Regeringens proposition

1999/2000:45

Överförande av straffverkställighet utan den dömdes

samtycke

Prop.

1999/2000:45

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 januari 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas frågan om Sveriges tillträde till ett tilläggs-

protokoll till Europarådets konvention från 1983 om överförande av

dömda personer (tilläggsprotokollet). Propositionen behandlar även vissa

bestämmelser (artikel 67 69) i 1990 års tillämpningskonvention till 1985

års Schengenavtal (Schengenkonventionen).

Europarådets konvention från 1983 om överförande av dömda

personer kräver att den dömde personen samtycker till att

verkställigheten av påföljden överförs till ett annat land. Tilläggsproto-

kollet gör det möjligt att i två olika situationer överföra straff-

verkställigheten utan att den dömda personen har lämnat sitt samtycke.

Den ena situationen är när personen har flytt till sitt hemland innan på-

följden har verkställts. Den andra är när personen i samband med domen

utvisas på grund av brottet. Motsvarande bestämmelser om att samtycke

inte krävs när den dömde har flytt till sitt hemland innan påföljden

verkställts finns i Schengenkonventionen.

I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1972:260) om inter-

nationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom och lagen

(1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge an-

gående verkställighet av straff m.m. för att anpassa lagstiftningen till be-

stämmelserna i tilläggsprotokollet och till nämnda artiklar i Schengen-

konventionen. Lagändringarna föreslås träda i kraft den dag regeringen

bestämmer.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om

internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m. 15

3 Ärendet och dess beredning 18

4 Nuvarande reglering om överförande av straffverkställighet m.m. 18

4.1 Internationella verkställighetslagen 18

4.1.1 Allmänt 18

4.1.2 Överföranden av straffverkställighet enligt

överförandekonventionen 19

4.1.3 Överförande av straffverkställighet enligt

brottmålsdomskonventionen 20

4.2 Nordiska verkställighetslagen 20

4.3 Annan lagstiftning 21

5 Tilläggsprotokollet 22

5.1 Bakgrund 22

5.2 Tilläggsprotokollets huvudsakliga innehåll 23

6 Schengenkonventionen 25

7 Överväganden och förslag 25

7.1 Sveriges tillträde till tilläggsprotokollet 25

7.2 Ändringar i internationella verkställighetslagen 27

7.2.1 Samtycke från den dömde skall inte krävas i

vissa fall 27

7.2.2 Tvångsmedel när den dömde har flytt till

Sverige 29

7.2.3 Offentligt biträde m.m. 32

7.2.4 Den dömdes immunitet 33

7.3 Ändringar i den nordiska verkställighetslagen 34

8 Ikraftträdande 36

9 Ekonomiska konsekvenser 36

10 Författningskommentar 37

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om

internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom 37

10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m. 43

Bilaga 1 1997 års tilläggsprotokoll till Europarådets konvention från

1983 om överförande av dömda personer 45

Bilaga 2 Utdrag ur 1990 års konvention om tillämpningen av 1985 års

Schengenavtal 53

Bilaga 3 Sammanfattning av Ds 1999:23 Överförande av

straffverkställighet utan den dömdes samtycke 54

Bilaga 4 Promemorians lagförslag 55

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser 67

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 68

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 81

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 2000 86

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner 1997 års tilläggsprotokoll till Europarådets konvention

från 1983 om överförande av dömda personer,

2. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om

internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, och

3. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verk-

ställighet av straff m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om

internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:260) om internationellt

samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom,

dels att nuvarande 25 b § skall betecknas 25 g §,

dels att 2, 3, 25, 25 a, den nya 25 g, 26, 27, 34, 34 a, 35 och 41 §§ samt

rubrikerna före 25, 26 och 34 a §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken före 5 § skall lyda: Verkställighet i Sverige enligt

brottmålsdomskonventionen ,

dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 25 b 25 f, 25 h och

34 b §§, samt före 25 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Avser förordnande enligt 1 § verkställighet enligt den i[REDACTED_EFTERNAMN] den 28

maj 1970 undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdoms

internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) gäller 4 24,

26 och 28 41 §§, i den mån ej annat anges i förordnandet.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 b, 34 a, 35 och 37 41 §§.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 g, 34 a, 35 och 37 41 §§. Avser

förordnandet verkställighet också

enligt det i Strasbourg den 18 de-

cember 1997 undertecknade till-

läggsprotokollet till överförande-

konventionen (tilläggsprotokollet)

gäller även 25 b 25 f, 25 h och

34 b §§.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt artikel 67 69

i den i Schengen den 19 juni 1990

undertecknade tillämpningskon-

ventionen till Schengenavtalet av

den 14 juni 1985 (Schengenkon-

ventionen) gäller 25 a §, 25 b § 1,

25 c 25 g, 34 a, 35, 37 39 och

41 §§.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan över-

enskommelse med främmande stat

än som anges i första eller andra

stycket, meddelar regeringen be-

stämmelser om prövning av fråga

om verkställighet i Sverige av på-

följd eller förverkande som

ådömts, ålagts eller beslutats i den

främmande staten eller fråga om

verkställighet i den främmande

staten av påföljd eller förverkande

som ådömts, ålagts eller beslutats i

Sverige. Bestämmelserna i 25 34

§§ gäller dock i tillämpliga delar.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan över-

enskommelse med främmande stat

än som anges i första tredje

styckena, meddelar regeringen

bestämmelser om prövning av

fråga om verkställighet i Sverige

av påföljd eller förverkande som

ådömts, ålagts eller beslutats i den

främmande staten eller fråga om

verkställighet i den främmande

staten av påföljd eller förverkande

som ådömts, ålagts eller beslutats i

Sverige. Bestämmelserna i 25,

25 a, 25 g och 26 34 §§ skall dock

tillämpas.

3 §

Om synnerliga skäl föreligger, kan regeringen, även om förordnande

som avses i 1 § ej meddelats, för visst fall förordna, att frihetsberövande

påföljd som ådömts svensk medborgare eller utlänning med hemvist i

Sverige genom dom eller annat avgörande meddelat av domstol eller

annan behörig myndighet i främmande stat får verkställas i Sverige enligt

denna lag, eller att verkställighet av frihetsberövande påföljd som här i

landet ådömts eller ålagts medborgare eller någon som har hemvist i viss

främmande stat, får anförtros myndighet i den främmande staten. Det

sistnämnda gäller dock inte verkställighet av något annat beslut om över-

lämnande till särskild vård än överlämnande till rättspsykiatrisk vård.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § tredje stycket motsvar-

ande tillämpning.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § fjärde stycket motsvar-

ande tillämpning.

Verkställighet i Sverige av annan

utländsk brottmålsdom

Verkställighet i Sverige enligt

särskild överenskommelse

25 §

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § tredje stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verkstäl-

lighet vad som är föreskrivet om

verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § fjärde stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verkstäl-

lighet vad som är föreskrivet om

verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall verkställigheten ske i Sverige utan att ny påföljd bestämts här i

landet av domstol eller annan myndighet enligt svensk lag, får verkstäl-

lighet äga rum utan hinder av att påföljden är strängare än som enligt

svensk lag kunnat följa på brotten. Ådömda böter får verkställas, även

om bötesbeloppet överstiger det högsta bötesbelopp som kunnat ådömas

enligt svensk lag. Innebär den ådömda påföljden frihetsberövande, gäller

bestämmelserna i svensk lag om verkställighet av påföljd av närmast

motsvarande art.

Verkställighet i fall som avses i denna paragraf får icke i något fall ske

på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som

ådömts i den främmande staten. Vid verkställighet enligt andra stycket

skall, i den mån det kan ske och följer av den överenskommelse med

främmande stat som är i fråga, den dömde räknas till godo vad han kan

ha utstått av påföljden i den främmande staten samt tid varunder han med

anledning av brott som avses med påföljden varit anhållen eller häktad i

den främmande staten eller här i landet.

Verkställighet i Sverige enligt

överförandekonventionen

25 a §

Verkställighet enligt överförandekonventionen av frihetsberövande

påföljd som på grund av brottslig gärning har ådömts eller beslutats av

domstol i stat som har tillträtt nämnda konvention får ske i Sverige, om

1. den dömde är svensk medborgare eller har hemvist här,

2. den dömde har samtyckt till att verkställighet sker i Sverige,

3. den gärning som påföljden avser motsvarar brott enligt svensk lag,

och

4. den tid för frihetsberövande som återstod när framställning om verk-

ställighet kom in uppgick till minst sex månader eller särskilda skäl talar

för att verkställigheten ändå förs över till Sverige.

Även om den dömde inte sam-

tycker får verkställighet enligt

första stycket ske i Sverige,

1. enligt tilläggsprotokollet i fall

som avses i 25 b § 1 eller 2 när

den andra staten har tillträtt

nämnda protokoll, eller

2. enligt Schengenkonventionen

i fall som avses i 25 b § 1 när den

andra staten har anslutit sig till

konventionen eller slutit avtal om

samarbete enligt denna.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten hos

utrikesdepartementet och prövas

av regeringen. Regeringen kan

också själv göra framställning hos

främmande stat om att verkställig-

heten skall ske i Sverige.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten. Fram-

ställningen skall göras hos Utri-

kesdepartementet och prövas av

regeringen. I fall som avses i

första stycket kan regeringen också

själv göra framställning hos

främmande stat om att verk-

ställigheten skall ske i Sverige.

25 b §

Verkställighet enligt 25 a §

andra stycket får ske endast

1. om den dömde genom att fly

till Sverige försöker att helt eller

delvis undandra sig verkställighet

av påföljden, om denna har dömts

ut genom en dom som vunnit laga

kraft i den andra staten, eller

2. om domen angående påfölj-

den, eller ett administrativt beslut

till följd av denna dom, innehåller

ett förordnande att den dömde

skall utvisas från den stat där

domen meddelats eller annars inte

får vistas i den staten efter det att

han försatts på fri fot.

25 c §

I fall som avses i 25 b § 1 och

som kan föranleda en framställ-

ning om överförande av verkstäl-

lighet får den dömde, på begäran

av behörig myndighet i den andra

staten, häktas om det finns risk för

att han avviker eller på något

annat sätt undandrar sig verkstäl-

ligheten av påföljden. Beslut om

häktning kan meddelas även efter

det att framställningen om överfö-

rande av verkställighet har gjorts

eller beviljats.

Beträffande häktning och an-

hållande gäller vad som föreskrivs

i rättegångsbalken om brottmål.

Vad som där sägs om offentlig för-

svarare skall tillämpas beträffande

offentligt biträde i den mån annat

inte följer av 25 f §. Av bestämmel-

serna i 24 kap. rättegångsbalken

tillämpas endast 1 § tredje stycket,

4 § första och andra styckena, 5 §

första stycket, 6 § första och tredje

styckena, 7 § första stycket, 8 §

andra och tredje styckena, 9 17

§§, 20 § första stycket 2, 22 §

första stycket och 24 §.

En ny förhandling om häktning

skall, om den dömde begär det,

hållas senast två dagar efter det

att en sådan begäran har kommit

in till rätten. En förhandling behö-

ver dock inte hållas tidigare än

efter två veckor från det att beslut

i häktningsfrågan senast

meddelats.

25 d §

Om det finns skäl att anhålla

eller häkta den dömde enligt

25 c § men syftet därmed kan upp-

nås genom reseförbud eller anmäl-

ningsskyldighet, får sådant tvångs-

medel beslutas. För det gäller vad

som föreskrivs i rättegångsbalken

om brottmål. Vad som där sägs om

offentlig försvarare skall tillämpas

beträffande offentligt biträde i den

mån annat inte följer av 25 f §. Av

bestämmelserna i 25 kap. rätte-

gångsbalken tillämpas endast 1 §

tredje stycket, 2 5 §§, 7 § första

och andra styckena och 9 §.

25 e §

Beslut om tvångsmedel gäller

till dess att ärendet om överför-

ande av verkställighet har avgjorts

eller, om framställningen bifalls,

till dess att påföljden har börjat

verkställas i Sverige, om beslutet

inte hävs dessförinnan.

Åklagaren eller rätten skall

häva ett beslut om anhållande,

häktning, reseförbud eller anmäl-

ningsskyldighet, om inte en fram-

ställning om överförande av verk-

ställighet görs inom fyrtio dagar

från det att den dömde anhölls

eller häktades eller beslut om

reseförbud eller anmälningsskyl-

dighet meddelades.

Åklagaren eller rätten skall

också häva ett beslut om anhåll-

ande eller häktning senast när det

finns skäl att anta att den samman-

lagda tid som den dömde har varit

berövad friheten här i landet med

stöd av 25 c § och i den andra

staten uppgår till den tid som den

dömde skulle ha varit berövad fri-

heten för det fall verkställighet av

påföljden hade skett i den andra

staten.

Regeringen får vid prövningen

av en framställning om överför-

ande av verkställighet häva ett

beslut som meddelats enligt 25 c

eller 25 d §. Även chefen för Justi-

tiedepartementet får i brådskande

fall häva ett sådant beslut.

25 f §

I fall som avses i 25 b § 1 skall

offentligt biträde förordnas för den

dömde, om det inte måste antas att

behov av biträde saknas.

I ärenden hos regeringen prövas

frågor om offentligt biträde av den

departementstjänsteman som rege-

ringen utser.

Beslut om offentligt biträde eller

om ersättning till denne överkla-

gas hos allmän förvaltningsdom-

stol. Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

25 b §

25 g §

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen ske i Sverige

av frihetsberövande påföljd, kan

regeringen efter omständigheterna

antingen

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen och, i före-

kommande fall, tilläggsprotokollet

eller Schengenkonventionen ske i

Sverige av en frihetsberövande på-

följd, kan regeringen efter omstän-

digheterna antingen

1. själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkställig-

heten i Sverige, eller

2. överlämna åt Riksåklagaren att göra ansökan hos rätten om att ny

påföljd skall bestämmas enligt vad i svensk lag är föreskrivet om påföljd

för motsvarande gärning.

Vid verkställighet enligt denna paragraf tillämpas 24 § första och andra

styckena.

I fall som avses i första stycket 1 gäller i tillämpliga delar 25 § andra

och tredje styckena.

I fall som avses i första stycket 2

gäller i tillämpliga delar 9 §, 10 §

andra stycket samt 11 13 och 15

§§. Påföljden får inte bestämmas

till enbart böter. I fråga om anhål-

lande, häktning, reseförbud och

anmälningsskyldighet gäller 24

och 25 kap. rättegångsbalken.

I fall som avses i första stycket 2

gäller i tillämpliga delar 9 §, 10 §

andra stycket samt 11 13 och 15

§§. Påföljden får inte bestämmas

till enbart böter. I fråga om anhåll-

ande, häktning, reseförbud och an-

mälningsskyldighet gäller 24 och

25 kap. rättegångsbalken, om inte

annat följer av 25 c § eller 25 d §.

25 h §

Skall verkställighet ske i Sverige

enligt 25 b § 2 tillämpas 23 §.

Verkställighet utomlands av

svensk brottmålsdom.

Verkställighet utomlands enligt

brottmålsdomskonventionen m.m.

Allmänna bestämmelser

26 §

Fråga om verkställighet i främ-

mande stat av här i landet ådömd

eller ålagd påföljd enligt förord-

nande som avses i 2 § första eller

tredje stycket upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, Socialstyrel-

sen eller, i fråga om verkställighet

av böter eller förverkande, annan

myndighet som regeringen be-

stämmer. Om det föreligger sär-

skilda skäl, får en myndighet som

här avses med eget yttrande över-

lämna ett ärende till regeringen för

avgörande. Framställning om

verkställighet får ej göras, om med

motsvarande tillämpning av 5 §

andra stycket 1 8 hinder mot verk-

ställighet i den främmande staten

kan antas föreligga.

Fråga om verkställighet i främ-

mande stat av här i landet ådömd

eller ålagd påföljd enligt förord-

nande som avses i 2 § första eller

fjärde stycket upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, Socialstyrel-

sen eller, i fråga om verkställighet

av böter eller förverkande, annan

myndighet som regeringen be-

stämmer. Om det föreligger sär-

skilda skäl, får en myndighet som

här avses med eget yttrande över-

lämna ett ärende till regeringen för

avgörande. Framställning om

verkställighet får ej göras, om med

motsvarande tillämpning av 5 §

andra stycket 1 8 hinder mot verk-

ställighet i den främmande staten

kan antas föreligga.

Framställning om verkställighet av frihetsberövande påföljd får ej

göras, om den dömde är svensk medborgare och själv motsätter sig åt-

gärden. Uppkommer fråga om verkställighet av frihetsberövande påföljd

som ådömts eller ålagts annan än svensk medborgare, skall Statens in-

vandrarverk höras, om icke den dömde samtycker till åtgärden.

Avstyrker Invandrarverket att framställning göres, underställes ärendet

regeringen för avgörande.

Har regeringen enligt 3 § förordnat att verkställighet av påföljd i visst

fall får anförtros myndighet i främmande stat, ombesörjer Kriminalvårds-

styrelsen eller, i fråga om verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, Socialstyrelsen att framställning om verkställighet

görs i den främmande staten.

27 §

I mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihetsberö-

vande påföljd skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden

avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

Beslut om offentligt biträde eller

om ersättning till denne överkla-

gas hos allmän förvaltningsdom-

stol. Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

34 §

På begäran av behörig myndighet i främmande stat, i vilken efter fram-

ställning enligt 26 § verkställighet skall ske av påföljd som ådömts någon

vilken vid överförandet till den främmande staten var berövad friheten,

kan regeringen medge att den dömde, utan hinder av tillämpliga bestäm-

melser i artikel 9 i brottmålsdomskonventionen eller motsvarande be-

stämmelser i annan överenskommelse som Sverige ingått med den främ-

mande staten eller av utfästelse som avses i 33 §, får åtalas, dömas eller

berövas friheten i den främmande staten för verkställighet av påföljd eller

tvångsåtgärd eller underkastas annan inskränkning i sin personliga frihet

med anledning av brott som begåtts före hans överförande till den främ-

mande staten och som ej omfattas av framställningen om verkställighet.

Sådant medgivande får lämnas endast om utlämning för brottet kunnat

lagligen äga rum eller om utlämning skulle ha varit utesluten endast på

grund av straffets längd.

Framgår av handlingarna i ären-

det att medgivande icke kan lagli-

gen lämnas, skall begäran omedel-

bart avslås. I annat fall prövas

frågan av högsta domstolen, om

det begäres av den som avses med

framställningen. Finner högsta

domstolen att hinder möter, får

medgivande ej lämnas.

Framgår det av handlingarna i

ärendet att medgivande inte kan

lagligen lämnas, skall begäran

omedelbart avslås. I annat fall

prövas frågan av Högsta dom-

stolen, om inte den som avses med

framställningen har samtyckt till

denna. Finner Högsta domstolen

att hinder möter, får medgivande

av regeringen inte lämnas.

Verkställighet enligt överföran-

dekonventionen

Verkställighet utomlands enligt

överförandekonventionen

34 a §

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen i främ-

mande stat av här i landet ådömd

påföljd upptas av Kriminalvårds-

styrelsen eller, i fråga om verk-

ställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första stycket hinder mot

verkställighet i den främmande

staten kan antas föreligga.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen och, i

förekommande fall, tilläggsproto-

kollet eller Schengenkonventionen,

i främmande stat av här i landet

ådömd påföljd upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första och andra styckena

hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas före-

ligga.

Fråga om verkställighet enligt

första stycket på begäran av främ-

mande stat prövas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen med motsvarande

tillämpning av 25 a § första

stycket.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen enligt

första stycket på begäran av främ-

mande stat prövas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen med motsvarande till-

lämpning av 25 a § första stycket.

Kriminalvårdsstyrelsen eller Socialstyrelsen får, om det föreligger sär-

skilda skäl, med eget yttrande överlämna ett ärende om verkställighet till

regeringen för avgörande.

I fall som avses i denna paragraf gäller 27 29 och 33 §§ i tillämpliga

delar.

34 b §

Har den dömde utvisats på

grund av brottet och överförts från

Sverige till en annan stat med till-

lämpning av överförandekonven-

tionen och tilläggsprotokollet i de

fall som motsvaras av 25 b § 2

tillämpas bestämmelserna i 34 §.

35 §

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt.

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt, om inte annat

följer av 25 c, 25 d, 25 f och

27 §§.

41 §

Talan mot kriminalvårdsstyrel-

sens beslut enligt denna lag eller i

anslutning till lagen meddelade

tillämpningsföreskrifter föres hos

regeringen genom besvär.

Kriminalvårdsstyrelsens eller

Socialstyrelsens beslut enligt

denna lag eller i anslutning till

lagen meddelade tillämpningsföre-

skrifter överklagas till regeringen

om inte annat följer av 27 §.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2.2

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff

m.m.,

dels att 36 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 5 a 5 c §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 a §

Om den dömde genom att fly till

Sverige försöker att helt eller del-

vis undandra sig verkställighet av

ett frihetsstraff och fallet kan för-

anleda en framställning om över-

förande av verkställighet, får den

dömde, på begäran av behörig

myndighet i Danmark, Finland,

Island eller Norge, häktas om det

finns risk för att han avviker eller

på något annat sätt undandrar sig

verkställigheten av påföljden. Be-

slut om häktning kan meddelas

även efter det att framställningen

om överförande av verkställighet

har gjorts eller beviljats.

Beträffande häktning och an-

hållande gäller vad som föreskrivs

i rättegångsbalken om brottmål.

Vad som där sägs om offentlig för-

svarare skall tillämpas beträffande

offentligt biträde i den mån annat

inte följer av 36 §. Av bestämmel-

serna i 24 kap. rättegångsbalken

tillämpas endast 1 § tredje stycket,

4 § första och andra styckena, 5 §

första stycket, 6 § första och tredje

styckena, 7 § första stycket, 8 §

andra och tredje styckena, 9 17

§§, 20 § första stycket 2, 22 §

första stycket och 24 §.

En ny förhandling om häktning

skall, om den dömde begär det,

hållas senast två dagar efter det

att en sådan begäran har kommit

in till rätten. En förhandling behö-

ver dock inte hållas tidigare än

efter två veckor från det att beslut

i häktningsfrågan senast

meddelats.

5 b §

Om det finns skäl att anhålla

eller häkta den dömde enligt 5 a §

men syftet därmed kan uppnås

genom reseförbud eller anmäl-

ningsskyldighet, får sådant tvångs-

medel beslutas. För det gäller vad

som föreskrivs i rättegångsbalken

om brottmål. Vad som där sägs om

offentlig försvarare skall tillämpas

beträffande offentligt biträde i den

mån annat inte följer av 36 §. Av

bestämmelserna i 25 kap. rätte-

gångsbalken tillämpas endast 1 §

tredje stycket, 2 5 §§, 7 § första

och andra styckena och 9 §

5 c §

Beslut om tvångsmedel gäller

till dess att ärendet om överför-

ande av verkställighet har avgjorts

eller, om framställningen bifalls,

till dess att påföljden har börjat

verkställas i Sverige, om beslutet

inte hävs dessförinnan.

Åklagaren eller rätten skall

häva ett beslut om anhållande,

häktning, reseförbud eller anmäl-

ningsskyldighet, om inte en fram-

ställning om överförande av verk-

ställighet görs inom fyrtio dagar

från det att den dömde anhölls

eller häktades eller beslut om

reseförbud eller an-

mälningsskyldighet meddelades.

Åklagaren eller rätten skall

också häva ett beslut om anhåll-

ande eller häktning senast när det

finns skäl att anta att den samman-

lagda tid som den dömde har varit

berövad friheten här i landet med

stöd av 5 a § och i den andra

staten uppgår till den tid som den

dömde skulle ha varit berövad fri-

heten för det fall verkställighet av

påföljden hade skett i den andra

staten.

Den tid som den dömde har

varit berövad friheten enligt 5 a §

skall enligt bestämmelserna i

19 a § lagen (1974:202) om beräk-

ning av strafftid avräknas från det

straff som skall verkställas.

36 §

I mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihetsberö-

vande påföljd skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden

avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

Första stycket gäller även i mål

och ärenden som avses i 5 a och

5 b §§.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

3 Ärendet och dess beredning

I promemorian Överförande av straffverkställighet utan den dömdes

samtycke (Ds 1999:23) föreslås att Sverige tillträder ett tilläggsprotokoll

till överförandekonventionen. I promemorian föreslås även ändringar i

lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom och lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m. för att

anpassa lagstiftningen till tilläggsprotokollet och artikel 67 69 i

Schengenkonventionen. Konventionstexten i engelsk version med en

översättning till svenska finns i bilaga 1. Ett utdrag ur Schengenkonven-

tionen, artikel 67 69 finns i bilaga 2. En sammanfattning av promemo-

rian finns i bilaga 3. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i

bilaga 4. Förslagen har remissbehandlats. En förteckning över remissin-

stanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju1999/3054).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 25 november 1999 att inhämta Lagrådets ytt-

rande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i

bilaga 7. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men föreslagit en

del justeringar i lagtexten, främst vad avser bestämmelserna om tvångs-

medel. Regeringen har på alla punkter utom en följt Lagrådets förslag.

Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommen-

taren.

4 Nuvarande reglering om överförande av

straffverkställighet m.m.

4.1 Internationella verkställighetslagen

4.1.1 Allmänt

Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom (IVL) tillkom i samband med Sveriges tillträde till Europa-

rådets konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar från

1970 (brottmålsdomskonventionen; prop. 1972:98, JuU 1972:16). En

närmare redogörelse för brottmålsdomskonventionens bestämmelser

finns i prop. 1972:98 (s. 20 22). I samband med att Sverige tillträdde

Europarådets konvention från 1983 om överförande av dömda personer

(överförandekonventionen) gjordes ett flertal ändringar i IVL (prop.

1983/84:197, JuU 1984/85:1). Överförandekonventionens bestämmelser

redovisas i prop. 1983/84:197 (s. 40 43). IVL kompletteras av förord-

ningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete

rörande verkställighet av brottmålsdom.

IVL innebär att Sverige efter överenskommelse med en annan stat och

under vissa förutsättningar kan åta sig att här i landet verkställa en ut-

ländsk brottmålsdom. På motsvarande sätt kan en annan stat verkställa en

svensk brottmålsdom.

Visserligen kräver IVL inte att det finns en generell överenskommelse

med den andra staten för att straffverkställigheten skall kunna överföras,

men IVL tar främst sikte på samarbete med de stater som tillträtt brott-

målsdoms- eller överförandekonventionen eller som Sverige träffat ett

bilateralt avtal med, t.ex. Thailand.

Överförande av straffverkställighet enligt IVL:s allmänna bestämmel-

ser omfattar, liksom de bestämmelser som anknyter till brottmålsdoms-

konventionen, frihetsberövande påföljder, böter eller förverkande. Över-

förande enligt lagens bestämmelser som anknyter till överförandekon-

ventionen gäller enbart frihetsberövande påföljder.

4.1.2 Överföranden av straffverkställighet enligt överförande-

konventionen

Framställning om överförande av straffverkställighet kan göras av såväl

den stat i vilken påföljden har meddelats (domslandet) som den stat som

vill överta verkställigheten (verkställighetslandet). Eftersom överför-

andekonventionen inte tvingar staterna att överföra verkställigheten upp-

ställs endast vissa förutsättningar för överförandet och riktlinjer för -

förfarandet.

En första förutsättning för att verkställighet skall få ske i Sverige är

enligt 25 a § första stycket IVL att den dömde är svensk medborgare eller

har hemvist här. I en förklaring till överförandekonventionen har Sverige

angett att med svensk medborgare likställs medborgare i annat nordiskt

land eller utomnordisk medborgare med hemvist i Sverige eller annat

nordiskt land. Vidare krävs enligt samma bestämmelse att den dömde har

samtyckt till att verkställighet sker i Sverige, att den gärning som påfölj-

den avser motsvarar brott enligt svensk lag samt att den tid för frihetsbe-

rövande som återstår när framställning om verkställighet kommer in upp-

går till sex månader om inte särskilda skäl talar för att verkställigheten

ändå förs över till Sverige. Några ytterligare krav ställs inte upp i IVL.

Om verkställighet skall ske i Sverige, kan regeringen enligt 25 b § IVL

antingen själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkstäl-

ligheten i Sverige eller överlämna åt Riksåklagaren att hos rätten ansöka

om att den skall bestämma en ny påföljd enligt vad i svensk lag är före-

skrivet om påföljd för motsvarande gärning. I de fall rätten skall be-

stämma ny påföljd hänvisas till de bestämmelser som gäller i IVL när en

verkställighet skall överföras enligt brottmålsdomskonventionen, då om-

vandling av påföljd alltid skall ske. Verkställigheten i Sverige sker enligt

svenska regler, men den upphör om den andra staten bl.a. beviljar nåd

eller amnesti eller tar upp domen till ny prövning.

Fråga om verkställighet i annan stat av här i landet ådömd påföljd tas

upp av Kriminalvårdsstyrelsen enligt 34 a § IVL eller, i fråga om över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård, av Socialstyrelsen. Framställning om

verkställighet i annan stat av här i landet ådömd påföljd får inte göras,

om det kan antas att det finns hinder mot verkställighet i den andra

staten, t.ex. att den dömde inte samtycker till att verkställigheten överförs

till den staten.

4.1.3 Överförande av straffverkställighet enligt brottmålsdoms-

konventionen

Överförande av verkställighet enligt överförandekonventionen skiljer sig

högst väsentligt från ett överförande enligt brottmålsdomskonventionen.

Som har nämnts ovan uppställs endast vissa riktlinjer för att överför-

ande skall kunna ske enligt överförandekonventionen, eftersom en kon-

ventionsstat inte är tvungen att medge en framställning. När det gäller

brottmålsdomskonventionen är det annorlunda. En anmodad stat är i

princip förpliktad att överta verkställigheten efter en framställning.

Vidare kan en framställning göras endast av domslandet. Innan verkstäl-

lighet förs över till Sverige får det inte finnas något av de hinder som

uppräknas 5 § IVL. I annat fall måste framställningen avslås. Därutöver

finns ett flertal omständigheter angivna i 6 och 7 §§ IVL som kan utgöra

grund för avslag. Som tidigare har nämnts kan överförande enligt över-

förandekonventionen avse endast frihetsberövande påföljder, medan

överförande enligt brottmålsdomskonventionen kan avse även böter och

förverkande.

Vidare omgärdas brottmålsdomskonventionen av en detaljerad regle-

ring beträffande förfarandet, från det att framställningen ges in till dess

att verkställigheten faktiskt överförs. Om inte framställningen avslås om-

gående, inleds ett domstolsförfarande där domstolen först avgör om

hinder mot överförande av verkställighet finns och, om så inte är fallet,

meddelar en ny påföljd för den dömde. Möjligheter till användning av

tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken finns. Även utevaro-

domar kan överföras.

Med hänsyn till att den dömdes samtycke inte är något krav för att

verkställighet skall få ske i Sverige finns vissa immunitetsregler som

innebär att den dömde t.ex. inte får lagföras i Sverige för annan brotts-

lighet som har begåtts före överförandet.

En framställning om verkställighet av en svensk brottmålsdom i en

annan stat görs av Kriminalvårdsstyrelsen såvitt gäller frihetsberövande

påföljder.

Överföranden av straffverkställigheter enligt brottmålsdomskonventio-

nen förekommer mycket sällan, vilket till största delen torde bero på att

endast ett fåtal stater har tillträtt konventionen (se även avsnitt 5.1).

4.2 Nordiska verkställighetslagen

Inom Norden är det möjligt att verkställa domar och beslut i brottmål i en

annan nordiskt stat än i domslandet. Det sker med stöd av enhetlig lag-

stiftning i de nordiska länderna. De svenska reglerna finns i lagen

(1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge an-

gående verkställighet av straff m.m. (NVL) vars bestämmelser gäller i

stället för bestämmelserna i IVL.

Verkställighet av frihetsstraff kan på begäran av domslandet ske i

Sverige om den dömde är svensk medborgare eller om denne har hemvist

här. Domen kan också verkställas i Sverige om den dömde uppehåller sig

här, om det med hänsyn till omständigheterna anses lämpligast (5 § och

8 § andra stycket NVL). Den dömdes samtycke är inget krav. Bifalls

framställningen om verkställighet av ett frihetsberövande straff omvand-

las straffet till fängelse på lika lång tid (6 § NVL). Straffet verkställs där-

efter som om straffet hade ådömts genom en svensk lagakraftvunnen

dom. Framställningen prövas av Kriminalvårdsstyrelsen, som även tar

ställning till om framställning skall göras till ett annat nordiskt land be-

träffande överförande av ett svenskt fängelsestraff.

Det nordiska samarbetet omfattar även verkställighet av förverkande

och böter samt anordnande av övervakning för de personer som har

dömts till villkorlig dom, skyddstillsyn eller för de som blivit villkorligt

frigivna.

4.3 Annan lagstiftning

Bestämmelserna om överförande av straffverkställighet bör också ses i

ljuset av bestämmelserna om utlämning, som också kan användas för att

straff skall kunna verkställas i ett annat land än där den dömde befinner

sig. En person som har ådömts en frihetsberövande påföljd (i utomnor-

diska ärenden minst fyra månader) i en annan stat men som befinner sig i

Sverige kan under vissa förutsättningar utlämnas till den andra staten för

verkställighet av påföljden. Bestämmelser om utlämning finns i lagen

(1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen). Särskild lagstift-

ning finns beträffande utlämning mellan de nordiska länderna.

Enligt utlämningslagen får en svensk medborgare inte utlämnas. Om-

ständigheter hänförliga till gärningen som sådan och till den dömde per-

sonligen skall beaktas vid en prövning om utlämning skall ske.

Inom EU har det utarbetats två konventioner som tar sikte på att under-

lätta utlämning mellan medlemsstaterna (1995 års konvention om för-

enklat utlämningsförfarande och 1996 års konvention om utlämning).

Sverige har tillträtt 1995 års konvention, men inte den andra.

5 Tilläggsprotokollet

5.1 Bakgrund

När brottmålsdomskonventionen trädde i kraft var förväntningarna stora,

inte minst från svenskt håll. Fram till i dag har, förutom Sverige, endast

Cypern, Danmark, Island, Litauen, Nederländerna, Norge, Spanien, Tur-

kiet och Österrike tillträtt konventionen. När det gäller de nordiska län-

derna sker samarbetet i de frågor som omfattas av konventionen enligt

den gemensamma nordiska lagstiftningen som för Sveriges del finns i

NVL. Konventionen har av bl.a. denna anledning tillämpats sparsamt i

Sverige. Flera skäl har anförts till varför så få stater har tillträtt brott-

målsdomskonvention. Vissa stater har anfört att konventionen föreskriver

en komplicerad procedur som förutsätter ett omfattande internt lagstift-

ningsarbete. Andra stater har hävdat att konstitutionella skäl lägger

hinder i vägen.

När Europarådet inledde arbetet på överförandekonventionen uttryckte

Sverige en viss tveksamhet, bl.a. med hänsyn till den olägenhet som det

kan tänkas innebära att ha två konventioner som i huvudsak reglerar

samma förhållanden. Andra stater menade emellertid att en ny och annor-

lunda uppbyggd konvention skulle öka förutsättningarna att få till stånd

ett fungerande samarbete mellan europarådsstaterna på det aktuella om-

rådet. Mot bakgrund av bl.a. detta utarbetades överförandekonventionen.

Syftet med överförandekonventionen är att öka möjligheterna för att

överföra verkställigheten avseende personer som dömts i ett annat land

än sitt hemland genom att erbjuda en enkel och lättillämplig ordning för

en sådan procedur. Tanken är även att utöka samarbetet till stater utanför

Europarådet genom att göra det möjligt för dessa stater att ansluta sig till

konventionen; ett arbete som Europarådet bedriver aktivt.

Sverige ratificerade överförandekonventionen 1985. I stort sett samt-

liga medlemsstater i Europarådet har tillträtt konventionen. Vidare har

flera andra stater, däribland USA, Kanada och Israel, anslutit sig till kon-

ventionen. Samarbetet på detta område har också ökat sedan konventio-

nens ikraftträdande.

I förarbetena till ändringarna i IVL med anledning av tillträdet till

överförandekonventionen uppgavs att konventionen hade fått en annan

utformning än vad Sverige hade önskat. Detta gällde framför allt det obli-

gatoriska kravet på samtycke från den dömde som en förutsättning för att

verkställigheten skulle överföras. Under förhandlingarna hade Sverige

hävdat att det, åtminstone vad gäller utländska personer som hade utvi-

sats i samband med fängelsedomen, skulle vara en fördel om verkställig-

heten kunde föras över oberoende av samtycke. Sveriges synpunkter

vann dock inte något gehör i förhandlingarna (se prop. 1983/84:197 s.

46). Justitieutskottet angav också i sitt betänkande att det onekligen hade

varit en fördel om verkställigheten kunnat överföras oberoende av sam-

tycke i dessa fall och utskottet utgick i från att Sverige i det fortsatta

internationella arbetet på området skulle söka få de svenska intressena

tillgodosedda (se JuU 1984/85:1 s. 9). Denna ståndpunkt har också fram-

förts senare (se t.ex. JuU 1993/94:2 s. 16).

I den expertkommitté i Europarådet som ser över tillämpningen av de

europeiska konventionerna på det straffrättsliga området (PC-OC;

Committee of Experts on the Operation of European Conventions in the

Penal Field) har Sverige efter överförandekonventionens ikraftträdande

på nytt tagit upp frågan om det är rimligt att kräva samtycke av den

dömde personen i alla situationer. De fortsatta diskussionerna

resulterade, med anledning av det svenska initiativet, i att

expertkommittén ansåg att frågan om det obligatoriska samtycket från

den dömde borde lösas. En tanke var inledningsvis att frågorna skulle

lösas med hjälp av brottmålsdomskonventionen med hänsyn till att

överförande enligt denna konventionen inte kräver samtycke, men

eftersom förfarandet enligt brottmålsdomskonventionen är komplicerat

samt att långt i från alla europarådsstater hade tillträtt konventionen

ansågs den bästa lösningen vara att reglera frågorna i ett tilläggsprotokoll

till överförandekonventionen.

5.2 Tilläggsprotokollets huvudsakliga innehåll

Protokollet reglerar endast två situationer där samtycke från den dömde

inte krävs för att verkställigheten skall kunna överföras. I det första fallet

har den dömde, innan verkställigheten fullgjorts, flytt till sitt hemland.

Det andra fallet reglerar den situationen där den dömde i samband med

domen utvisas eller motsvarande åtgärd beslutas på grund av brottet. Till

konventionen har utarbetats en förklaranderapport.

Tilläggsprotokollet innehåller endast nio artiklar. Syftet med tilläggs-

protokollet anges i ingressen vara att underlätta tillämpningen av överför-

andekonventionen, vars mål är att främja rättvisan och den dömdes åter-

anpassning till samhället.

I artikel 1 finns vissa allmänna tolkningsbestämmelser. För att försäkra

sig om att protokollet och överförandekonventionen tolkas enhetligt an-

ges i den första punkten att protokollet skall tolkas i konventionens anda.

I den andra punkten anges vidare att bestämmelserna i överförandekon-

ventionen skall vara tillämpliga i den utsträckning som de är förenliga

med bestämmelserna i protokollet. Bestämmelserna i protokollet har så-

ledes företräde vid en eventuell konflikt.

Den första situationen där överförande av verkställighet kan ske utan

samtycke regleras i artikel 2 (flyktfallet). Den första punkten anger förut-

sättningarna. Den person som kan bli aktuell för ett överförande skall

vara medborgare i en konventionsstat, men ha ådömts en påföljd, som

vunnit laga kraft, i en annan konventionsstat. Vidare förutsätts att perso-

nen i fråga försöker undvika att påföljden börjar verkställas, eller fort-

sätter att verkställas, genom att fly till den stat där han eller hon är med-

borgare. Är dessa villkor uppfyllda kan domslandet begära att verkstäl-

lighetslandet tar över verkställigheten av påföljden. Någon skyldighet för

den sistnämnda staten att bifalla en sådan begäran finns inte utan den

staten får ta över verkställigheten. Av tredje punkten framgår att sam-

tycke från den dömde inte krävs när verkställigheten överförs.

Innan domslandet överlämnar en komplett framställning om överför-

ande eller verkställighetslandet fattar beslut i frågan kan den förstnämnda

staten enligt den andra punkten begära att verkställighetslandet anhåller

eller häktar eller på annat sätt ser till att personen i fråga stannar kvar i

den staten till dess en framställning gjorts eller ett beslut om överförande

har fattats. Den sista meningen i den andra punkten anger att den dömde

inte skall i straffrättsligt hänseende försättas i sämre läge på grund av den

tid han suttit frihetsberövad med stöd av denna bestämmelse. Den vikti-

gaste aspekten av detta krav torde vara att den tid som personen har varit

frihetsberövad skall avräknas från den tid som han eller hon skall avtjäna.

I artikel 3 regleras den andra situationen när verkställigheten kan över-

föras utan den dömdes samtycke (utvisningsfallet). I den första punkten

anges de grundläggande förutsättningarna. Överförande kan ske utan den

dömdes samtycke när han eller hon utöver den frihetsberövande påfölj-

den utvisas eller avvisas på grund av brottet antingen i brottmålsdomen

eller i anslutning till brottmålsdomen i ett administrativt beslut. Samma

sak gäller när beslutets innebörd är att den dömde inte längre får stanna

kvar i domslandet när han eller hon friges. I dessa situationer kan doms-

landet göra en framställning om att överförande skall ske. I artikelns

andra punkt fastställs att verkställighetslandet inte skall bifalla en fram-

ställning innan landet i fråga har beaktat den dömdes uppfattning om

överförande. Domslandet skall enligt den tredje punkten förse verkstäl-

lighetslandet med en förklaring innehållande den dömdes uppfattning om

överförandet samt en kopia av utvisnings- eller avvisningsbeslutet eller

något annat beslut som innebär att den dömde inte får stanna kvar i

domslandet efter frigivningen. Med hänsyn till att ett överförande sker

mot den dömdes vilja finns i fjärde punkten en immunitetsregel. Den

innebär att den dömde inte får lagföras, anhållas, häktas eller berövas

friheten för verkställighet av påföljd eller underkastas annan

inskränkning i sin personliga frihet för brott som den dömde har begått

innan han eller hon överfördes till hemlandet och som inte avser den dom

som verkställigheten gäller. Den dömdes frihet får inskränkas på ovan

angivet sätt, om domslandet godkänner detta eller den dömde har

möjlighet att lämna verkställighetslandets territorium men inte gör detta

inom 45 dagar efter det att han eller hon slutgiltigt försatts på fri fot eller

om han eller hon återvänder till verkställighetslandet efter att ha lämnat

det. Ett godkännande skall lämnas först efter det att domslandet har tagit

del av all tillgänglig dokumentation i frågan och om gärningen utgör ett

utlämningsbart brott enligt domslandets lagstiftning eller om utlämning

skulle vara utesluten endast på grund av straffets längd. I den femte

punkten anges att oavsett vad som sägs i den fjärde punkten kan verk-

ställighetslandet vidta nödvändiga åtgärder, även i den dömdes frånvaro,

för att förhindra att preskription av brott inträder. I den sjätte punkten ges

avtalsstat en möjlighet att reservera sig, dvs. förklara att den staten inte

kommer att överta straffverkställigheter enligt denna artikel.

Artikel 4 reglerar undertecknande och protokollets ikraftträdande. En-

ligt artikel 5 kan de stater som anslutit sig till överförandekonventionen

även ansluta sig till protokollet efter det att protokollet trätt i kraft. I

arti-

kel 6 finns bestämmelser om territoriell tillämpning. Enligt artikel 7 är

tilläggsprotokollet tillämpligt även på straff som dömts ut innan proto-

kollet trätt i kraft. Artikel 8 och 9 reglerar uppsägning respektive under-

rättelser.

6 Schengenkonventionen

Bestämmelserna i Schengenkonventionen, artikel 67 69, om överförande

av verkställighet av brottmålsdom är avsedda att komplettera överför-

andekonventionen (artikel 67).

Bestämmelserna reglerar endast en situation där samtycke från den

dömde inte skall vara ett krav för att verkställigheten av brottmålsdomen

skall kunna överföras. Situationen, som regleras i artikel 68, är den-

samma som regleras i artikel 2 i tilläggsprotokollet, dvs. flyktfallet. Om

en medborgare i en stat, som har ådömts en frihetsberövande påföljd i

annan stat, genom att fly till sitt hemland, undandrar sig verkställigheten

av den frihetsberövande påföljden, kan straffverkställigheten överföras

till den dömdes hemland utan den dömdes samtycke (artikel 68.1 och

artikel 69). I likhet med artikel 2.2 i tilläggsprotokollet kan domslandet

begära av den stat där den dömde befinner sig att den staten säkerställer

den dömdes närvaro i den staten till dess ett beslut har fattats avseende

framställningen (artikel 68.2).

De övriga bestämmelserna i överförandekonventionen som inte avser

krav på samtycke skall gälla i tillämpliga delar (artikel 69).

7 Överväganden och förslag

7.1 Sveriges tillträde till tilläggsprotokollet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner tilläggsprotokollet.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin-

ran.

Skälen för regeringens förslag: Brottsligheten blir mer internationell

och brott begås allt oftare i någon annan stat än den där gärningsmannen

har sin hemvist. Människor har blivit allt rörligare. Kommunikationerna

har blivit enklare och snabbare. Gränserna mellan EU-staterna är på väg

att försvinna och ju fler stater som blir medlemmar i EU desto större blir

det gränslösa området. Detta återspeglas också i det antal svenskar som

är frihetsberövade utomlands samt det antal utländska medborgare som

är intagna i svenska fängelser och som inte har hemvist i Sverige.

Antalen har ökat med åren och inget talar för en minskning. I ett sådant

perspektiv är det enligt regeringens uppfattning viktigt att utveckla och

förbättra det internationella rättsliga samarbetet, bl.a. genom att göra det

möjligt för dömda personer att verkställa påföljden i sitt hemland.

Brottmålsdomskonvention har inte vunnit någon bred anslutning. Kon-

ventionen ställer upp åtskilliga krav för att överförande skall kunna ske.

Förfarandet med domstolsprövning är onödigt komplicerat. En annan

nackdel är att endast domslandet kan göra en framställning. Konventio-

nen tillämpas också mycket sällan. Även om ytterligare stater har tillträtt

konventionen under 1990-talet torde den även framdeles tillämpas spar-

samt.

Överförandekonventionen medförde en avsevärd förbättring av möjlig-

heterna att överföra dömda personer. Visserligen är den begränsad till fri-

hetsberövande påföljder, men det är just beträffande dessa påföljder det

största behovet finns. I stort sett alla europarådsstater har tillträtt konven-

tionen och flera andra stater har anslutit sig. Överförandekonventionen,

vars huvudsyften är att främja rättvisan och den dömdes återanpassning

till ett normalt liv, ger endast vissa riktlinjer för när en dömd person skall

kunna överföras. Detta har ansetts vara tillräckligt, eftersom staterna inte

är skyldiga att bifalla en framställning. Överförandekonventionen har

därför blivit mer flexibel än sin föregångare. Vissa grundläggande krav

ställs emellertid upp, t.ex. den dömdes samtycke. Förfarandet är betydligt

enklare i jämförelse med brottmålsdomskonventionen. En annan fördel

med överförandekonventionen är att även verkställighetslandet kan göra

en framställning om överförande.

Samtycke från den dömde är således ett av de grundläggande kraven i

överförandekonventionen. Det främsta argumentet för detta är att ett

överförande utan den dömdes samtycke skulle få en motsatt effekt när

det gäller den dömdes återanpassning till ett laglydigt liv.

Under förhandlingarna om överförandekonventionen framfördes från

svensk sida att samtycke från den dömde inte borde vara ovillkorligt i

alla situationer. Som exempel angavs utländska intagna som utöver fäng-

else även utvisats på grund av brottet. Sverige påpekade att i dessa fall

skulle det vara en fördel för den dömdes återanpassning om straffverk-

ställigheten kunde överföras trots bristen på samtycke. Denna ståndpunkt

vann emellertid inte gehör, utan kravet på samtycke kom att bli generellt.

Justitieutskottet delade i sitt av riksdagen godkända betänkande i sam-

band med tillträdet till överförandekonventionen den svenska stånd-

punkten som framförts under förhandlingarna (se JuU 1984/85:1 s. 9).

Denna ståndpunkt har också framförts senare (se t.ex. JuU 1993/94:2

s. 16).

I de fortsatta diskussioner som skett inom Europarådet och dess expert-

kommitté, PC OC, har Sverige konsekvent drivit denna linje och tagit

initiativet till en saklig ändring i konventionens generella krav på sam-

tycke från den dömde. Sverige har sålunda varit en av de pådrivande sta-

terna för att överförande av dömda personer skall kunna ske i vissa fall

även om den dömde inte har samtyckt till åtgärden.

Tilläggsprotokollet tar upp två situationer där samtycke från den

dömde inte skall vara ett krav för att verkställigheten skall kunna ske i

hans eller hennes hemland. När det gäller flyktfallet torde det främsta

skälet till att samtycke inte skall krävas vara att den dömde annars kan

slippa undan ett straff som han eller hon skall avtjäna, eftersom de flesta

stater liksom Sverige inte utlämnar sina egna medborgare. Beträffande

utvisningsfallet torde den dömdes sociala återanpassning bäst ske i det

land där han eller hon skall vistas efter villkorlig frigivning.

Tilläggsprotokollet kommer att öka möjligheterna att överföra straff-

verkställigheter. Det ger också ett ökat utrymme för Sverige att överföra

personer, som här har dömts till rättspsykiatrisk vård, till sina hemländer

för fortsatt vård i form av verkställighet av brottspåföljd. Regeringen

anser att protokollet utgör ett led i det arbete som finns att bredda och

fördjupa det rättsliga samarbetet på det internationella planet; en strävan

som Sverige tar aktiv del i. Regeringen föreslår därför att riksdagen god-

känner tilläggsprotokollet.

7.2 Ändringar i internationella verkställighetslagen

7.2.1 Samtycke från den dömde skall inte krävas i vissa fall

Regeringens förslag: I lagen (1972:260) om internationellt samarbete

rörande verkställighet av brottmålsdom skall det införas bestämmelser

som innebär att verkställighet av en frihetsberövande påföljd får ske i

Sverige utan den dömdes samtycke när

1. den dömde personen har flytt till Sverige innan påföljden verk-

ställts, eller

2. den dömde i samband med domen utvisas på grund av brottet

eller på något annat sätt förbjuds att stanna kvar i den andra staten

efter det att han eller hon har försatts på fri fot.

På motsvarande sätt skall Sverige i de fall som anges ovan kunna

göra en framställning om att verkställigheten av en frihetsberövande

påföljd som har ådömts i Sverige överförs till en annan stat.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin-

ran. Länsrätten i Stockholms län har ifrågasatt om inte Kriminalvårdssty-

relsen respektive Socialstyrelsen borde vara den första instans som

prövar en framställning från en annan stat om överförande av

verkställighet till Sverige. Länsrätten menar att härigenom skulle

processen bättre överensstämma med den ordning som gäller då

Kriminalvårdsstyrelsen eller Socialstyrelsen prövar frågan om

överförande av en här i landet ådömd påföljd till en annan stat.

Skälen för regeringens förslag: I tilläggsprotokollet regleras två fall

där samtycke inte längre kommer att krävas från den dömde vid över-

förande av verkställighet. I Schengenkonventionen regleras ett fall där

samtycke från den dömde inte krävs.

Det första fallet avser flyktfallet. Situationen är den att en svensk med-

borgare eller en person med hemvist i Sverige ådöms en frihetsberövande

påföljd i den andra staten. Efter det att domen vunnit laga kraft flyr per-

sonen till Sverige för att undvika att påföljden verkställs i den andra

staten. Eftersom den dömde inte befinner sig på domslandets territorium,

är överförandekonventionen inte formellt tillämplig. Även om den andra

staten och Sverige skulle kunna enligt grunderna för överförandekonven-

tionen komma överens om att verkställigheten skall ske i Sverige, är det

långt ifrån säkert att den dömde samtycker. Är den dömde svensk med-

borgare är Sverige dessutom förhindrad att utlämna personen i fråga till

den andra staten, om det inte är fråga om en annan nordisk stat då utläm-

ning kan ske i vissa fall.

En möjlig lösning i dessa fall kan vara att den dömde lagförs på nytt i

Sverige för de brott som han eller hon har begått utomlands. Detta är

dock inte alltid möjligt, eftersom bestämmelserna i 2 kap. brottsbalken

ställer upp vissa villkor för att så skall kunna ske. En ny prövning får inte

ske om t.ex. verkställigheten pågår i den andra staten. Även om lagföring

enligt gällande lag skulle kunna ske, torde en sådan rättslig prövning vara

praktiskt svår att genomföra med hänsyn till att eventuella vittnen och

målsägande samt övrig bevisning kan finnas utomlands. Resultatet kan

således bli att den dömde i och med att han eller hon lyckas fly slipper att

avtjäna det straff som har ådömts honom eller henne. Den reglering

tilläggsprotokollet och Schengenkonventionen tillhandahåller löser enligt

regeringens mening detta problem på ett smidigt sätt, och risken för att

den dömde slipper undan straffet minskar avsevärt. Oavsett den dömdes

inställning kan straffverkställigheten överföras till Sverige. Det självklara

kravet att en dömd person skall avtjäna sitt straff kommer i denna situa-

tion mer i fokus än den dömde personens återanpassning till samhället.

En viss nackdel gentemot överförandekonventionen är att endast

domslandet kan göra en framställning om överförande av verkställighet.

Men problemet är troligen av mindre betydelse. När den dömde flyr blir

han eller hon med största sannolikhet internationellt efterlyst. Om han

eller hon grips i Sverige, underrättas den andra staten om detta och kan

då ta ställning till hur den skall agera. Om den dömde inte kan utlämnas,

är det troligt att den andra staten vill att personen i fråga i vart fall av-

tjänar sitt straff i Sverige.

Det andra fallet avser utvisningsfallet, dvs. när den dömde utöver den

frihetsberövande påföljden i samband med domen eller i anslutning till

denna utvisas eller avvisas från eller på något annat sätt förbjuds att

stanna kvar efter frigivningen i den stat som har meddelat domen. Som

har nämnts ovan är en av överförandekonventionens syften att återan-

passa den dömde till ett normalt liv utan kriminalitet, och en förutsättning

för detta anses vara att den dömde samtycker till överförandet av verk-

ställigheten. Enligt detta resonemang skulle, för det fall samtycke inte

vore ett krav, överförandet kunna få en motsatt effekt, dvs. en återanpass-

ning skulle t.o.m. försvåras. Detta resonemang torde dock inte ha bärig-

het när det gäller dömda personer som efter det att påföljden verkställts

skall utvisas från det land där straffet avtjänats. Skall den dömde utvisas

torde det bli svårare för kriminalvårdsmyndigheterna att rehabilitera den

dömde, eftersom personen i fråga inte kommer att vistas där efter frigiv-

ningen. En återanpassning torde i stället bli bättre och mer effektiv, om

den dömde överförs till sitt hemland så tidigt som möjligt för att där bli

föremål för olika åtgärder i syfte att anpassa vederbörande till ett lagly-

digt liv i det land där han eller hon kommer att vistas. Den dömdes åter-

anpassning kan t.o.m. försvåras, om personen i fråga efter ett långt fäng-

elsestraff och utan några anpassningsåtgärder utvisas till t.ex. Sverige.

Det kan bli avsevärt svårare att då ta hand om personen. Den dömdes

uppfattning i frågan om överförande kommer också att beaktas med hän-

syn till vad som stadgas i artikel 3.2 i tilläggsprotokollet.

I de fall då en frihetsberövande påföljd har ådömts en person i Sverige

skall, på samma skäl som angetts ovan i flyktfallet och utvisningsfallet,

den dömde kunna överföras till en annan stat för verkställighet av den av

svensk domstol ådömda påföljden under förutsättning att den stat som

kan komma i fråga att överta verkställigheten medger detta.

Det bör påpekas att med frihetsberövande påföljd som har ådömts i

Sverige avses inte bara fängelse utan även t.ex. överlämnande till rätts-

psykiatrisk vård. Utvisningsfallet avser således även utländska medbor-

gare som här har överlämnats till sådan vård och som skall utvisas.

Frågan om tilläggsprotokollets betydelse för överförande till en annan

stat för verkställighet av denna påföljd har diskuterats av Tvångpsykiatri-

kommittén i dess slutbetänkande (se SOU 1998:32 sid. 379 f.).

Tilläggsprotokollet ger tillträdande stat en möjlighet att reservera sig

mot artikel 3, dvs. förklara att den staten inte avser att överta en verk-

ställighet i utvisningsfallen. Värdet av tilläggsprotokollet torde främst

ligga i att överförande skall kunna ske utan den dömdes samtycke i dessa

fall. Sverige bör därför enligt regeringens mening inte reservera sig mot

att överta verkställighet i utvisningsfallet.

Den fråga om instansordningen som uppmärksammats av Länsrätten i

Stockholms län kräver närmare överväganden och kan därför inte tas upp

i detta lagstiftningsärende, vilket emellertid inte hindrar att regeringen

återkommer till frågan i ett annat sammanhang.

Regeringen anser sammanfattningsvis att verkställighet skall kunna ske

i Sverige utan den dömdes samtycke i flyktfallet, som tilläggsprotokollet

och Schengenkonventionen reglerar, och i utvisningsfallet som regleras i

tilläggsprotokollet. Överförande av verkställighet skall även kunna ske

från Sverige i dessa fall. Den dömdes uppfattning får beaktas i den hel-

hetsbedömning som görs när regeringen beslutar i ärendet eller när en

framställning görs av Kriminalvårds- eller Socialstyrelsen.

7.2.2 Tvångsmedel när den dömde har flytt till Sverige

Regeringens förslag: När den dömde har flytt till Sverige från en

annan stat där han eller hon har ådömts en frihetsberövande påföljd

skall den dömde kunna anhållas, häktas eller åläggas reseförbud eller

anmälningsskyldighet.

Beslut om tvångsmedel skall även kunna meddelas efter det att en

framställning om överförande har bifallits. Regler skall också införas

som begränsar den tid som den dömde kan vara föremål för ett beslut

om tvångsmedel. Regeringen och, i brådskande fall, chefen för Justi-

tiedepartementet skall vid prövningen av en framställning om överfö-

rande av verkställighet ha möjlighet att häva ett beslut om en tvångs-

åtgärd.

Den som är föremål för ett beslut om tvångsmedel skall ha möjlig-

het att begära en omprövning av beslutet.

Promemorians förslag överensstämmer i stort med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat

det utan erinran. Stockholms tingsrätt har påpekat att efter gjorda lagänd-

ringar kommer det att finnas olika bestämmelser om tvångsmedel i ut-

lämningslagen, i reglerna som anknyter till brottmålsdomskonventionen

och i de nya reglerna. Det borde enligt tingsrättens mening vara möjligt

att åstadkomma en likartad reglering för dessa situationer.

Skälen för regeringens förslag: I flyktfallet kan den andra staten be-

gära av det land dit den dömde har flytt att myndigheterna i det landet

frihetsberövar den dömde eller på något annat sätt ser till att han eller

hon blir kvar på den senare statens territorium till dess en framställning

gjorts eller till dess beslut fattats (artikel 2.2 i tilläggsprotokollet och

artikel 68.2 i Schengenkonventionen). I dessa fall bör det enligt

regeringens mening finnas en möjlighet, när den dömde rymmer till

Sverige, för svenska myndigheter att beröva honom eller henne friheten

eller på annat sätt säkerställa att han eller hon finns kvar i landet till dess

ärendet har avklarats. Om han eller hon samtycker till att verkställigheten

sker i Sverige, kan verkställigheten, om domslandet och Sverige medger

detta, överföras redan enligt grunderna för överförandekonventionen.

Några tvångsmedel grundade på överförandekonventionen finns dock

inte idag.

Regler om tvångsmedel, grundade på brottmålsdomskonventionen,

finns i 17 § IVL. Dessa bestämmelser syftar till att säkerställa den

dömdes närvaro vid den förhandling som skall ske inför domstol för att

bl.a. omvandla påföljden.

Även i utlämningslagen finns bestämmelser om användande av

tvångsmedel, bl.a. i 23 §. Enligt det sistnämnda stadgandet får en person

som skall begäras utlämnad, för exempelvis verkställighet av en påföljd,

anhållas till dess en framställning om utlämning ges in. Personen i fråga

får dock inte vara anhållen mer än fyrtio dagar. I stället för att personen

anhålls kan han eller hon åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet.

Skälet till att häktning inte kan användas i detta skede är enligt motiven

till utlämningslagen att det ofta inte torde vara möjligt att få fram till-

räcklig utredning för att visa att häktningsskäl enligt rättegångsbalkens

regler finns. Den utredning som oftast finns i dessa fall är endast en efter-

lysning via Interpol eller en uppgift om att personen i fråga är dömd eller

häktad i den ansökande staten, brottet för vilket utlämning kommer att

begäras samt tid och plats för brottets förövande. När framställningen om

utlämning ges in tillämpas emellertid de vanliga reglerna om tvångsme-

del i brottmål. Dokumentationen torde i så fall vara utförligare, t.ex.

genom att en kopia av exempelvis domen då finns tillgänglig.

Den dokumentation som skall bifogas en begäran enligt artikel 2.2 i

tilläggsprotokollet skall innehålla uppgift om den dömdes namn samt

hans eller hennes födelsedatum och födelseort, hans eller hennes adress i

Sverige, om sådan finns, en uppgift om de gärningar för vilka påföljden

har bestämts samt påföljdens art och längd och tidpunkten för verk-

ställighetens påbörjande. Domen behöver däremot inte ges in och kan

inte förväntas bli tillgänglig omgående, i vart fall inte i en översatt

version.

Den dokumentation som krävs enligt protokollet torde i de flesta fall

vara tillräcklig för att pröva frågan om tvångsmedel enligt vanliga regler.

Uppgift om brottet och dess svårhetsgrad kommer att vara kända för

rätten. Det som i de flesta fallen kommer att saknas är en kopia på domen

i en svensk översättning. Åklagaren borde emellertid kunna få tillgång

till utdrag ur domen som kan redovisas för rätten. Det viktiga för dom-

stolens prövning måste vara att kunna konstatera att personen i fråga har

dömts för viss brottslighet. Uppgifter för att kunna bedöma den dömdes

benägenhet att avvika eller på något annat sätt undandra sig

verkställigheten av påföljden borde åklagaren kunna införskaffa här i

Sverige eller från den andra staten före häktningsförhandlingen. De

uppgifter som i normalfallet kommer att vara tillgängliga torde därför

vara tillräckliga för att åklagare och domstolar skall kunna ta ställning till

användande av tvångsmedel.

Regeringen anser att de bestämmelser om tvångsmedel som finns i 17

§ IVL inte bör tillämpas också i flyktfallen, bl.a. med hänsyn till att dessa

bestämmelser syftar till att säkerställa ett annat förfarande (se ovan).

Vidare torde med hänsyn till vad som ovan sagts något behov av regler

om provisoriska tvångsmedel, motsvarande de som finns beträffande ut-

lämning, inte finnas.

Nya bestämmelser i IVL bör därför enligt regeringens mening föras in

för att göra det möjligt att använda anhållande, häktning, reseförbud och

anmälningsskyldighet i här aktuella fall till dess ärendet är avgjort eller,

om verkställighet skall ske i Sverige, till dess påföljden börjar

verkställas.

Åklagaren eller rätten skall kunna fatta ett beslut om tvångsmedel även

efter det att en framställning om överförande har bifallits. I de fall en

tvångsåtgärd har vidtagits innan en framställning om överförande har

getts in bör det enligt regeringens mening införas en tidsfrist om fyrtio

dagar, motsvarande den som finns beträffande provisoriskt anhållande

enligt utlämningslagen. Den dömde som är föremål för en tvångsåtgärd

bör inte vara beroende av hur lång tid det tar innan en framställning görs.

Har en framställning inte gjorts inom fyrtio dagar från det att den dömde

anhölls eller beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet meddela-

des skall åtgärden hävas. I annat fall skall ett beslut gälla till dess en

framställning har avgjorts, och vid bifall till dess att påföljden börjar

verkställas. Den dömde skall alltid ha möjlighet att begära en ompröv-

ning av beslutet om tvångsmedel.

När regeringen avgör ett ärende om överförande av verkställighet bör

regeringen kunna häva en tvångsåtgärd om framställningen avslås. Mot

bakgrund av att det är Justitiedepartementet som handlägger ärendet bör

det även finnas en möjlighet för chefen för Justitiedepartementet att i

brådskande fall häva en tvångsåtgärd om sådan omständigheter upp-

kommer att den omedelbart bör hävas och det inte kan anses vara rimligt

att avvakta ett beslut från åklagaren eller rätten. En möjlighet för rege-

ringen eller ett statsråd att häva en tvångsåtgärd finns redan idag i utlän-

ningslagstiftningen

Den tid som den dömde har varit frihetsberövad såsom anhållen eller

häktad bör räknas honom eller henne till godo. I 25 b § IVL, som föreslås

att även gälla (med en annan beteckning) i de fall överförande sker också

med stöd av tilläggsprotokollet eller Schengenkonventionen, hänvisas till

13 § och 25 § tredje stycket där bestämmelser om avräkning finns. Det

torde därför vara tillräckligt att hänvisa till dessa bestämmelser. Vidare

bör, på grund av de krav som bl.a. artikel 2.2 i tilläggsprotokollet ställer,

den tid som den dömde har varit berövad friheten i den andra staten och

här i landet inte överstiga den tid som den dömde skulle få avtjäna för det

fall påföljden hade verkställts i den andra staten. Det kan enligt rege-

ringen inte anses vara rimligt att den dömde, på grund av att överföran-

deärendet kan dra ut på tiden, skall vara berövad friheten längre tid än

vad han eller hon skulle ha varit, om straffet hade verkställts i den stat

som meddelade domen. Den staten torde i de flesta fall ha bestämmelser

om villkorlig frigivning motsvarande de som finns i svensk lag.

Som Stockholms tingsrätt har påpekat är det inte tillfredsställande att

olika regler om tvångsmedel kommer att finnas efter de föreslagna änd-

ringarna. Bestämmelserna i 17 § IVL och 23 § utlämningslagen tar

emellertid sikte på andra situationer än den som nu regleras. Detta

hindrar emellertid inte att frågan kan ses över i ett annat sammanhang.

Regeringen anser sammanfattningsvis att bestämmelserna i 24 och 25

kap. rättegångsbalken i största möjliga utsträckning bör vara tillämpliga i

ovan avsedda fall. De innebär dessutom att den dömde får tillgång till de

rättssäkerhetsgarantier som följer av det systemet.

7.2.3 Offentligt biträde m.m.

Regeringens förslag: I flyktfallen skall offentligt biträde kunna för-

ordnas om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Beslut om

förordnande av offentligt biträde eller ersättning till denne skall fattas

av domstol eller den departementstjänsteman som regeringen utser.

Den sistnämndes beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Kriminalvårdsstyrelsens och Socialstyrelsens beslut om offentligt

biträde i andra fall skall kunna överklagas till allmän förvaltnings-

domstol.

Socialstyrelsens beslut om överförande av verkställighet skall

kunna överklagas till regeringen.

Promemorians lagförslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin-

ran.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 27 § IVL kan i mål och ären-

den om verkställighet utomlands av frihetsberövande påföljd offentligt

biträde förordnas för den som åtgärden avser. I dessa ärenden kan den

dömde i vissa fall ha behov av biträde för att han eller hon på ett tillfreds-

ställande sätt skall kunna bevaka sin rätt (se bl.a. prop 1972:98 sid. 91).

På motsvarande sätt kan en dömd person vars verkställighet skall överfö-

ras till Sverige i flyktfallen ha behov av biträde. I de fall den dömde an-

hålls eller häktas eller beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet

meddelats får det antas att han eller hon i de flesta fallen har ett behov av

offentligt biträde. Möjligheter att i flyktfallen förordna om offentligt bi-

träde bör därför enligt regeringens mening införas.

I de fall ärendet har getts in till regeringen bör frågan om förordnande

av offentligt biträde och ersättning till denne beslutas av en departe-

mentstjänsteman som regeringen utser på motsvarande sätt som sker i

ärenden enligt t.ex. utlänningslagen. De beslut som fattas av den departe-

mentstjänstemannen bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdom-

stol.

Enligt 41 § IVL överklagas Kriminalvårdsstyrelsens beslut till rege-

ringen. Bestämmelsen bör förtydligas på så sätt att även Socialstyrelsens

beslut överklagas till regeringen. När det gäller Kriminalvårdsstyrelsens

eller Socialstyrelsens beslut om förordnande av offentligt biträde eller

ersättning till denna torde enligt regeringens mening vara en lämpligare

ordning att dessa beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol och

inte till regeringen.

7.2.4 Den dömdes immunitet

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 23 och 34 §§ lagen

(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom om immunitet för den dömde skall vara tillämpliga när

överförande av verkställighet sker till eller från Sverige enligt artikel

3 i tilläggsprotokollet (utvisningsfallet).

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin-

ran.

Skälen för regeringens förslag: En vanlig princip i det internationella

rättsliga samarbetet är att den person som med tvång förs över eller i

vissa fall frivilligt beger sig till en annan stat är skyddad mot att där

ställas till ansvar för brott som är begångna i tiden före överförande eller

inresandet (den s.k. specialitetsregeln). Sådant skydd ges i t.ex. 1957 års

utlämningskonvention, 1959 års rättshjälpskonvention och brottmåls-

domskonventionen. Bestämmelser om detta finns i t.ex. utlämningslagen

och IVL.

Tilläggsprotokollet har en likartad reglering i de fall när den dömde har

utvisats eller motsvarande från den stat som meddelat domen. Den

dömde får inte lagföras, anhållas, häktas eller berövas friheten för verk-

ställighet av påföljd eller underkastas någon annan inskränkning i sin

personliga frihet för brott som den dömde begått innan han eller hon

överfördes till hemlandet och som inte avser den dom som verkställig-

heten gäller. Detta skydd som den dömde har kan få vika i två fall. Den

första är när domslandet samtycker till detta. Den andra är när den dömde

efter det att han eller hon har frigetts haft möjlighet att lämna landet

under en sammanhängande tid av 45 dagar men inte gjort detta eller om

den dömde efter att ha lämnat landet återvänder dit. För att samtycke

skall kunna ges i det första fallet krävs enligt protokollet att gärningen

som avses skall kunna utgöra grund för utlämning eller att utlämning

skall ha varit utesluten endast på grund av straffets längd. Tilläggs-

protokollet hindrar emellertid inte att verkställighetslandet vidtar åtgärder

enligt dess gällande regler för att förhindra att preskriptionstider löper ut.

IVL bör därför enligt regeringens mening ändras så att den person som

överförs till Sverige med stöd av artikel 3 i tilläggsprotokollet

(utvisningsfallet) ges det skydd som protokollet kräver. Vidare bör infö-

ras bestämmelser som medger att Sverige under vissa förutsättningar kan

godkänna att immuniteten inte skall gälla för en person som har överförts

från Sverige till en annan stat enligt samma artikel.

Något skydd av detta slag uppställs inte när den dömde flytt från

domslandet (flyktfallet). Även i övrigt saknas det skäl att ge ett sådant

skydd i dessa fall. Någon immunitet skall således inte gälla för den som

flyr till Sverige för att undvika att påföljden verkställs i domslandet.

I IVL finns vissa bestämmelser som reglerar frågan om immunitet. I

23 § regleras det immunitetsskydd en dömd person har när han eller hon

enligt brottmålsdomskonventionen har överförts till Sverige. I 34 § regle-

ras de fall då en annan stat, efter att en här i Sverige dömd person över-

förts till den staten, gör en framställning om att immuniteten för den per-

sonen inte längre skall gälla. Under vissa förutsättningar kan regeringen,

i vissa fall efter prövning av Högsta domstolen, bifalla en sådan fram-

ställning. Med hänsyn till att dessa bestämmelser i IVL, med gjorda

ändringar, innebär samma skydd som tilläggsprotokollet kräver behövs

enligt regeringens meningen inte några nya bestämmelser om immunitet i

IVL. En hänvisning till de nuvarande reglerna är tillräcklig. När det

gäller under vilka förutsättningar Högsta domstolen skall pröva fram-

ställningen föreslås en ändring i 34 § andra stycket IVL (se författnings-

kommentaren).

Bestämmelserna i 23 och 34 §§ IVL skall således gälla i tillämpliga

delar när överförande av verkställighet sker med stöd av artikel 3

(utvisningsfallet) i tilläggsprotokollet.

7.3 Ändringar i den nordiska verkställighetslagen

Regeringens förslag: Motsvarande bestämmelser som föreslås i

lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet

av brottmålsdom om möjligheten att använda tvångsmedel i flyktfallet

samt om offentligt biträde i dessa fall skall även föras in i lagen

(1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m.

Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för-

slag.

Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat

det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Överförande av straffverkställighet

mellan Sverige och Danmark, Finland, Island eller Norge regleras i en

enhetlig nordisk lagstiftning, för Sveriges del i NVL. Bestämmelserna i

IVL är inte tillämpliga enligt 42 § IVL.

Överförandekonventionen har ingen inverkan på det nordiska samar-

betet. Enligt artikel 22.2 och förklaranderapporten till konventionen

framgår det att gemensam lagstiftning mellan konventionsstater på områ-

det får tillämpas i stället för konventionen. Den samnordiska lagstift-

ningen anges i förklaranderapporten som ett exempel. Tilläggsprotokollet

kommer inte heller att påverka det nordiska samarbetet eftersom proto-

kollet hänvisar till överförandekonventionen i de delar som inte regleras i

protokollet.

Motsvarande bedömning torde enligt regeringens mening kunna göras

beträffande artikel 67 69 i Schengenkonventionen (utom vad avser

kravet på samtycke från den dömde) eftersom konventionen i artikel 69

hänvisar till överförandekonventionen.

Detta hindrar emellertid inte att den nordiska lagstiftningen kan låta sig

påverkas av bestämmelserna i tilläggsprotokollet eller Schengenkonven-

tionen. De situationer som regleras i tilläggsprotokollet och Schengen-

konventionen där överförande kan ske utan den dömdes samtycke täcks

redan i dag av bestämmelserna i NVL. Den dömdes samtycke är inte

något krav för att ett frihetsstraff skall kunna överföras och frågan om

överförande kan ske även om den dömde uppehåller sig i riket när frågan

om överförande aktualiseras, se 5 § NVL. Några lagändringar behöver

därför inte övervägas i detta avseende.

I NVL finns inga bestämmelser om användande av tvångsmedel i de

situationer där den dömde flyr till Sverige från Danmark, Finland, Island

eller Norge innan påföljden verkställts, motsvarande de som finns i

tilläggsprotokollet eller Schengenkonventionen. I de flesta fall där en

dömd person avviker från ett nordiskt land för att undvika avtjänande av

en frihetsberövande påföljd används bestämmelserna i lagen (1959:254)

om utlämning för brott till Danmark, Finland, Island och Norge. I fall då

utlämning inte kan ske, se 2 § nämnda lag, kan ett överförande av verk-

ställigheten vara den enda möjligheten för att den dömde skall kunna

verkställa påföljden.

Vid de nordiska överläggningarna som hållits beträffande tilläggspro-

tokollet och Schengenkonventionen, bl.a. om bestämmelserna om använ-

dande av tvångsmedel i de fall en dömd person flyr till sitt hemland, har

samtliga nordiska stater ansett att sådana bestämmelser kan fylla ett

behov i de situationer där utlämning inte kan ske och att sådana bestäm-

melser bör föras in i den gemensamma nordiska lagstiftningen.

Enligt regeringens mening bör det därför införas bestämmelser om an-

vändande av tvångsmedel, i huvudsak motsvarande de som finns i IVL.

Den tid som den dömde varit frihetsberövad med stöd av dessa bestäm-

melser skall räknas honom eller henne till godo. I NVL finns inga regler

om avräkning i dessa fall, till skillnad från IVL, varför nya bestämmelser

om detta bör införas.

På de skäl som anges i avsnitt 7.2.3 bör det i flyktfallen finnas en möj-

lighet att förordna om offentligt biträde även i de nordiska ärendena.

8 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den dag som

regeringen bestämmer.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin-

ran.

Skälen för regeringens förslag: I artikel 4 i tilläggsprotokollet före-

skrivs att protokollet träder i kraft den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period om tre månader efter deponeringen av

det tredje ratifikationsinstrumentet hos Europarådets generalsekreterare. I

dagsläget (januari 2000) har inte tre ratifikationsinstrument deponerats.

Tidpunkten för protokollets ikraftträdande kan således inte förutses. Det

är även tänkbart att Sverige kan komma att träffa en bilateral överens-

kommelse med en annan stat om tillämpning av protokollets regler utan

hinder av att protokollet inte har trätt i kraft.

När det gäller Schengenkonventionen kommer Sverige troligen under

andra halvåret 2000 att bli fullvärdig medlem i Schengensamarbetet. Då

skall i stort sett den anpassning som har gjorts av svensk lagstiftning till

Schengenkonventionen träda i kraft.

Ändringarna i lagen bör därför träda i kraft samtidigt som protokollet

eller när Sverige blir fullvärdig medlem i Schengensamarbetet eller vid

någon annan tidpunkt, bl.a. till följd av en dessförinnan träffad bilateral

överenskommelse. Denna tidpunkt kan inte förutses nu. Det bör därför

ankomma på regeringen att bestämma tidpunkten för ikraftträdandet.

9 Ekonomiska konsekvenser

Sveriges tillträde till tilläggsprotokollet, det förhållandet att Sverige blir

fullvärdig medlem i Schengensamarbetet och de därvid föreslagna lag-

ändringarna bedömer regeringen inte medföra några ökade kostnader för

staten. Den möjlighet som införs att förordna om offentligt biträde i

flyktfallet kommer inte att medföra några nämnvärt ökade kostnader med

hänsyn till de ytterst få fall då det kommer bli aktuellt. I stället torde

resultatet bli att kostnaderna i viss mån blir mindre. De svenskar som har

dömts till en frihetsberövande påföljd på grund av brott i en annan stat

samtycker redan i dag som regel till att verkställigheten överförs till

Sverige. Tilläggsprotokollet och Schengenkonventionens bestämmelser

kommer därför inte att medföra några större förändringar i detta avse-

ende. Däremot finns det ett flertal utländska intagna i Sverige som utöver

fängelsepåföljden även utvisats på grund av brottet och som inte sam-

tycker till att verkställigheten överförs till hemlandet. I dessa fall

kommer tilläggsprotokollet och de lagändringar som nu föreslås att göra

det möjligt att överföra dessa personer, vilket inte kan ske med

nuvarande reglering. Storleken av de besparingar som härigenom kan

uppkomma är dock beroende av vilka länder som tillträder

tilläggsprotokollet, vilka reservationer de anger och när detta sker. Med

det ökade rättsliga samarbetet som sker på det internationella planet i

syfte att bekämpa brottsligheten kan emellertid enligt regeringens be-

dömning besparingar förutses på sikt. När denna bedömning kan göras

återkommer regeringen vid behov med förslag till anslagskonsekvenser.

10 Författningskommentar

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om

internationellt samarbete rörande verkställighet av

brottmålsdom

2 §

I paragrafen görs ett tillägg till andra stycket för att vissa bestämmelser i

IVL skall bli tillämpliga när överförande av verkställighet skall ske till

eller från Sverige med stöd av både överförandekonventionen och

tilläggsprotokollet. Frågan om Sverige skall tillträda tilläggsprotokollet

har behandlats i avsnitt 7.1.

Det skall noteras att tilläggsprotokollet aldrig kan tillämpas isolerat

utan det sker alltid tillsammans med överförandekonventionen. Proto-

kollet innehåller endast bestämmelser om att överförande av en frihetsbe-

rövande påföljd i vissa situationer kan ske utan den dömdes samtycke. I

övrigt tillämpas överförandekonventionens bestämmelser, t.ex. vad avser

kravet på dubbel straffbarhet och om förfarandet. De bestämmelser i IVL

som rör överförande enligt överförandekonventionen skall således i

huvudsak gälla när överförande även sker med stöd av tilläggsproto-

kollet. Vissa bestämmelser som bl.a. avser situationer där den dömde

fortfarande befinner sig i domslandet torde emellertid inte bli aktuella i

flyktfallet, t.ex. 40 § om transitering, eftersom den dömde redan befinner

sig i det eventuella verkställighetslandet. I utvisningsfallet kan bestäm-

melsen däremot bli aktuell.

Till paragrafen har ett nytt tredje stycke lagts till med hänsyn till artikel

67 69 i Schengenkonventionen. Gör en medlemsstat i Schengen en fram-

ställning enligt överförandekonventionen och artikel 68 i Schengenkon-

ventionen (flyktfallet) skall de bestämmelser som stycket hänvisar till

gälla. Vad som särskilt skall poängteras är att en Schengenstat, som gör

en framställning, enligt denna bestämmelse inte behöver ha tillträtt

tilläggsprotokollet för att överförande skall kunna ske. Överförandet

grundas på att staten i fråga dels har tillträtt överförandekonventionen,

dels deltar som fullvärdig medlem i Schengensamarbetet. På mot-

svarande sätt skall Kriminalvårdsstyrelsen, eller Socialstyrelsen när det

är fråga om överlämnande till rättspsykiatrisk vård, i dessa fall kunna

göra en framställning till en Schengenstat om ett överförande av en

svensk ådömd påföljd.

I fjärde stycket har en redaktionell ändring gjorts. Vidare har hänvis-

ningen i slutet av stycket, efter påpekande av Lagrådet, ändrats så att

någon hänvisning till de nya bestämmelserna om tvångsmedel m.m. inte

görs.

3 och 25 §§

Redaktionell ändringar har gjorts i paragraferna med hänsyn till det nya

tredje stycket i 2 §.

25 a §

I paragrafen har ett nytt andra stycke lagts till. Verkställighet av frihets-

berövande påföljd i en annan stat får ske i Sverige även med stöd av

tilläggsprotokollet eller Schengenkonventionen. I dessa fall krävs inte

samtycke från den dömde för att verkställighet skall få ske i Sverige. I

stycket hänvisas till 25 b § där det framgår att samtycke inte krävs för

verkställighet i Sverige i flykt- och utvisningsfallet (punkterna 1 och 2).

Det senare fallet gäller emellertid inte när överförande skall ske med stöd

av Schengenkonventionen, varför hänvisning endast sker till punkt 1. En

förutsättning är att den andra staten har tillträtt överförandekonventionen.

Vidare krävs att staten i fråga har tillträtt tilläggsprotokollet eller anslutit

sig till eller slutit avtal om samarbete enligt Schengenkonventionen.

Frågan har behandlats närmare i avsnitt 7.1 och 7.2.1. I förhållande till

lagrådsremissen har vissa redaktionella ändringar gjorts.

Vidare har en ändring gjorts i det sista stycket. Nuvarande bestämmel-

sen i sista stycket ger både myndighet i domslandet och den svenska re-

geringen behörighet att göra en framställning om verkställighet i Sverige

enligt överförandekonventionen. En framställning om överförande av

verkställighet som sker med stöd av tilläggsprotokollet eller Schengen-

konventionen kan emellertid göras endast av behörig myndighet i den

stat som har meddelat domen. Den svenska regeringen har således inga

möjligheter att göra en framställning om verkställighet i Sverige.

Däremot kan framställning göras om verkställighet i annat land av en

påföljd ådömd i Sverige, se 34 a §.

25 b §

Paragrafen är ny och har ersatt den gamla 25 b § (som skall betecknas

25 g).

I den nya bestämmelsen regleras närmare de två situationer där sam-

tycke från den dömde inte skall vara ett krav för att den dömdes straff

skall kunna verkställas i Sverige. Bestämmelsen har behandlats under

avsnitt 7.2.1. Av artikel 1 i tilläggsprotokollet och artikel 69 i Schengen-

konventionen som hänvisar till överförandekonventionen följer att endast

frihetsberövande påföljder omfattas av regleringen.

Under den första punkten tas flyktfallet upp (artikel 2 i tilläggsproto-

kollet och artikel 68 i Schengenkonventionen). I enlighet med Lagrådets

förslag har lagtexten ändrats. Bestämmelsen är tillämplig när den dömde,

efter att ha ådömts en påföljd i en annan konventionsstat som har vunnit

laga kraft, har flytt till Sverige innan verkställigheten av påföljden har

påbörjats eller när han eller hon har flytt under den tid då verkställigheten

pågår i den andra staten. Enligt förklaranderapporten är bestämmelsen

inte tillämplig i de fall när en person är dömd i sin utevaro i den andra

staten. Efter det att den dömde har frigetts villkorligt eller verkställig-

heten skjutits upp tills vidare av någon annan anledning kan överförande

av någon verkställighet av påföljd inte heller ske. Om den dömde i en

sådan situation återvänder till Sverige och den villkorliga frigivningen

förverkas eller verkställigheten av någon annan anledning återupptas där-

efter, kan överförande inte ske med stöd av tilläggsprotokollet. Den

dömde kan i en sådan situation inte anses ha flytt från domslandet.

I den andra punkten regleras utvisningsfallet (artikel 3 i tilläggsproto-

kollet). Innebörden är att verkställigheten kan överföras till Sverige utan

den dömdes samtycke när han eller hon utvisas eller avvisas från den

andra staten eller på något annat sätt förbjuds att vistas i den staten efter

det att han eller hon försätts på fri fot. Bestämmelsen innefattar varje åt-

gärd som innebär att den dömde inte får vara kvar i domslandet när han

eller hon friges. I enlighet med Lagrådets förslag har beslut av en admi-

nistrativ myndighet bytts ut mot administrativt beslut för att nå en

bättre överensstämmelse med konventionstexten. Beslutet kan fattas

samtidigt med domen när påföljden utdöms eller i anslutning till verk-

ställigheten av den ådömda påföljden. Beslutande myndighet i den andra

staten kan vara domstol eller administrativ myndighet.

25 c §

Paragrafen är ny och har närmare berörts i avsnitt 7.2.2. Tvångsmedel i

Sverige enligt denna bestämmelse kan tillgripas endast i flyktfallet, dvs.

när den dömde befinner sig i Sverige efter att ha flytt från den stat som

meddelat domen när frågan om överförande av verkställigheten

aktualiseras.

Lagrådet har haft vissa synpunkter på denna bestämmelse och i anslut-

ning till bestämmelserna i 25 d och 25 e §§. Enligt Lagrådet bör bestäm-

melserna om när häktning får äga rum eller när reseförbud och anmäl-

ningsskyldighet får meddelas föras ihop. Vidare anser Lagrådet att 25 d §

bör utformas efter förebild av 25 c § samt att regler bör införas i paragra-

ferna om att rättegångsbalkens föreskrifter om offentlig försvarare skall

gälla offentligt biträde. Lagrådet har också föreslagit vissa andra juste-

ringar. Regeringen har följt Lagrådets förslag, med den justeringen att

rättegångsbalkens bestämmelser skall tillämpas beträffande offentligt

biträde.

I första stycket anges att den dömde kan häktas om det finns risk för att

han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig verkställig-

heten av påföljden. Frihetsberövandet syftar till att säkerställa att den

dömde finns kvar i landet till dess regeringen har fattat sitt beslut om att

verkställigheten kan överföras, eller till dess påföljden börjar verkställas.

Häktningsgrunderna kollusions- och recidivfara blir därför inte aktuella.

Att den dömde har en viss benägenhet att avvika torde han eller hon

redan visat genom att undandra sig verkställigheten av påföljden i doms-

landet och fly hit. I stycket slås också fast att beslut om häktning kan

fattas även efter det att framställning om överförande av verkställighet

har gjorts eller beviljats.

I andra stycket fastslås att beträffande häktning och anhållande gäller

vad som föreskrivs rättegångsbalken om brottmål. Hänvisningen till

rättegångsbalken avser att fånga upp bestämmelser om bl.a. vilken dom-

stol som har att pröva en häktning och bestämmelserna om överklagande.

Vad som i rättegångsbalken föreskrivs om offentlig försvarare skall i

stället tillämpas beträffande offentligt biträde med undantag vad som

stadgas i 25 f §. Vidare anges vilka bestämmelser i 24 kap. rättegångsbal-

ken som skall tillämpas. Dessa bestämmelser kan inte i alla delar tilläm-

pas ordagrant. När det gäller offentligt biträde skall bestämmelserna i

t.ex. 31 kap. rättegångsbalken inte gälla eftersom de utgår ifrån att någon

döms. Beträffande användande av tvångsmedel talas det i ett flertal om

den misstänkte, men skall här i stället avse den dömde. Ett flertal bestäm-

melser har undantagits, bl.a. bestämmelser om tidsfrister för väckande av

åtal och anhållande och häktning som sker av utredningsskäl. Dessa

kommer inte att bli aktuella med hänsyn till att personen i fråga redan har

ådömts en påföljd i den andra staten som har vunnit laga kraft.

Enligt fjärde stycket kan den häktade begära en omprövning av häkt-

ningsfrågan. En häktningsförhandling skall hållas inom två dagar efter

det att den häktades begäran kommit in till rätten. En sådan förhandling

behöver dock hållas tidigast efter två veckor från det att beslut i häkt-

ningsfrågan senast meddelats.

25 d §

Paragrafen är ny och har berörts i avsnitt 7.2.2. Beträffande Lagrådets

synpunkter, se kommentaren till 25 c §. I stället för att tillgripa anhållan-

de och häktning kan åklagaren eller rätten meddela beslut om reseförbud

eller anmälningsskyldighet om det kan antas vara en tillräcklig åtgärd för

att undvika att den dömde avviker eller på annat sätt undandrar sig verk-

ställighet av påföljden. På samma sätt som i 25 c § har en hänvisning

gjorts till rättegångsbalkens bestämmelser m.m., och till vilka särskilt an-

givna bestämmelser i 25 kap. rättegångsbalken som skall gälla när rese-

förbud eller anmälningsskyldighet åläggs med stöd av denna bestämmel-

se. På motsvarande sätt som angetts i författningskommentaren till 25 c §

skall de delar av bestämmelserna som syftar till den misstänkte i stället

avse den dömde. Bestämmelser som avser om åtal har väckts eller om

huvudförhandling skall hållas torde inte bli aktuella i dessa sammanhang.

25 e §

Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.2.2. Beträffande Lagrådets

synpunkter, se kommentaren till 25 c §.

I första stycket anges att beslut om tvångsmedel enligt 25 c och 25 d §§

gäller till dess ärendet om överförande av verkställigheten har avgjorts

eller, om framställningen bifalls, till dess att påföljden har börjat verk-

ställas i Sverige. Detta gäller dock inte om beslutet om tvångsmedel dess-

förinnan har hävts.

I andra och tredje styckena finns särskilda regler om när ett beslut om

tvångsmedel skall hävas. I de flesta fallen kommer en begäran från en

annan stat att en person skall frihetsberövas före en formell framställning

om överförande av straffverkställighet till Sverige. En tidsfrist om fyrtio

dagar har därför förts in. Efter ett beslut om tvångsmedel skall en fram-

ställning göras inom fyrtio dagar. Sker inte detta skall tvångsåtgärden

hävas av åklagaren eller rätten. Frihetsberövandet får inte heller överstiga

den tid som personen i fråga skulle ha varit frihetsberövad om han eller

hon hade verkställt straffet i den stat som meddelat domen, varvid skall

beaktas även den tid som den frihetsberövande påföljden har verkställts i

den andra staten samt bestämmelser om villkorlig frigivning som kan

finnas i den andra staten.

I paragrafens fjärde stycke införs en bestämmelse som ger regeringen

en möjlighet att häva åtgärden i samband med att ärendet prövas. I bråds-

kande fall har även chefen för Justitiedepartementet en möjlighet att häva

en tvångsåtgärd. En framställning om överförande av verkställighet till

Sverige handläggs av Justitiedepartementet. Under handläggningen kan

omständigheter uppkomma, som inte är kända för åklagaren eller rätten,

som medför att tvångsmedlet omedelbart bör hävas.

25 f §

Paragrafen är ny och har berörts i avsnitt 7.2.3. I första stycket finns en

allmän bestämmelse om att offentligt biträde skall utses i ärenden där

överförande av verkställighet kan ske till Sverige enligt 25 b § 1, dvs. i

flyktfallet, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. I de fall

den dömde blir föremål för frihetsberövande torde ofta, utom i rena

undantagsfall, finnas ett behov av biträde.

I det andra stycket ges regeringen en möjlighet att utse en departe-

mentstjänsteman att besluta i dessa frågor. Innan en framställning getts in

till regeringen får frågan om förordnande av offentligt biträde handhas av

domstol om det finns ett ärende i domstolen, enligt bestämmelserna i

lagen (1996:1620) om offentligt biträde. Domstolen får pröva frågan i

samband med att den tar ställning till användning av tvångsmedel. Beslut

om ersättning för arbete m.m. som lagts ned i förfarandet hos domstolen

får också beslutas av domstolen enligt nämnda lag. Ersättning för arbete

m.m. i ärendet hos regeringen beslutas dock av den tjänsteman som rege-

ringen utsett. Ersättningen avser även tidsspillan och utlägg.

I det sista stycket anges att beslut som fattas enligt andra stycket kan

överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd

krävs vid överklagande till kammarrätt.

25 g §

Paragrafen betecknades tidigare 25 b §. I första stycket har ett tillägg

gjorts för att bestämmelsen skall gälla även när tilläggsprotokollet eller

Schengenkonventionen tillämpas.

Ett tillägg har gjorts till sista stycket. I detta stycke stadgas att om en

påföljdsomvandling skall ske tillämpas bestämmelserna i 24 och 25 kap.

rättegångsbalken, dvs. häktning, reseförbud eller anmälningsskyldighet

kan beslutas. En dömd person som flyr till Sverige kan häktas med stöd

av bestämmelsen i 25 c § eller åläggas reseförbud eller anmälnings-

skyldighet enligt 25 d §. Ett sådant beslut gäller till dess påföljden börjar

verkställas. Om regeringen överlämnar ärendet till Riksåklagaren att

ansöka om påföljdsomvandling blir även bestämmelserna i sista stycket

tillämpliga. För tydlighetens skull har ett tillägg gjorts att i flyktfallet

skall bestämmelserna i 25 c § eller 25 d § ha företräde.

25 h §

I den nya paragrafen har en hänvisning gjorts till 23 § IVL. Frågor om

immunitet har berörts i avsnitt 7.2.4. Den person som överförs till

Sverige med stöd av 25 b § 2 IVL (utvisningsfallet) skall under vissa för-

utsättningar vara skyddad mot att på nytt lagföras på grund av brott som

hänför sig till tiden före överförandet, med undantag för det brott som

överförandet avser. Skyddet skall också avse användande av tvångsmedel

för samma brott. Det skydd som artikel 4.4 i tilläggsprotokollet föreskri-

ver i denna del täcks redan av 23 § IVL varför en hänvisning har skett till

den bestämmelsen.

26 §

Se 3 och 25 §§.

27 §

Ett nytt andra stycket har lagts till. Bestämmelsen har berörts i avsnitt

7.2.3. Kriminalvårdsstyrelsens och Socialstyrelsens beslut i frågor om

offentligt biträde skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol (jfr 26

och 35 §§ NVL). I enlighet med Lagrådets förslag har lagtexten förtydli-

gats på så sätt att det anges att även beslut om ersättning till offentligt bi-

träde skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Enligt gällande

ordning skall regeringen pröva dessa frågor enligt 41 § IVL och 7 § lagen

(1996:1620) om offentligt biträde. En lämpligare ordning har ansetts vara

att allmän förvaltningsdomstol prövar dessa frågor. Även beträffande

dessa beslut krävs prövningstillstånd i kammarrätten.

34 §

Enligt 34 § IVL kan regeringen utan hinder av överenskommelse som

Sverige har träffat med den andra staten medge att den dömde åtalas,

döms m.m. med anledning av brott som han eller hon har begått före

överförandet från Sverige. Sådant medgivande får lämnas endast om ut-

lämning kunnat äga rum. Enligt nuvarande regler skall frågan prövas av

Högsta domstolen, om det begärs av den som avses med framställningen.

Denna regel har hämtats från vad som tidigare gällde i utlämningslag-

stiftningen. Efter den reform som skedde av Högsta domstolen i början

av 1980-talet gjordes domstolens prövning i ärenden om utlämning till

utomnordiska länder beroende av om den person som begärdes utlämnad

samtyckte till framställningen eller inte. Motsvarande bör gälla i de fall

då Högsta domstolen skall ta ställning till en begäran från en annan stat

enligt förevarande paragraf. En ändring har därför gjorts i andra stycket.

34 a §

I första stycket har ett tillägg gjorts för att bestämmelsen skall gälla även

när tilläggsprotokollet eller Schengenkonventionen skall tillämpas.

Tillägget i andra stycket har gjorts för att klargöra att Kriminalvårds-

styrelsen, eller Socialstyrelsen, kan pröva en framställning från en annan

stat om överförande av en svensk brottmålsdom endast enligt överför-

andekonventionen. En annan stat kan inte göra en framställning om över-

förande av en i Sverige ådömd påföljd med stöd även av tilläggsproto-

kollet eller Schengenkonventionen, dvs. utan den dömdes samtycke.

Detta kan enbart ske av svenska myndigheter enligt första stycket (jfr

25 a § sista stycket IVL).

34 b §

Om en dömd person överförs från Sverige med stöd av överförandekon-

ventionen och artikel 3 i tilläggsprotokollet (utvisningsfallet) kan den

andra staten begära att det immunitetsskydd som tilläggsprotokollet ger

den dömde skall vika med beaktande av de förutsättningar som ges i

tilläggsprotokollet. Frågan har behandlats i avsnitt 7.2.4. Mot bakgrund

av att 34 § IVL, med gjorda ändringar, motsvarar de krav som tilläggs-

protokollet ställer upp är det tillräckligt att hänvisa dit.

35 §

Ett förtydligande har gjorts vad beträffar laga domstol i mål och ärenden

enligt denna lag. Den nuvarande bestämmelsen avser bl.a. forumfrågan

när en verkställighet skall överföras till Sverige enligt brottmålsdoms-

konventionen eller när påföljdsomvandling skall ske med stöd av över-

förandekonventionens bestämmelser. I de ändringar som föreslås

kommer domstol även att ta ställning till andra frågor såsom användning

av tvångsmedel och om offentligt biträde. I dessa fall skall vanliga

forumregler gälla.

41 §

Ändringarna har berörts i avsnitt 7.2.3. En ändring har gjorts att, förutom

Kriminalvårdsstyrelsens beslut, även Socialstyrelsens beslut enligt denna

lag skall kunna överklagas till regeringen. Detta gäller dock inte beslut

beträffande offentligt biträde som enligt 27 § överklagas till förvaltnings-

domstol.

10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

angående verkställighet av straff m.m.

5 a 5 c §§

Paragraferna är nya. Frågan om användande av tvångsmedel när överför-

ande av frihetsstraff kan ske från Danmark, Finland, Island eller Norge

har berörts i avsnitt 7.3. Bestämmelserna motsvarar i huvudsak de som

finns i 25 c 25 e §§ IVL, varför det hänvisas till avsnitt 7.2.2 och författ-

ningskommentarerna till dessa bestämmelser. Bestämmelserna har änd-

rats i enlighet med Lagrådets synpunkter som redovisats ovan.

Den bestämmelse som ger regeringen eller chefen för Justitiedeparte-

mentet möjlighet att häva en tvångsåtgärd har inte tagits med eftersom de

nordiska ärendena aldrig handläggs av regeringen.

Däremot har en bestämmelse om avräkning tagits med i 5 c §. En

person som har anhållits eller häktats enligt 5 a § skall få avräkna den tid

som han eller hon här i landet varit frihetsberövad, vilket framgår av sista

stycket. Avräkningsreglerna finns för närvarande i 33 kap. 5 § brottsbal-

ken. I regeringens proposition 1999/2000:26 Effektivisering av förfaran-

det i allmän domstol föreslår regeringen att ansvaret för den obligatoriska

avräkningen av tid för frihetsberövande flyttas från domstolarna till kri-

minalvården i fråga om fängelsepåföljder. Ändringarna föreslås träda i

kraft den 1 oktober 2000. Avräkning av frihetsberövande kommer

således att ske av kriminalvården, varför en hänvisning har skett till i

propositionen föreslagna bestämmelser.

36 §

Ett nytt andra stycke har lagts till. I flyktfallen skall den dömde ha en

möjlighet att erhålla ett offentligt biträde. Frågan har berörts i avsnitt

7.2.3 och 7.3 samt i kommentaren till 25 f § IVL, varvid hänvisas dit.

1997 års tilläggsprotokoll till Europarådets konven-

tion från 1983 om överförande av dömda personer

Additional Protocol to the

Convention on the transfer of

Sentenced Persons

Tilläggsprotokoll till kon-

ventionen om överförande av

dömda personer

Preamble

The member States of the Council

of Europe, and the other States

signatory to this Protocol,

Desirous of facilitating the

application of the Convention on

the Transfer of Sentenced Persons

opened for signature at Strasbourg

on 21 March 1983 (hereinafter

referred to as the Convention )

and, in particular, pursuing its

acknowledged aims of furthering

the ends of justice and the social

rehabilitation of sentenced

persons;

Aware that many States cannot

extradite their own nationals;

Considering it desirable to

supplement the Convention in

certain respects,

Have agreed as follows:

Inledning

De medlemmar av Europarådet

och de övriga stater som under-

tecknat detta protokoll,

som vill underlätta tillämpningen

av konventionen om överförande

av dömda personer, som öppnades

för undertecknande i Strasbourg

den 21 mars 1983 (här nedan

kallad konventionen), och som

särskilt fortsätter sin allmänt

erkända strävan att främja

rättvisan och dömda personers

återanpassning till samhället,

som är medvetna om att många

stater inte kan utlämna sina egna

medborgare,

som anser att det är önskvärt att

komplettera konventionen i vissa

hänseenden,

har kommit överens om följande

Article 1

General provisions

1. The words and expressions used

in this Protocol shall be interpreted

within the meaning of the

Convention.

2. The provisions of the Conven-

tion shall apply to the extent that

they are compatible with the

provisions of this Protocol.

Artikel 1

Allmänna bestämmelser

1. De ord och uttryck som an-

vänds i detta protokoll skall tolkas

i enlighet med konventionen.

2. Konventionens bestämmelser

skall gälla i den utsträckning de är

förenliga med bestämmelserna i

detta protokoll.

Article 2

Persons having fled from the

sentencing State

1. Where a national of a Party who

is the subject of a sentence

imposed in the territory of another

Party as a part of a final judgment,

seeks to avoid the execution or

further execution of the sentence

in the sentencing State by fleeing

to the territory of the former Party

before having served the sentence,

the sentencing State may request

the other Party to take over the

execution of the sentence.

2. At the request of the sentencing

State, the administering State may,

prior to the arrival of the

documents supporting the request,

or prior to the decision on that

request, arrest the sentenced

person, or take any other measure

to ensure that the sentenced person

remains in its territory, pending a

decision on the request. Requests

for provisional measures shall

include the information mentioned

in paragraph 3 of Article 4 of the

Convention. The penal position of

the sentenced person shall not be

aggravated as a result of any

period spent in custody by reason

of this paragraph.

3. The consent of the sentenced

person shall not be required to the

transfer of the execution of the

sentence.

Artikel 2

Personer som har flytt från

domslandet

1. Om en medborgare i en för-

dragsslutande stat som har ådömts

en påföljd som vunnit laga kraft i

en annan fördragsslutande stat för-

söker att undandra sig att på-

följden verkställs eller att vidare

verkställighet av denna fullföljs i

domslandet genom att fly till den

förstnämnda fördragsslutande

statens territorium innan påföljden

har verkställts, får domslandet be-

gära att den förstnämnda fördrags-

slutande staten övertar verkställig-

heten av påföljden.

2. På framställning från doms-

landet får verkställighetslandet,

innan de handlingar på vilka fram-

ställningen grundas har mottagits

eller innan något beslut med anled-

ning av framställningen har fattats,

anhålla och häkta den dömde eller

vidta andra åtgärder för att säker-

ställa att denne stannar kvar inom

dess territorium tills beslut med

anledning av framställningen har

fattats. En framställning om

sådana provisoriska åtgärder skall

innehålla de uppgifter som anges

artikel 4.3 i konventionen. Den

dömdes ställning i straffrättsligt

hänseende får inte försämras

genom dennes frihetsberövande

grundat på denna punkt.

3. Den dömdes samtycke skall

inte krävas för överförande av

verkställigheten av påföljden.

Article 3

Sentenced persons subject to an

expulsion or deportation order

1. Upon being requested by the

sentencing State, the administering

State may, subject to the

provisions of this Article, agree to

the transfer of a sentenced person

without the consent of that person,

where the sentence passed on the

latter, or an administrative

decision consequential to that

sentence, includes an expulsion or

deportation order or any other

measure as the result of which that

person will no longer be allowed

to remain in the territory of the

sentencing State once he or she is

released from prison.

2. The administering State shall

not give its agreement for the

purposes of paragraph 1 before

having taken into consideration the

opinion of the sentenced person.

3. For the purposes of the

application of this Article, the

sentencing State shall furnish the

administering State with:

 a) a declaration containing

the opinion of the sentenced

person as to his or her proposed

transfer, and

 b) a copy of the expulsion or

deportation order or any other

order having the effect that the

sentenced person will no longer be

allowed to remain in the territory

of the sentencing State once he or

she is released from prison.

4. Any person transferred under

the provisions of this Article shall

not be proceeded against,

sentenced or detained with a view

to the carrying out of a sentence or

detention order, for any offence

committed prior to his or her

transfer other than that for which

the sentence to be enforced was

imposed, nor shall he or she for

any other reason be restricted in

his or her personal freedom,

except in the following cases:

 a) when the sentencing State

so authorises: a request for

authorisation shall be submitted,

accompanied by all relevant

documents and a legal record of

any statement made by the

convicted person; authorisation

shall be given when the offence

for which it is requested would

itself be subject to extradition

under the law of the sentencing

State or when extradition would be

excluded only by reason of the

amount of punishment;

 b) when the sentenced

person, having had an opportunity

to leave the territory of the

administering State, has not

done so within 45 days of his or

her final discharge, or if he or she

has returned to that territory after

leaving it.

5. Notwithstanding the provisions

of paragraph 4, the administering

State may take any measures

necessary under its law, including

proceedings in absentia, to prevent

any legal effects of lapse of time.

6. Any contracting State may, by

way of a declaration addressed to

the Secretary General of the

Council of Europe, indicate that it

will not take over the execution of

sentences under the circumstances

described in this Article.

Artikel 3

Dömda personer som är föremål

för utvisnings- och avvisnings-

beslut

1. På framställning av domslandet

får verkställighetslandet, i enlighet

med bestämmelserna i denna

artikel, lämna sitt samtycke att

överföra av en dömd person utan

dennes samtycke om den påföljd

som personen har ådömts, eller om

ett administrativt beslut fattat till

följd av denna påföljd, innehåller

beslut om utvisning eller avvisning

eller någon annan åtgärd som har

till följd att den dömde inte längre

har rätt att uppehålla sig inom

domslandets territorium sedan han

eller hon har försatts på fri fot.

2. Verkställighetslandet skall inte

ge sitt samtycke för de syften som

avses i punkt 1 i denna artikel

förrän det har beaktat den dömdes

yttrande.

3. För tillämpningen av denna

artikel skall domslandet förse

verkställighetslandet med följande

handlingar:

 a) en förklaring innehållande

den dömdes yttrande om det

begärda överförandet av honom

eller henne,

 b) en kopia av beslutet om

utvisning eller avvisning eller av

annat beslut som innebär att den

dömde inte längre har rätt att

uppehålla sig inom domslandets

territorium sedan han eller hon har

försatts på fri fot.

4. Den som överförts i enlighet

med bestämmelserna i denna

artikel skall inte lagföras, dömas

eller berövas friheten om detta

syftar till att verkställa en påföljd

eller ett häktningsbeslut för något

annat brott som begåtts före

överförandet av honom eller henne

än det brott som omfattas av den

påföljd som skall verkställas; inte

heller skall hans eller hennes

personliga frihet inskränkas annat

än i följande fall:

 a) med domslandets tillstånd,

varvid en framställning om

tillstånd skall överlämnas, åtföljd

av alla erforderliga handlingar

samt protokoll över berättelser

som den dömde avgivit; tillståndet

skall lämnas om det brott för vilket

det begärs är sådant att utlämning

enligt domslandets lag skulle

kunna ske eller om utlämning

skulle vara utesluten endast på

grund av straffets längd,

 b) om den dömde, efter att ha

haft möjlighet att lämna

verkställighetslandets territorium,

inte har gjort det inom 45 dagar

efter det att han eller hon

slutgiltigt försatts på fri fot eller

har återvänt dit efter att ha lämnat

territoriet i fråga.

5. Utan hinder av bestämmelserna

i punkt 4 får verkställighetslandet

vidta alla nödvändiga åtgärder som

är förenliga med dess lagstiftning,

inklusive lagföring i den tilltalades

frånvaro, för att förhindra presk-

ription.

6. En fördragsslutande stat kan

genom en förklaring ställd till

Europarådets generalsekreterare

meddela att den inte avser att

överta verkställighet av påföljder

enligt bestämmelserna i denna

artikel.

Article 4

Signature and entry into force

1. This Protocol shall be open for

signature by the member States of

the Council of Europe and the

other States signatory to the

Convention. It shall be subject to

ratification, acceptance or approv-

al. A Signatory may not ratify,

accept or approve this Protocol

unless it has previously or

simultaneously ratified, accepted

or approved the Convention.

Instruments of ratification,

acceptance or approval shall be

deposited with the Secretary

General of the Council of Europe.

2. This Protocol shall enter into

force on the first day of the month

following the expiration of a

period of three months after the

deposit of the third instrument of

ratification, acceptance or

approval.

3. In respect of any signatory State

which subsequently deposits its

instrument of ratification,

acceptance or approval, the

Protocol shall enter into force on

the first day of the month

following the expiration of a

period of three months after the

date of deposit.

Artikel 4

Undertecknande och ikraft-

trädande

1. Detta protokoll är öppet för

undertecknande av Europarådets

medlemsstater och de övriga stater

som har undertecknat konven-

tionen. Det skall ratificeras, godtas

eller godkännas. En signatärstat

får inte ratificera, godta eller

godkänna detta protokoll om den

inte tidigare eller samtidigt har

ratificerat, godtagit eller godkänt

konventionen. Ratifikations-, god-

tagande- och godkännande-

instrument skall deponeras hos

Europarådets generalsekreterare.

2. Detta protokoll träder i kraft

den första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om tre månader efter deponeringen

av det tredje ratifikations-,

godtagande- eller godkännande-

instrumentet.

3. I förhållande till en signatärstat

som senare deponerar sitt

ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrument träder

protokollet i kraft den första dagen

i den månad som följer efter

utgången av en period om tre

månader efter dagen för

deponeringen.

Article 5

Accession

1. Any non-member State which

has acceded to the Convention

may accede to this Protocol after it

has entered into force.

2. In respect of any acceding State,

the Protocol shall enter into force

on the first day of the month

following the expiration of a

period of three months after the

date of the deposit of the

instrument of accession.

Artikel 5

Anslutning

1. En icke-medlemsstat som har

anslutit sig till konventionen får

ansluta sig till detta protokoll efter

det att det har trätt i kraft.

2. I förhållande till en stat som

ansluter sig träder protokollet i

kraft den första dagen i den månad

som följer efter utgången av en

period om tre månader efter den

dag då anslutningsinstrumentet

deponerades.

Article 6

Territorial application

1. Any State may at the time of

signature or when depositing its

instrument of ratification,

acceptance, approval or accession,

specify the territory or territories

to which this Protocol shall apply.

2. Any Contracting State may, at

any later date, by declaration

addressed to the Secretary General

of the Council of Europe, extend

the application of this Protocol to

any other territory specified in the

declaration. In respect of such

territory the Protocol shall enter

into force on the first day of the

month following the expiration of

a period of three months after the

date of receipt of such declaration

by the Secretary General.

3. Any declaration made under the

two preceding paragraphs may, in

respect of any territory specified in

such declaration, be withdrawn by

a notification addressed to the

Secretary General. The withdrawal

shall become effective on the first

day of the month following the

expiration of a period of three

months after the date of receipt of

such notification by the Secretary

General.

Artikel 6

Territoriell tillämpning

1. Varje stat kan vid underteck-

nandet eller vid deponeringen av

instrument rörande ratifikation,

godtagande, godkännande eller an-

slutning närmare ange det eller de

områden beträffande vilka proto-

kollet skall tillämpas.

2. Varje fördragsslutande stat kan

vid vilken som helst senare tid-

punkt, genom förklaring ställd till

Europarådets generalsekreterare,

utsträcka tillämpningen av detta

protokoll till vilket som helst annat

område som anges i förklaringen.

Med avseende på ett sådant om-

råde träder protokollet i kraft den

första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om tre månader efter den dag då

generalsekreteraren mottog förkla-

ringen.

3. En förklaring som avgetts i

enlighet med de båda föregående

punkterna kan, beträffande område

som har angetts i förklaringen,

återtas genom en underrättelse

ställd till generalsekreteraren.

Återtagandet träder i kraft den

första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om tre månader efter den dag då

generalsekreteraren mottog under-

rättelsen.

Article 7

Temporal application

This Protocol shall be applicable

to the enforcement of sentences

imposed either before or after its

entry into force.

Artikel 7

Temporär tillämpning

Detta protokoll skall tillämpas på

verkställighet av påföljder som

ådömts såväl före som efter

protokollets ikraftträdande.

Article 8

Denunciation

1. Any Contracting State may at

any time denounce this Protocol

by means of a notification

addressed to the Secretary General

of the Council of Europe.

2. Such denunciation shall become

effective on the first day of the

month following the expiration of

a period of three months after the

date of receipt of the notification

by the Secretary General.

3. This Protocol shall, however,

continue to apply to the

enforcement of sentences of

persons who have been transferred

in conformity with the provisions

of both the Convention and this

Protocol before the date on which

such denunciation takes effect.

4. Denunciation of the Convention

automatically entails denunciation

of this Protocol.

Artikel 8

Uppsägning

1. En fördragsslutande stat kan

när som helst säga upp detta

protokoll genom en till Europa-

rådets generalsekreterare ställd

underrättelse.

2. Uppsägningen träder i kraft den

första dagen i den månad som

följer efter utgången av en period

om tre månader efter den dag då

generalsekreteraren mottog under-

rättelsen.

3. Detta protokoll skall emellertid

fortsätta att tilllämpas på verk-

ställighet av påföljder beträffande

personer som har överförts i

enlighet med bestämmelserna både

i konventionen och i detta

protokoll före den dag då en sådan

uppsägning träder i kraft.

4. Uppsägning av konventionen

medför automatiskt uppsägning av

detta protokoll.

Article 9

Notifications

The Secretary General of the

Council of Europe shall notify the

member States of the Council of

Europe, any Signatory, any Party

and any other State which has

been invited to accede to the

Convention of:

 a) any signature;

 b) the deposit of any

instrument of ratification, accept-

ance, approval or accession;

 c) any date of entry into

force of this Protocol in accord-

ance with Articles 4 or 5;

 d) any other act, declaration,

notification or communication

relating to this Protocol.

Artikel 9

Underrättelser

Europarådets generalsekreterare

skall underrätta Europarådets

medlemsstater, signatärstaterna,

varje fördragsslutande stat och

varje annan stat som har inbjudits

att ansluta sig till konventionen

om

 a) undertecknande,

 b) deponering av ratifika-

tions-, godtagande-, godkännande-

eller anslutningsinstrument,

 c) dagen för protokollets

ikraftträdande enligt artiklarna 4

eller 5, samt

 d) andra åtgärder, förklaring-

ar, underrättelser eller medde-

landen som rör detta protokoll.

In witness whereof the

undersigned, being duly authorised

thereto, have signed this Protocol.

Done at Strasbourg, this

eighteenth day of December 1997,

in English and in French, both

texts being equally authentic, in a

single copy which shall be

deposited in the archives of the

Council of Europe. The Secretary

General of the Council of Europe

shall transmit certified copies to

each member State of the Council

of Europe, to the other States

signatory to the Convention and to

any State invited to accede to the

Convention.

Till bekräftelse härav har under-

tecknade, därtill vederbörligen be-

fullmäktigade, undertecknat detta

protokoll.

Upprättat i Strasbourg den 18

december 1997 på engelska och

franska, vilka båda texter är lika

giltiga, i ett enda exemplar, som

skall förvaras i Europarådets arkiv.

Europarådets generalsekreterare

skall översända bestyrkt avskrift

därav till alla medlemsstaterna i

Europarådet, till de övriga stater

som har undertecknat konven-

tionen samt till de stater som har

inbjudits att ansluta sig till den.

Utdrag ur 1990 års konvention om tillämpningen av

1985 års Schengenavtal

Artikel 67

Följande bestämmelser avser att komplettera Europarådets konvention av

den 21 mars 1983 om överförande av dömda personer mellan de

avtalsslutande parter som tillträtt denna konvention.

Artikel 68

1. Om en medborgare i en avtalsslutande part som genom lagakraft-

vunnen dom dömts till frihetsstraff eller någon annan frihetsberövande

åtgärd genom att fly till sitt eget land undandragit sig verkställighet av

detta straff eller denna åtgärd, kan den avtalsslutande part som

lagföringen ägt rum hos göra en framställning till den andra parten om

verkställighet av straffet eller åtgärden, om den dömde påträffas på den

senares territorium.

2. I avvaktan på de handlingar som åberopas i framställningen om verk-

ställighet av frihetsstraff eller annan frihetsberövande åtgärd eller

återstående del av straff och på beslut i samband med framställningen,

kan den berörda anmodade parten på begäran av den ansökande parten

kvarhålla den dömde eller vidta andra åtgärder för att säkra dennes

närvaro på den anmodade partens territorium.

Artikel 69

Det överförande av verkställighet som avses i artikel 68 kräver inte sam-

tycke av den som dömts till frihetsstraff eller annan frihetsberövande

åtgärd. Övriga bestämmelser i Europarådets konvention av den 21 mars

1983 om överförande av dömda personer skall gälla i tillämpliga delar

Sammanfattning av Ds 1999:23 Överförande av

straffverkställighet utan den dömdes samtycke

I promemorian behandlas frågan om Sveriges tillträde till ett tilläggspro-

tokoll till Europarådets konvention om överförande av dömda personer.

Promemorian behandlar även vissa bestämmelser (artikel 67 69) i 1990

års tillämpningskonvention till 1985 års Schengenavtal. Syftet med

tilläggsprotokollet är att i vissa situationer göra det möjligt att överföra

dömda personer utan den dömdes samtycke, som annars är ett

ovillkorligt krav enligt överförandekonventionens bestämmelser. De två

situationer som berörs är när den dömde flytt till sitt hemland innan

påföljden till verkställts i den andra staten och när den dömde i samband

med domen utvisas på grund av brottet. Motsvarande bestämmelser om

att samtycke inte krävs när den dömde har flytt till sitt hemland innan

påföljden har verkställts finns i angivna artiklar i Schengenkonventionen.

I promemorian föreslås att Sverige tillträder tilläggsprotokollet. Vidare

innehåller promemorian förslag till vissa lagändringar för att anpassa

lagstiftningen till bestämmelserna i tilläggsprotokollet och aktuella

artiklar i Schengenkonventionen.

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om

 internationellt samarbete rörande verkställighet av

 brottmålsdom

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:260) om internationellt

samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom,

dels att nuvarande 25 b § skall betecknas 25 g §,

dels att 2, 3, 25, 25 a, den nya 25 g, 26, 27, 34, 34 a, 35 och 41 §§ samt

rubrikerna närmast före 26 och 34 a §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 5 § skall lyda: Verkställighet i Sverige

enligt brottmålsdomskonventionen ,

dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 25 b 25 f, 25 h och

34 b §§, samt närmast före 25 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Avser förordnande enligt 1 § verkställighet enligt den i[REDACTED_EFTERNAMN] den 28

maj 1970 undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdoms

internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) gäller 4 24,

26 och 28 41 §§, i den mån ej annat anges i förordnandet.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 b, 34 a, 35 och 37 41 §§.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan

överenskommelse med främmande

stat än som anges i första eller

andra stycket, meddelar rege-

ringen bestämmelser om prövning

av fråga om verkställighet i

Sverige av påföljd eller för-

verkande som ådömts, ålagts eller

beslutas i den främmande staten

eller fråga om verkställighet i den

främmande stat en av påföljd eller

förverkande som ådömts, ålagts

eller beslutats i Sverige. Be-

stämmelserna i 25 34 §§ gäller

dock i tillämpliga delar.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 g, 34 a, 35 och 37 41 §§. Avser

förordnandet verkställighet också

enligt det i Strasbourg den 18

december 1997 undertecknade

tilläggsprotokollet till överför-

andekonventionen (tilläggsproto-

kollet) gäller även 25 b 25 f, 25 h

och 34 b §§.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt artikel 67 69

enligt den i Schengen den 19 juni

1990 undertecknade tillämpnings-

konventionen till Schengenavtalet

av den 14 juni 1985 (Schengen-

konventionen) gäller 25 a §, 25 b §

första stycket 1, 25 c 25 g, 34 a,

35 och 37 41 §§.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan

överenskommelse med främmande

stat än som anges i första tredje

stycket, meddelar regeringen

bestämmelser om prövning av

fråga om verkställighet i Sverige

av påföljd eller förverkande som

ådömts, ålagts eller beslutas i den

främmande staten eller fråga om

verkställighet i den främmande

stat en av påföljd eller förverkande

som ådömts, ålagts eller beslutats i

Sverige. Bestämmelserna i 25 34

§§ gäller dock i tillämpliga delar.

3 §

Om synnerliga skäl föreligger, kan regeringen, även om förordnande

som avses i 1 § ej meddelats, för visst fall förordna, att frihetsberövande

påföljd som ådömts svensk medborgare eller utlänning med hemvist i

Sverige genom dom eller annat avgörande meddelat av domstol eller

annan behörig myndighet i främmande stat får verkställas i Sverige enligt

denna lag, eller att verkställighet av frihetsberövande påföljd som här i

landet ådömts eller ålagts medborgare eller någon som har hemvist i viss

främmande stat, får anförtros myndighet i den främmande staten. Det

sistnämnda gäller dock inte verkställighet av något annat beslut om över-

lämnande till särskild vård än överlämnande till rättspsykiatrisk vård.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § tredje stycket motsvar-

ande tillämpning.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § fjärde stycket motsvar-

ande tillämpning.

25 §

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § tredje stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verk-

ställighet vad som är föreskrivet

om verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § fjärde stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verk-

ställighet vad som är föreskrivet

om verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall verkställigheten ske i Sverige utan att ny påföljd bestämts här i

landet av domstol eller annan myndighet enligt svensk lag, får verk-

ställighet äga rum utan hinder av att påföljden är strängare än som enligt

svensk lag kunnat följa på brotten. Ådömda böter får verkställas, även

om bötesbeloppet överstiger det högsta bötesbelopp som kunnat ådömas

enligt svensk lag. Innebär den ådömda påföljden frihetsberövande, gäller

bestämmelserna i svensk lag om verkställighet av påföljd av närmast

motsvarande art.

Verkställighet i fall som avses i denna paragraf får icke i något fall ske

på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som

ådömts i den främmande staten. Vid verkställighet enligt andra stycket

skall, i den mån det kan ske och följer av den överenskommelse med

främmande stat som är i fråga, den dömde räknas till godo vad han kan

ha utstått av påföljden i den främmande staten samt tid varunder han med

anledning av brott som avses med påföljden varit anhållen eller häktad i

den främmande staten eller här i landet.

Verkställighet i Sverige enligt

överförandekonventionen m.m.

25 a §

Verkställighet enligt överför-

andekonventionen av frihetsberöv-

ande påföljd som på grund av

brottslig gärning har ådömts eller

beslutats av domstol i stat som har

tillträtt nämnda konvention får ske

i Sverige, om

den dömde är svensk med-

borgare eller har hemvist här,

den dömde har samtyckt till att

verkställighet sker i Sverige,

den gärning som påföljden avser

motsvarar brott enligt svensk lag,

och

den tid för frihetsberövande som

återstod när framställning om

verkställighet kom in uppgick till

minst sex månader eller särskilda

skäl talar för att verkställigheten

ändå förs över till Sverige.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten hos

utrikesdepartementet och prövas

av regeringen. Regeringen kan

också själv göra framställning hos

främmande stat om att verkställig-

heten skall ske i Sverige.

Verkställighet enligt överför-

andekonventionen av frihetsberöv-

ande påföljd som på grund av

brottslig gärning har ådömts eller

beslutats av domstol i stat som har

tillträtt nämnda konvention får ske

i Sverige, om

den dömde är svensk med-

borgare eller har hemvist här,

den dömde har samtyckt till att

verkställighet sker i Sverige,

den gärning som påföljden avser

motsvarar brott enligt svensk lag,

och

den tid för frihetsberövande som

återstod när framställning om

verkställighet kom in uppgick till

minst sex månader eller särskilda

skäl talar för att verkställigheten

ändå förs över till Sverige.

Verkställighet enligt första

stycket får dock ske i Sverige utan

den dömdes samtycke

1. enligt tilläggsprotokollet i fall

som avses i 25 b § 1 eller 2 när

den andra staten har tillträtt

nämnda protokoll, eller

2. enligt Schengenkonventionen

i fall som avses i 25 b § 1 när den

andra staten har anslutit sig till

eller slutit avtal om samarbete

enligt Schengenkonventionen.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten hos

Utrikesdepartementet och prövas

av regeringen. I fall som avses i

första stycket kan regeringen själv

göra framställning hos främmande

stat om att verkställigheten skall

ske i Sverige.

25 b §

Verkställighet enligt 25 a §

andra stycket får ske endast,

 om den dömde försöker undvika

verkställigheten av en frihetsbe-

rövande påföljd, som har ådömts

genom en lagakraftvunnen dom i

den andra staten, genom att fly till

Sverige innan frihetsberövandet

till fullo har verkställts, eller

 om påföljden, eller ett beslut

som har fattats av administrativ

myndighet, till följd av denna

påföljd, innebär att den dömde ut-

visas från den stat som meddelat

domen eller på annat sätt förbjuds

att vistas i den staten efter det att

han eller hon försätts på fri fot.

25 c §

I fall som avses i 25 b § 1 och

som kan föranleda en framställ-

ning om överförande av straffverk-

ställighet får den dömde, på be-

gäran av behörig myndighet i den

andra staten, häktas om det finns

risk för att han eller hon avviker

eller på något annat sätt undan-

drar sig verkställigheten av på-

följden.

Beslut om häktning fattas av

rätten på framställning av åkla-

garen enligt vad som i rättegångs-

balken stadgas om brottmål.

I fråga om anhållande och

häktning gäller i tillämpliga delar

24 kap. 1 § tredje stycket, 4 §

första och andra stycket, 5 § första

stycket, 6 § första och tredje

stycket, 7 § första stycket, 8 §

andra och tredje stycket, 9 11 §§,

12 § första och tredje stycket, 13

15 §§, 16 § första och tredje

stycket, 20 § första stycket 2 och

andra stycket, 22 § första stycket

samt 23 24 §§ rättegångsbalken.

En ny förhandling om häktning

skall, om den häktade begär det,

äga rum inom två veckor efter det

att beslut senast meddelats.

25 d §

Finns det skäl att anhålla eller

häkta den dömde men kan det

antas att syftet därmed kan till-

godoses genom reseförbud eller

anmälningsskyldighet får åklaga-

ren eller rätten meddela beslut om

detta. I fråga om reseförbud och

anmälningsskyldighet gäller i

tillämpliga delar 25 kap. 1 §

tredje stycket, 2 5, 7 § första och

andra stycket och 9 § rättegångs-

balken.

25 e §

Beslut om tvångsmedel kan

meddelas även efter det att fram-

ställningen om överförande har

beviljats.

Beslut om anhållande, häktning

eller reseförbud och anmälnings-

skyldighet skall hävas om inte

framställning ges in inom fyrtio

dagar efter det att den dömde

anhölls eller beslut om reseförbud

eller anmälningsskyldighet medde-

lades. I annat fall gäller beslutet

till dess framställning om över-

förande av verkställighet har av-

gjorts eller, om framställningen

bifalls, till dess att påföljden

börjar verkställas. Ett beslut om

anhållande eller häktning skall

upphävas senast när det finns skäl

att anta att den sammanlagda tid

som den dömde har varit berövad

friheten här i landet i anledning av

denna bestämmelse och i den

andra staten uppgår till den tid

som den dömde skulle varit

berövad friheten för det fall verk-

ställighet av påföljden hade skett i

den andra staten.

Regeringen eller chefen för

Justitiedepartementet får häva en

åtgärd som meddelats enligt 25 c

eller 25 d §§.

Den tid som den dömde har

varit berövad friheten enligt denna

bestämmelse skall enligt be-

stämmelserna i 33 kap. 5 §

brottsbalken avräknas från det

straff som skall verkställas.

25 f §

I fall som avses i 25 b § 1 skall

offentligt biträde förordnas för den

dömde, om det inte måste antas att

behov av biträde saknas.

I ärende hos regeringen fattas

beslut om förordnande av

offentligt biträde och ersättning

till denne för dennes arbete i

ärendet hos regeringen av den

departementstjänsteman som

regeringen utser.

Beslut enligt andra stycket

överklagas till allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd

krävs vid överklagande till

kammarrätten.

25 g §

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen ske i Sverige

av frihetsberövande påföljd, kan

regeringen efter omständigheterna

antingen

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen och, i före-

kommande fall, tilläggsprotokollet

eller Schengenkonventionen ske i

Sverige av en frihetsberövande

påföljd, kan regeringen efter

omständigheterna antingen

1. själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkställig-

heten i Sverige, eller

2. överlämna åt Riksåklagaren att göra ansökan hos rätten om att ny

påföljd skall bestämmas enligt vad i svensk lag är föreskrivet om påföljd

för motsvarande gärning.

Vid verkställighet enligt denna paragraf tillämpas 24 § första och andra

styckena.

I fall som avses i första stycket 1 gäller i tillämpliga delar 25 § andra

och tredje styckena.

I fall som avses i första stycket 2 gäller i tillämpliga delar 9 §, 10 §

andra stycket samt 11-13 och 15 §§. Påföljden får inte bestämmas till

enbart böter. I fråga om anhållande, häktning, reseförbud och anmäl-

ningsskyldighet gäller 24 och 25 kap. rättegångsbalken.

25 h §

Skall verkställighet ske i Sverige

enligt 25 b § 2 gäller i tillämpliga

delar 23 § första stycket.

Verkställighet utomlands av

svensk brottmålsdom.

Verkställighet utomlands enligt

brottmålsdomskonventionen m.m.

26 §

Fråga om verkställighet i

främmande stat av här i landet

ådömd eller ålagd påföljd enligt

förordnande som avses i 2 § första

eller tredje stycket upptas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

Socialstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av böter eller för-

verkande, annan myndighet som

regeringen bestämmer. Om det

föreligger särskilda skäl, får en

myndighet som här avses med eget

yttrande överlämna ett ärende till

regeringen för avgörande. Fram-

ställning om verkställighet får ej

göras, om med motsvarande

tillämpning av 5 § andra stycket 1-

-8 hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas

föreligga.

Fråga om verkställighet i

främmande stat av här i landet

ådömd eller ålagd påföljd enligt

förordnande som avses i 2 § första

eller fjärde stycket upptas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

Socialstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av böter eller för-

verkande, annan myndighet som

regeringen bestämmer. Om det

föreligger särskilda skäl, får en

myndighet som här avses med eget

yttrande överlämna ett ärende till

regeringen för avgörande. Fram-

ställning om verkställighet får ej

göras, om med motsvarande

tillämpning av 5 § andra stycket 1-

-8 hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas

föreligga.

Framställning om verkställighet av frihetsberövande påföljd får ej

göras, om den dömde är svensk medborgare och själv motsätter sig åt-

gärden. Uppkommer fråga om verkställighet av frihetsberövande påföljd

som ådömts eller ålagts annan än svensk medborgare, skall Statens

invandrarverk höras, om icke den dömde samtycker till åtgärden.

Avstyrker Invandrarverket att framställning göres, underställes ärendet

regeringen för avgörande.

Har regeringen enligt 3 § förordnat att verkställighet av påföljd i visst

fall får anförtros myndighet i främmande stat, ombesörjer Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, Socialstyrelsen att framställning om verkställighet

görs i den främmande staten.

27 §

I mål och ärenden angående

verkställighet utomlands av fri-

hetsberövande påföljd skall offen-

tligt biträde förordnas för den som

åtgärden avser, om det inte måste

antas att behov av biträde saknas.

I mål och ärenden angående

verkställighet utomlands av fri-

hetsberövande påföljd gäller 25 f §

i tillämpliga delar.

Beslut enligt denna bestämmelse

av Kriminalvårdsstyrelsen eller

Socialstyrelsen överklagas till all-

män förvaltningsdomstol. Pröv-

ningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätten.

34 §

På begäran av behörig myndighet i främmande stat, i vilken efter fram-

ställning enligt 26 § verkställighet skall ske av påföljd som ådömts någon

vilken vid överförandet till den främmande staten var berövad friheten,

kan regeringen medge att den dömde, utan hinder av tillämpliga be-

stämmelser i artikel 9 i brottmålsdomskonventionen eller motsvarande

bestämmelser i annan överenskommelse som Sverige ingått med den

främmande staten eller av utfästelse som avses i 33 §, får åtalas, dömas

eller berövas friheten i den främmande staten för verkställighet av påföljd

eller tvångsåtgärd eller underkastas annan inskränkning i sin personliga

frihet med anledning av brott som begåtts före hans överförande till den

främmande staten och som ej omfattas av framställningen om verk-

ställighet. Sådant medgivande får lämnas endast om utlämning för brottet

kunnat lagligen äga rum eller om utlämning skulle ha varit utesluten

endast på grund av straffets längd.

Framgår av handlingarna i

ärendet att medgivande icke kan

lagligen lämnas, skall begäran

omedelbart avslås. I annat fall

prövas frågan av högsta

domstolen, om det begäres av den

som avses med framställningen.

Finner högsta domstolen att hinder

möter, får medgivande ej lämnas.

Framgår av handlingarna i

ärendet att medgivande icke kan

lagligen lämnas, skall begäran

omedelbart avslås. I annat fall

prövas frågan av Högsta

domstolen, om inte den som avses

med framställningen har samtyckt

till denna. Finner Högsta dom-

stolen att hinder möter, får

medgivande av regeringen ej

lämnas.

Verkställighet enligt överför-

andekonventionen

Verkställighet utomlands enligt

överförandekonventionen

34 a §

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen i

främmande stat av här i landet

ådömd påföljd upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första stycket hinder mot

verkställighet i den främmande

staten kan antas föreligga.

Fråga om verkställighet enligt

första stycket på begäran av

främmande stat prövas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

av Socialstyrelsen med motsvaran-

de tillämpning av 25 a § första

stycket.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen och, i

förekommande fall, tilläggsproto-

kollet eller Schengenkonventionen

i främmande stat av här i landet

ådömd påföljd upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första och andra stycket

hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas före-

ligga.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen enligt

första stycket på begäran av

främmande stat prövas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

av Socialstyrelsen med motsvar-

ande tillämpning av 25 a § första

stycket.

Kriminalvårdsstyrelsen eller Socialstyrelsen får, om det föreligger

särskilda skäl, med eget yttrande överlämna ett ärende om verkställighet

till regeringen för avgörande.

I fall som avses i denna paragraf gäller 27-29 och 33 §§ i tillämpliga

delar.

34 b §

Har en person, som utöver

ådömd påföljd utvisats på grund

av brottet, överförts från Sverige

till en annan stat med tillämpning

av överförandekonventionen och

tilläggsprotokollet gäller i tillämp-

liga delar 34 §.

35 §

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt.

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt, om inte annat

följer av 25 c, 25 d, 25 f och

27 §§.

41 §

Talan mot kriminalvårdsstyrel-

sens beslut enligt denna lag eller i

anslutning till lagen meddelade

tillämpningsföreskrifter föres hos

regeringen genom besvär.

Kriminalvårdsstyrelsens eller

Socialstyrelsens beslut enligt

denna lag eller i anslutning till

lagen meddelade tillämpningsföre-

skrifter överklagas till regeringen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2 Förslag till ändring i lagen (1963:193) om samarbete

 med Danmark, Finland, Island och Norge angående

 verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff att

det skall införas tre nya paragrafer, 5 a 5 c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 a §

I de fall den dömde försöker

undvika verkställigheten av ett fri-

hetsstraff genom att fly till Sverige

innan frihetsberövandet till fullo

har verkställts får den dömde på

begäran av behörig myndighet i

Danmark, Finland, Island eller

Norge häktas, om det finns risk för

att han eller hon avviker eller på

något annat sätt undandrar sig

verkställigheten av straffet.

Beslut om häktning fattas av

rätten på framställning av åkla-

garen enligt vad som i rättegångs-

balken stadgas om brottmål.

I fråga om anhållande och

häktning gäller i tillämpliga delar

24 kap. 1 § tredje stycket, 4 §

första och andra stycket, 5 § första

stycket, 6 § första och tredje

stycket, 7 § första stycket, 8 §

andra och tredje stycket, 9 11 §§,

12 § första och tredje stycket, 13

15 §§, 16 § första och tredje

stycket, 20 § första stycket 2 och

andra stycket, 22 § första stycket

samt 23 24 §§ rättegångsbalken.

En ny förhandling om häktning

skall, om den häktade begär det,

äga rum inom två veckor efter det

att beslut senast meddelats.

5 b §

Finns det skäl att häkta eller

anhålla den dömde men kan det

antas att syftet därmed kan till-

godoses genom reseförbud eller

anmälningsskyldighet får beslut

meddelas härom. I fråga om rese-

förbud och anmälningsskyldighet

gäller i tillämpliga delar 25 kap. 1

§ tredje stycket, 2 5, 7 § första

och andra stycket och 9 §

rättegångsbalken.

5 c §

Beslut om tvångsmedel kan

meddelas även efter det att fram-

ställningen om överförande har

beviljats.

Beslut om anhållande, häktning

eller reseförbud och anmälnings-

skyldighet skall hävas om inte

framställning ges in inom fyrtio

dagar efter det att den dömde

anhölls eller beslut om reseförbud

eller anmälningsskyldighet medde-

lades. I annat fall gäller beslutet

till dess framställning om över-

förande av verkställighet har av-

gjorts eller, om framställningen

bifalls, till dess att påföljden

börjar verkställas. Ett beslut om

anhållande eller häktning skall

under alla omständigheter upp-

hävas senast när det finns skäl att

anta att den sammanlagda tid som

den dömde har varit berövad fri-

heten här i landet i anledning av

denna bestämmelse och i Dan-

mark, Finland, Island eller Norge

uppgår till den tid som den dömde

skulle varit berövad friheten för

det fall verkställighet av påföljden

hade skett i Danmark, Finland,

Island eller Norge.

Den tid som den dömde har

varit berövad friheten enligt denna

bestämmelse skall enligt be-

stämmelserna i 33 kap. 5 §

brottsbalken avräknas från det

straff som skall verkställas.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av följande

instanser:

Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Göte-

borgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Stockholms län,

Domstolsverket, Riksåklagaren. Rikspolisstyrelsen, Kriminalvårdsstyrel-

sen, Socialstyrelsen, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet

och Sveriges Advokatsamfund.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:260) om

 internationellt samarbete rörande verkställighet av

 brottmålsdom

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:260) om internationellt

samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom,

dels att nuvarande 25 b § skall betecknas 25 g §,

dels att 2, 3, 25, 25 a, den nya 25 g, 26, 27, 34, 34 a, 35 och 41 §§ samt

rubriken före 26 § och rubriken närmast före 34 a § skall ha följande

lydelse,

dels att rubriken före 5 § skall lyda: Verkställighet i Sverige enligt

brottmålsdomskonventionen ,

dels att det i lagen skall införas sju nya paragrafer, 25 b 25 f, 25 h och

34 b §§, samt närmast före 25 a § och 25 c § nya rubriker av följande ly-

delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Avser förordnande enligt 1 § verkställighet enligt den i[REDACTED_EFTERNAMN] den 28

maj 1970 undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdoms

internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) gäller 4 24,

26 och 28 41 §§, i den mån ej annat anges i förordnandet.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 b, 34 a, 35 och 37 41 §§.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan

överenskommelse med främmande

stat än som anges i första eller

andra stycket, meddelar rege-

ringen bestämmelser om prövning

av fråga om verkställighet i

Sverige av påföljd eller för-

verkande som ådömts, ålagts eller

beslutats i den främmande staten

eller fråga om verkställighet i den

främmande staten av påföljd eller

förverkande som ådömts, ålagts

eller beslutats i Sverige. Be-

stämmelserna i 25 34 §§ gäller

dock i tillämpliga delar.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt den i Stras-

bourg den 21 mars 1983 under-

tecknade konventionen om över-

förande av dömda personer (över-

förandekonventionen) gäller 25 a,

25 g, 34 a, 35 och 37 41 §§. Avser

förordnandet verkställighet också

enligt det i Strasbourg den 18

december 1997 undertecknade

tilläggsprotokollet till överför-

andekonventionen (tilläggsproto-

kollet) gäller även 25 b 25 f, 25 h

och 34 b §§.

Avser förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt artikel 67 69

i den i Schengen den 19 juni 1990

undertecknade tillämpnings-

konventionen till Schengenavtalet

av den 14 juni 1985 (Schengen-

konventionen) gäller 25 a §, 25 b §

första stycket 1, 25 c 25 g, 34 a,

35, 37 39 och 41 §§.

Gäller förordnande enligt 1 §

verkställighet enligt annan

överenskommelse med främmande

stat än som anges i första tredje

styckena, meddelar regeringen

bestämmelser om prövning av

fråga om verkställighet i Sverige

av påföljd eller förverkande som

ådömts, ålagts eller beslutats i den

främmande staten eller fråga om

verkställighet i den främmande

staten av påföljd eller förverkande

som ådömts, ålagts eller beslutats i

Sverige. Bestämmelserna i 25 34

§§ gäller dock i tillämpliga delar.

3 §

Om synnerliga skäl föreligger, kan regeringen, även om förordnande

som avses i 1 § ej meddelats, för visst fall förordna, att frihetsberövande

påföljd som ådömts svensk medborgare eller utlänning med hemvist i

Sverige genom dom eller annat avgörande meddelat av domstol eller

annan behörig myndighet i främmande stat får verkställas i Sverige enligt

denna lag, eller att verkställighet av frihetsberövande påföljd som här i

landet ådömts eller ålagts medborgare eller någon som har hemvist i viss

främmande stat, får anförtros myndighet i den främmande staten. Det

sistnämnda gäller dock inte verkställighet av något annat beslut om över-

lämnande till särskild vård än överlämnande till rättspsykiatrisk vård.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § tredje stycket motsvar-

ande tillämpning.

I fall som avses i första stycket

äger 2 § fjärde stycket motsvar-

ande tillämpning.

25 §

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § tredje stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verk-

ställighet vad som är föreskrivet

om verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall enligt förordnande som

avses i 2 § fjärde stycket eller 3 §

verkställighet ske här i landet av

påföljd för brott, för vilket lag-

föring ägt rum i främmande stat,

gäller i fråga om sådan verk-

ställighet vad som är föreskrivet

om verkställighet av påföljd som

ådömts genom svensk domstols

lagakraftägande dom, om ej annat

följer av vad nedan sägs.

Skall verkställigheten ske i Sverige utan att ny påföljd bestämts här i

landet av domstol eller annan myndighet enligt svensk lag, får verk-

ställighet äga rum utan hinder av att påföljden är strängare än som enligt

svensk lag kunnat följa på brotten. Ådömda böter får verkställas, även

om bötesbeloppet överstiger det högsta bötesbelopp som kunnat ådömas

enligt svensk lag. Innebär den ådömda påföljden frihetsberövande, gäller

bestämmelserna i svensk lag om verkställighet av påföljd av närmast

motsvarande art.

Verkställighet i fall som avses i denna paragraf får icke i något fall ske

på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som

ådömts i den främmande staten. Vid verkställighet enligt andra stycket

skall, i den mån det kan ske och följer av den överenskommelse med

främmande stat som är i fråga, den dömde räknas till godo vad han kan

ha utstått av påföljden i den främmande staten samt tid varunder han med

anledning av brott som avses med påföljden varit anhållen eller häktad i

den främmande staten eller här i landet.

Verkställighet i Sverige enligt

överförandekonventionen m.m.

25 a §

Verkställighet enligt överförandekonventionen av frihetsberövande

påföljd som på grund av brottslig gärning har ådömts eller beslutats av

domstol i stat som har tillträtt nämnda konvention får ske i Sverige, om

1. den dömde är svensk medborgare eller har hemvist här,

2. den dömde har samtyckt till att verkställighet sker i Sverige,

3. den gärning som påföljden avser motsvarar brott enligt svensk lag,

och

4. den tid för frihetsberövande som återstod när framställning om verk-

ställighet kom in uppgick till minst sex månader eller särskilda skäl talar

för att verkställigheten ändå förs över till Sverige.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten hos

utrikesdepartementet och prövas

av regeringen. Regeringen kan

också själv göra framställning hos

främmande stat om att verkställig-

heten skall ske i Sverige.

Verkställighet enligt första

stycket får också ske i Sverige utan

att den dömde samtycker,

1. enligt tilläggsprotokollet i fall

som avses i 25 b § 1 eller 2 när

den andra staten har tillträtt

nämnda protokoll, eller

2. enligt Schengenkonventionen

i fall som avses i 25 b § 1 när den

andra staten har anslutit sig till

eller slutit avtal om samarbete

enligt Schengenkonventionen.

Framställning om verkställighet

i Sverige görs av behörig myndig-

het i den främmande staten.

Framställningen skall göras hos

Utrikesdepartementet och prövas

av regeringen. I fall som avses i

första stycket kan regeringen också

själv göra framställning hos

främmande stat om att verk-

ställigheten skall ske i Sverige.

25 b §

Verkställighet enligt 25 a §

andra stycket får ske endast,

 1. om den dömde försöker

undandra sig verkställigheten av

en frihetsberövande påföljd, som

har dömts ut genom en dom som

vunnit laga kraft i den andra

staten, genom att fly till Sverige

innan frihetsberövandet till fullo

har verkställts, eller

 2. om påföljden, eller ett beslut

som har fattats av en administrativ

myndighet till följd av denna

påföljd, innebär att den dömde ut-

visas från den stat som meddelat

domen eller på annat sätt förbjuds

att vistas i den staten efter det att

han eller hon försätts på fri fot.

Tvångsmedel när den dömde har

flytt till Sverige

25 c §

I fall som avses i 25 b § 1 och

som kan föranleda en framställ-

ning om överförande av straffverk-

ställighet får den dömde, på be-

gäran av behörig myndighet i den

andra staten, häktas om det finns

risk för att han eller hon avviker

eller på något annat sätt undan-

drar sig verkställigheten av på-

följden.

Beslut om häktning fattas av

rätten på framställning av åkla-

garen enligt vad som i rättegångs-

balken stadgas om brottmål.

I fråga om anhållande och häkt-

ning tillämpas följande bestäm-

melser i 24 kap. rättegångsbalken:

1 § tredje stycket, 4 § första och

andra stycket, 5 § första stycket,

6 § första och tredje stycket, 7 §

första stycket, 8 § andra och tredje

stycket, 9 11 §§, 12 § första och

tredje stycket, 13 15 §§, 16 §

första och tredje stycket, 20 §

första stycket 2 och andra stycket,

22 § första stycket samt 23 24 §§.

En ny förhandling om häktning

skall, om den häktade begär det,

hållas senast två dagar efter en

sådan begäran kommit in till

rätten. En förhandling behöver

dock inte hållas tidigare än efter

två veckor efter det att beslut i

häktningsfrågan senast

meddelats.

25 d §

Om det finns skäl att anhålla

eller häkta den dömde enligt

25 c § och samma syfte kan

uppnås genom reseförbud eller an-

mälningsskyldighet får åklagaren

eller rätten meddela beslut om

detta. I fråga om reseförbud och

anmälningsskyldighet tillämpas

25 kap. 1 § tredje stycket, 2 5 §§,

7 § första och andra stycket och

9 § rättegångsbalken.

25 e §

Beslut om tvångsmedel enligt

25 c och 25 d §§ kan meddelas

även efter det att framställningen

om överförande av verkställighet

har beviljats.

Åklagaren eller rätten skall

häva ett beslut om anhållande,

häktning, reseförbud och anmäl-

ningsskyldighet om inte en fram-

ställning om överförande av

verkställighet lämnas in inom

fyrtio dagar efter det att den

dömde anhölls eller beslut om

reseförbud eller anmälnings-

skyldighet meddelades. I annat fall

gäller beslutet till dess att

framställningen har avgjorts eller,

om framställningen bifalls, till

dess att påföljden har börjat verk-

ställas. Åklagaren eller rätten

skall häva ett beslut om anhåll-

ande eller häktning senast när det

finns skäl att anta att den samman-

lagda tid som den dömde har varit

berövad friheten, här i landet med

stöd av 25 c § och i den andra

staten, uppgår till den tid som den

dömde skulle ha varit berövad fri-

heten för det fall verkställighet av

påföljden hade skett i den andra

staten.

Regeringen får vid prövningen

av en framställning om över-

förande av verkställighet häva en

åtgärd som meddelats enligt 25 c

eller 25 d §. Chefen för Justitie-

departementet får i brådskande

fall också häva en sådan åtgärd.

25 f §

I fall som avses i 25 b § 1 skall

offentligt biträde förordnas för den

dömde, om det inte måste antas att

behov av biträde saknas.

I ärenden hos regeringen prövas

frågor om offentligt biträde av den

departementstjänsteman som

regeringen utser.

Beslut om offentligt biträde eller

om ersättning till denne över-

klagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Prövningstillstånd krävs

vid överklagande till kammar-

rätten.

25 g §

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen ske i Sverige

av frihetsberövande påföljd, kan

regeringen efter omständigheterna

antingen

Skall verkställighet enligt över-

förandekonventionen och, i före-

kommande fall, tilläggsprotokollet

eller Schengenkonventionen ske i

Sverige av en frihetsberövande

påföljd, kan regeringen efter

omständigheterna antingen

1. själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkställig-

heten i Sverige, eller

2. överlämna åt Riksåklagaren att göra ansökan hos rätten om att ny

påföljd skall bestämmas enligt vad i svensk lag är föreskrivet om påföljd

för motsvarande gärning.

Vid verkställighet enligt denna paragraf tillämpas 24 § första och andra

styckena.

I fall som avses i första stycket 1 gäller i tillämpliga delar 25 § andra

och tredje styckena.

I fall som avses i första stycket 2

gäller i tillämpliga delar 9 §, 10 §

andra stycket samt 11 13 och 15

§§. Påföljden får inte bestämmas

till enbart böter. I fråga om

anhållande, häktning, reseförbud

och anmälningsskyldighet gäller

24 och 25 kap. rättegångsbalken.

I fall som avses i första stycket 2

gäller i tillämpliga delar 9 §, 10 §

andra stycket samt 11 13 och 15

§§. Påföljden får inte bestämmas

till enbart böter. I fråga om

anhållande, häktning, reseförbud

och anmälningsskyldighet gäller

24 och 25 kap. rättegångsbalken,

om inte bestämmelserna i 25 c §

är tillämpliga.

25 h §

Skall verkställighet ske i Sverige

enligt 25 b § 2 tillämpas 23 §

första stycket.

Verkställighet utomlands av

svensk brottmålsdom.

Verkställighet utomlands enligt

brottmålsdomskonventionen m.m.

Allmänna bestämmelser

26 §

Fråga om verkställighet i

främmande stat av här i landet

ådömd eller ålagd påföljd enligt

förordnande som avses i 2 § första

eller tredje stycket upptas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

Socialstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av böter eller för-

verkande, annan myndighet som

regeringen bestämmer. Om det

föreligger särskilda skäl, får en

myndighet som här avses med eget

yttrande överlämna ett ärende till

regeringen för avgörande. Fram-

ställning om verkställighet får ej

göras, om med motsvarande

tillämpning av 5 § andra stycket 1-

8 hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas

föreligga.

Fråga om verkställighet i

främmande stat av här i landet

ådömd eller ålagd påföljd enligt

förordnande som avses i 2 § första

eller fjärde stycket upptas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

Socialstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av böter eller för-

verkande, annan myndighet som

regeringen bestämmer. Om det

föreligger särskilda skäl, får en

myndighet som här avses med eget

yttrande överlämna ett ärende till

regeringen för avgörande. Fram-

ställning om verkställighet får ej

göras, om med motsvarande

tillämpning av 5 § andra stycket

1 8 hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas

föreligga.

Framställning om verkställighet av frihetsberövande påföljd får ej

göras, om den dömde är svensk medborgare och själv motsätter sig åt-

gärden. Uppkommer fråga om verkställighet av frihetsberövande påföljd

som ådömts eller ålagts annan än svensk medborgare, skall Statens

invandrarverk höras, om icke den dömde samtycker till åtgärden.

Avstyrker Invandrarverket att framställning göres, underställes ärendet

regeringen för avgörande.

Har regeringen enligt 3 § förordnat att verkställighet av påföljd i visst

fall får anförtros myndighet i främmande stat, ombesörjer Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, Socialstyrelsen att framställning om verkställighet

görs i den främmande staten.

27 §

I mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihetsbe-

rövande påföljd skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden

avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

Beslut av Kriminalvårdsstyrel-

sen eller Socialstyrelsen enligt

första stycket överklagas hos all-

män förvaltningsdomstol. Pröv-

ningstillstånd krävs vid över-

klagande till kammarrätten.

34 §

På begäran av behörig myndighet i främmande stat, i vilken efter fram-

ställning enligt 26 § verkställighet skall ske av påföljd som ådömts någon

vilken vid överförandet till den främmande staten var berövad friheten,

kan regeringen medge att den dömde, utan hinder av tillämpliga be-

stämmelser i artikel 9 i brottmålsdomskonventionen eller motsvarande

bestämmelser i annan överenskommelse som Sverige ingått med den

främmande staten eller av utfästelse som avses i 33 §, får åtalas, dömas

eller berövas friheten i den främmande staten för verkställighet av påföljd

eller tvångsåtgärd eller underkastas annan inskränkning i sin personliga

frihet med anledning av brott som begåtts före hans överförande till den

främmande staten och som ej omfattas av framställningen om verk-

ställighet. Sådant medgivande får lämnas endast om utlämning för brottet

kunnat lagligen äga rum eller om utlämning skulle ha varit utesluten

endast på grund av straffets längd.

Framgår av handlingarna i

ärendet att medgivande icke kan

lagligen lämnas, skall begäran

omedelbart avslås. I annat fall

prövas frågan av högsta

domstolen, om det begäres av den

som avses med framställningen.

Finner högsta domstolen att hinder

möter, får medgivande ej lämnas.

Framgår det av handlingarna i

ärendet att medgivande inte kan

lämnas, skall begäran omedelbart

avslås. I annat fall prövas frågan

av Högsta domstolen, om inte den

som avses med framställningen

har samtyckt till denna. Finner

Högsta domstolen att hinder

möter, får medgivande av

regeringen inte lämnas.

Verkställighet enligt överför-

andekonventionen

Verkställighet utomlands enligt

överförandekonventionen m.m.

34 a §

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen i

främmande stat av här i landet

ådömd påföljd upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första stycket hinder mot

verkställighet i den främmande

staten kan antas föreligga.

Fråga om verkställighet enligt

första stycket på begäran av

främmande stat prövas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

av Socialstyrelsen med motsvaran-

de tillämpning av 25 a § första

stycket.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen och, i

förekommande fall, tilläggsproto-

kollet eller Schengenkonventionen,

i främmande stat av här i landet

ådömd påföljd upptas av Kriminal-

vårdsstyrelsen eller, i fråga om

verkställighet av överlämnande till

rättspsykiatrisk vård, av Social-

styrelsen. Framställning om sådan

verkställighet får inte göras, om

med motsvarande tillämpning av

25 a § första och andra stycket

hinder mot verkställighet i den

främmande staten kan antas före-

ligga.

Fråga om verkställighet enligt

överförandekonventionen enligt

första stycket på begäran av

främmande stat prövas av

Kriminalvårdsstyrelsen eller, i

fråga om verkställighet av över-

lämnande till rättspsykiatrisk vård,

av Socialstyrelsen med motsvar-

ande tillämpning av 25 a § första

stycket.

Kriminalvårdsstyrelsen eller Socialstyrelsen får, om det föreligger

särskilda skäl, med eget yttrande överlämna ett ärende om verkställighet

till regeringen för avgörande.

I fall som avses i denna paragraf gäller 27-29 och 33 §§ i tillämpliga

delar.

34 b §

Har en person, som utöver

utdömd påföljd utvisats på grund

av brottet överförts från Sverige

till en annan stat med tillämpning

av överförandekonventionen och

tilläggsprotokollet tillämpas

bestämmelserna om immunitet i

34 §.

35 §

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt.

Laga domstol i mål eller ärende

som avses i denna lag är Stock-

holms tingsrätt, om inte annat

följer av 25 c, 25 d, 25 f och

27 §§.

41 §

Talan mot kriminalvårdsstyrel-

sens beslut enligt denna lag eller i

anslutning till lagen meddelade

tillämpningsföreskrifter föres hos

regeringen genom besvär.

Kriminalvårdsstyrelsens eller

Socialstyrelsens beslut enligt

denna lag eller i anslutning till

lagen meddelade tillämpningsföre-

skrifter överklagas till regeringen

om inte annat följer av 27 §.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:193) om

 samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge

 angående verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff,

dels att 36 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 5 a 5 c §§, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 a §

I de fall den dömde försöker

undvika verkställigheten av ett fri-

hetsstraff genom att fly till Sverige

innan frihetsstraffet till fullo har

verkställts och som kan föranleda

att verkställigheten överförs enligt

denna lag får den dömde på be-

gäran av behörig myndighet i

Danmark, Finland, Island eller

Norge häktas, om det finns risk för

att han eller hon avviker eller på

något annat sätt fortsätter att

undandra sig verkställigheten av

straffet.

Beslut om häktning fattas av

rätten på framställning av åkla-

garen enligt vad som i rättegångs-

balken stadgas om brottmål.

I fråga om anhållande och häkt-

ning tillämpas följande bestäm-

melser i 24 kap. rättegångsbalken:

1 § tredje stycket, 4 § första och

andra stycket, 5 § första stycket,

6 § första och tredje stycket, 7 §

första stycket, 8 § andra och tredje

stycket, 9 11 §§, 12 § första och

tredje stycket, 13 15 §§, 16 §

första och tredje stycket, 20 §

första stycket 2 och andra stycket,

22 § första stycket samt 23 24 §§.

En ny förhandling om häktning

skall, om den häktade begär det,

hållas senast två dagar efter en

sådan begäran kommit in till

rätten. En förhandling behöver

dock inte hållas tidigare än efter

två veckor efter det att beslut i

häktningsfrågan senast

meddelats.

5 b §

Om det finns skäl att anhålla

eller häkta den dömde enligt 5 a §

och samma syfte kan uppnås

genom reseförbud eller an-

mälningsskyldighet får åklagaren

eller rätten meddela beslut om

detta. I fråga om reseförbud och

anmälningsskyldighet tillämpas

25 kap. 1 § tredje stycket, 2 5 §§,

7 § första och andra stycket och

9 § rättegångsbalken.

5 c §

Beslut om tvångsmedel enligt

5 a och 5 b §§ kan meddelas även

efter det att framställningen om

överförande av verkställighet har

beviljats.

Åklagaren eller rätten skall

häva ett beslut om anhållande,

häktning eller reseförbud och

anmälningsskyldighet om inte en

framställning om överförande av

verkställighet lämnas in inom

fyrtio dagar efter det att den

dömde anhölls eller beslut om

reseförbud eller anmälnings-

skyldighet meddelades. I annat fall

gäller beslutet till dess att

framställningen har avgjorts eller,

om framställningen bifalls, till

dess att påföljden har börjat verk-

ställas. Åklagaren eller rätten

skall häva ett beslut om an-

hållande eller häktning senast när

det finns skäl att anta att den

sammanlagda tid som den dömde

har varit berövad friheten, här i

landet med stöd av 5 a § och i

Danmark, Finland, Island eller

Norge, uppgår till den tid som den

dömde skulle varit berövad

friheten för det fall verkställighet

av påföljden hade skett i Danmark,

Finland, Island eller Norge.

Den tid som den dömde har

varit berövad friheten enligt 5 a §

skall enligt bestämmelserna i 19 a

§ lagen (1974:202) om beräkning

av strafftid avräknas från det straff

som skall verkställas.

36 §

I mål och ärenden angående verkställighet utomlands av frihets-

berövande påföljd skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden

avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

Första stycket gäller även i mål

och ärenden som avses i 5 a §

första stycket.

________________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-12-13

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 25 november 1999 (Justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete

rörande verkställighet av brottmålsdom, och

2. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ulf
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om internationellt samarbete

rörande verkställighet av brottmålsdom

Av 2 § fjärde stycket framgår att, när det gäller verkställighet enligt

annan internationell överenskommelse än brottmålsdomskonventionen,

överförandekonventionen, tilläggsprotokollet eller Schengenkonventio-

nen, regeringen meddelar bestämmelser om prövning av fråga om verk-

ställigheten. I andra meningen i stycket anges att bestämmelserna i 25 -

34 §§ dock gäller i tillämpliga delar. Paragrafhänvisningen föreslås inte

ändrad i det remitterade lagförslaget. Härigenom kommer den att omfatta

också de nya bestämmelserna i 25 b - 25 f och 25 h §§. Vid föredrag-

ningen inför Lagrådet har upplysts att avsikten emellertid inte varit att

dessa bestämmelser skall gälla i fråga om verkställighet enligt föreva-

rande stycke. En rättelse av hänvisningen bör därför göras.

Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att andra meningen i

fjärde stycket ges följande lydelse.

 Bestämmelserna i 25, 25 a, 25 g och 26 - 34 §§ gäller dock i tillämpliga

delar .

Rubriken före 25 § lyder: Verkställighet i Sverige av annan utländsk

brottmålsdom . Rubriken har i lagförslaget lämnats oändrad. Framför 25

a § i förslaget har förts in en helt ny rubrik Verkställighet enligt över-

förandekonventionen . Den förstnämnda rubriken omfattar efter änd-

ringen endast 25 §. Rubriken bör ges en utformning som bättre täcker

innehållet i paragrafen. Lagrådet förordar att rubriken ges följande

lydelse:

 Verkställighet i Sverige enligt särskild överenskommelse .

I 25 b § regleras de två fall, flykt- och utvisningsfallen, där samtycke från

den dömde inte skall vara ett krav för att verkställigheten skall kunna ske

i Sverige. Utvisningsfallet tas upp i punkten 2. Där används bl.a. ut-

trycket beslut som har fattats av en administrativ myndighet . I artikel 3

1. i tilläggsprotokollet talas emellertid inte om beslut av en

administrativ myndighet utan om an administrative decision . För att

nå en överensstämmelse med konventionstexten bör därför orden beslut

som har fattats av en administrativ myndighet bytas ut mot ett ad-

ministrativt beslut . Även i övrigt bör i tydlighetens intresse en om-

redigering ske av lagtexten.

Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse.

 Verkställighet enligt 25 a § andra stycket får ske endast

1. om den dömde genom att fly till Sverige försöker att helt eller delvis

undandra sig verkställighet av påföljden, om denna har dömts ut genom

en dom som vunnit laga kraft i den andra staten, eller

2. om domen angående påföljden, eller ett administrativt beslut till

följd av denna dom, innehåller ett förordnande att den dömde skall utvi-

sas från den stat där domen meddelats eller annars inte får vistas i den

staten efter det att han försatts på fri fot.

I 25 c § första stycket och 25 e § första stycket finns bestämmelser om

när häktning får äga rum. På motsvarande sätt finns föreskrifter om rese-

förbud och anmälningsskyldighet i 25 d och 25 e §§. Bestämmelserna bör

föras ihop först i 25 c och 25 d §§. Vidare bör 25 d § utformas efter före-

bild av 25 c § samt regler införas i paragraferna om att rättegångsbalkens

föreskrifter om offentlig försvarare skall gälla offentligt biträde. Med

också vissa andra justeringar bör 25 c - 25 e §§ ges följande lydelse.

 25 c §

I fall som avses i 25 b § 1 och som kan föranleda en framställning om

överförande av verkställighet får den dömde, på begäran av behörig

myndighet i den andra staten, häktas om det finns risk för att han avviker

eller på något annat sätt undandrar sig verkställigheten av påföljden.

Beslut om häktning kan meddelas även efter det att framställningen om

överförande av verkställighet har gjorts eller beviljats.

Beträffande häktning och anhållande gäller vad som föreskrivs i rätte-

gångsbalken om brottmål. Vad som där sägs om offentlig försvarare skall

gälla offentligt biträde i den mån annat inte följer av 25 f §. Av bestäm-

melserna i 24 kap. rättegångsbalken tillämpas endast 1 § tredje stycket, 4

§ första och andra styckena, 5 § första stycket, 6 § första och tredje

styckena, 7 § första stycket, 8 § andra och tredje styckena, 9 17 §§, 20 §

första stycket 2, 22 § första stycket och 24 §.

En ny förhandling om häktning skall, om den dömde begär det, hållas

senast två dagar efter det att en sådan begäran har kommit in till rätten.

En förhandling behöver dock inte hållas tidigare än efter två veckor från

det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats.

 25 d §

Om det finns skäl att anhålla eller häkta den dömde enligt 25 c § men

syftet därmed kan uppnås genom reseförbud eller anmälningsskyldighet,

får sådant tvångsmedel beslutas. För det gäller vad som föreskrivs i rätte-

gångsbalken om brottmål. Vad som där sägs om offentlig försvarare skall

gälla offentligt biträde i den mån annat inte följer av 25 f §. Av bestäm-

melserna i 25 kap. rättegångsbalken tillämpas endast 1 § tredje stycket,

2-5 §§, 7 § första och andra styckena och 9 §.

 25 e §

Beslut om tvångsmedel gäller till dess att ärendet om överförande av

verkställighet har avgjorts eller, om framställningen bifalls, till dess att

påföljden har börjat verkställas i Sverige, om beslutet inte hävs dessför-

innan.

Åklagaren eller rätten skall häva ett beslut om anhållande, häktning, rese-

förbud eller anmälningsskyldighet, om inte en framställning om överför-

ande av verkställighet görs inom fyrtio dagar från det att den dömde an-

hölls eller häktades eller beslut om reseförbud eller an-

mälningsskyldighet meddelades.

Åklagaren eller rätten skall också häva ett beslut om anhållande eller

häktning senast när det finns skäl att anta att den sammanlagda tid som

den dömde har varit berövad friheten här i landet med stöd av 25 c § och

i den andra staten uppgår till den tid som den dömde skulle ha varit berö-

vad friheten för det fall verkställighet av påföljden hade skett i den andra

staten.

Regeringen får vid prövningen av en framställning om överförande av

verkställighet häva ett beslut som meddelats enligt 25 c eller

25 d §. Även chefen för Justitiedepartementet får i brådskande fall häva

ett sådant beslut.

I 27 § finns bestämmelser om att offentligt biträde i vissa fall skall för-

ordnas för den som åtgärden avser. I remissen föreslås tillägg av ett nytt

andra stycke, enligt vilket Kriminalvårdsstyrelsens och Socialstyrelsens

beslut enligt första stycket överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Det nya andra stycket innebär ett undantag från huvudregeln i 41 § om att

de nämnda myndigheternas beslut enligt lagen överklagas till regeringen.

Vid lagrådsföredragningen har upplysts att avsikten med tillägget till 27

§ är att alla frågor rörande offentligt biträde, inbegripet frågor om ersätt-

ning till denne, skall prövas av allmän förvaltningsdomstol och inte av

regeringen. Enligt Lagrådets mening kommer inte detta till klart uttryck i

den föreslagna lagtexten, eftersom första stycket, vartill hänvisas, endast

anger när offentligt biträde skall förordnas. Det andra stycket bör därför

ges en utformning som klargör att regeln inte endast omfattar frågor om

förordnande av biträde (jfr 1 § och 7 § första stycket lagen om offentligt

biträde). Vidare saknas anledning att i andra stycket ange beslut av Kri-

minalvårdsstyrelsen och Socialstyrelsen, eftersom det framgår av 26 § att

det är dessa myndigheter som handlägger ärenden av nu aktuellt slag.

Lagrådet förordar med hänvisning till det anförda att det nya andra

stycket utformas enligt följande.

 Beslut om offentligt biträde eller om ersättning till denne överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

Förslaget till lag om ändring i lagen om samarbete med Danmark,

Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.

Bestämmelserna i 5 a 5 c §§ bör utformas på motsvarande sätt som 25

b 25 e §§ internationella verkställighetslagen och därför ges följande

lydelse.

 5 a §

Om den dömde genom att fly till Sverige försöker att helt eller delvis

undandra sig verkställighet av ett frihetsstraff och fallet kan föranleda en

framställning om överförande av verkställighet, får den dömde, på begä-

ran av behörig myndighet i Danmark, Finland, Island eller Norge, häktas

om det finns risk för att han avviker eller på något annat sätt undandrar

sig verkställigheten av påföljden. Beslut om häktning kan meddelas även

efter det att framställningen om överförande av verkställighet har gjorts

eller beviljats.

Beträffande häktning och anhållande gäller vad som föreskrivs i rätte-

gångsbalken om brottmål. Vad som där sägs om offentlig försvarare skall

gälla offentligt biträde i den mån annat inte följer av 36 §. Av bestäm-

melserna i 24 kap. rättegångsbalken tillämpas endast 1 § tredje stycket, 4

§ första och andra styckena, 5 § första stycket, 6 § första och tredje

styckena, 7 § första stycket, 8 § andra och tredje styckena, 9 17 §§, 20 §

första stycket 2, 22 § första stycket och 24 §.

En ny förhandling om häktning skall, om den dömde begär det, hållas

senast två dagar efter det att en sådan begäran har kommit in till rätten.

En förhandling behöver dock inte hållas tidigare än efter två veckor från

det att beslut i häktningsfrågan senast meddelats.

 5 b §

Om det finns skäl att anhålla eller häkta den dömde enligt 5 a § men

syftet därmed kan uppnås genom reseförbud eller anmälningsskyldighet,

får sådant tvångsmedel beslutas. För det gäller vad som föreskrivs i

rättegångsbalken om brottmål. Vad som där sägs om offentlig försvarare

skall gälla offentligt biträde i den mån annat inte följer av 36 §. Av be-

stämmelserna i 25 kap. rättegångsbalken tillämpas endast 1 § tredje

stycket, 2-5 §§, 7 § första och andra styckena och 9 §.

 5 c §

Beslut om tvångsmedel gäller till dess att ärendet om överförande av

verkställighet har avgjorts eller, om framställningen bifalls, till dess att

påföljden har börjat verkställas i Sverige, om beslutet inte hävs dessför-

innan.

Åklagaren eller rätten skall häva ett beslut om anhållande, häktning, rese-

förbud eller anmälningsskyldighet, om inte en framställning om överför-

ande av verkställighet görs inom fyrtio dagar från det att den dömde an-

hölls eller häktades eller beslut om reseförbud eller an-

mälningsskyldighet meddelades.

Åklagaren eller rätten skall också häva ett beslut om anhållande eller

häktning senast när det finns skäl att anta att den sammanlagda tid som

den dömde har varit berövad friheten här i landet med stöd av 5 a § och i

den andra staten uppgår till den tid som den dömde skulle ha varit berö-

vad friheten för det fall verkställighet av påföljden hade skett i den andra

staten.

Den tid som den dömde har varit berövad friheten enligt 5 a § skall enligt

bestämmelserna i 19 a § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid av-

räknas från det straff som skall verkställas.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 januari 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:45 Överförande av

straffverkställighet utan den dömdes samtycke

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1991:1144.

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1993:205.

 Senaste lydelse 1996:1636.

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1996:1636.

 Senaste lydelse 1984:876.

 Senaste lydelse 1996:1631.

 Senaste lydelse 1984:876

 Senaste lydelse 1991:1144

 Senaste lydelse 1984:876

 Senaste lydelse 1984:876

 Senaste lydelse 1984:876

 Senaste lydelse 1993:205

 Senaste lydelse 1996:1636

 Senaste lydelse 1984:876

 Senaste lydelse 1996:1636

 Senaste lydelse 1984:876

 Lydelse enligt prop. 1999/2000:26 Effektivisering av förfarandet i allmän

domstol

 Senaste lydelse 1996:1631

Prop. 1999/2000:45

3

1

17

1

35

11

44

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 1

52

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 2

53

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 3

54

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 4

80

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 6

90

1

Prop. 1999/2000:45

Bilaga 7

85

1

Prop. 1999/2000:45

86

86