritik från sexton av de samman-

lagt trettio remissinstanser som tagit ställning till förslaget, däribland

SoS, Sisus, Skolverket, SIH, Rh-nämnden, Folkbildningsrådet, Örebro

läns landsting, Stockholms stad m.fl. som anser att en bedömning av per-

sonkretsen inte kan göras på grundval av habiliteringsbehovet. Elevernas

behov är såpass mångfacetterade och komplicerade att det måste vara de

sammansatta behoven som avgör. Landstinget i Västerbotten anser att

även sociala skäl måste tas med vid prövningen av personkretstillhörig-

het. Skolväsendets överklagandenämnd anser inte att förslaget uppfyller

kravet på tydlighet och att det är svårt att bedöma om det framlagda för-

slaget är lämpligt avvägt innan utredningen slutfört sitt uppdrag och en

helhet föreligger.

Elevhemsboende

I betänkandet föreslås att erbjudandet om boende och omvårdnad i bo-

endet preciseras till att gälla om avståndet till elevens hem omöjliggör

dagliga hemresor. För elever som av annat skäl än resavstånd inte kan

bo hemma gäller kommunens ansvar enligt socialtjänstlagen eller LSS.

Remissinstanserna

Göteborgs stad, Malmö, Karlstad och Östersunds kommuner tillstyrker

förslaget. Däremot anser Socialstyrelsen, Handikappombudsmannen, Si-

sus, m. fl. att det måste finnas en möjlighet för elever att bo i elevhem

också på hemorten. Bedömningen av hur individens funktionsnedsättning

påverkar möjligheterna att klara dagliga resor, inte avståndet, bör härvid

vara avgörande. Stockholms läns landsting och Stockholm stad

framhåller att många elever av rent sociala skäl kan behöva flytta

hemifrån och att elevhemsboende är en träning inför vuxenlivet. Rh-

nämnden menar att det som är karaktäristiskt för

riksgymnasieverksamheten är att den är tredelad, dvs. den innehåller

särskilda pedagogiska insatser, habiliteringsinsatser och boende för dem

som har behov av sådant. Föreningen för undervisning av

rörelsehindrade (FUR) framhåller att boendet är viktigt för helheten.

Rättighetslagstiftningen

Kommittén menar att det rättighetsinslag som finns i lagstiftningen för de

Rh-anpassade gymnasieskolorna på sikt borde kunna tas bort så att verk-

samheten vid de Rh-anpassade gymnasieskolorna och RGD/RGH kom-

mer att baseras på likartade bestämmelser.

Remissinstanserna

Av samtliga remissinstanser är det endast Socialstyrelsen, Sisus, SIH, Rh-

nämnden, Landstinget i Västerbotten, Riksförbundet för rörelsehindrade

barn och ungdomar (RBU) och De Handikappades Riksförbund (DHR)

som kommenterat frågan. De delar inte kommitténs uppfattning utan fö-

respråkar ett bibehållande av rättighetslagstiftningen. Sisus och Rh-

nämnden pekar på att rättighetslagstiftningen inte varit i kraft tillräckligt

länge för att man skall kunna dra de slutsatser som kommittén gör.

Utbildningsprogram

I betänkandet föreslås att de Rh-anpassade gymnasieskolorna skall få

anordna såväl nationella, specialutformade som individuella program.

Detta bör dock, enligt kommittén, inte innebära att utbildningen vid de

Rh-anpassade gymnasieskolorna förlängs jämfört med i dag. Utrednig-

nen motiverar sitt förslag med att det är viktigt att skolsystemet är tydligt

och att elever med svåra rörelsehinder så långt möjligt bör genomföra

sina gymnasiestudier med samma valmöjligheter som andra elever. En-

ligt kommitténs uppfattning finns det inga skäl att utvidga målgruppen

för den Rh-anpassade utbildningen till att också omfatta elever från

särskola. För att detta skall framgå tydligt föreslås att det i skollagen

tydliggörs att 5 kap. 13 § skollagen inte gäller för den Rh-anpassade ut-

bildningen.

Remissinstanserna

I princip samtliga remissinstanser stöder kommitténs bedömning vad

gäller vikten av ett tydligt skolsystem och att samma valmöjligheter så

långt möjligt skall gälla för Rh-elever. Remissinstanserna ser dessutom

mycket positivt på förslaget att riksgymnasierna skall få anordna såväl

nationella som specialutformade och individuella program. Unga rörel-

sehindrade vill dock betona att det inte får bli så att Rh-gymnasierna en-

dast erbjuder individuella program eller att de individuella programmen

blir dominerande. Förbundet menar att de individuella programmen, lik-

som i annan gymnasieutbildning, skall vara förberedande för de natio-

nella programmen. Göteborgs stad tillstyrker förslaget under förutsätt-

ning att de individuella programmen har en klar utbildningsprofil och

påpekar att det är ytterst viktigt att avgränsningen gentemot särskolans

elevgrupp blir mycket tydlig. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn,

ungdomar och vuxna (FUB) framhåller dock att skillnaden mellan en

elev inskriven i särskolan och en elev med ojämn begåvningsprofil i

grundskolan i enskilda fall är hårfin. Handikappombudsmannen (HO),

Sisus och Nämnden för Rh-anpassad utbildning anser att utvecklings-

störda elever skall ha rätt att gå på ett Rh-gymnasium. Skolväsendets

överklagandenämnd anser det föga ändamålsenligt att göra sökande från

särskolan obehöriga för individuella program vid den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen eftersom vårdnadshavare till barn i särskolan, med

stöd av försöksverksamheten, kan få sina barn placerade i grundskolan i

god tid innan årskurs nio avslutas.

Specialinriktad kursplan

I betänkandet föreslås att möjligheten att specialinrikta kursplanerna vid

de Rh-anpassade utbildningarna tas bort. Förslaget motiveras med att

eleverna i enlighet med utredningens förslag skall kunna välja speci-

alutformat eller individuellt program. Framförallt inom ramen för det

individuella programmet kan omfattande anpassningar göras.

Remissinstanserna

Tolv av de sjutton remissinstanser som kommenterat frågan, däribland

Socialstyrelsen, Sisus, SIH Nämnden för Rh-anpassad utbildning och

Stiftelsen Bräcke Diakoni gård avvisar förslaget och menar att det är vik-

tigt att möjligheten att specialinrikta kursplaner finns kvar för att indivi-

duellt kunna anpassa de nationella programmen med hänsyn till elevens

funktionshinder. Sisus, Landstinget i Västerbotten och Kristianstads

kommun pekar på betydelsen av gemenskapen i en stor undervisnings-

grupp. Skolväsendets överklagandenämnd varnar för att förslaget, med en

strikt tillämpning av betygsreglerna, kan komma att innebära att många

elever riskerar att inte få godkända betyg. Göteborgs stad påpekar att

elevernas begåvningsmässiga profil i många fall varierar stort och att det

ibland är nödvändigt att utesluta moment i enskilda kurser. Umeå kom-

mun och Riksförbundet för rörelsehindrade barn och ungdomar (RBU)

menar att elever med ojämn begåvningsprofil skulle hänvisas till det in-

dividuella programmet och därmed sakna behörighet till högskolestudier.

Handikappombudsmannen (HO), Lärarhögskolan i Stockholm och

Malmö kommun anser dock att behovet av specialinriktade kursplaner

fallit bort i och med förslaget att den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen skall erbjuda specialutformade och individuella

program i kombination med de stora möjligheter till individuell

anpassning som finns vad gäller gymnasieskolan.

Dispens från grundläggande behörighetsvillkor

I betänkandet förordas att regeringen ger högskolan möjlighet att beakta

funktionshinder vid beslut om dispens från de grundläggande behörig-

hetsvillkoren. Förslaget motiveras med att det är viktigt att det finns

möjligheter för elever med funktionshinder att studera vidare. För elever

med s.k. ojämn begåvningsprofil kommer annars kravet på lägst betyget

Godkänd på kurser som omfattar minst 90 % av de gymnasiepoäng som

krävs för ett fullständigt nationellt eller specialutformat program ett hin-

der.

Remissinstanserna

I stort sett samtliga remissinstanser ställer sig positiva till förslaget.

Stockholms universitet är emellertid tveksam till en generell dispens och

menar att det är av stor vikt för den enskilde studenten att vara väl förbe-

redd för högskolestudier och att funktionshindrade studenter har samma

krav på studieprestationer som icke funktionshindrade studenter. I Hög-

skoleverkets föreskrifter rörande användning av urvalsgrunden anges att

funktionshinder kan utgöra särskilda skäl för antagning. Högskolan i

Örebro anser sig inte kunna bifalla förslaget och menar att det inte bara

får handla om att ge förutsättningar för att komma in vid högskolan. Lika

viktigt är att studenten har rimliga möjligheter att studera och ta en exa-

men i systemet.

Intagning ändras till antagning

I betänkandet föreslås att begreppet intagning i skollagstiftningen gene-

rellt byts mot antagning eftersom intagning har en negativ klang.

Remissinstanserna

I stort sett samtliga remissinstanser stöder förslaget. Skolväsendets över-

klagandenämnd menar emellertid att distinktionen mellan begreppen

mottagning och intagning av flera skäl är viktig i regleringen av gymna-

sieskolan. Ett skäl är att mottagandebeslut kan överklagas, medan detta

inte gäller för beslut om intagning. Att införa ett nytt begrepp, antagning,

som dessutom är oklart till sin innebörd skulle skapa förvirring. Stock-

holm stad påpekar att det i skollagstiftningen generellt måste användas

samma terminologi.

Gemensam antagningsnämnd

I betänkandet föreslås att Nämnden för Rh-anpassad utbildning ombildas

och ges i uppgift att svara för antagningen till såväl RGD/RGH som till

de Rh-anpassade gymnasieskolorna. Nämnden bör utses av regeringen

och till antalet inte överstiga elva personer inklusive ordföranden. Kom-

mittén har valt att avvakta med att lämna förslag till vilken myndighet

den föreslagna nämndens kansliresurs skall knytas. Förslaget motiveras

med att den nuvarande ordningen där Örebro kommun svarar för antag-

ningen av elever, fattar beslut som, med nuvarande finansieringsansvar,

leder till utgifter för staten.

Remissinstanserna

Häften av de 34 remissinstanser som tagit ställning till förslaget, däri-

bland Örebro läns landsting, De Handikappades Riksförbund (DHR),

Riksförbundet för Döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB),

Vänerskolan, Östervångsskolan, Svenska Sällskapet för hörsel- och

dövundervisning och Forum för kommunikationshandikapp, betonar vär-

det av närhet mellan antagningsorganisationen och skolorganisationen

och betvivlar att en central antagningsnämnd skulle vara till gagn för ele-

verna. Birgittaskolan anser att förslaget bl.a. innebär att hörselskadade

ungdomar och deras föräldrar inte betraktas som kompetenta att avgöra

om de har behov av RGH eller ej. Sveriges Dövas Riksförbund framhåller

att dagens intagningsarbete föregås av ett nära samarbete mellan special-

skolorna och RGD/RGH. Riksrevisionsverket (RRV) och DHR ser att det

finns risker med att likrikta antagningsprinciperna för olika handikapp-

grupper som söker till de olika riksrekryterande gymnasieformerna. Öre-

bro kommun menar att om en central antagningsnämnd inrättas bör intag-

ningen göras i två steg. Den centrala nämnden gör en prövning av per-

sonkretsen och en lokal intagning arbetar som tidigare med elevens skol-

och programval. Karlstads kommun stöder dock förslaget och menar att

fördelen med en gemensam antagningsnämnd bl.a. är enhetliga regler

kring antagning samtidigt som prövning sker av oberoende instans.

Denna ståndpunkt delas även av Handikappombudsmannen (HO), Han-

dikappinstitutet, Göteborgs stad och Hällsboskolan. Sisus anser att

nämnden bör ha en sammansättning med representanter från såväl be-

rörda myndigheter som berörda handikapporganisationer och de olika

utbildningsorterna, dvs. i stort sett samma bemanning som nuvarande

Rh-nämnd. Skolväsendets överklagandenämnd anser utifrån sin

erfarenhet av arbetet i en statlig nämnd att man bör sträva efter ett

förhållandevis litet antal ledamöter och i olika fall knyta till sig

sakkunniga. Sisus, Folbildningsrådet och Riksförbundet för

Rörelsehindrade Barn och Ungdomar (RBU) avstyrker att nämndens

kansliresurs skulle flyttas från Sisus som de anser har en värdefull

kompetens på området och som för övrigt har ansvar för särskilt

utbildningsstöd till studerande på såväl riksgymnasierna,

folkhögskolorna och universiteten/högskolorna.

Tidigarelagd antagning

I betänkandet föreslås att ansökningsförfarandet till den Rh-anpassade

gymnasieutbildningen skall ske på hösten, året innan studierna skall in-

ledas, i stället för som nu på våren. Förslaget motiveras med behovet av

en för alla parter bättre framförhållning.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser, däribland Handikappinstitutet, Landstinget i

Kristianstad, Landstinget i Västerbotten, Göteborgs stad, Stockholms

stad och Stiftelsen Bräcke Diakonigård stöder förslaget. Rh-nämnden

anser det vara positivt utifrån planeringssynpunkt om ansökningarna kan

ske under hösten men påpekar samtidigt att det är ett stort beslut att be-

stämma sig för att söka till ett riksgymnasium och kanske också flytta

hemifrån. Lärarhögskolan i Stockholm, Högskolan i Örebro och Storu-

mans kommun är tveksamma till ett tidigarelagt ansökningsförfarande,

bl.a. mot bakgrund av att elever i åttonde klass i allmänhet har svårt att

välja studiegång och risken för felval ökar. Furuboda folkhögskola in-

stämmer i kritiken och tror att ett alternativ skulle kunna vara att eleven, i

stället för en ansökan, lämnar in en intresseanmälan under hösten. Social-

styrelsen, Sisus, och Sveriges Psykologförbund avvisar förslaget bl.a. då

funktionshindrade ungdomar har samma behov av betänketid som andra

ungdomar. Skolväsendets överklagandenämnd framhåller att frågan om

vilka utbildningar hemkommunen erbjuder ofta inte är klart förrän i bör-

jan av det år under vilket utbildningarna kommer att starta. Om förslaget

om en mycket tidig ansökningstid skulle gälla kan många rörelsehindrade

ungdomar väntas söka till Rh-anpassad gymnasieutbildning för säkerhets

skull i avvaktan på att hemkommunens erbjudande blir klart. Erfarenhe-

terna visar dessutom att det inte är ovanligt att samverkansavtal träffas

mycket sent i förhållande till när ansökningen för utbildningen går ut.

Antagning

I betänkandet föreslås att ett beslut om antagning till RGD/RGH respek-

tive den Rh-anpassade utbildningen, utöver en bedömning av om indivi-

den tillhör personkretsen, också skall baseras på en bedömning av kom-

munens tidigare och planerade insatser. Vidare föreslås att till ansökan

skall bifogas betyg, dokumentation av kommunens vidtagna åtgärder,

åtgärdsprogram samt för elever med svåra rörelsehinder en redovisning

av habiliteringsbehov.

Remissinstanserna

Remissinstanserna, däribland, SIH, Nämnden för Rh-anpassad utbild-

ning, Högskolan i Örebro, Skolledarna, Kristianstads kommun, De Han-

dikappades Riksförbund (DHR) och Hörselskadades Riksförbund (HRF)

är i huvudsak positiva till förslaget. Riksförbundet för Utvecklingsstörda

barn, ungdomar och vuxna (FUB) och Riksförbundet för rörelsehindrade

barn och ungdomar (RBU) välkomnar att vikten av åtgärdsprogram lyfts

fram och att möjligheten att se över kommunens åtaganden ökar. Sisus,

Landstinget i Västerbotten, Umeå kommun och Hörselskadades Riksför-

bund (HRF) understryker vikten av elevens rätt att själv få avgöra vad

som är ett fullgott alternativ och, påpekar att en elev som bedömts till-

höra personkretsen även i fortsättningen bör få avgöra om han eller hon

vill följa den sökta utbildningen även om antagningsnämnden finner att

hemkommunen kan erbjuda ett bra alternativ. Kalmar kommun anser att

det, med tanke på planering av intagningen är viktigt att ansökan åtföljs

av dokumentation över vidtagna åtgärder, men menar att detta inte får

ligga till grund för bedömande av behörighet. Birgittaskolan, Manil-

laskolan och Åsbackaskolan riktar kritik mot förslaget att den tänkta

nämnden, vid sidan av personkretstillhörigheten, skall bedöma kommu-

nens genomförda och planerade insatser. Bl.a. påpekas att den tänkta

nämnden får en mycket svår och onödig bedömningssituation framförallt

när det gäller planerade insatser, eftersom kommunens ambitioner inte

alltid med nödvändighet kommer att genomföras. Skolväsendets överkla-

gandenämnd anser det vara olämpligt att lägga en utredningsskyldighet

på sökanden i form av att sökanden själv till sin ansökan skall foga viss

utredning som syftar till att visa hur skolgången skulle komma att ordnas

i den vanliga gymnasieskolan. Ett viktigt skäl för nämndens uppfattning

är att det inte bör krävas att sökanden skall förebringa utredning som

talar emot hans ansökan. Om sådan utredning behövs bör den därför

göras av hemkommunen och bifogas när ansökan sänds över för

prövning av mottagande.

Uppföljning och utvärdering

Kommittén menar att en myndighet bör pekas ut som tillsammans med

skolorna får till uppgift att formulera mål för hur det statliga verksam-

hetsbidraget till utbildningen vid RGD/RGH respektive de Rh-anpassade

gymnasieskolorna skall användas samt utveckla instrument för att följa

upp och utvärdera detta. Enligt kommitténs uppfattning bör detta vara ett

ansvar för Skolverket som redan i dag administrerar utbetalningen av

bidraget.

Remissinstanserna

I stort sett samtliga remissinstanser är positiva till förslaget. Hörselska-

dades Riksförbund (HRF) och Riksförbundet för döva, hörselskadade och

språkstörda barn (DHB) anser att detta är något man efterfrågat länge

från förbundens sida. Kristianstads kommun anser att det även bör läggas

ut ett ansvar för uppföljning och utvärdering av habilitering och boende

och att detta ansvar bör läggas hos någon myndighet med erforderlig

kompetens. Statens skolverk anser att förslaget är otydligt formulerat och

att frågan är avhängig hur förslaget i slutbetänkandet, om den grundläg-

gande strukturen för statens insatser, kommer att se ut. Högskolan i Öre-

bro framhåller Stockholms universitets position vad gäller att fördela

medel och göra utvärderingar.

Finansiering

I betänkandet föreslås att regeringen ser över förordningen för vissa han-

dikappade elever (SKOLFS 1992:44) och justerar nivån i den extra er-

sättningen för elever vid RGD/RGH. De Rh-anpassade gymnasieskolorna

bör ges möjlighet att debitera elevens hemkommun den faktiska kostna-

den för assistent i skolan. Kommittén menar vidare att finansieringen av

boendet i elevhem bör ses över och att kommunernas skyldighet att ge-

nom inackorderingsbidraget ta del i finansieringen av elevernas boende

vid RGD/RGH bör kvarstå i avvaktan på kommitténs slutliga förslag av-

seende finansiering av utbildningen.

Remissinstanserna

Remissinstanserna ställer sig i huvudsak positiva till förslagen. De Han-

dikappades Riksförbund (DHR) menar att ett viktigt argument för att låta

kommunen betala den faktiska kostnaden för en assistent i skolan är att

om kommunen endast debiteras en genomsnittlig kostnad finns det eko-

nomiska incitament för att rekommendera elever med stort assistansbe-

hov att söka sig till riksgymnasium. Göteborgs stad motsätter sig dock en

reglering av finansieringsfrågorna som innebär merkostnader för anord-

nande kommun. Örebro läns landsting är tveksamt till om nivån för den

extra ersättningen bör justeras i enlighet med förslaget. Att överföra en

del av det ekonomiska ansvaret till kommunen befaras medföra att vissa

kommuner belastas orimligt tungt. Örebro kommun anser att det är en

brist att inte huvudmannaskapsfrågan och finansieringsfrågorna belyses i

detta sammanhang och någon genomgripande förändring av gällande

regler bör därmed inte genomföras innan slutbetänkandet kan behandlas.

Sammanfattning av slutbetänkandet FUNKIS funk-

tionshindrade elever i skolan (SOU 1998:66)

Utredningen om funktionshindrade elever i skolan (dir. 1995:134) har

haft till huvuduppgift att utreda hur ansvaret för utbildning och omvård-

nad för funktionshindrade elever skall fördelas mellan stat, kommun och

landsting samt vem som skall finansiera verksamheten.

Från urvalsskola till en skola för alla

Kommitténs utgångspunkt är visionen om en skola där alla barn och ung-

domar ges likvärdiga förutsättningar att utveckla kunskaper, färdigheter

och förhållningssätt som stärker deras förmåga att anpassa sig till det

moderna samhället och att delta i förändringen av detta samhälle.

Grundinställningen är, i enlighet med FN:s standardregler, att flertalet

barn och ungdomar med funktionshinder skall få sin utbildning i den

vanliga kommunala grundskolan, gymnasieskolan och särskolan. De

skall där ges det stöd som krävs för att uppnå en fullgod skolsituation.

En skola för alla innebär att skolan skall anordnas så att den är lika än-

damålsenlig för alla elever, oavsett möjligheter, förutsättningar och be-

hov. Utmärkande är flexibilitet, med den enskilde elevens

förutsättningar, behov och intressen i centrum. Det är skolans uppgift att

erbjuda varje individ en relevant undervisning och optimala

utvecklingsmöjligheter. Detta kan bäst ske i en miljö där självkänslan

och den positiva självuppfattningen är stark, dvs. i en miljö där man

upplever verklig delaktighet och gemenskap.

Med dessa utgångspunkter bör de specialpedagogiska insatserna utgå

från principerna att handikapp kan och skall minimeras genom föränd-

ringar och anpassningar av miljö och bemötande, att den enskildes behov

och situation skall bedömas i ett helhetsperspektiv samt att insatserna

skall vara icke segregerande. En professionell skola skall kunna erbjuda

möjligheter och förutsättningar för ett varierat arbetssätt och ett individu-

ellt bemötande. Alla elever skall ges förutsättningar att nå skolans mål

och ingen elev skall behöva stå utanför gemenskap och delaktighet. Det

kräver goda kunskaper om olika elevers olika behov och förutsättningar.

I enlighet med detta synsätt föreslår kommittén att formuleringen 1

kap. 2 §, andra stycket, skollagen I utbildningen skall hänsyn tas till ele-

ver med särskilda behov ersätts med I utbildningen skall hänsyn tas till

elever i behov av särskilt stöd. Den nuvarande formuleringen antyder ett

stadigvarande tillstånd hos eleven och ger intryck av att åtgärder bör sät-

tas in hos eleven, när det snarare kan vara i omgivningen som åtgärderna

skall vidtas.

Ansvaret för skola och stöd

 Kommunerna har ett helt och odelat ansvar för all skolverksamhet uti-

från de nationella mål som anges i skollag, läroplaner och kursplaner.

Kommunerna har också genom socialtjänstlagen och lagen om stöd

och service till vissa funktionshindrade (LSS) ett särskilt ansvar för

barn och ungdomar med funktionshinder.

 Landstingen har ansvar för hälso- och sjukvård. Enligt hälso- och

sjukvårdslagen innebär detta att de skall erbjuda habilitering samt att

de svarar för hjälpmedel till vissa funktionshindrade.

 Staten svarar för lagstiftning, tillsyn, uppföljning, utvärdering och

vissa utvecklingsinsatser i förhållande till både skola och hälso- och

sjukvård samt har ansvar för lärarutbildning och viss kompetensut-

veckling.

För vissa elever med funktionshinder har staten tagit ett utökat ansvar.

Detta t ex genom att staten

 är huvudman för specialskolorna,

 bidrar ekonomiskt till viss riksrekryterande gymnasieutbildning för ele-

ver med funktionshinder,

 svarar för visst stöd till kommunerna i specialpedagogiska frågor,

 svarar för produktion av läromedel för elever med vissa funktionshin-

der.

Totalt bidrar staten med knappt en miljard kronor per år specialdestinerat

till gruppen elever med funktionshinder, inkl. sjukhusundervisning. I öv-

rigt bidrar staten till skolan i första hand via det generella statsbidraget

till kommunerna.

Det är kommitténs uppfattning att de särskilda statliga medlen i högre

grad än i dag bör riktas till att erbjuda kommunerna stöd i specialpedago-

giska frågor, bl.a. i form av övergripande rådgivning, utvecklingsinsatser

och kompetensutveckling. Staten föreslås dock ges ett fortsatt åtagande

även inom de övriga verksamhetsområdena (se vidare nedan).

Den kommunala skolan

Varje lärare, oberoende av skolform, bör ha en god generell kunskap om

funktionshinder och de konsekvenser de kan få i skolsituationen, en s.k.

förförståelse. Det finns i dag ett stort behov av kompetensutveckling i

detta avseende. För att kunna möta olika behov bör arbetslaget ses som

en enhet inom vilken olika lärare kan utveckla olika kompetenser och

komplettera varandra. Även andra grupper i skolan kan ha behov av

kompetensutveckling om elever med funktionshinder, t.ex. rektorer och

elevassistenter.

Specialpedagogen är betydelsefull för elever med funktionshinder.

Kommittén beskriver en specialpedagog med flera roller med direkt

elevrelaterade insatser, konsultativt stöd till enskilda lärare och arbetslag,

stöd till skolans ledning samt med uppgift att dokumentera insatser och

erfarenheter. Kommunerna bör uppmärksamma behovet av specialpeda-

gogisk kompetens i gymnasieskolan, liksom behovet av specialpedagoger

för elever med flerfunktionshinder i särskolan.

Åtgärder för barn och ungdomar med funktionshinder behöver

planeras och följas upp, från förskolan upp i gymnasieskolan. Kommittén

föreslår därför att kravet på åtgärdsprogram skall gälla för samtliga

skolformer inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom, jämte

motsvarande fristående skolor. Åtgärdsprogrammet skall gälla elevens

hela skolsituation. Genom att eleven och elevens vårdnadshavare föresås

få möjlighet att initiera arbetet med åtgärdsprogram stärks deras

ställning, men också relationen mellan hem och skola. Kontakten mellan

skolan och elevens vårdnadshavare är särskilt betydelsefull när det gäller

elever med funktionshinder.

Kommittén understryker vikten av att det finns ett nära samarbete

mellan elevvårdspersonal och skolans pedagogiska personal. Elevvården

är organiserad på olika sätt i olika kommuner. Elever, föräldrar och sko-

lans personal bör därför ges information om elevvården och dess uppgif-

ter och organisation. För elever med medicinska funktionshinder har

skolhälsovården ett särskilt ansvar, bl.a. för information till skolans per-

sonal och kontakter mellan skola och sjukvård.

I kommunernas styrning av skolan är skolplaner, resursfördelning samt

uppföljning och utvärdering viktiga instrument, vilka bör uppmärksamma

gruppen elever i behov av särskilt stöd, t.ex. elever med funktionshinder.

Kommittén föreslår vidare att det i kommunerna skall finnas en samord-

ningsfunktion för frågor som rör elever i behov av särskilt stöd, däribland

elever med funktionshinder. Detta för att öka tillgängligheten till kom-

munens organisation för elever, föräldrar och lärare, men också för att

det skall finnas en kontaktyta för de regionala center för stöd i

specialpedagogiska frågor som föreslås i det följande.

Kommittén menar slutligen att det finns skäl att utveckla statens insat-

ser vad gäller såväl tillsyn som uppföljning och utvärdering av skolsitua-

tionen för elever med funktionshinder i skolan.

Specialskolan

Det finns fem statliga regionala specialskolor som tar emot döva och hör-

selskadade elever Birgittaskolan, Kristinaskolan, Manillaskolan, Vä-

nerskolan och Östervångsskolan. Vidare finns tre statliga riksrekryte-

rande specialskolor Ekeskolan som tar emot synskadade elever och

synskadade elever som också är döva, hörselskadade eller utvecklings-

störda, Åsbackaskolan som tar emot döva och hörselskadade elever med

utvecklingsstörning samt Hällsboskolan som dels tar emot gravt språk-

störda elever, dels döva och hörselskadade med beteendestörningar m.m.

Kommittén föreslår att specialskolan upphör som egen skolform. Detta

markerar att målen för och kraven på utbildningen är desamma som för

det offentliga skolväsendet för barn och ungdom i övrigt. Detta och

kommitténs övriga förslag medför ändringar av såväl skollag som grund-

skoleförordning och specialskoleförordning.

Döva och hörselskadade barn och ungdomar som är beroende av kom-

munikation på teckenspråk föreslås även framgent erbjudas utbildning i

en fullvärdig teckenspråkig miljö, dvs. en miljö där elever, lärare och

andra vuxna kommunicerar på teckenspråk och som omfattar ett tillräck-

ligt antal elever. Detta vid fem teckenspråkiga grundskolor samt vid Ås-

backaskolan.

För de teckenspråkiga grundskolorna föreslås ett kommunalt huvud-

mannaskap. Därmed upphör dagens regionala specialskolor att vara stat-

liga myndigheter. Relationen mellan stat och värdkommun regleras i av-

tal. Staten föreslås behålla huvudmannaskapet för Åsbackaskolan, som

trots detta föreslås upphöra som egen statlig myndighet. Verksamheten

vid de teckenspråkiga grundskolorna och Åsbackaskolan förelås som nu

finansieras dels med statligt verksamhetsstöd, dels av de kommuner som

har elever vid skolorna. Kommittén menar dock att dagens ersättning

från elevernas hemkommuner är omotiverat låg.

Kommittén föreslår att de teckenspråkiga grundskolorna skall ta emot

döva och hörselskadade elever med beteendestörning m.m. som i dag tas

emot vid Hällsboskolan. De teckenspråkiga grundskolorna skall vidare

på försök kunna ta emot döva och hörselskadade elever med lätt utveck-

lingsstörning. Undervisningen för dessa elever skall baseras på

grundsärskolans kursplaner. Kommittén är dessutom positiv till att grup-

per med hörselskadade elever som undervisas på svenska med tekniskt

stöd samlokaliseras med teckenspråkiga grupper inom den teckensprå-

kiga grundskolan. Åsbackaskolan föreslås ta över ansvaret från Ekesko-

lan för skola och resurscenter för dövblindfödda skolpliktiga elever.

I kommitténs delbetänkande (SOU 1996:167) föreslogs en antagnings-

nämnd med ansvar för antagningen till den riksrekryterande gymnasieut-

bildningen för elever med funktionshinder. Antagningsnämnden föreslås

även svara för antagningen till de teckenspråkiga grundskolorna och till

Åsbackaskolan.

Kommittén föreslår vidare att den fasta skolverksamheten vid Ekesko-

lan och Hällsboskolan avvecklas. Resurserna från skolverksamheten förs

successivt över till respektive skolas resurscenterverksamhet som stärks,

med bl.a. en utvidgad möjlighet till utrednings- och träningsbesök. För-

ändringarna bör genomföras successivt över en treårsperiod. Staten före-

slås ha kvar huvudmannaskapet för de båda verksamheterna, som upphör

att vara egna myndigheter och inordnas i den organisation för stöd i spe-

cialpedagogiska frågor som föreslås (se nedan).

Skolverket har och kommer även i fortsättningen att ha ansvar för till-

syn, uppföljning och utvärdering över utbildningen vid de föreslagna

teckenspråkiga skolorna och Åsbackaskolan. Det skiljer dem inte från

andra skolor inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom.

I dag saknas ett tillsynsansvar för boendet vid specialskolorna. Därför

föreslås att länsstyrelsernas sociala enheter och Socialstyrelsen ges till-

synsansvar över elevboendet vid de teckenspråkiga grundskolorna och

vid Åsbackaskolan.

Den riksrekryterande gymnasieutbildningen

Kommittén lade hösten 1996 ett delbetänkande (SOU 1996:167) om

gymnasieutbildningen för vissa ungdomar med funktionshinder. Här re-

dovisas därför främst vissa kvarstående frågor, i några fall justeringar av

tidigare ställningstaganden.

Det gäller bl.a. vissa ytterligare preciseringar av personkretsen för

RGD/RGH. Det tidigare förslaget justeras så att begreppet grav inte tas

med i preciseringen för de döva och hörselskadade eleverna. Förslaget

innebär vidare att elever med grav språkstörning inte skall ingå i person-

kretsen för RGD/RGH. Istället bör de regionala centren för stöd i speci-

alpedagogiska frågor samt Hällsboskolans riksresurscenter erbjuda hem-

kommunernas gymnasieskola stöd för denna elevgrupp. Örebro kommun

föreslås även framgent ta emot dövblinda ungdomar i sin gymnasieskola.

Detta bör preciseras i gymnasieförordningen.

Rättighetsinslaget i regleringen av den Rh-anpassade gymnasieutbild-

ningen föreslås tas bort. I och med gymnasiereformen är kommunerna nu

skyldiga att erbjuda alla ungdomar gymnasieutbildning. Det var inte fal-

let då den nuvarande lagstiftningen utformades.

Liksom för specialskolorna föreslås för den riksrekryterande gymna-

sieutbildningen att länsstyrelsernas sociala enheter och Socialstyrelsen

ges i uppdrag att svara för tillsynen över boendet.

Finansieringen av boende och habilitering vid den Rh-anpassade gym-

nasieutbildningen skall enligt förslaget ske via ett statligt verksamhetsbi-

drag och interkommunal ersättning från elevens hemkommun och hem-

landsting. I dag har staten hela finansieringsansvaret.

Stödorganisationen

För att ge elever med funktionshinder förutsättningar för en likvärdig

utbildning krävs många olika och samverkande insatser. Det gäller både

inom skolans ram och mellan skola och andra aktörer.

I vardagen är arbetslaget ansvarigt för det pedagogiska arbetet. Stöd till

arbetslaget ges i första hand av specialpedagoger på skolan och/eller en

kommunal stödfunktion. Statens roll blir då bl.a. att stödja kommunens

specialpedagoger genom en förändrad stödorganisation med särskild

spetskompetens.

Kommittén föreslår en organisatorisk samordning av statens insatser

för stöd till skolhuvudmännen i specialpedagogiska frågor för elever med

funktionshinder. Detta innebär att SIH:s konsulentorganisation samt de

statliga bidragen till landstingens hörselvårdskonsulenter, kunskap-

scentren för döva och hörselskadade, rörelsehindrade m.fl., resurscentren

vid dagens riksrekryterande specialskolor och Tomtebodaskolans resur-

scenter samt till datapedagogerna vid REDAH-centren samordnas i en

organisation. En styrelse med företrädare för såväl stat, kommuner som

landsting föreslås leda och samordna verksamheten, som organiseras i

fem geografiska regioner och i fyra riksresurscenter.

De regionala centren ges enligt förslaget i uppdrag att bl.a. svara för

övergripande rådgivning samt för utvecklingsinsatser och kompetensut-

veckling. Umeå, Stockholm, Örebro, Göteborg och Malmö görs till cent-

ralorter i sina respektive regioner, som föreslås få samma utformning

som dagens hörselregioner.

Även i framtiden kommer att behövas vissa riksresurser för barn och

ungdomar som har särskilt ovanliga och från pedagogiska

utgångspunkter komplicerade funktionshinder. Dessa bör enligt förslaget

lyda direkt under styrelsen.

Vid Åsbackaskolan föreslås två riksresurscenter. För det första föreslås

att Åsbackaskolan även framgent skall ha ett center för döva och hörsel-

skadade barn och ungdomar med utvecklingsstörning. Vidare skall Ås-

backaskolan enligt förslaget ges i uppdrag att bygga upp ett riksresur-

scenter för dövblindfödda barn och ungdomar. Det innebär att detta an-

svar överförs från Ekeskolan till Åsbackaskolan.

Den förändrade profil som föreslagits för Hällsboskolan respektive

Ekeskolan innebär att centren för elever med grav språkstörning respek-

tive elever med synskada och ytterligare funktionshinder ges ökad bety-

delse för stöd till elever och kommuner. Detta bl.a. genom en utvidgad

möjlighet till utrednings- och träningsbesök för elever med särskilt om-

fattande problematik samt i vissa fall korttidsbesök. Eleverna skall vara

inskrivna i sin hemkommuns skola och insatserna ingå som en planerad

del av elevens åtgärdsprogram. Kommittén föreslår vidare att Ekeskolans

och Tomtebodaskolans resurscenter samordnas i ett riksresurscenter un-

der den föreslagna styrelsen.

Kommittén föreslår en översyn av sjukhusundervisningen. Detta bl.a.

mot bakgrund att allt färre elever tillbringar lång tid på sjukhus.

Även om kommitténs uppdrag i första hand är att utreda stödet i speci-

alpedagogiska frågor finns det skäl att uppmärksamma habiliteringen för

barn och ungdom. Både utredning och habilitering kan utgöra viktiga

förutsättningar för framgångsrika specialpedagogiska insatser. Kommit-

tén menar att det finns skäl att överväga en översyn av habiliteringen för

barn och ungdom.

Lärarutbildning och lärarfortbildning

Det finns behov av en ökad specialpedagogisk kompetens i den svenska

skolan. För att bygga upp denna krävs en stor flexibilitet i utbildningsut-

budet.

Kommittén föreslår att Lärarutbildningskommittén i sitt arbete beaktar

 behovet av ett ökat inslag av specialpedagogik i den grundläggande

lärarutbildningen,

 behovet av specialpedagoger i gymnasieskolan,

 behovet av en särskild lärarutbildning för att undervisa på

grundsärskolan, med kompetens för såväl grundskola som grundsärskola,

 möjligheterna att permanenta den teckenspråkiga inriktningen inom

grundutbildningen, för lärare som skall undervisa vid den teckenspråkiga

grundskolan,

 att frågor som rör elever med funktionshinder i skolan bör ges utrymme

i rektorsutbildningen och i den aviserade skolledarutbildningen.

Det är viktigt att kommunerna prioriterar området elever med funktions-

hinder i sin kompetensutveckling för skolan. För att stödja detta föreslås

att Skolverket inom de medel verket disponerar nu prioriterar en generell

kompetensutveckling avseende förförståelse om elever med funktions-

hinder.

Läromedel

Brist på lämpliga läromedel får inte utgöra ett hinder för barn och ung-

domar med funktionshinder att genomgå utbildning på lika villkor som

andra elever. Kommittén föreslår därför att det även framgent skall vara

ett statligt åtagande att se till att elever med funktionshinder, som är be-

roende av särskilt utvecklade eller anpassade läromedel, ges tillgång till

sådana läromedel. Åtagandet skall omfatta elever med funktionshinder

inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom jämte elever i

motsvarande fristående skolor.

Motivet för ett fortsatt statligt åtagande är att det krävs offentligt stöd i

någon form för att viss läromedelsproduktion för små grupper elever med

funktionshinder överhuvudtaget skall komma till stånd. Kommittén me-

nar dock att detta åtagande i högre grad än i dag skall stimulera produk-

tion på den fria läromedelsmarknaden.

Uppdraget skall vara att utveckla och vidmakthålla en strategi för lä-

romedelsförsörjning för elever med funktionshinder, inventera behov av

och stimulera produktion av bristläromedel, informera, initiera forskning

och utvecklingsinsatser m.m., förmedla aktuell kunskap, följa och om-

sätta utvecklingen inom informationsteknologin samt svara för viss fram-

ställning, mångfaldigande och försäljning.

Statens engagemang för läromedelsfrågor föreslås även framgent orga-

niseras i myndighetsform. Den föreslagna styrelsen för stöd i specialpe-

dagogiska frågor föreslås få ansvar att leda även denna verksamhet.

Kommitténs förslag innebär att SIH:s och Skolverkets nuvarande an-

svar för frågor som rör läromedel för elever med funktionshinder och

elever med dyslexi samordnas under styrelsen.

Kommittén föreslår en bred översyn av statens hela engagemang vad

gäller läromedel, studiematerial och studielitteratur. Därvid bör särskilt

beaktas behoven för barn i förskolan liksom behoven för studerande med

funktionshinder i olika former av vuxenutbildning, eftergymnasial ut-

bildning, universitet och högskola.

Slutligen föreslår kommittén att upphovsrättslagen snarast ses över,

bl.a. för att kunna anpassa läromedel i ny teknik för funktionshindrade.

En sådan översyn bör leda till att talböcker för synskadade kan framstäl-

las även om ett läromedel getts ut som kassettbok.

Genomförande

Kommitténs förslag innebär förändringar för såväl kommuner, landsting

som stat. Framför allt innebär förslagen stora förändringar för enskilda

verksamheter som dagens specialskolor, för berörda myndigheter samt

andra organ inom dagens organisation för stöd i specialpedagogiska frå-

gor. Att genomföra genomgripande förändringar av denna typ kräver en

planmässig process.

Det är viktigt att kompetensuppbyggnaden i kommunerna kommer till

stånd så snart som möjligt. En första åtgärd bör därför vara att Skolverket

nu prioriterar en generell kompetensutveckling avseende förförståelse om

elever med funktionshinder. De regionala centren i specialpedagogiska

frågor får också en viktig roll för att stödja kommunerna i sin utveckling.

Etablerandet av dessa bör därför ges hög prioritet och genomföras tidigt i

det samlade förändringsarbetet.

De förändringar som föreslagits för dagens specialskolor och resurs-

center bör också initieras så snart som möjligt. Förändringarna kommer

dock att ta varierande lång tid. Den omorientering av verksamheten som

föreslagits för Ekeskolan och Hällsboskolan måste genomföras succes-

sivt. Det går elever vid skolorna i dag som i många fall förväntat sig få

hela sin skolgång vid skolorna. De äldre eleverna bör ges möjlighet att

slutföra sina studier vid skolorna. För andra finns skäl att erbjuda elever-

nas hemkommuner specialpedagogiskt stöd att bygga upp en fullgod

skolsituation hemma. Uppdraget att bygga upp ett nytt riksresurscenter

för dövblindfödda vid Åsbackaskolan kräver att ny kompetens byggs upp

vid skolan. Inför etablerandet av de teckenspråkiga grundskolorna måste

avtal mellan staten och de presumtiva värdkommunerna utarbetas och

överenskommas mellan parterna.

En viktig uppgift i samband med större organisationsförändringar är att

förankra intentionerna bakom förändringarna. I det här fallet handlar det

bl.a. om att informera om kommunernas ansvar samt den statliga stöd-

organisationens förändrade uppdrag.

För att genomföra förändringsarbetet krävs en organisationskommitté.

Kommittén bedömer att hela förändringsarbetet kräver minst tre år. Or-

ganisationskommitténs uppgifter bör dock kunna avslutas tidigare genom

att ansvaret för förändringsarbetet successivt kan överlåtas till den före-

slagna styrelsen.

Förteckning över remissinstanserna samt en samman-

ställning av remissyttrandena över betänkandet

FUNKIS funktionshindrade elever i skolan (SOU

1998:66)

Remissinstanser

Remissyttranden har inkommit från Kammarrätten i Göteborg, Socialsty-

relsen, Handikappombudsmannen (HO), Barnombudsmannen (BO),

Hjälpmedelsinsitutet, Statens institut för särskilt utbildningsstöd

(SISUS), Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV), Statens skolverk,

Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH), Skolväsendets över-

klagandenämnd, Nämnden för Rh-anpassad utbildning, Folkbildningsrå-

det, Tal- och punktskriftsbiblioteket (TPB), Göteborgs universitet, Lin-

köpings universitet, Lärarhögskolan i Malmö, Lärarhögskolan i Stock-

holm, Umeå universitet, Högskolan i Örebro, Birgittaskolan, Ekeskolan,

Hällsboskolan, Kristinaskolan, Manillaskolan, Vänerskolan, Åsback-

askolan, Östervångskolan, Tomtebodaskolans resurscenter (TRC),

Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Göteborgs- och

Bohus läns landsting, Gävleborgs läns landsting, Kristianstads läns

landsting, Stockholms läns landsting, Örebro läns landsting, Värmlands

läns landsting, Västerbottens läns landsting, Bjurholms, Bodens, Bräcke,

Fagersta, Filipstads, Göteborgs stad, Gällivare, Härnösand, Kristianstads,

Köpings, Lindesbergs, Ljusdals, Lunds, Malmö stad,[REDACTED_EFTERNAMN], Norrköpings,

Nybro, Nyköpings, Piteå, Sigtuna, Sollentuna, Stockholms stad, Tierps,

Timrå, Tranås, Trelleborgs, Trollhättans, Töreboda, Umeå, Uppsala,

Vallentuna, Vänersborgs, Västerås stad, Växjö, Ängelholms, Örebro och

Österåkers kommuner, Föreningen Svenska Läromedelsproducenter

(FSL), Stiftelsen Bräcke Diakonigård, Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Tjänstemännens centralorganisation

(TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska

Arbetsgivareföreningen (SAF), Adolfsbergsskolans kunskapscentrum,

Folke Bernadottehemmets kunskapscentrum, Kunskapscentrum Syd,

Hörselvårdskonsulenternas förening, De Handikappades Riksförbund

(DHR), Sveriges Dövas Riksförbund (SDR), Sveriges Dövas

Ungdomsförbund (SDU) Hörselskadades Riksförbund (HRF), Unga

hörselskadade (UH), Riksförbundet för döva, hörselskadade och

språkstörda barn (DHB), Synskadades Riksförbund (SRF), Föreningen

Sveriges Dövblinda, Riksförbundet för Utvecklingsstörda Barn,

Ungdomar och Vuxna (FUB), Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn

och Ungdomar (RBU), Riksföreningen Autism, Afasiförbundet i Sverige,

Handikappförbundens samarbetsorgan (HSO), Svenska Förbundet för

Specialpedagogik (SFSP), Förbundet mot läs- och skrivsvårigheter

(FMLS).

Dessutom har yttranden inkommit från Länsstyrelsen i Stockholms län,

Ekeskolans föräldraförening, Umeå specialpedagogiska centrum, Astma

och Allergiförbundet, Synskadades Riksförbund i Örebro län, Hagabergs

folkhögskola, Föreningen Vi-S, Södermalms PBU-mottagning Stock-

holms läns landsting, Språkförskolan i Sollentuna, Specialfastigheter

Linköping, Maria Koolen Hellmin, Barnplantorna Riksförbundet för

barn med CI, Resurscenter Mo Gård AB, Förbundet Unga rörelsehind-

rade, Föräldrar till teckenspråksberoende, gravt språkstörda elever vid

Hällsboskolan, Strängnäs stiftsstyrelse, Gnesta kommun, Sveriges Sjuk-

huslärarförening Läckeby, Föreningen för synrehabilitering (FFS),[REDACTED_EFTERNAMN]

Warnfalk, Föreningen för döva, hörselskadade och språkstörda barn vid

Hällsboskolan i Sigtuna, Peo och Rose-Marie[REDACTED_EFTERNAMN], Birgitta Heim-

dahl m.fl., Döva, hörselskadade och språkstörda barn i Västra Sverige,

Landstingsverksamheten vid Folke Bernadottehemmet i Uppsala, Aka-

demiska Barnsjukhuset i Uppsala, Personal på Östevångsskolan, Personal

på Adolfsbergsskolan, Riksorganisationen Unga Synskadade, Kalmar

kommun, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Personal vid Kramfors

Särskola, Föreningen för hörselskadade och döva barn med familjer Hä-

gersten, Kommunförbundet Stockholms Län, Rädda Barnen, Svenska

Diabetesförbundet, Neuroknuten Stockholm, Läromedelsförfattarnas Fö-

rening, Riksförbundet Hem och Skola, Huddinge Sjukhus Foniatriska

kliniken, Brunnsviks Läs- och Skrivpedagogiska Centrum, Hörselskada-

des förening i Stockholm, Svenska Dyslexistiftelsen, Arbetsgruppen för

handikappfrågor Sveriges Krisna Råd, Hälso- och sjukvårdskommittén

Västra Götaland, Svenska Dyslexiföreningen, Pingstförsamlingarnas

Handikappverksamhet, Legitimerade Sjukgymnasters Riksförbund.

Allmänna synpunkter

Flertalet instanser, däribland Handikappombudsmannen, Statens skolverk

och Landstingsförbundet stödjer kommitténs grundläggande resonemang

om en utveckling mot en skola som i högre grad svarar mot målen om en

likvärdig skola för alla, byggd på delaktighet och gemenskap. Statens

institut för handikappfrågor i skolan (SIH) och Folkbildningsrådet anser

att denna ambition är helt riktig och pekar på att utgångspunkten i den

svenska handikappolitiken är uppfattningen om alla människors lika

värde och lika rätt men att så inte är fallet i dag vilket innebär att sam-

hället måste se över de nuvarande hindren och vidta kraftfulla åtgärder.

Lärarhögskolan i Stockholm anser att en skola för alla är en skola där alla

elever får möjlighet att utvecklas optimalt, snarare än en skola där alla

elever ges förutsättningar att nå skolans mål. För att uppnå detta krävs ett

samarbetsperspektiv som man anser försummat i utredningen. Enligt

TCO omfattar en skola för alla ett skolsystem för alla och inte en skol-

form för alla. Målet att alla elever ska få utvecklas efter sina förutsätt-

ningar i gemenskap med andra bör vara överordnat de organisatoriska

målen.

Remissinstanserna

Även om i princip alla remissinstanser delar den grundsyn som finns i

betänkandet kritiseras utredningen av bl.a. Handikappombudsmannen

(HO) för att inte i tillräcklig utsträckning innehålla behovsanalyser och

kostnadsmässiga konsekvenser av förslagen. HO får medhåll av bland

annat Riksrevisionsverket som menar att kommittén gjort halt så tidigt att

det är svårt att överblicka konsekvenserna av principförslagen. Statens

institut för handikappfrågor i skola (SIH) och Handikappförbundens

samarbetsorgan (HSO) anser det synnerligen otillfredsställande att kom-

mittén inte analyserat eller bedömt undervisningsituationen för elever i

särskolan. Göteborgs stad delar kommitténs utgångspunkter för arbetet

men menar att förslagen i utredningen inte förändrar skolsituationen för

särskoleeleverna. Handikappförbundens Samarbetsorgan (HSO) påtalar

att det finns flera grupper av funktionshindrade som kommittén inte be-

rört, bl.a. de med medicinska funktionshinder. Göteborgs Universitet kri-

tiserar utredningen för att ha ett alltför snävt individperspektiv och menar

att kommittén borde ha problematiserat begreppen funktionshinder och

handikapp i ett skol/undervisningskontextuellt perspektiv.

Elever i behov av särskilt stöd

Kommittén föreslår att begreppet elever med särskilda behov byts ut till

elever i behov av särskilt stöd i 1 kap. 2 § skollagen. Förslaget motiveras

med behovet av en fokusförskjutning från att se eleven som problembä-

rare.

Remissinstanserna

Med ett fåtal undantag är remissinstanserna positivt inställda till utred-

ningens förslag. Skolverket anser att FN:s miljörelaterade handikappbe-

grepp och standardregler bör leda till en förändring av skrivningen i

skollagen så att fokus riktas från eleven till skolan och skolans åtgärder.

Statens institut för handikappfrågor i skolan (SIH) tillstyrker förslaget

och menar att en sådan förändring bör kunna innebära bättre förutsätt-

ningar för ett realiserande i alla kommuner av de tre principer som är

vägledande för SIH:s hela verksamhet. Bohuslandstinget anser föränd-

ringen i skollagen till ordalydelsen om elever i behov av särskilt stöd är

en viktig markering för att komma bort från en statisk och alltför elevin-

riktad syn. Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas Ung-

domsförbund (SDU) stödjer förslaget då man anser att ords värderingar

har stor betydelse som attitydpåverkare. Den nuvarande formuleringen

antyder ett stadigvarande tillstånd hos eleven. Därför sätts åtgärder in hos

eleven fastän det egentligen ska vidtas åtgärder i omgivningen. Lärar-

högskolan i Stockholm är positiv till förslaget men anser att det är viktigt

att poängtera att elever i behov av särskilt stöd inte kan karaktäriseras

som en speciell grupp. Handikappombudsmannen tillstyrker visserligen

förslaget men anser inte att någon större vikt bör läggas vid denna for-

muleringsändring eftersom den inte i sig avhjälper de problem som möter

funktionshindrade elever i behov av särskilt stöd i skola. Hörselskadades

Riksförbund förordar en översyn av skollagen då man har svårt att se att

den föreslagna ändringen har någon betydelse för hörselskadade elever

eller elever med funktionshinder i stort. Om lagen skall stödja deras elev-

grupp borde redan i inledningen av 2 § framhållas elever med funktions-

hinder, vilket är en synpunkt som delas av bl.a. Handikappombudsman-

nen. Unga hörselskadade anser att den föreslagna ändringen inte säger

något om graden av hänsyn och vill i stället föreslå skrivningen: I ut-

bildningen måste åtgärder vidtas för elever med funktionshinder . Riks-

förbundet Hem och Skola anser att förändringen är en markering utan

reell innebörd och menar att det är andra insatser och åtgärder som kan

komma till rätta med de problem som dessa elever möter i skolan. Väl

fungerande tillsyn, uppföljning och utvärdering av såväl från statlig och

kommunal nivå har sannolikt bättre effekt. Lärarnas riksförbund (SACO)

avvisar förslaget eftersom det faktum kvarstår att elever på t.ex. den Rh-

anpassade gymnasieutbildningen har en stadigvarande medicinsk diagnos

vilket innebär att de har särskilda behov under hela sin skolgång. Sådana

ytliga förändringar av inarbetade och accepterade begrepp förvirrar mer

än de förtydligar och tjänar inget praktiskt eller etiskt syfte.

Den kommunala skolan

I kapitlet 5 som huvudsakligen innehåller förslag och bedömningar som

rör den kommunala skolan framhålls bl.a. vikten av att alla lärare har en

god generell kunskap om funktionshinder, en s.k. förförståelse. Vidare

understryks behovet av specialpedagogisk kompetens i gymnasieskolan

och specialpedagogens roll nu och i framtiden. Vidare förslås att kravet

på åtgärdsprogram skall gälla för samtliga skolformer inom det offent-

liga skolväsendet för barn och ungdom jämte motsvarande fristående

skolor. Dessutom förslås att det i kommunerna skall finnas en samord-

ningsfunktion för frågor som rör elever i behov av särskilt stöd, däri-

bland elever med funktionshinder.

Remissinstanserna

Övervägande delen av instanserna stödjer kommitténs uppfattningar och

förslag. Behovet av kompetensutveckling av lärare är en bedömning som

får särskilt stort genomslag bland remissinstanserna. Förslaget om åt-

gärdsprogram i alla skolformer är också något som tas mycket positivt

emot. Skolverket menar dock att begreppsfloran är stor och att åt-

gärdsprogram och motsvarande dokument skulle kunna kallas handlings-

program. Verket anser också att skolan bör förbehållas rätten att initiera

åtgärdsprogram. Svenska Kommunförbundet instämmer i princip i försla-

get men menar förslaget kan leda till tolkningssvårigheter och onödiga

tvister.

Remissinstanserna är överlag positiva till den föreslagna samord-

ningsfunktionen. Skolverket menar dock att det är kommunen själv som

avgör hur deras organisation skall se ut. Göteborgs Universitet är kritiska

och menar att en sådan funktion kan leda till skolan lämnar över ansvaret

till utomstående enheter. Göteborgs stad anser att en samordningsfunk-

tion kan vara värdefull då mängder av olika samarbetspartners kring ele-

ver kan i sig utgöra en stor svårighet i arbetet. Nybro kommun stöder för-

slaget med en samordningsfunktion men ser en fara i att andra personers

engagemang minskar då det blir samordnarens angelägenhet att kämpa

för dessa elevers rätt. Tranås kommun är tveksam till en samordnings-

funktion med kommunövergripande ansvar.

Vad gäller frågan om lärarnas kunskap om funktionshinder får kom-

mitténs bedömning ett starkt genomslag. Handikappombudsmannen

(HO) delar kommitténs uppfattning och pekar på att man har föreslagit

för regeringen att särskilda stimulansmedel ska tillsättas för

kompetensutveckling och fortbildning av lärare vad gäller grundläggande

kunskaper om funktionsnedsättningar och åtgärdsprogram. SIH

understryker att lärarnas kompetens ofta inte är tillräcklig i dag, vilket

måste få konsekvenser för både grundutbildningen och

kompetensutvecklingen av lärare. En viktig förutsättning för att eleverna

ska få en fullgod utbildning är dock att lärarna och kommunerna har

tillgång till sådan spetskompetens som statliga konsulenter i dag har.

Malmö högskola anser det som självklart att varje lärare ska ha en god

förförståelse när det gäller elever med funktionshinder men att så inte är

fallet i dag. Umeå universitet vill att alla lärare bör ha en generell

kunskap om funktionshinder understryka att lärarutbildningarnas

allmänna karaktär är att förbereda för pedagogisk yrkesverksamhet och

att ingen lärarutbildning kan åstadkomma en helt färdigutbildad lärare på

alla områden. Staten måste därför som huvudman ta ansvar för att ge

lärarna fort- och vidareutbildningsmöjligheter inom det

specialpedagogiska området. Bohuslandstinget instämmer i kommitténs

påpekande om vikten av god generell kunskap hos alla lärare om

funktionshinder och de konsekvenser de kan få i skolsituationen, men

anser det också angeläget att ifrågasätta hur realistiskt detta är.

Specialpedagogen nu och i framtiden

Kommittén beskriver en specialpedagog med flera roller och understry-

ker behovet av specialpedagogisk kompetens i gymnasieskolan samt vik-

ten av att kommunerna uppmärksammar behovet av specialpedagoger

för elever med flerfunktionshinder inom särskolan.

Remissinstanserna

Handikappombudsmannen (HO) anser i likhet med kommittén att varje

skola ska ha tillgång till specialpedagogisk kompetens. SIH menar att

lärarna i de teckenspråkiga grundskolorna måste få en utbildningskomp-

lettering med avseende på elever med flerfunktionshinder. Göteborgs

universitet stöder kommitténs ställningstagande vad avser kommunernas

ansvar för att uppmärksamma behovet av specialpedagoger samt att spe-

cialpedagogens utbildning bör leda till utvidgade arbetsuppgifter. Den

specialpedagogiska roll som kommittén beskriver överensstämmer med

det uppdrag som getts den specialpedagogiska påbyggnadsutbildningen.

Umeå universitet är övertygade om att specialpedagogen kan tillföra be-

tydelsefull kompetens och ge stöd till rektor och den övriga skolled-

ningen. Samtidigt vill man understryka vikten av att tillföra gymnasie-

skolan specialpedagogisk kompetens. Detta stöds av Bohuslandstinget

som menar att en specialpedagog med flera roller kräver stöd och olika

former av kompetensutveckling. Hällsboskolan vill trycka på att det i den

kommunala skolan ska finnas en utvecklingsplan för att tillgodose kom-

munens behov av specialpedagoger som både ska vara teoretiker och

praktiker och finnas i klassrummet. Specialpedagogens närvaro kan på

intet sätt ersättas av att denne intar en huvudsakligen konsultativ roll.

Landstinget i Värmland är tveksamt till att specialpedagogen förutsätts

kunna vara konsult inom handikappområdet och tror att det är svårt att

kombinera specifika kunskaper med flera kunskaper om flera funktions-

hinder inom en och samma tjänst. Landstinget välkomnar att gymnasie-

skolans behov av specialpedagog uppmärksammas.

Specialskolan som särskild skolform

Kommittén föreslår att specialskolan tas bort som egen skolform. I skol-

lagen föreslås regleras de nödvändiga särbestämmelser som krävs för att

tillförsäkra döva och hörselskadade elever, som är beroende av tecken-

språk, utbildning i en teckenspråkig miljö. Kommittén föreslår också att

benämningen teckenspråkig grundskola används i lagstiftningen.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser har inget att invända mot att specialskolan tas

bort som egen skolform. Förslaget kommenteras av ett tjugotal remissin-

stanser. Cirka hälften är positiva däribland Skolverket, Handikappom-

budsmannen (HO), Vänerskolan, Bohuslandstinget, Gällivare kommun,

Malmö kommun, Vänersborgs kommun och Stockholms stad. Stockholms

stad anser av samma skäl att särskolan bör tas bort som särskild skol-

form. HO anser dock att rättigheterna för dessa elever i så fall måste stär-

kas och att det statliga stödet till kommunerna måste vara välfungerande.

Skolverket anser att förslaget är logiskt och bör kunna fungera bra under

förutsättning om realistisk ersättning till värdkommunerna. Riksförbundet

för rörelsehindrade barn och ungdomar (RBU) framhåller behovet av

särbestämmelser i skollagen om skolformen tas bort. TCO är tveksamt

och menar att en skola för alla inte nödvändigtvis innebär en skolform för

alla. Några är helt negativa, däribland Sveriges Psykologförbund som

anser att det tvärtom finns starka skäl att behålla skolformen, bl.a. när det

gäller att inte splittra upp den speciella kompetens som byggts upp på

dessa skolor. Åsbackaskolan framhåller att skolformen kan ändras och

behandlas oberoende av huvudmannaskapet. Skolväsendets överklagan-

denämnd ägnar hela sitt yttrande åt skolformsfrågan och menar att det

krävs omfattande rättsliga överväganden och många frågor som måste

lösas innan skolformen kan tas bort. Nämnden pekar bl.a. på det förhål-

lande att specialskolan på ett tydligare sätt garanterar eleven undervis-

ning som är anpassad till elevens funktionshinder jämfört med bestäm-

melserna för grundskolan.

Flera av remissinstanserna, bl.a. Göteborgs universitet, Lärarhögsko-

lan i Stockholm framhåller vikten av särbestämmelser i skollagen. SIH

framhåller att teckenspråket inte bara är ett kommunikationsalternativ,

utan också en del av de dövas kultur. Hörselskadades Riksförbund (HRF)

och Unga hörselskadade ogillar benämningen beroende av teckenspråk

och vill i stället ha behov av teckenspråk . Sveriges Psykologförbund

undrar vem som skall avgöra om en elev är teckenspråksberoende och

anser att begreppets innebörd behöver klargöras. Riksförbundet för döva,

hörselskadade och språkstörda barn (DHB) framhåller den grupp gravt

språkstörda elever som är beroende av teckenspråk för sin kommunika-

tion.

Handikappombudsmannen (HO), Skolverket och SIH tillstyrker försla-

get att benämningen teckenspråkig grundskola används i lagstiftningen.

Högskolan i Örebro är tveksam och föreslår istället tvåspråkig grund-

skola för döva och hörselskadade eller grundskola för döva och hörsel-

skadade. Kristinaskolan och Manillaskolan föreslår namnet teckensprå-

kig grundskola för döva och hörselskadade. Sveriges Psykologförbund

ställer sig frågande till vad vinsten skulle bli med att kalla regionskolorna

för grundskolor. Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas

Ungdomsförbund (SDU) är tveksamma till namnförslaget och anser att

regional teckenspråkig skola för döva och hörselskadade elever är ett

bättre namn.

Verksamheten vid de regionala skolorna

Kommittén föreslår att döva och hörselskadade barn och ungdomar som

är beroende av teckenspråk för sin kommunikation även framgent skall

erbjudas utbildning vid skolor med en fullvärdig teckenspråkig miljö, där

elever, lärare och andra vuxna kommunicerar på teckenspråk och som

omfattar ett tillräckligt antal elever. Kommittén föreslår att kompetensen

inte splittras på fler enheter än fem. En samlokalisering av svensksprå-

kiga grupper med tekniskt stöd har fördelar. Kommittén föreslår vidare

en försöksverksamhet genom vilken de teckenspråkiga grundskolorna ges

möjlighet att erbjuda elever med lätt utvecklingsstörning undervisning

enligt särskolans kursplaner. De teckenspråkiga grundskolorna skall ta

över ansvaret för döva elever med beteendestörningar som i dag ligger

på Hällsboskolan.

Remissinstanerna

Östervångsskolan menar att kommittén inte definierat begreppet

 teckenspråkig miljö och att endast 30 % av lärarna vid skolan kan sä-

gas behärska teckenspråket till fullo. Sveriges Psykologförbund och

Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB) hål-

ler med och menar att ingen specialskola i dag kan erbjuda någon sådan.

Birgittaskolan saknar förslag om hur en teckenspråkig miljö ska kunna

utvecklas.

Antalet skolor

Västerårs stad, Manillaskolan, Riksförbundet för döva, hörselskadade

och språkstörda barn (DHB), Föreningen Sveriges Dövblinda (FSDB)

Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas ungdomsförbund

(SDU)anser att det är viktigt att det fortsättningsvis finns endast fem

skolor. Vänerskolan känner besvikelse över att kommittén inte tagit ställ-

ning för just Vänerskolan. Göteborgs stad anser att utredningen bedömt

elevunderlaget felaktigt och hävdar att det finns underlag för två skolor i

den Västra regionen. Trollhättans kommun anser att Vänerskolan måste

få vara kvar.

Samlokalisering av svenskspråkiga grupper

Högskolan i Örebro, Hörselvårdskonsulenternas förening, Hörselskada-

des Riksförbund (HRF) och Unga hörselskadade är positiva till förslaget.

Sveriges Psykologförbund anser att förslaget är rimligt men att frågan

behöver ytterligare belysning för att resultatet skall gagna både döva och

hörselskadade elever. Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges

Dövas Ungdomsförbund (SDU) är oroliga för den teckenspråkiga miljön

som inte får äventyras. Denna åsikt delas av Östervångsskolan som anser

att kommittén inte tillräckligt belyst nackdelarna med att låta hörselska-

dade bilda egna klasser på de teckenspråkiga grundskolorna. Lunds kom-

mun anser att det är en stor fara att blanda döva och hörselskadade vilket

påverkar den teckenspråkiga miljön negativt. Manillaskolan anser att

samverkan med Alviksskolan fungerar utmärkt och kan utvecklas. Verk-

samhetsansvariga inom förskole- och skolverksamhet för hörselskadade

och döva i Östra regionen anser att hörselklasserna från Alviksskolan

och den teckenspråkiga grundskolan, Manillaskolan, förläggs i

anslutning till varandra, bl.a. eftersom alla elever får möjlighet till en

växande teckenspråkig kamratkrets.

Försöksverksamhet för elever med lätt utvecklingsstörning

Förslaget tillstyrks av bl.a. Lunds kommun, Örebro kommun, Landstinget

i Värmland, Åsbackaskolan, Sveriges Dövas Riksförbund (SDR),

Sveriges Dövas Ungdomsförbund (SDU), Riksförbundet för döva,

hörselskadade och språkstörda barn, Föreningen Sveriges Dövblinda

(FSDB) och samtliga regionala specialskolor utom Kristinaskolan som

är tveksam. Skolorna framhåller dock att det behöver tillföras resurser

och kompetens och saknar en analys av det medföljande

utbildningsbehovet. Åsbackaskolan anser dock att utredningen gör alltför

optimistiska bedömningar när det gäller antalet elever. De allra flesta av

Åsbackskolans elever är på träningsskolenivå och det är knappast troligt

att det fåtal av skolans elever som i en framtid skulle gå på

teckenspråkiga grundskolor motsvarar kostnaden för dövblindfödda och

ett ökat antal elever med autism. Ökningen av Åsbackaskolans elevantal

beror på en ökning av antalet elever på tidigare utvecklingsnivåer. SIH

anser att skolorna bör vara tillgängliga för elever med

utvecklingsstörning utan att ha någon försöksverksamhet först.

Göteborgs universitet avstyrker förslaget. Riksförbundet för ut-

vecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna (FUB) anser att den före-

slagna gränsdragningen för elever med lätt utvecklingsstörning är olyck-

lig. En möjlig integrering får inte bli en prestigefylld nivåfråga. Någon

nivågräns behövs ej och inte heller någon försöksverksamhet.

Döva elever med beteendestörning

Förslaget att de teckenspråkiga grundskolorna skall ta emot den elev-

grupp döva och hörselskadade elever med beteendestörning som i dag

tillhör Hällsboskolans personkrets tillstyrks av bl.a. Birgittaskolan och

Örebro kommun som dock anser att skolorna måste tillföras motsvarande

resurser och kompetens. Kristinaskolan är dock tveksamma eftersom

dessa elever kräver motsvarande kompetens som finns på Hällsboskolan i

dag. Manillaskolan anser att den kompetens som finns vid Hällsboskolan

bör byggas upp vid Manillaskolan dit också ett skoldaghem bör förläg-

gas. Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB)

anser att de beteendestörda från Hällsboskolan bör föras till en regi-

onskola. Vänerskolan och Sveriges Psykologförbund anser att frågan bör

utredas ytterligare innan slutlig ställning tas till förslaget. Enligt Öster-

vångskolan är dövlärare med specialkompetens att ta hand om döva med

beteendestörningar en bristvara varför särskilda utbildningsinsatser

krävs. LO tycker inte att förslaget är bra eftersom dessa elever inte passar

in på regionskolorna och den kompetens som byggts upp på

Hällsboskolan måste istället värnas och ges stöd och resurser.

Verksamheten vid de riksrekryterande skolorna

Kommittén föreslår att den fasta skolverksamheten vid Ekeskolan och

Hällsboskolan avvecklas till förmån för en stärkt

resurscenterverksamhet. Kommittén föreslår att Åsbackaskolan tar över

ansvaret från Ekeskolan för skolverksamhet för dövblindfödda elever.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser, däribland Skolverket och Handikappombuds-

mannen (HO) har inget att invända mot förslaget. HO anser att Ekeskolan

bör avvecklas på samma sätt som de gamla vårdhemmen avvecklats. För-

slaget rörande Hällsboskolan stöds av bl.a. Göteborgs universitet. SIH

tillstyrker förslaget rörande Ekeskolan men anser samtidigt att den speci-

ella gymnasiesärskoleverksamheten inte bör avvecklas förrän fullgoda

alternativ presenteras. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn, ungdo-

mar och vuxna (FUB) tillstyrker förslaget rörande Ekeskolan men vill

med kraft understryka kommunernas ansvar för denna grupp. Skolväsen-

dets överklagandenämnd pekar samtidigt på det faktum att eleverna i

specialskolan har just på grund av sitt funktionshinder och de extra krav

som de ställer på dem fått rätten till en tioårig skolgång. Denna rätt bör,

enligt nämnden inte tas ifrån dem. Bohuslandstinget framhåller det an-

gelägna i att resurscenterverksamheten vid Eke- och Hällsboskolan ges

utökade möjligheter till utrednings- och träningsbesök. Förslaget avvisas

av bl.a. Birgittaskolan, Rädda barnen, Örebro läns landsting, Örebro

kommun, Lindesbergs kommun, Norrköpings kommun och Trolhättans

kommun. Vänerskolan är mycket tveksam till förslagen. Sveriges Psyko-

logförbund, Synskadades Riksförbund (SRF) och Riksförbundet för döva,

hörselskadade och språkstörda barn (DHB) anser inte att förslagen ana-

lyserats i tillräckligt hög utsträckning. Malmö kommun hyser oro för

möjligheten att hålla fortsatt hög kompetens om ingen undervisning före-

kommer. Lärarnas Riksförbund (LR) kan inte se några förnuftiga skäl till

förslaget. Den språkstörda gruppen är relativt nyupptäckt och kompetens

utvecklas fortfarande vilket är en åsikt som delas av Svenska Logoped-

förbundet. SACO anser att lösningen inte är att ge kommunerna allt fler

åtaganden. Istället bör föräldrarna och skolorna ges makten och friheten

att finna bra lösningar. Vidare anser man det vara bakvänt att börja re-

formeringen med att lägga ned befintliga skolor i statlig regi. Snarare

borde de ges möjlighet att fungera med annan huvudman. LO anser att

förslaget är mycket olyckligt med tanke på målgruppernas mycket stora

behov av anpassad undervisning. Hällsboskolan motsätter sig förslaget

om en avveckling av den fasta skoldelen och pekar på fördelarna av att

hålla ihop resurscenter och skola. Man anser även att utredningen dragit

fel slutsats när den kommer fram till att den fasta skoldelen skall av-

vecklas p.g.a. att elevgruppen med grav språkstörning är stor, vilket en-

ligt Hällsboskolan inte är skäl till att avveckla den för barn med mycket

grav språkstörning.

Ansvaret för dövblindfödda elever

Förslaget att Åsbackaskolan tar över ansvaret från Ekeskolan för döv-

blindfödda skolpliktiga elever och ges i uppdrag att utveckla ett resurs-

center för denna grupp stöds av Föreningen Sveriges Dövblinda (FSDB),

Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas Ungdomsförbund

(SDU) och SIH som dock anser att resurscentret bör finnas till för alla

dövblinda. Landstinget i Värmland framhåller däremot att den kompetens

som byggts upp vid Ekeskolan är svår att ersätta varför det är svårt att

förstå förslaget. Denna ståndpunkt delas av LO som förespråkar att

Ekeskolan har kvar ansvaret och att den fasta skoldelen skall finnas kvar.

Örebro läns landsting, Ekeskolan och Örebro kommun anser det visserli-

gen vara angeläget med ett riksresurscenter. Mot bakgrund av den sam-

lade resurs som finns i Örebro bör riksresurscentret dock förläggas till

Örebro.

Ansvaret för skolorna

Kommittén föreslår att huvudmannaskapet för de teckenspråkiga grund-

skolorna överförs från staten till skolornas värdkommuner. Verksamhe-

ten finansieras med ett statligt verksamhetsstöd. Staten skall dock

behålla huvudmannaskapet för Åsbackaskolan. En gemensam

antagningsnämnd ansvarar för antagningen till de teckenspråkiga

grundskolorna och Åsbackaskolan.

Remissinstanserna

Förslaget med ändrat huvudmannaskap stöds av bl.a. Skolverket, Göte-

borgs universitet, Lärarhögskolan i Stockholm, Landstinget i Värmland,

Köpings kommun, Vänersborgs kommun, Stockholms kommun, Piteå

kommun och Hörselvårdskonsulenternas förening. Skolverket anser att

kommunaliseringen bör ske under förutsättning att staten står som eko-

nomisk garant för att elevernas behov tillgodoses. Lunds kommun menar

att om huvudmannaskapet för specialskolorna skall kommunaliseras

måste hela ansvaret läggas ut. Övervägande andelen av de remissinstan-

ser som kommenterat förslaget är emellertid negativa. Förslaget avvisas

av bl.a. Lärarnas Riksförbund (LR), Skolledarna, TCO, LO, Landstings-

förbundet, Bohuslandstinget, Bräcke kommun, Nybro kommun, Härnö-

sands kommun, Birgittaskolan, Ekeskolan, Kristinaskolan, Manillasko-

lan, Vänerskolan, Örebro läns landsting, Örebro kommun och Sveriges

Dövas Riksförbund (SDR), Sveriges Dövas Ungdomsförbund (SDU),

Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB), Fö-

reningen Sveriges Dövblinda (FSDB), Unga hörselskadade och Hörsel-

skadades Riksförbund (HRF). LO anser att det är något av en myt att

olika huvudmannaskap skulle försvåra samarbete mellan skolor. DHB i

Västra Sverige anser att förslaget i kombination med att

hemkommunerna skall betala högre ersättning i praktiken innebär en

kraftig stimulans till lokala undervisningslösningar och därmed splittrad

kompetens. Östervångsskolan anser inte att förslaget utgår från några

verksamhetsmässiga argument. SIH anser att skolorna, om de förblir

statliga, bör ha en gemensam styrelse, samma som för SIH. En

gemensam styrelse men med statligt huvudmannaskap är för övrigt något

som föreslås av flera, bl.a. Birgittaskolan, Åsbackaskolan, Lärarnas

Riksförbund (LR), Riksförbundet för döva, hörselskadade och

språkstörda barn (DHB), och Föreningen Sveriges Dövblinda (FSDB).

Tomtebodaskolans resurscenter (TRC) kritiserar utredningen för att

sammanblanda begreppen huvudmannaskap och ansvar och innebär att

utredningen föreslår ett överförande av huvudmannaskapet till

värdkommunerna samtidigt som det inte innebär att utredningen bedömer

att ansvaret helt kan föras över till kommunerna.

Åsbackaskolan

Handikappombudsmannen (HO), Landstinget i Värmland och Åsback-

askolan stöder förslaget att staten behåller huvudmannaskapet för Ås-

backaskolan som blir en statlig teckenspråkig särskola och upphör att

vara egen myndighet. Göteborgs Universitet och Stockholms stad anser

däremot att förslaget rörande Åsbackaskolan är mycket svårt att förstå

och menar att skolan bör genomgå samma förändring som Eke- och

Hällsboskolan. Lärarhögskolan i Stockholm är av samma mening och

menar att de yngre eleverna mår bäst av att stanna i sina hemkommuner.

Åsbackaskolans kunskaper bör istället användas som rörliga resurser un-

der de tre-sex första åren. Trelleborgs kommun anser att samtliga riks-

skolor bör föras över till värdkommunerna, vilket är en ståndpunkt som

också SACO för fram. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn, ungdo-

mar och vuxna (FUB) anser att huvudmannaskapet för Åsbackaskolan

ska ha samma konstruktion som för den teckenspråkiga grundskolan

samt att Åsbackaskolan ska bli en teckenspråkig särskola.

Antagningsnämnd

Flera av de remissinstanser som kommenterar den föreslagna centrala

antagningsnämnden till de teckenspråkiga grundskolorna och Åsback-

askolan är negativa till förslaget som ses som märkligt, centralistiskt,

stelbent och nedvärderande gentemot kommuner, elever och föräldrar.

Negativa är bl.a. Lärarnas Riksförbund (LR), specialskolorna, Örebro

läns landsting, Örebro kommun och handikapporganisationerna. Där-

emot framhåller flera, bl.a. Trelleborgs kommun och Åsbackaskolan be-

hovet av ett centralt regelverk för antagning. Positiva till förslaget är SIH,

Sisus, Rh-nämnden, Nybro kommun och Vänersborgs kommun. Väster-

bottens läns landsting anser att den föreslagna nämnden måste förses

med tydliga kriterier för bedömningen. Stor hänsyn måste tas till elevens

egna önskemål. HO anser att den föreslagna nämnden måste arbeta med

stor framförhållning så att elever i god tid kan planera sin utbildning.

Kristinaskolan understryker vikten av den förberedande process som sker

tidigt i samverkan mellan de teckenspråkiga grundskolan,

vårdnadshavarna, den pedagogiska hörselvården samt ledning och

personal inom det lokala skoldistriktet i elevens hemkommun.

Gymnasieutbildning för döva och hörselskadade elever i Örebro

Kommittén förslår att personkretsen preciseras till att gälla

1. döva och hörselskadade ungdomar beroende av en teckenspråkig

miljö

2. ungdomar med hörselskador som trots användningen av tekniska

hjälpmedel och övriga stödinsatser har svårigheter att följa undervis-

ningen i gymnasieskola i hemkommunen eller i dess samverkansområde.

Kommittén föreslår vidare att elever med grav språkstörning inte skall

ingå i personkretsen för RGD/RGH och att Örebro även framgent skall

ta emot dövblinda ungdomar i sin gymnasieskola samt att detta skall pre-

ciseras i gymnasieförordningen.

Remissinstanserna

Remissinstanserna har i stort sett inga invändningar mot preciseringen.

Unga hörselskadade är positiva till att personkretsen skrivits om i för-

hållande till delbetänkandet. Man är dock i likhet med Hörselskadades

Riksförbund skeptisk till att personkretsen måste definieras tydligt till de

elever som har de största behoven. Vem om inte den hörselskadade själv

kan bedöma behovet. Hällsboskolan, Riksförbundet för döva, hörselska-

dade och språkstörda barn (DHB) och Örebro kommun är mycket kri-

tiska till att de språkstörda barnen inte längre skulle tillhöra personkret-

sen.

Rh-anpassad gymnasieutbildning

Kommittén vidhåller delbetänkandets förslag till precisering av mål-

gruppen och menar fortfarande att sociala skäl inte kan ligga till grund

för antagning. Inget hindrar dock kommuner från att komma överens om

mellan kommunala lösningar i anslutning till de riksrekryterande gymna-

sieskolorna.

Remissinstanserna

Mycket få remissinstanser har kommenterat förslaget. Socialstyrelsen,

Sisus, Rh-nämnden, Folkbildningsrådet och Riksförbundet för rörelse-

hindrade barn och ungdomar (RBU) avvisar förslaget med motiveringen

att personkretsbedömningen inte kan göras på grundval av habiliterings-

behovet. De sammansatta behoven måste vara avgörande. SIH, Kristian-

stad kommun och Stockholm stad är positiva till förslaget. Stockholms

stad framhåller dock att habiliteringsbehovet inte får tillmätas större be-

tydelse än utbildningsbehovet och att sociala skäl bör kunna vägas in.

Kristianstads kommun anser att behovet av en särskild pedagogisk orga-

nisation måste tydliggöras. Unga rörelsehindrade förespråkar en precise-

ring av personkretsen och framhåller vikten av att det är det pedagogiska

behovet som avgör om man skall gå på riksgymnasium.

Utbildningsprogram

Kommittén vidhåller sitt förslag från delbetänkandet och vidhåller att

den Rh-anpassade gymnasieutbildningen inte bör vara öppen för elever

från särskolan. Förslaget om att ta bort möjligheten att specialinrikta

kursplaner står fast.

Remissinstanserna

Remissinstanserna, däribland Sisus, Rh-nämnden, Lärarhögskolan i

Stockholm och Unga rörelsehindrade, välkomnar förslaget att öppna de

individuella programmen. Kristianstads kommun instämmer i att de ej

skall vara öppna för elever från särskolan, något som Riksförbundet ut-

vecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna (FUB) motsätter sig. Göte-

borgs stad och Riksförbundet rörelsehindrade barn och ungdomar

(RBU) understryker vikten av att de individuella programmen har en klar

utbildningsprofil och inte något som får användas slentrianmässigt för

hela gymnasietiden. Förslaget att ta bort möjligheten att specialinrikta

kursplanerna avstyrks av Sisus, Rh-nämnden, De Handikappades

riksförbund, Kristianstads kommun och Unga rörelsehindrade.

Elevhemsboende

Kommittén vidhåller sitt förslag från delbetänkandet. Kommittén delar

också uppfattning som framförts från flera remissinstanser att det kan

finnas andra skäl för ett boende än att eleven inte klarar dagliga resor,

men menar att det i så fall är ett kommunalt ansvar enligt socialtjänstla-

gen eller LSS.

Remissinstanserna

Remissinstanserna har ej kommenterat förslaget i nämnvärd utsträckning.

Unga rörelsehindrade anser att elevhemsboendet bör tas bort. Det är en

del av ett gammalt institutionstänkande. Anordnarna av den Rh-anpas-

sade gymnasieutbildningen framhåller dock boendet som ett av verksam-

hetens tre ben, dvs utbildning, boende och habilitering.

Rätt till Rh-anpassad gymnasieutbildning

Kommittén menar att rättighetsinslaget i regleringen av den Rh-anpas-

sade utbildningen bör kunna tas bort.

Remissinstanserna

Kammarrätten i Göteborg, Socialstyrelsen, HO, Sisus, SIH, Rh-nämnden,

Folkbildningsrådet, Landstinget i Värmland, Göteborgs stad, Västerås

kommun, Stockholms stad, Örebro kommun, Bräcke Diakonigård, LR,

Adofbergsskolan i Örebro, RBU och Riksförbundet Hem och Skola, pro-

testerar mot förslaget som ses som ytterligt riskabelt. Lärarhögskolan i

Stockholm, De handikappades riksförbund (DHR) och Unga rörelsehind-

rade anser dock att rättighetslagstiftningen kan tas bort. DHR vill dock

understryka vikten av sanktionsmöjligheter som tvingar kommunen att ta

sitt ansvar. Västerbottens läns landsting anser att en garanti bör ges för

att elever som antas av antagningsnämnden inte nekas plats av ekono-

miska skäl.

Antagning

Förslaget från delbetänkandet ligger fast. I huvudbetänkandet föreslås

dessutom att den tänkta antagningsnämnden även skall svara för antag-

ningen till de teckenspråkiga grundskolorna och Åsbackaskolan. Kom-

mittén står i sitt huvudbetänkande fast vid sitt förslag att ansökningsför-

farandet till den Rh-anpassade gymnasieutbildningen skall ske på hösten,

året innan studierna skall inledas, istället för som nu på våren. Kommit-

tén föreslog i delbetänkandet att prövningen, utöver en bedömning av om

individen tillhör personkretsen, också skall baseras på en bedömning av

kommunens tidigare och planerade insatser. I huvudbetänkandet föreslår

kommittén med hänsyn till remissopinionen att det inte bör åligga eleven

själv att redovisa kommunens vidtagna och planerade åtgärder. Däremot

bör kommunen kunna åläggas att göra en sådan redovisning.

Remissinstanserna

Av de remissinstanser som kommenterat förslaget är Sisus, Rh-nämnden,

Nybro kommun, Kristianstads kommun, Vänersborgs kommun och Riks-

förbundet för rörelsehindrade barn, ungdomar (RBU) positiva. En över-

vägande del är dock negativa, däribland Birgittaskolan, Vänerskolan,

Åsbackaskolan, Östervångskolan, Örebro läns landsting, Stockholms

stad, Trelleborgs kommun, Örebro kommun, Lärarnas Riksförbund (LR),

Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas Ungdomasför-

bund (SDU), Hörselskadades Riksförbund (HRF), Unga hörselskadade,

Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB).

Bl.a. framhålls att den föreslagna nämnden kommer att bli mycket stor,

att den innebär en undervärdering av kommunens och föräldrars kompe-

tens och bedömning och att idén går stick i stäv mot idén om en decent-

ralisering, att den medför byråkratiskt krångel och är ett resultat av ett

centralistiskt synsätt. Sisus avvisar dessutom att kansliresursen skulle

flyttas från Sisus eftersom resursutnytjandet kräver ett nära och omfat-

tande samarbete mellan Rh-nämnden och Sisus. Riksförbundet för Ut-

vecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna (FUB) anser att antagnings-

nämnden även skall sköta antagningen till Dammsdalsskolan, Salboheds-

skolan och verksamheten i Örebro.

Socialstyrelsen, Sisus och Lärarnas Riksförbund (LR) avvisar förslaget

om tidigarelagt ansökningsförfarande och anför framförallt att elever

med funktionshinder har minst lika stort behov av betänketid som andra

ungdomar.

Lärarhögskolan i Stockholm och Rh-nämnden instämmer i förslaget

om kriterier för antagning. Nämnden anser det är viktigt att både kom-

munen och eleven få ge sin bedömning av om hemkommunen kan tillgo-

dose elevens behov.

Tillsyn över boendet

Kommittén föreslår att länsstyrelsernas sociala enheter och Socialstyrel-

sen ges i uppdrag att svara för tillsynen över boendet.

Remissinstanserna har inget att invända mot förslaget.

Finansiering av utbildningen

Kommittén förordar i delbetänkandet att regeringen ser över förord-

ningen för vissa handikappade elever (SKOLFS 1992:44). De Rh-anpas-

sade gymnasieskolorna bör ges möjlighet att debitera elevens hemkom-

mun den faktiska kostnaden för assistent i skolan. Finansieringen av bo-

endet i elevhem m.fl. boendeformer bör ses över. Kommittén står fast vid

sitt förslag i huvudbetänkandet men menar att det kan finnas skäl att ta

särskild hänsyn till konsekvenserna för värdkommunerna.

Kommittén föreslår vidare att boende och habilitering vid de Rh-an-

passade gymnasieskolorna finansieras via ett statligt verksamhetsbidrag

och interkommunal ersättning från elevernas hemkommuner och hem-

landsting.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser, däribland SIH, Unga rörelsehindrade och

Stockholms läns landsting har inget att invända mot förslagen. Kommun-

förbundet och i stort sett de flesta landsting och kommuner hänvisar till

finansieringsprincipen. SISUS ifrågasätter om det är värt de problem som

ett förändrar ansvar kan komma att innebära. Man har redan prövat ett

system där hemkommunen och hemlandstingen delade på kostnaderna.

Flera kommuner hade svårt att acceptera denna lösning därför att de inte

deltagit i besluten om persontillhörighet. Det kommer att vara svårt att

finna en nivå för grundavgift i boendet som kan accepteras av alla be-

rörda kommuner. Det kan vidare befaras att landstingen kommer att ifrå-

gasätta kostnaderna för den omfattande habilitering som erbjuds vid riks-

gymnasierna. Socialstyrelsen påminner om att svårigheterna att komma

överens om ersättningen är motivet för dagens ordning.

Folkhögskolan som alternativ

Kommittén bedömer att folkhögskolan i vissa situationer kan vara en bra

lösning för elever med omfattande funktionshinder som har svårigheter

att finna sig tillrätta i den vanliga gymnasieskolan.

Remissinstanserna

Flera remissinstanser påpekar det angelägna i att finna en finansiell lös-

ning. Folkbildningsrådet föreslår att regeringen prövar att ge Hagabergs

folkhögskola formella och ekonomiska möjligheter att anordna kursen

för synskadade som ett individuellt program inom gymnasieskolan. Om

det visar sig att behov av liknande slag uppstår för andra grupper med

funktionshinder bör flera andra folkhögskolor kunna genomföra liknande

särskilda utbildningsuppdrag. SIH anser att det är nödvändigt att

permanenta kursen vid Hagaberg. Motsvarande utbildning är också

angelägen för andra grupper, exempelvis de med Aspergers syndrom.

SRF är emot ett särskilt syngymnasium men ser folkhögskolan som en

bra studieform. Rh-nämnden understryker att det kan finnas situationer

där folkhögskolan är ett bättre alternativ. Det får dock inte bli ett

alternativ till att erbjuda ungdomar med funktionshinder en

gymnasieutbildning likvärdig med den som erbjuds andra ungdomar i

samhället. Härnösands kommun anser att det är angeläget att stödja

folkhögskolealternativet. Grundprincipen bör vara att staten står för

inackorderingskostnaderna. Gällivare kommun menar att val av

riksrekryterande gymnasieutbildning eller folkhögskola borde vara

kostnadsneutralt för eleven och elevens hemkommun.

Stödorganisationen

Kommittén föreslår att statens insatser för stöd till skolhuvudmännen i

specialpedagogiska frågor samordnas organisatoriskt och drivs i myn-

dighetsform. Organisationen föreslås ledas och samordnas av en styrelse

med företrädare för såväl stat, kommun som landsting. Verksamheten

skall organiseras i fem regioner där Umeå, Stockholm, Örebro,

Göteborg och Malmö föreslås bli centralorter. Vissa riksresurser

föreslås organiseras under styrelsen.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser, framförallt kommunerna, är i huvudsak positiva

till förslaget. Riksförbundet Hem och Skola är positiva till att stödverk-

samheten bedrivs i myndighetsform men anser att organisationen

behöver tillgång till kraftfullare åtgärder. Handikappombudsmannen

Linköpings Universitet, Folke Bernadottehemmets kunskapscentrum,

Handikappförbundens samarbetsorgan (HSO),, Birgitta-, Eke-, Hällsbo-,

Kristina- och Vänerskolan stödjer i och för sig förslaget men framhåller

att utredningen i väsentliga stycken saknar såväl behovsanalys som

konsekvensredovisning av vilka effekter ett eventuellt genomförande av

förslagen skulle medföra. Handikappombudsmannen anser dessutom att

förslaget bygger på förutsättningar som på många håll inte existerar, t.ex.

tillgång på specialpedagoger. Göteborgs Universitet anser att förslaget

strider mot den ansvarsfördelning som finns mellan stat och kommun när

det gäller skolan. Riksförbundet för rörelsehindrade barn och ungdomar

(RBU) är starkt kritisk till att någon finansiering ej redovisats.

Riksrevisionsverket (RRV) kritiserar utredningen för att föreslå en

huvudsakligen traditionell myndighetslösning där tunga och

verksamhetsnära resurser alltjämt finns kvar hos staten och där rågången

mellan verksamhetsansvar och övergripande tillsyn blir fortsatt otydlig

och svårbemästrad. Enligt RRV bör i de fortsatta diskussionerna även

rymmas ett alternativ som innebär att det för stödet till funktionshindrade

elever tillskapas ett föreningsrättsligt arrangemang grundat på avtal

mellan staten, Kommunförbundet och Landstingsförbundet. Skolverket

anser att en kommunalisering av konsulentstödet bör utredas. RRV och

Göteborgs Universitet finner det anmärkningsvärt att utredningen inte

tagit närmare ställning till vilken roll Skolverket ska spela i dessa frågor.

Göteborgs Universitet föreslår att regeringen initierar och påskyndar en

sammanslagning av SIH och Skolverket till en myndighet. Göteborgs

stad anser att allt statligt stöd till fortbildning, läromedelsproduktion och

ansvaret för fältorganisationen för den specialpedagogiska verksamheten

bör samordnas av Skolverket. Umeå Universitet och Lärarhögskolan i

Stockholm och Lunds kommun och Tranås kommun delar ståndpunkten

och anser att den föreslagna stödorganisationen ska knytas till Skolverket

som redan har en fungerande och inarbetad regionmodell. Trelleborgs

kommun anser att det inte finns behov av regionala stödorganisationer för

kompetensutveckling, informationsspridning, rådgivning etc. Merparten

av de medel som är avsatta för dessa ändamål bör istället fördelas till

kommunerna som har ansvaret för elevernas skolgång. Att inte ha en

särskild handikappmyndighet på skolsidan är en ståndpunkt som, vid

sidan av nämnda kommuner, framförs av Handikappombudsmannen,

Göteborgs Universitet, Lärarhögskolan i Stockholm (LHS), Umeå

universitet, Manillaskolan, Östervångsskolan, och TRC. Svenska

Kommunförbundet delar kommitténs uppfattning att dagens stöd behöver

ändras men är tveksam till att den föreslagna organisationen kan nå ut till

kommunerna på ett bättre sätt än dagens SIH-konsulenter. Frågan

behöver utredas ytterligare. SIH tolkar förslaget som en utveckling av sin

nuvarande verksamhet. Riksförbundet för utvecklingsstörda barn,

ungdomar och vuxna (FUB) anser att råd och stöd i specialpedagogiska

frågor även fortsättningsvis bör vara ett fristående ansvar. Riksföreningen

Autism (RFA) anser att det behövs ett nationellt rikstäckande grepp när

det gäller elever med autism och Aspergers syndrom samt regionala

specialiserade stödteam. SIH och flera av handikapporganisationerna

anser att representanter för handikapporganisationerna bör ingå i

styrelsen. LO anser att specialskolorna skall föras till stödorganisationen

för att få ett samlat antagningssystem och ett fortsatt statligt

huvudmannaskap.

Fem geografiska regioner

Den övervägande delen av remissinstanserna är positiva till förslaget. De

negativa synpunkter som förs fram är åsikter om storlek och val av cent-

ralorter. Några, bl.a. Statskontoret och Lärarnas Riksförbund (LR) anser

att detta bör vara en fråga för organisationskommittén. LR anser att en

regional förankring med närhet till brukarna är nödvändig. Organisa-

tionskommittén bör därför överväga om det behövs fler områden för

stödorganisationen och ta ställning till vilka orter som ska göras till cent-

ralorter. Landstinget i Värmland, Gällivare, Nybro, Tranås, Piteå, Ljus-

dals kommun, Läspedagogiska Centra i Samverkan, Svenska Dyslexistif-

telsen och Svenska Dyslexiföreningen menar att regionerna är för stora

och att detta påverkar tillgängligheten på ett negativt sätt. Uppsala kom-

mun framhåller vikten av att konsulenterna kan fortsätta att arbeta indivi-

dinriktat. Ljusdals kommun anser att antalet centra i Norrland bör utökas

till två. Härnösands kommun påpekar att särskilda ekonomiska resurser

krävs för den Norra regionen. SIH framhåller att man i den nuvarande

stödorganisationen avsatt ett minimum av resurser för administrativa

uppgifter medan den av kommittén föreslagna utökade verksamheten

med geografiska regioner innebär en avsevärd utbyggnad och förstärk-

ning av de administrativa resurserna. Att skapa nya regionindelningar

med en mer centraliserad struktur främjar enligt SIH:s mening inte närhet

och tillgänglighet till stödverksamheten. SIH anser vidare att regio-

nindelningen bör beslutas av myndigheten själv. Detta stödjs av Sveriges

Dövas Riksförbund (SDR) och Sveriges Dövas Ungdomsförbund (SDU).

Skolverket menar att det är svårt att fullt ut förutse hur förslaget med fem

geografiska regioner och fyra riksresurscentra kommer att förändra situa-

tionen för eleverna. Kommunförbundet är tveksamma till om den före-

slagna organisationen med en central ledning för nationella nivån och

fem regionala centra kan nå ut till kommunerna på ett bättre sätt än da-

gens SIH-konsulenter och förutsätter därför att frågan bereds ytterligare.

TCO anser liksom kommittén att elevens behov, inte diagnosen, skall

vara utgångspunkten för alla stödresurser. Det blir dock omöjligt att ge-

nomföra förslaget utan tillskott av resurser. Lindesbergs kommun anser

att det är viktigt att konsulentorganisationen breddas och utvidgas så att

den inte bara omfattar syn, hörsel och rörelsehinder. Handikappförbun-

dens Samarbetsorgan (HSO) delar uppfattningen att staten behöver till-

skjuta mer resurser eftersom stödverksamheten bör omfatta alla barn med

funktionshinder. Örebro Läns Landsting menar att det finns utrymme för

att skapa olika modeller i olika delar av landet. Landstinget Gävleborg

ser gärna en omprövning av den föreslagna regionindelningen som bättre

överensstämmer med hälso- och sjukvårdens regionindelning. Uppsala

kommun är tveksam till regionindelningen och anser det vara mer

motiverat att knyta lokaliseringen till den ordinarie lärarutbildningen

p.g.a. det forsknings- och utvecklingsarbete som där pågår. SIH och Här-

nösands kommun anser att Härnösand bör bli centralort i den norra regio-

nen och att myndigheten placeras där. Göteborgs Universitet tycker att

det är svårt att förstå vad det innebär att samordna insatser i regionen i

specialpedagogiska frågor och anser att den fråga som måste ställas är

om detta är en utvidgning av SIH:s ansvarsområde. Göteborgs

Universitet delar dock uppfattningen att det finns behov av

samordningsansvar för de s.k. promillegrupperna och att detta är en

uppgift för Skolverket.

Ett riksresurscentrum för synskadade

Kommittén föreslår att de båda resurscentren för synskadade ombildas

till ett riksresurscenter

Remissinstanserna

Förslaget tas emot positivt av de få remissinstanser, bl.a. Lärarhögskolan

i Stockholm, TRC, Ekeskolan och Synskadades Riksförbund (SRF) som

kommenterar förslaget. Om det skall ske en samlokalisering förespråkar

dock TRC en placering i Stockholm och Ekeskolan och Örebro kommun

en lokalisering till Örebro. SRF framhåller att förslaget inte får innebära

en minskning av de totala resurserna och anser för övrigt att ett livslångt

helhetsperspektiv måste anläggas på insatser för barn och ungdomar med

Spielmeyer-Vogts sjukdom eftersom flera av barnen aldrig uppnår vuxen

ålder.

Ett resurscenter för dövblindfödda

Kommittén föreslår att Åsbacka ges i uppdrag att bygga upp ett resur-

scenter för dövblindfödda barn.

Remissinstanserna

Remissinstanserna, däribland Föreningen Sveriges Dövblinda, Sveriges

Dövas Riksförbund, Sveriges Dövas Ungdomsförbund och SIH , ställer

sig positiva till förslaget. Ekeskolan och Örebro kommun anser det vis-

serligen vara angeläget med ett riksresurscenter men anser att den sam-

lade resurs som finns i Örebro talar för att riksresurscentret bör förläggas

till Örebro. LO som anser att den fasta skoldelen vid Ekeskolan skall fin-

nas kvar förespråkar att ett resurscentrum för dövblindfödda skall ligga

där.

Lärarutbildning och lärarfortbildning

Kommitténs förslag om lärarutbildning har överlämnats till Lärarutbild-

ningskommittén (dir. 1997:54). Kommittén föreslog vidare att Skolverket

inom de medel verket disponerar nu prioriterar en generell kompetensut-

veckling i frågor som rör elever med funktionshinder.

Remissinstanserna

Handikappombudsmannen tillhör det stora flertal remissinstanser som

delar kommitténs bedömning att det är nödvändigt med specialpedago-

gisk kompetens och stödjer därmed samtliga förslag om vad Lärarutbild-

ningskommittén bör beakta. Skolverket stödjer även förslaget om att ut-

bildning om funktionshinder ska ges utrymme i skolledarutbildningen.

När det gäller kommitténs förslag på en satsning på kompetensutveckling

av skolpersonal avseende förförståelse om elever med funktionshinder är

det inte statens uppgift att diktera innehållet i en kommuns kompetensut-

vecklingssatsningar. Skolverket ser utvecklingen av en dialog och en

samverkan mellan högskola, lärarutbildning, kommuner, och skolor i

frågor om skolutveckling, kompetensutveckling och lärarutbildning som

nödvändig. De regionala utvecklingscentra som håller på att skapas är

naturliga mötesplatser för en sådan dialog. SIH tillstyrker förslagen men

menar att det är viktigt att Lärarutbildningskommittén också uppmärk-

sammar skolans behov av olika specialister och att det finns behov av

påbyggnadsutbildningar av särskilda slag. Göteborgs universitet stöder

de förslagen och anser att behovet av kompletterande fortbildning för

lärare som har elever med funktionshinder av olika slag främst skall till-

godoses på annat sätt än inom den specialpedagogiska påbyggnadsutbild-

ningen. Linköpings universitet ställer sig helt bakom förslaget att Lärar-

utbildningskommittén ges i uppdrag att beakta behovet av ökat inslag av

specialpedagogik i grundläggande lärarutbildning men finner det dock

angeläget att kommittén lyfter fram och tydliggör innehållet i det som

nämns som en god generell kunskap och en grund att utgå från för att

förstå mötet med funktionshinder och dess konsekvenser. Malmö hög-

skola menar att fördjupad specialpedagogisk kompetens ska finnas till-

gänglig i alla arbetslag och intresset för gymnasielärare att utbildas till

specialpedagoger måste bli större. Lärarhögskolan i Stockholm stöder

förslagen som Lärarutbildningskommittén föreslås beakta men vill dock

att uppdraget till innehåll i rektorsutbildningen utvidgas att gälla det spe-

cialpedagogiska fältet generellt och inte enbart elever med funktionshin-

der. Umeå universitet ser positivt på utredningens förslag men anser att

hur omfattande den föreslagna förlängningen av utbildningen skall vara

bör utredas vidare. Högskolan i Örebro är positiv till att det inom

grundutbildningen finns ett utrymme för specialpedagogiskt innehåll där

frågor av övergripande natur integreras, men motsätter sig att det måste

ske i form av poängsatta avgränsade delkurser. Hällsboskolan vill påpeka

att det är viktigt med en påbyggnadsutbildning för specialpedagoger med

inriktning mot tal, språk och kommunikation. Östervångsskolan ser

mycket allvarligt på att kommittén hänskjuter frågan om lärarutbildning

till LUK utan eget förslag. TRC anser att närheten till Lärarhögskolan i

Stockholm och till det föreslagna nya utökade riksresurscentret för syn-

skadade kommer att vara av stort värde i de praktiska pedagogiska och

fältanknutna momenten av utbildningen.

Läromedel

Kommittén föreslår bl.a. att det även framgent skall vara ett statligt åta-

gande att se till att elever med funktionshinder som är beroende av sär-

skilt utvecklade eller anpassade läromedel, ges tillgång till sådana läro-

medel. Kommittén föreslår en översyn av statens engagemang för pro-

duktion av läromedel och studiematerial för förskola, skola, vuxenutbild-

ning samt eftergymnasiala studier. Kommittén föreslår vidare att upp-

hovsrättslagen snarast ses över bl.a. för att kunna anpassa läromedel i

ny teknik för funktionshindrade.

Remissinstanserna

Flertalet remissinstanser instämmer i kommitténs förslag att det skall

vara ett statligt åtagande att elever med funktionshinder ges till gång till

läromedel samt att det offentliga åtagandet i högre grad än i dag skall

stimulera produktion på den fria läromedelsmarknaden.

Hjälpmedelsinstitutet instämmer i förslaget men framhåller att även om

ett privat läromedelsföretag kan erhålla produktionsstöd är inte det sagt

att det har erforderlig kompetens för att kunna utveckla eller anpassa det

särskilda läromedlet. Riksrevisionsverket (RRV) anser att det finns skäl

att ifrågasätta huruvida utredningen kan anses ha levt upp till direktivens

krav på att redovisa förslag om hur den statliga läromedelsproduktionen

kan effektiviseras. SIH tillstyrker förslaget och menar att åtagandet även

ska omfatta förskola och vuxenutbildning. Utveckling och produktion av

läromedel bör ske där det kan utföras till lägsta pris för samhället och

med bibehållen kvalitet oberoende om detta sker i privat eller offentlig

regi. Tal- och punktskriftsbiblioteket (TPB) instämmer i förslaget men

menar att det finns en hake i och med att kommunen ska köpa

läromedlen. Eleven är då beroende av kommunens bedömning med

hänsyn till funktionshindret och kommunens finanser. Staten har ett

ansvar men kan inte garantera rätten fullt ut därför bör det finnas en

rättighetslagstiftning på detta område, gällande rätten att få tillgång till

anpassade läromedel. Östervångskolan anser att SIH Läromedels närmast

monopolställning på läromedelssidan för döva och hörselskadade inte

gagnar en flexibel och användarnära utveckling. Göteborgs stad,

Lindesbergs, Lunds och Trelleborgs kommun anser att det ska vara ett

statligt åtagande och att det delade ansvaret mellan SIH och Skolverket

förs över till Skolverket. Föreningen Svenska Läromedelsproducenter

(FSL) stödjer ett fortsatt statligt åtagande och produktion på den fria

läromedelsmarknaden men anser att om den fria marknaden ska kunna

hantera detta måste stödet sättas i relation till den egna statliga

produktionskostnaden, dvs hela de faktiska kostnaderna för egen statlig

produktion. Läromedelsförfattarnas Förening ser positivt på förslaget att

det offentliga åtagandet i högre grad ska riktas mot den fria

läromedelsmarknaden och vill betona vikten av en fri konkurrens på

läromedelsmarknaden. Stödet bör således gå till förlag och upphovsmän.

SIH och Skolverket bör inte bedriva förlagsverksamhet i konkurrens med

den fria läromedelsmarknaden.

Förslaget om en översyn av upphovsrättslagen får stöd av de flesta re-

missinstanser, däribland SIH, som menar att Sverige som hittills haft ett

gott rykte internationellt för sina insatser för elever med funktionshinder

nu har halkat efter många andra länder när det gäller anpassningar i upp-

hovsrättslagen. Föreningen Svenska Läromedelsproducenter (FSL) är

kritisk till utredningens förslag och anser att ändringar i upphovsrättsla-

gen bör behandlas i annat forum och i samband med en större översyn.

Organisation och styrning

SIH, Örebro kommun, Bräcke Diakonigård, Riksförbundet för döva, hör-

selskadade och språkstörda barn (DHB) och Föreningen mot Läs- och

skrivsvårigheter (FMLS) stödjer förslaget att knyta läromedelsfrågor till

den föreslagna stödorganisationen. SIH ser det som en styrka att verk-

samheten för såväl stödorganisationen som läromedelsfrågorna för de

berörda elevgrupperna hålls samman. FMLS hoppas att den nu tänkta

organisationen kan lösa de problem som de haft med att få tillgång till

läromedel som trots produktion på den fria marknaden varit mycket be-

gränsad för denna handikappgrupp.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 maj 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Ingegerd[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition Elever med funktionshinder ansvar för

utbildning och stöd

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i skol-

lagen (1985:1100)

5 kap. 28 § 3, 31 §,

31 a § andra stycket och

32 §,

7 kap. 5 §,

10 kap. 3 a § andra och

fjärde styckena

 Lagen omtryckt 1997:1212.

Prop. 1998/99:105

3

1

Prop. 1998/99:105

Bilaga 1

Prop. 1998/99:105

Bilaga 1

Prop. 1998/99:105

Bilaga 2

Prop. 1998/99:105

Bilaga 2

Prop. 1998/99:105

Bilaga 3

Prop. 1998/99:105

Bilaga 3

Prop. 1998/99:105

Bilaga 4

128

128

128

128

Prop. 1998/99:105

128

128